The student's problems began to appear in the 1st grade. The mother was not working at the time, the father was interested, but did not have much time. In the beginning, the student was very tearful, in the event that I approached him and said that I wanted him to do an exercise or perhaps an answer, he often cried. But we are currently managing to eliminate that. I'm not saying it's 100 percent, but he's crying a lot less. The student's pace was very slow compared to the other students, he had a problem - and still has - with speaking, his grades deteriorated considerably, I was even forced to give him a three, then the father called and we started to solve the situation. Now, in the second grade, a relatively large deterioration can be seen again. It is clear that we have to take into account the fact that the pupils have returned after the holidays and are only in the second grade, so this was to be expected, unfortunately for the pupil it is significantly worse and it is already more than certain that we will be dealing with completely the same situation we dealt with a year ago.
The student fit into the class without any problems, but he doesn't have many friends. They kind of have fun with everyone, but it's more like exchanging a few words than some kind of intense friendship, as we can observe with others. I think it's also because he doesn't go out much. He spends every free moment at the computer or tablet, so he doesn't meet his friends much. He lives with both parents and a younger sister. His sister is starting to have the same problems. The mother is not very interested in solving problems. The father tries to solve the problems, but he has a lot of work, so he doesn't have time to devote himself more intensively to the student. It can be seen that parents love their children without limit. I don't see anything wrong with that, but the problem arises when they don't see their mistakes and if any are pointed out, when there is a problem, they ignore it or even deny it. They do everything for the children and submit everything to them, so too much authority does not work and especially a firm order, which could perhaps help. Also, his parents don't want him to do any tasks, so he's not very used to working on assignments, it often happened, as I already mentioned, that he even cried.
Failure to attend class
As I already mentioned, the student got the first three, the previous conversations did not help, even though I put it on their hearts that something needs to be done. Unfortunately, or maybe thank God for the fact that I wrote the three in the end. My father called me and he was convinced that he had to start solving it. We met several times, and it was clear that the father had knowledge, for example, of psychology, and in general he approached the problem in a human way. I recommended that they start paying more attention to the student, especially in terms of speaking. For example, when they are driving in a car, so that they describe their surroundings to each other, so that they develop the need to speak in full sentences, to answer questions. This was evident a lot during our morning circles. Every Monday, we talked with the children about what everyone experienced at the weekend. The student always said one sentence about playing on the computer. I drew the father's attention to this fact as well, that it would be appropriate to develop other interests in the pupil and especially to focus on the areas of social contacts. To sort of put it all in a timeline, it was around the end of April when we started working intensively with my parents. As I mentioned, the mother was at home and the father interpreted the information she received, so she began to pay attention to him. The student started coming to me once a week for tutoring and once a week for tutoring with a special pedagogue. Overall, they started going out more with their family and it was seen that they were having more fun with their friends. In the classroom, I moved him closer to the teacher's assistant, who was dedicated to another student, but when there was a moment, he turned around and checked whether the student knew what was being done, whether he understood, etc. The student showed tremendous progress. Although the results weren't great by any means, it was more like a worse average, he started speaking in full sentences, his work rate got faster and he knew what was going on. He started reporting and was more active. The mother returned to work at the end of May and the pupil began to deteriorate slightly, it was not a big change and it seemed to me that he managed this change. But now after the holidays, I have to say that there is a really big problem in everything that is happening. 90% of the time, the student has no idea what is happening, where, what is being done. If I, or the assistant, speak to him, he does not answer and at least nods to see if he understands after the umpteenth warning. He makes too many careless mistakes and again his pace is slow so he can't keep up with most of the work.
Support, Interview, Cooperation with experts, Warning
Considering what I've already said, I don't really know how to approach the whole situation. We have a meeting with the father, maybe both parents will come. The special pedagogue again focuses on the pupil. We want to make arrangements with the parents about the PPP visit and we hope that they will agree to the proposal. I would also like to say that children are almost never sent to PPP or SPC in the 1st grade, because they are left, it's a shock after all. And now back to the solution, it would be more than appropriate to find a suitable form of work again, just like last year, and find a regime that would support the student. This is not a student who would require adjustments to the curriculum outputs. I think the problem here will be more about access. He continues to receive support from the assistant and we will see how the whole situation will be resolved.
8 let, 2. třída
počítačové hry, tablet
VŠ Mgr. – učitelství pro první stupeň ZŠ + doplňující vzdělání speciální pedagogiky (CŽV)
Problémy se u žáka začaly objevovat v 1. třídě. Matka v té době nepracovala, otec se zajímal, ale neměl příliš času. Na začátku byl žák velmi plačtivý, v případě, že jsem ho například oslovila a řekla, že po něm chci nějaké cvičení nebo třeba odpověď, často se rozbrečel. To se nám ale teď v současné době daří eliminovat. Neříkám, že je to stoprocentní, ale už brečí mnohem méně. U žáka bylo značné velmi pomalé tempo vzhledem k ostatním žákům, měl problém – a pořád má – s mluvenou řečí, zhoršily se mu značně známky, byla jsem dokonce nucena mu udělit trojku, poté se ozval otec a začali jsme situaci řešit. Teď, ve druhé třídě, je vidět zase poměrně velké zhoršení. Je jasné, že musíme přihlédnout k tomu, že se žáci vrátili po prázdninách zpět a jsou teprve ve druhé třídě, takže se to dalo očekávat, bohužel u žáka je to podstatně horší a už teď je více než jisté, že se budeme potýkat s úplně stejnou situací, jakou jsme řešili před rokem.
Žák do třídy zapadl celkem bez problémů, ale nemá tu moc kamarádů. Baví se tak nějak s každým, ale je to spíše prohození pár slov, než nějaké intenzivnější kamarádství, jak můžeme pozorovat u ostatních. Myslím si, že je to i tím, že moc nechodí ven. Každou svou volnou chvíli totiž tráví u počítače nebo tabletu, s kamarády se tedy moc nepotkává. Bydlí s oběma rodiči a mladší sestrou. U jeho sestry se začínají objevovat stejné obtíže. Matka nemá příliš velký zájem problémy řešit. Otec se problémy řešit snaží, má ovšem hodně práce, a tak nemá čas se nějak intenzivněji žákovi věnovat. Je vidět, že rodiče svoje děti bezmezně milují. Na tom nevidím nic špatného, problém ale nastává tehdy, když nevidí jejich chyby a pokud je na nějakou poukázáno, když se vyskytne nějaký problém, tak ho ignorují, anebo dokonce popírají. Pro děti dělají vše a všechno jim podřizují, nefunguje tedy příliš velká autorita a hlavně pevný řád, který by možná mohl pomoci. Také po něm rodiče nechtějí žádné úkoly, není proto moc zvyklý pracovat na zadaném, často se stávalo, jak už jsem zmiňovala, že se třeba i rozbrečel.
Jak už jsem zmiňovala, žák dostal první trojku, předchozí rozhovory nepomáhaly, i když jsem jim kladla na srdce, že je třeba něco začít dělat. Bohužel, nebo možná bohudík za to, že jsem tu trojku nakonec napsala. Ozval se mi totiž otec a byl přesvědčený, že to musí začít řešit. Několikrát jsme se setkali, bylo vidět, že otec má znalosti například i z psychologie a celkově k problému přistupoval tak nějak lidsky. Doporučila jsem, aby se začali žákovi více věnovat, a to zejména co se týče mluvení. Například když jedou v autě, tak aby si vzájemně popisovali okolí, aby u něj rozvíjeli potřebu mluvit v celých větách, odpovídat na otázky. To se třeba hodně projevilo při našich ranních kruzích. Každé pondělí jsme se s dětmi bavili, co kdo prožil o víkendu. Žák vždy řekl jednu větu o tom, že hrál na počítači. I na tento fakt jsem otce upozornila, že by bylo vhodné u žáka rozvíjet i jiné zájmy a zejména se pak zaměřit i na oblasti sociálních kontaktů. Abych to všechno tak nějak zasadila do časové osy, tak se jednalo zhruba o konec dubna, kdy jsme začali intenzivně s rodiči pracovat. Jak jsem zmínila, matka byla doma a otec jí přetlumočil získané informace, začala se mu tedy věnovat. Žák začal docházet ke mně jednou týdně na doučování a jednou týdně na doučování ke speciální pedagožce. Celkově s rodinou začali chodit více ven a bylo vidět, že se více baví s kamarády. Ve třídě jsem ho přesunula blíže k asistentovi pedagoga, který se věnoval sice jinému žákovi, ale když byla chvíle, otočil se a zkontrolovat, zda žák ví, co se dělá, zda rozumí apod. Na žákovi byl vidět obrovský pokrok. I když výsledky nebyly nikterak výborné, jednalo se spíše o horší průměr, začal mluvit v celých větách, jeho pracovní tempo se zrychlilo a věděl, co se děje. Začal se hlásit a byl více aktivní. Matka se na konci května vrátila do práce a žák se začal mírně zhoršovat, nejednalo se o nikterak velký výkyv a zdálo se mi, že tuto změnu zvládnul. Nyní po prázdninách ale musím říct, že je opravdu velký problém ve všem, co se děje. Žák v 90 % netuší, co se děje, kde se co dělá. Pokud na něj mluvím já, nebo asistentka, neodpovídá a až na několikáté upozornění alespoň pokývne, zda rozumí. Dělá zbytečně moc chyb z nepozornosti a jeho tempo je opět pomalé, takže nestíhá většinu práce.
Vzhledem k tomu, co už jsem řekla, moc nevím, jak se k celé situaci postavit. Čeká nás schůzka s otcem, možná přijdou oba rodiče. Speciální pedagožka se opět na žáka zaměřuje. Chceme se domluvit s rodiči o návštěvě PPP a doufáme, že s návrhem budou souhlasit. Také bych chtěla ještě říct, že se téměř nikdy do PPP nebo SPC dětí v 1. třídě neposílají, protože se nechávají, je to přeci jen šok. A teď už zpět k řešení, bylo by více než vhodné najít opět vhodnou formu práce, tak jako minulý rok, a najet na režim, který by žáka podpořil. Nejedná se totiž o žáka, který by vyžadoval úpravy výstupů učiva. Myslím si, že tady bude problém spíše o přístupu. Nadále se mu dostává podpory od asistentky a uvidíme, jakým způsobem se celá situace bude řešit.