I caught the situation quite by accident, but I still remember it to this day. I teach English, and the students always went to a different class for English than where they had the rest of the subjects. My colleague always taught my students. And I used to come when the bell rang or just before it. When I wanted to let the students into the classroom, I heard a student having fun with his classmate. The student pointed to a picture hanging in front of the classroom. The picture was of a cow and below it was written the English equivalent of “cow
That student had dyslexia. It was nothing strange or new to me. After all, there were more such children in 4.A, where he went (one even had ASD). Therefore, I tried to make English easier for these students in some way, so that they could focus only on the most important things. The truth is that the student had a group of boys around him, with whom he sometimes made mischief during breaks, but I attributed that more to their age and it never turned into anything worse.
I informed the class teacher about the situation and she talked about the matter with both the student and his parents. The following week, I received chocolate and an apology from the student in front of the whole class. I felt it would be good to say something about it. In front of the class, I literally said, “I was so sorry for what you said about me and I thought a lot over the weekend.
As a result, I could see the whole class thinking about this. I accepted the apology from the student. He seemed to understand what he did wrong and I also think that both his parents and the class teacher talked to him about it. I didn't have a similar problem with this class. And I haven't even heard of any other teacher from the school encountering it.
4. ročník, 11 let
sport  fotbal, házená), pokémon kartičky
Lhaní
Učitelství pro 1. stupeň základní školy
Situaci jsem zachytila poměrně náhodou, ale i tak si na ni dodnes pamatuji. Vyučuji angličtinu, a žáci vždy na angličtinu chodili do jiné třídy, než kde měli výuku zbytku předmětů. Žáky mi vždy dovedla kolegyně. A já jsem přicházela až se zvoněním nebo těsně před ním. Když jsem chtěla vpustit žáky do třídy zaslechla jsem žáka, jak se baví se svým spolužákem. Žák ukazoval na obrázek, který visel před učebnou. Na obrázku byla kráva a pod ní byl napsaný anglický ekvivalent „cow
Ten žák měl dyslexii. Nebylo to pro mě nic divného nebo nového. Ostatně ve 4.A, kam chodil, bylo takových dětí více (jedno mělo dokonce PAS). Snažila jsem se proto nějakým způsobem těmto žákům angličtinu odlehčit, aby se mohli soustředit jen na to nejdůležitější. Pravdou je, že žák měl kolem sebe takovou partu kluků, se kterými občas dělali vylomeniny o přestávkách, ale to jsem přisuzovala spíš jejich věku a nikdy to nepřerostlo v nic horšího.
O situaci jsem obeznámila třídní učitelku a ta si o záležitosti promluvila jak s žákem, tak s jeho rodiči. Od žáka jsem další týden dostala před celou třídou čokoládu a omluvu. Měla jsem pocit, že by bylo dobré k tomu něco říct. Před třídou jsem doslova řekla: „Moc mě mrzelo, co jsi o mně řekl a hodně jsem o víkendu přemýšlela.
Výsledkem bylo to, že jsem na celé třídě viděla, že o tomto přemýšlí. Omluvu od žáka jsem přijala. Vypadal, že chápe, co udělal špatně a taky si myslím, že si o tom s ním jak rodiče, tak třídní učitel promluvili. S touto třídou už jsem pak problém podobného rázu neměla. A ani jsem neslyšela o tom, že by se s tím setkal nějaký jiný učitel ze školy.