The teacher helped me with the case study that concerns the student. The student has divorced parents who do not get along very well, the mother hardly works and the father does not have much time. The student took a bottle of drink, drank and started spitting water at his classmate. I told him if he was kidding me and he replied that he was bored in class so what was he supposed to do. So I shut up, just watched and he did it again. The classmate he was spitting water on, who was sitting in front of him, got understandably upset and also told him to stop it. After that, he was really angry to the point of despair, and the student still had a smile on his face and a mockery in his eyes. I tried repeating it one more time to get him to leave it, it didn't help. I told him that he would come immediately to the principal's office after the lesson, and I transferred the student he was spitting water on. The student finally let it go, but he didn't make much of me. And similarly, thank God without spitting water, he behaved very often. Total disinterest.
By the way, this is a student who no longer attends our school, but I remembered him in this case. It's been about 3 years since he left, but I find this situation unmanageable. I don't know if on my part, I really tried to do my best, but today I would probably have handled the situation differently, for example I would have sent the student to the school psychologist, who might be able to help him. His classmates often shouted at him to stop doing things that made the rest of the class uncomfortable, as the class teacher I was in charge of calming down the whole class and at the same time the problem student. Examples of his behavior that I often couldn't control were, for example: meaninglessly bumping into classmates during recess, rudely addressing his classmates, mocking the teachers, I always tried to help him, talk to him, discuss it in the circle with other classmates, but seriously I she didn't know how to deal with him, when everything didn't improve, he finally left our school (but due to moving with one of his parents) and I was honestly relieved because I couldn't handle this type of child.
Physical aggression, Verbal aggression
The solution just didn't go well, I didn't know how to solve it, but now I'll describe the situation to you so you can better understand it. We were all in the classroom and the class started, I don't remember exactly what class it was, but I wasn't afraid of anything anymore, after all, I already have years of experience. But I really didn't know how to get along with the student, quite often. He didn't have a teacher's assistant, we are a small school, so I asked a few times the assistant, who comes to the school to help a few times a week and is already of retirement age, to be in class with the student and help him and thus me. But it wasn't about paying attention to the student, which I often tried to give him. And in this hour the assistant was not there.
Working with the collective, Transfer of student, Interview
Shortly after this incident, there was a transfer to another school due to relocation. So I can't say how things went with the pupil, I just know that he got a certain sermon from the headmistress, saying that I wasn't worried about him, because the headmistress can be very empathetic towards children. In the following classes, he didn't make me so angry, but he still didn't care and often made fun of the subject and his classmates. Why do I consider the situation poorly resolved? Because I was always thinking about what I should have done differently so that the student would respect me, so that he would not cause problems in class and that he would at least partially like it there. When he left school, I felt relief, but at the same time, I also felt bad that I didn't know how to work with him. At the same time, I knew that I had done everything in my power at that time. After that, I never met a similarly resigned student. Yet.
8 let, 3. třída
Manuálně zručný, zajímá se o typicky chlapecké záležitosti  automobily, motorky), ve škole ho baví alespoň částečně anglický jazyk.
Lhaní,Rušení výuky,Slovní agresivita
Učitel (titul Mgr., první stupeň)
S kazuistikou, která se týká žáka, mi pomohla paní učitelka. Žák má rozvedené rodiče, kteří spolu moc dobře nevycházejí, maminka téměř nefunguje a tatínek nemá mnoho času. Žák si vzal flašku s pitím, napil se a začal po spolužákovi plivat vodu. Řekla jsem mu, jestli si ze mě dělá srandu, a on mi odvětil, že je v hodině nuda, tak co má dělat. Tak jsem ztichla, jen jsem se dívala a on to udělal znovu. Spolužák, po kterém vodu plival, který seděl před ním, se pochopitelně rozrušil a také mu řekl, ať toho nechá. Potom už byl opravdu naštvaný až zoufalý a žák měl stále smích na tváři a výsměch v očích. Zkusila jsem to zopakovat ještě jednou, aby toho nechal, nepomohlo to. Řekla jsem mu, že po hodině se dostaví okamžitě do ředitelny, a přesadila jsem žáčka, na kterého vodu plival. Žák toho nakonec nechal, ale nic moc si ze mě nedělal. A podobně, jen díky bohu bez plivání vody, se choval velmi často. Naprostý nezájem.
Mimochodem se jedná se o žáka, který už naši školu nenavštěvuje, ale vzpomněla jsem si v tomto případě na něj. Už je to asi 3 roky, co odešel, ale tuto situaci považuji za nezvládnutou. Nevím, jestli z mé strany, já se opravdu snažila udělat maximum, ale dnes už bych asi situaci řešila zase jinak, např. bych žáka poslala za školním psychologem, ten by mu třeba mohl pomoci. Spolužáci na něj často křičeli, ať přestane dělat věci, které byly zbytku třídy nepříjemné, jako třídní učitelka jsem měla na starost uklidnit tedy celou třídu a zároveň i problémového žáka. Příklady jeho chování, které jsem často nezvládala ukočírovat byly např.: bezvýznamné vrážení do spolužáků o přestávce, sprostá oslovení jeho spolužáků, výsměch učitelům, vždy jsem se mu snažila pomoct, promluvit s ním, probrat to v kroužku i s ostatními spolužáky, ale vážně jsem nevěděla jak s ním nakládat dál, když i přesto všechno nenásledovalo žádné zlepšení, nakonec naši školu opustil (ale z důvodu stěhování se s jedním z rodičů) a mně se upřímně ulevilo, protože tento typ dítěte jsem nezvládala.
Řešení právě moc neproběhlo, nevěděla jsem, jak to řešit, ale teď ti situaci teda popíšu, aby ses v tom lépe orientovala. Byli jsme všichni ve třídě a začala hodina, už si nevzpomínám, co přesně za hodinu to bylo, ale já už jsem se jen tak něčeho nebála, přecijen mám už letitou praxi. Ale s žákem jsem si opravdu rady nevěděla, dost často. Neměl žádnou asistentku pedagoga, jsme malá škola, takže jsem párkrát poprosila paní asistentku, která do školy chodí pomáhat párkrát do týdne a už je v důchodovém věku, aby s žákem byla v hodině a pomohla jemu a tím i mně. Žákovi ale nešlo o pozornost, tu jsem se mu často snažila dávat. A v této hodině paní asistentka nebyla.
Krátce po tomto incidentu došlo k přechodu na jinou školu z důvodu stěhování. Takže jak to s žákem šlo dále již nemohu říct, jen vím, že od paní ředitelky dostal jisté kázání, s tím, že jsem o něj strach neměla, jelikož paní ředitelka umí být k dětem velmi empatická. V dalších hodinách už mě tolik nezlobil, ale pořád mu to všechno bylo jedno a často zesměšňoval učivo i spolužáky. Proč situaci považuji za špatně vyřešenou? Protože jsem pořád přemýšlela, co jsem měla udělat jinak, aby mě žák respektoval, aby na hodinách nedělal problémy a aby se mu tam alespoň částečně líbilo. Při jeho odchodu ze školy jsem sice cítila úlevu, ale zároveň i špatný pocit z toho, že jsem nevěděla, jak s ním pracovat. Zároveň jsem věděla, že jsem v té době udělala vše, co bylo v mých silách. S podobně rezignujícím žákem jsem se poté už nesetkala. Zatím.