Bašta: Jakým dalším tahem překvapí Putin? Kde se objeví teď jeho vojáci?

Přiznám se, že také patřím mezi jedince, kteří si lámou hlavu nad neočekávaným stažením větší části ruských ozbrojených sil ze Sýrie. Píše v komentáři Jaroslav Bašta.

Protože mám rád šachy, představil jsem si události předloňského, loňského a počátku letošního roku jako šachovou partii, v níž Ruská federace a její prezident Vladimír Putin hraje černými figurami. To znamená, že na počátku musel reagovat na kroky protivníka (tedy Západu) a dostal se do dosti svízelné situace ve středu šachovnice, který představuje hranice mezi RF a Ukrajinou.

Protivník navíc začal posilovat své severní křídlo (v Pobaltí). S vypětím všech sil se podařilo na druhý pokus dosáhnout příměří (Minsk II), ale situace na východě Ukrajiny neměla (a nemá) dlouhodobé pozitivní řešení.

Zásah v Sýrii, jehož hlavním cílem bylo zachránit jednoho z mála ruských spojenců, všechny překvapil. Vyjádřeno šachovou mluvou, šlo o překvapivý tah jezdcem, který plně využil jistou zákeřnost této figury a vyvedl protivníka z konceptu. Poměrně rychle se ukázalo, že hlavního cíle operace, tedy záchranu režimu syrského prezidenta Bašára Asada se dosáhlo již na počátku letošního roku. Krátce poté se ruské a americké diplomacii podařilo dojednat zastavení palby jako první krok k budoucímu příměří.

Způsob, jakým se po pěti letech občanské války pokus o politické řešení konfliktu uskutečnil, zároveň posloužil jako síto, kterým propadli všichni s nimiž lze uzavřít budoucí mír a uvázli v něm společní nepřátelé Ruska i Západu, tedy Islámský stát a místní odnož Al-Kaidy. Všichni očekávali další vítězné ruské tažení proti islamistům, ale přišel další šok – operace byla ze dne na den zastavena, větší část ruských ozbrojených se okamžitě vrátila domů. Druhý překvapivý tah jezdcem.

Odhadnout jeho účel vůbec není snadné a přiznám se, že ve mně vyvolává obavy. Můžeme ho vysvětlovat ze dvou protichůdných scénářů budoucího vývoje. Optimisté se domnívají, že jde o ukázku ruské velkorysosti, která vavříny vítězství přenechává svému syrskému spojenci. Pesimisté jako já se bojí, že jde o promyšlené obranné opatření. Válka se může znovu vrátit do středu šachovnice. V čele dvou států sousedících s Ruskou federací stojí dva dosti zoufalí muži – ukrajinský prezident Porošenko a turecký prezident Erdogan. Oba válčí se svými spoluobčany, jeden s ruskojazyčnými Ukrajinci, druhý s Kurdy a oba za viníka svých problémů považují ruského prezidenta Vladimíra Putina. Temné náznaky o jejich spojenectví ve snaze o navrácení Krymu Ukrajině asi nelze brát na lehkou váhu.

Letošní rok je navíc rokem voleb v USA a prezident Barack Obama na konci svého druhého volebního období je v pozici „chromé kachny“, jak tradičně dosluhujícího prezidenta nazývají američtí novináři. Je tedy otázka, jak bude jeho autoritu vnímat právě turecký prezident, který ve vnitřní i zahraniční politice podniká velmi nebezpečné kroky. Můžeme si jen přát, aby návrat úspěšných leteckých jednotek do RF byl jen projevem předběžné opatrnosti, nikoli přípravou na budoucí problémy.

Zdroj: pz.cz

Kontextová reklama Sklik

