Tajemné kazachstánské jezero Kol-Kol, kde se ztrácejí lidé i zvířata. Může za tyto anomální jevy reliktní nestvůra?

V Kazachstánu je sousta různých jezer, a každé z nich je osobité, ale jedno – Kok-Kol, které leží v Karakistánském údolí, se proslavilo anomálními jevy.

Říká se, že jezero obývá reliktní nestvůra, která je velmi podobná lochneské příšeře a vědě neznámá. Místní obyvatelé ji nazývají vodním duchem Ajdacharem. Což je možná důvodem proč se na jezeře ztrácí zvířata a lidé.

Bezedná záhada

Voda v jezeře Kol-Kol je neobyčejně čistá a namodralé barvy. Právě proto má jméno Kok-Kol, v překladu z kazaštiny „modré jezero“.

Zvláštností této vodní nádrže je i to, že není napájena žádnou řekou nebo potokem. Dokonce i v horkém létě zůstává výška hladina vody stálá, protože se doplňuje podzemními prameny.

Místní jsou přesvědčeni, že Kok-Kol nemá dno. Mimochodem, hydrologové, kteří se zabývali průzkumem jezera, skutečně v mnohých částech jezera dno nenašli, ale objevili spoustu průtoků a průplavů. Na základě tohoto výzkumu také vyvodili, že se ve velkých hlubinách pod Kok-Kolem nachází podvodní jeskyně. Ufologové se domnívají, že by v nich mohli přežít ichtyosauři. Je možné, že jezero Kok-Kol a Lochness mají něco společného, obě dvě vznikla v době ledové.

Bezedná záhadaŽivé jezero je další název, který Kok-Kol obdržel díky své schopnosti samočištění. Probíhá to tak, že se na hladině, dokonce i za bezvětrného počasí, objevují vlnky, které „sbírají“ různé nečistoty s jezera.

Stačí několik okamžiků a voda je opět čistá a klidná. Místní obyvatelé považují tuto vodu za léčivou a používají ji bez jakékoliv úpravy. Právě v místech, kde se vlnky objevují, je voda nasycená užitečnými minerály a místní se snaží vodu po vlnkách sebrat, dokud se nerozptýlí v jezeře.

Drak Ajdachar

Po nocích se nesou od jezera podivné zvuky, podobné chrčení nebo sténání, a mohutná šplouchání vody jakoby se v jezeře mrskal obrovský živočich. Podle jedné z legend, se tento tvor jmenuje Ajdachar a připomíná gigantického hada, delšího než 15 metrů, a podle jiné legendy, jednohrbého velblouda.

V každém případě, když se Ajdachar objevuje, nad jezerem se nese svist a sykot, přecházející v táhlý řev. Říká se, že netvor uchvacuje ptáky a zvířata, kteří se přiblíží k vodní nádrži. Málokomu se podařilo ho spatřit, ale slyšeli ho mnozí. Lidé, pokud nemusí, se snaží jezeru vyhnout.

Kazaši mají legendu o draku Ajdacharovi, který se sytí krví živých tvorů. Kdysi byly doby, kdy vládnul světu a jeho pomocníkem byl komár. Na příkaz Ajdachara komár procestoval všechny možné Drak Ajdacharkončiny země a ochutnával různé druhy krve, aby mohl pak Ajdacharovi sdělit která krev je nejchutnější.

A tak, se komár jednoho dne vracel z další cesty a potkal vlaštovku. Ptáček se zřejmě komárovi zalíbil a podělil se s ní o výsledky své činnosti: nejsladší krev je lidská. Vlaštovka se dlouho snažila přemluvit komára, aby o tom neříkal Ajdacharovi, ale věrný poddaný nechtěl ustoupit.

Tehdy vlaštovka vyletěla hned za komárem, a když začal s hlášením svému pánovi, bleskově k němu přiletěla a ostrým klovnutím mu vytrhla jazyk. Rozhněval se Ajdachar a vrhnul se na vlaštovku, která však mezitím stačila uhnout. Drakovi se podařilo zuby zachytit konec ocasu a vytrhl jí několik per. Špatně si spočítal síly, zřítil se na zem a vypustil duši. Od těch dob má vlaštovka ocas vidlicovitého tvaru.

Legendu necháme být legendou, ale kolují zvěsti, že Ajdachar dodnes v Kok-Kolu žije a stará se o to, aby voda v jezeře byla čistá a svěží.

O původu samotného jezera existuje neméně zajímavá legenda. Vypráví o tom, že kdysi Čingischán poté, co utrpěl v boji porážku, vznesl i se svým vojskem na nebe. Jeden z jeho válečníků však chána něčím rozhněval a ten po něm vrhnul kopí. Voják se uhnul a kopí, které ho minulo, udeřilo plnou silou do země. V tom místě se země rozlomila a puklina se naplnila vodou. A tak vzniklo jezero Kok-Kol.

Svědci

Zda je to vinou Ajdachara nebo ne, každopádně se lidé a zvířata na jezeře ztrácí. Mezi lidmi se povídá, že jednou místní bača pásl stádo ovcí nedaleko jezera a viděl dva mladíky, kteří se rozhodli vykoupat a ponořili se do vody. Téměř vzápětí uslyšel jejich hlasitý křik, ale než stihnul vyděšený pastýř doběhnout k jezeru, už tam nikdo nebyl, jenom voda prudce vířila.

Kazašský vlastivědec, kterého zaujaly záhadné události okolo jezera, A. Pečerskij, se vydal se synem ke Kok-Kolu a sledovali vodní ptactvo, jak loví potravu.

SvědciNajednou ptáci s poplašným křikem prudce vzlétli a začali kroužit nad určitým místem na jezeře. Hladina vody byla tichá a klidná. Pečerskij byl znepokojen chováním ptáků. Netrvalo ani pět minut, voda se rozčeřila a objevila se klikatá čára, jakoby se pod hladinou pohybovalo obrovské hadí tělo. Vědec pak vyprávěl, že měl pocit, že stvoření mělo délku ne méně než 15 metrů. Ohromný tvor se celý vlnil, jenom hlava a ocas zůstávaly ve stejné pozici.

Je třeba poznamenat, že Pečerskij se k vyprávěním o Ajdacharovi stavěl skepticky, ale když ho uviděl na vlastní oči, vzpomněl si ihned na příběh o smrti mladíků a okamžitě se vrhnul na útěk. Vyběhl na návrší a začal pozorovat.

Vlnění hada začaly být více reliéfními a nevelké vlny, způsobené větrem, se o něj tříštily. Vědec se zatajeným dechem čekal, že se tvor každou chvíli vynoří. Ale jeho očekávání se nenaplnila. Jezerní stvoření se začalo potápět, a za minutu bylo jezero opět klidné, průzračné a čisté.

A skříňka se otevírá

Trochu více světla vnesla do záhad kolem jezera Kok-Kol příhoda, která postihla expedici z Irkutska v 70. letech minulého století. Vzhledem k tomu, že měli za úkol prozkoumat dno vodní nádrže, byli ve skupině i zkušení potápěči, – mimochodem, také dno neobjevili. Když byli ponoření v jezeře, došlo k mimořádné události: ve vodě se vytvořil vír, který před očima jeho ohromených kolegů, pohltil jednoho z potápěčů. Vše proběhlo natolik rychle, že mu nikdo nemohl pomoci. A nenašli ani jeho tělo.

Kvůli nepředvídatelnosti Kok-Kolu a možnosti ohrožení lidských životů, bylo rozhodnuto zastavit jak pátrací akci, tak i průzkum. Pojednou přišla neočekávaná zpráva, že pohřešovaný potápěč žije. Byl nalezen v údolí řeky Vitim. Muže zachránil skafandr. Jezero ho vtáhlo do hlubin, protáhlo jedním ze svých průtoků a pak ho s proudem vody vyplivlo na břeh Vitimu. Z toho vyplývá, že jezero je průchozí a nějakým podzemním kanálem spojeno s touto řekou.

Následující expedice, která se uskutečnila v roce 1976, došla, na základě svých průzkumů, k novým hypotézám. Podařilo se jim určit, že jezero vzniklo v době ledové a nachází se v trychtýři, kde A skříňka se otevírájsou morénové usazeniny. V těchto usazeninách vznikají často průplavy. Je možné, že něco takového se stalo i při formování Kok-Kolu. Na dně se pak vytvořily kanály, nejspíše typu sifonu. Průzkumníci měli štěstí, jeden z těchto průplavů objevili.

Dle mínění vědců, se do těchto kanálů nasává voda. Pokud není této vody mnoho, vznikají pak menší víry a vlnky na jezeře, které mohou vyvolávat představu velkého hada. V případě, že se jedná o větší množství vody, a tím pádem se do vody dostává i vzduch, začíná jezero vydávat zvuky.

Právě v takových situacích ve vodních vírech mizí lidé a zvířata. A tyto víry pak vynáší z hlubin vodu, která je nasycená minerály, plyny a solemi. Léčivé účinky vody jezera zřejmě tak i fungují, pokud je suché léto, můžeme na břehu jezera vidět solné sedimenty.

Vypadá to, že všechna vysvětlení jsou jasná a logická, nicméně zůstávají na úrovni předpokladů a hypotéz. Nikdo nikdy nespatřil dno Kok-Kolu a nebyl v jejích tajemných podvodních jeskyních. A člověk se vždycky snaží najít reálná vysvětlení anomálních jevů.

Zdroj: suenee.cz

