During the following days, the student handed me the student book signed by his parents (more precisely, his father). Within days, after the incident with the lost backpack, what I feared happened. The student seemed withdrawn during the lessons. He fulfilled his duties on the whole, he carried his school supplies, or at least so that I did not know otherwise. After the few interactions we had as student and teacher, I could tell that he was a little scared of me. It's not something I'm surprised by, so much as, as I said, something I've been worried about. After all, I embarrassed him in front of the whole class.
The student has never been a particularly problematic student. He always seemed like a good, slightly quieter boy who prefers to have his head in the clouds rather than in his textbooks, but I wouldn't blame him for the fact that learning doesn't make that much sense to him. Diligence during classes was average compared to the class, he found more interest in art classes. He had a few close friends in class, so he never seemed unhappy to me. I only found out about how things are at home after this unfortunate situation.
had a bad feeling about the unpleasant situation between the two of us. At first I thought that I would talk to the student in private sometime after class, but I wasn't entirely sure if I would make the situation worse, if the student would even be able to talk to me honestly after I undermined his trust with my piece. I decided that I would rather deal with the situation through his parents. I don't know much about his family background, and we didn't discuss the student's problems with preparing for classes with his parents in any depth at the parents' meeting. Only the student's mother came to the appointment in the office. First, I discussed the student's sloppiness with her, the effects it has on him and on my teaching. Subsequently, I told my mother about my infamous moment and how sorry I was for the situation now and that I would like to resolve it with her. Mom ended up being very nice and seemed to understand the situation. She told me something about how things are with the student at their home. His father is very strict with him when it comes to school, so he actually does similar things at home to what I do during class. He prefers to always "hammer."
enjoyed getting to know the mother, she turned out to be a very understanding person who loves her child very much (to the point of spoiling him), and I was even more pleased to learn more about the student. The mother promised me that she would try to talk to her son more about school and get her husband to be more understanding of their son's distractibility and not put so much extra pressure on him. I apologized to the mother for the incident with her son and similarly apologized to the student the next day. It took some time, but it seemed to me that gradually, day by day, the student's relationship with me and his own behavior in the classroom improved. The student still remains forgetful and distracted here and there, but it is certainly better than what it used to be during the most critical time. This is also helped by the dialogue with the mother, who has been much more open about the pupil's behavior since then.
11 let, 5. ročník ZŠ
Výtvarná výchova, počítačové hry, kamarádi
Nepozornost,Lhaní
Magistr – učitelství pro 1. stupeň základní školy
Žák mi během následujících dnů žákovskou knížku odevzdal podepsanou rodiči (přesněji tatínkem). Během dnů, po incidentu s prohrabaným baťohem, se dělo to, čeho jsem se obávala. Žák se zdál během hodin uzavřený do sebe. Svoje povinnosti vcelku plnil, školní pomůcky si nosil, nebo aspoň tak, že jsem nevěděla o opaku. Po mála interakcích, které jsme mezi sebou jako žák a vyučující měli, jsem poznala, že je ze mě trochu vystrašený. Není to něco, čemu bych se divila, jako spíš, jak jsem říkala, čeho jsem se obávala. Přece jen, jsem ho ztrapnila před celou třídou.
Žák nebyl nikdy nějak výrazněji problematickým žákem. Vždy působil jako hodný, trochu tišší hoch, který má radši hlavu v oblacích než v učebnicích, ale to že mu učení nedává takový smysl bych mu nevinila. Pílí během vyučování byl průměrný vzhledem k třídě, větší zaujetí nacházel v hodinách výtvarné výchovy. Ve třídě měl pár blízkých kamarádů, takže nešťastný se mi nikdy nezdál. O tom, jak to má doma, jsem se dozvěděla až po této nešťastné situaci.
Z nemilé situace mezi námi dvěma jsem měla špatný pocit. Nejprve mě napadlo, že bych si s žákem promluvila někdy v soukromí po hodině, ale nebyla jsem si úplně jistá tím, jestli bych situaci spíše nepřihoršila, zda by žák dokázal vůbec mluvit se mnou upřímně potom, co jsem si jeho důvěru svým kouskem podkopala. Rozhodla jsem se, že raději situaci budu řešit přes jeho rodiče. O jeho rodinném zázemí moc nevím a na rodičovské schůzce jsme žákovy problémy s přípravou na vyučování s jeho rodiči nijak do hloubky neprobírali. Na domluvenou schůzku do kabinetu mi přišla pouze maminka od žáka. Nejprve jsem s ní probrala lajdáctví žáka, jaké to má dopady na něj a na moje vyučování. Následně jsem pověděla mamince o mé neslavné chvilce a jak mi je teď ta situace líto a že bych si ji s ní přála vyřešit. Maminka byla nakonec velmi milá a situaci se zdálo, že chápala. Pověděla mi něco o tom, jak to mají u nich doma s žákem. Tatínek je na něj velmi přísný, co se týče školy, a tak vlastně dělá doma podobný věci co mně během vyučování. Raději vždy „zatlouká
Maminku jsem ráda poznala, ukázala se jako velmi chápavá osoba, která má svoje dítě moc ráda (až že ho má tendence rozmazlovat), a ještě více ráda jsem byla z toho, že jsem se dozvěděla více věcí o žákovi. Paní maminka mi slíbila, že se bude pokoušet mluvit se svým synem více o škole a svému manželovi domluví, aby více chápal roztržité neduhy jejich syna a nekladl na něj tolik přebytečného tlaku. Mamince jsem se za incident s jejím synem omluvila a podobně jsem se omluvila další den žákovi. Nějakou dobu to trvalo, ale přišlo mi, že postupně den za dnem se vztah žáka ke mně a jeho vlastnímu vystupování ve třídě zlepšuje. Žák pořád zůstává sem tam zapomnětlivý a roztržitý, ale určitě to je lepší, než co to bývalo v tu nejkrizovější dobu. Pomáhá tomu i dialog s maminkou, který je od té doby mnohem otevřenější o chování žáka.