Two students from the class at the lower gymnasium, where I am currently the class teacher, came to see me. One of them was crying and the other brought her, so it was clear to me that something was going on. The one who was crying didn't say much, but the other one immediately started that the boys locked the first student in the locker room and laughed at her. Unfortunately, the first student is claustrophobic, I have known this from her parents since the beginning of the classroom, and I always have to take this into account, for example, during school trips and similar situations where it could cause her some problems. Of course, the class also notices such situations, so the boys know that such things bother her. I asked the girls which boys they were, even though I had already guessed who it would be. It is a group of boys in the class, headed by one boy, such a natural authority figure with leadership skills. The guys have respect for him and get pulled over, although I think they're all pretty handy without him, but once they're with him, it's worse. When the first student calmed down, she told me that it was mainly one of the classmates who initiated it and the other boys rather just joined him.
The first student – above average intelligent student, friendly but explosive, natural authority. The second student - an average student with a problem-free behavior, likes to read and play the guitar.
Bullying
Even on the day when this situation happened, I called the boy to my office and asked him how and why it happened. At first he tried to blame it on the other boys, but after a while of negotiating he admitted that he locked the first student in the locker room and didn't want to let her out for a while. He told me that the first student laughed at him, that he doesn't have any designer clothes and wears one T-shirt for 3 days at a time. Unfortunately, the first student does not come from a family that is financially well off, so she wears more ordinary clothes. It is now popular among students to wear different brands of clothing, they deal with it a lot and are interested in it. So the boy responded to this taunt and took advantage of his classmate's weaknesses. So I thought they were both guilty. I tried to explain to the boy that it is definitely not good to reciprocate in such a way, that if someone laughs at him, he should come to me and we will try to solve it together. Unfortunately, this was the result of his choleric and impulsive actions. I also called the first student after the boy and tried to explain to her that the boy's behavior was definitely not right, but it was a reaction to her mocking him. They both seemed to understand what I meant. Subsequently, I also informed the parents of both students about this situation, and they immediately told me that they would discuss it with the children. Fortunately, they were supportive parents with whom I never had any problems. As part of prevention, I also tried to come up with some games for the class that would support cooperation in the class and eliminate similar situations.
Working with the collective, Interview
In this particular case, it worked to discuss with the boy and the first student. Since then, the two of them have not had any problems together, and I have not seen similar behavior in class that I would have to deal with. It is possible that now and then the students laugh at each other, but they are old enough not to deal with it in a similar way and it has never happened that they have to deal with it with me. I'm glad it turned out this way. Actually, I didn't even have to deal with it directly with my parents, although I think they must have arranged it at home as well.
11 let
Fotbal, počítačové hry
Mgr., ČJ + OV
Přišly za mnou dvě žákyně ze třídy na nižším gymnáziu, kde jsem aktuálně třídní učitelkou. Jedna z nich plakala a druhá ji přivedla, tak mi hned bylo jasné, že se něco děje. Ta, co plakala, moc nemluvila, ale ta druhá hned spustila, že kluci zavřeli první žákyni do šatny a smáli se jí. První žákyně je bohužel klaustrofobička, vím to již od začátku třídnictví od jejích rodičů a musím to vždy zohlednit např. při školních výletech a podobných situacích, kde by jí to mohlo způsobovat nějaké problémy. Takových situací si samozřejmě všímá i třída, a tak kluci ví, že jí takové věci vadí. Ptala jsem se holek, o které kluky se jedná, i když jsem už předem tušila, o koho půjde. Jedná se o partu kluků ve třídě, v jejichž čele je jeden chlapec, taková přirozená autorita s vůdčími schopnostmi. Kluci z něj mají respekt a nechají se stáhnout, i když si myslím, že bez něj jsou všichni docela šikovní, ale jakmile jsou s ním, je to horší. Když se první žákyně uklidnila, řekla mi, že to inicioval hlavně jeden ze spolužáků a ostatní kluci se k němu spíše jen přidali.
První žákyně – nadprůměrně inteligentní žákyně, kamarádská, ale výbušná, přirozená autorita. Druhá žákyně – průměrná žákyně s bezproblémovým chováním, ráda čte a hraje na kytaru.
Ještě v ten den, kdy se tato situace stala, jsem si zavolala toho chlapce do kabinetu a zeptala se jej, jak a proč se to stalo. Nejprve se to snažil hodit na ostatní kluky, ale po chvíli domlouvání přiznal, že první žákyni zavřel do šatny on a chvíli ji nechtěl pustit ven. Řekl mi, že se mu první žákyně smála, že nemá žádné značkové oblečení a jedno tričko nosí 3 dny vkuse. První žákyně bohužel nepochází z rodiny, která by na tom byla finančně dobře, a tak nosí spíše obyčejnější oblečení. Mezi žáky je teď populární nosit různé značky oblečení, hodně to řeší a zajímají se o to. Ten chlapec tedy reagoval na tento posměšek a využil spolužaččiny slabiny. Měla jsem tedy za to, že se provinili oba. Tomu chlapci jsem se snažila vysvětlit, že určitě není dobré takovým způsobem věci oplácet, že pokud se mu někdo směje, má za mnou přijít a budeme se to snažit řešit společně. Bohužel to byl výsledek jeho cholerického a impulzivního jednání. Po tom chlapci jsem si zavolala i první žákyni a snažila se jí naopak vysvětlit, že chování toho chlapce nebylo rozhodně správné, ale byla to reakce na to, že se mu posmívala. Zdálo se, že oba dva pochopili, co jim tím chci říct. Následně jsem o této situaci informovala i rodiče obou žáků a ti mi hned řekli, že to s dětmi proberou. Naštěstí se jednalo o vstřícné rodiče, se kterými jsem nikdy neměla žádný problém. V rámci prevence jsem se potom snažila také vymyslet nějaké hry pro třídu, které by podpořily spolupráci ve třídě a eliminovaly podobné situace.
V tomto konkrétním případě zafungovalo to s tím chlapcem a první žákyní probrat. Od té doby už ti dva spolu neměli žádné problémy a ani ve třídě jsem podobné chování, které bych musela řešit, neviděla. Je možné, že se tu a tam žáci smějí jeden druhému, ale už jsou dostatečně velcí na to, aby to neřešili podobným způsobem a nikdy už nedošlo k tomu, že by to museli řešit se mnou. Jsem ráda, že to takto dopadlo. Vlastně jsem to ani nemusela řešit přímo s rodiči, i když si myslím, že jim určitě doma také domlouvali.