came in as a new teacher and after almost a month of getting used to the class, more and more problems with one student's attention and response started showing up. After my conversations with other teachers, I learned that the student acts in the same way in most lessons - measuredly - but his results are always 100%, so they don't have a problem with him and leave him as he is. Their only problem was that he allegedly made fun of them by pointing out their mistakes in front of the rest of the class, which has not happened to me yet. Over the next few weeks, this name began to be heard more often in our shared office, until I was called before a small school committee, which was convened by the principal at the request of a colleague at the time. The pupil's teachers and the pupil himself were represented. It was an hour and a half long performance that could be characterized as something between a monologue and a dialogue with a wall. The student obviously didn't want to be there, in fact he didn't even care, as he firmly believed that the whole thing was a circus and his actions were never intended to make fun of any of the teachers present. Although most of the teachers refused to comment or in any other way participate in the testimony that this was happening in their classes, the process was conducted as if it was happening.
9th grader, quiet, intelligent, talented, bullied by his classmates, he represented the school in all fields - from sports to recitations.
Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
Before the commission was convened, I sat down in the office with the student myself and tried to understand him. Although he made it very clear to me that this session was completely unnecessary for him, in the last few minutes there were signs of empathy in him, when he understood that it was very important to me. Either as a new teacher or as a person. I suggested the same to my colleague, who was the initiator of the whole commission masquerade – it could not be called otherwise. I'm told this conversation has happened several times before, but never of any lasting consequence. However, when I probed among other colleagues, it suddenly happened with them, when they recognized their mistake - they proved the student right.
Interview
Even that day after the end of the meeting, the pupil began to appear much more withdrawn and dissociated both in class and during breaks. His occasional reactions in class were reduced to zero, and he did not express himself at other times when he was not directly addressed - and not just in my classes. His classmates also noticed this and intensified the bullying, and some teachers sensed an opportunity to 'take revenge' on him for how uncomfortable he made them feel. During the complaints - which, however, did not come from him, but from his classmates, who were bothered by this behavior - the students and teachers in question kept a so-called low profile and denied everything. The headmaster himself sometimes randomly probed the lessons to find out what was true, but the pupil probably had no idea what was going on around him in these spheres, so he continued to behave as was natural for him - dissociated - and therefore the director had to give the truth to the other side. After being admitted to high school and saying goodbye, he was the only one in the class to refuse to comment and just say thank you in general - unlike his peers who elaborated on every sentence.
14 let, 9. ročník
Všeho druhu
Mgr., Zeměpis, Dějepis
Přišel jsem jako nový učitel a po téměř měsíci, kdy jsem se začal s třídou sžívat, začali se projevovat častější a častější problémy s pozorností a odpovědí jednoho žáka. Po mých rozhovorech s ostatními učiteli jsem se dozvěděl, že žák působí na většině hodinách stejně – odměřeně – avšak výsledky má vždy stoprocentní, proto s ním nemají problém a nechávají jej tak, jak je. Jediný jejich problém byl ten, že je údajně zesměšňoval, když poukazoval na jejich chyby před zbytkem třídy, což se u mě zatím nestalo. Během příštích pár týdnů se toto jméno začalo v našem společném kabinetu ozývat častěji, až jsem byl předvolán před malou školní komisi, kterou na žádost jedné tehdejší kolegyně svolal ředitel. Zastoupeni byli učitelé žáka a sám žák. Jednalo se o hodinu a půl dlouhý počin, který by se dal charakterizovat jako něco mezi monologem a dialogem se zdí. Žák tam očividně být nechtěl, vlastně jej to ani nezajímalo, protože si přesvědčeně stál za tím, že celé je to cirkus a jeho počiny nebyly nikdy zamýšleny k tomu, aby zesměšnily nikoho z přítomných učitelů. Ačkoliv se většina pedagogů odmítla vyjádřit, či jakkoliv jinak podílet na svědectví, že by se toto dělo i na jejich hodinách, proces byl veden tak, jako by k tomu docházelo.
Žák 9. třídy, tichý, inteligentní, talentovaný, šikanován spolužáky, reprezentoval školu ve všech odvětvích – od sportu po recitace.
Než došlo ke svolání komise, sám jsem si s žákem sedl v kabinetu a snažil se jej pochopit. Ačkoliv mi dával značně najevo, že je pro něj toto sezení zcela zbytečné, posledních pár minut na něm byly vidět známky empatie, kdy pochopil, že pro mě je to velmi důležité. Ať už jako pro nového učitele, nebo jako pro člověka. Navrhl jsem totéž své kolegyni, která byla iniciátor celé té komisní maškarády – jinak se to nazvat nedalo. Bylo mi řečeno, že tato konverzace již proběhla několikrát, ale nikdy neměla dlouhého následku trvání. Když jsem však sondoval mezi ostatními kolegy, u těch se to stalo nárazově, kdy svou chybu uznali – dali žákovi za pravdu.
Ještě ten den po skončení jednání začal žák působit daleko uzavřeněji a disociován jak v hodinách, tak o přestávkách. Jeho občasné reakce na hodinách se omezily na nulu a nevyjadřoval se jindy, kdy nebyl přímo osloven – a to nejen na mých hodinách. Všimli si toho i jeho spolužáci, kteří zintenzivnili šikanu a někteří učitelé vycítili možnost se mu 'pomstít' za to, jak diskomfortně se díky němu cítili. Při stížnostech – které však nepřišly od něj, nýbrž od jeho spolužáků, jimž toto chování vadilo – dotyční žáci a pedagogové drželi takzvaně basu a vše popřeli. Sám ředitel občas náhodně sondoval vyučovací hodiny, aby zjistil, co je na tom pravdy, avšak žák neměl pravděpodobně nejmenší ponětí o tom, co se kolem něj v těchto sférách dělo, proto se i nadále choval tak, jak pro něj bylo přirozené – disociovaně – a proto musel ředitel dát zapravdu druhé straně. Po přijetí na střední školy a rozloučení se odmítl jako jediný ze třídy vyjádřit a jen obecně poděkoval – na rozdíl od vrstevníků, kteří konkretizovali každou větu.