So I have children with neurological predispositions that I can't do anything about, right? If you noticed, there are such types here. Yeah, I just can't quite calm them down because it's not in their nature. If you look in that class, there are those who, for example, stomp or something, if you send them to the carpet, they will do a thousand other activities. Parents say: This is our little neurotic. They know it. He is such that mentally he keeps going. Yeah, he just doesn't have any diagnosis, he's very smart, he can handle everything, but it has a lot of accompanying symptoms, his behavior. He's always one of the first, he's done, he does this and that, he doesn't hurt anyone, he doesn't, but he keeps doing it with him. And I, as a teacher, cannot influence those innate things in children. I can only identify with it and I have to be able to work with it and I have to tolerate it well. I can't absorb it. There are teachers who start to be like that too, you know like they feel that there is this, that, that, that and they start to be like that too. As soon as you go to that class, that class will immediately mirror you. If you are calm, the class is calm too. Even a dog knows that you are afraid of him. But with that student, it's a given.
The student attends the 2nd grade of elementary school, likes to spend breaks with his classmates on the carpet where they play together, is neurotic, hyperactive, likes sports, draws, gets good grades at school. The first and second year are in one class together (double classes), children from both years have to work independently for the whole lesson.
Diagnosis
So I have to keep an eye on him, I have to check him. Otherwise he would be able to climb somewhere. But I approach him calmly. I can't yell, nothing, because on the one hand it wouldn't help and on the other hand I'd throw the whole class away. We were always told at school: You only have one vocal cord, they have thousands. I would be ready at the end of September. Now he is supposed to go to the screening sometime, but he doesn't have an application there. But the main thing is to stay calm and control it.
Support, Cooperation with experts
He's still doing it with him. He can't stand it, he's always rearranging something, he's still squirming in that chair, then focus on him on purpose. Yeah, he's either stomping or picking up something he doesn't have right now, playing with it. When the break is so flying.
7 let, 2. ročník ZŠ
kreslení, sporty
Vysokoškolské, magisterské (první stupeň a speciální pedagogika)
Tak mám tu děti s neurologickými predispozicemi, se kterýma já nic neudělám že? Jestli sis všimla, tak jsou tady takový typy. Jo, prostě mě se nedaří je úplně zklidnit, protože to nemají ve své povaze. Když se podíváš do té třídy tak jsou tací, kteří si třeba podupávají nebo něco, když je pošleš na koberec, tak oni ještě udělají tisíc činností. Rodiče říkají: To je ten náš malý neurotik. Oni to ví. On je takový, že psychicky furt jede. Jo, prostě nemá žádnou diagnostiku, on je velice chytrý, všecko to zvládá, ale má to spoustu průvodních projevů to jeho chování. Vždycky je mezi prvníma, má to hotový, dělá si to a to, neubližuje nikomu, to ne, ale furt to s ním šije. A to já jako učitel neovlivním, ty vrozený věci u dětí. Já se s tím můžu jen stotožnit a musím s tím umět pracovat a musím to dobře snášet. Nesmím to do sebe nasáknout. Jsou učitelé, kteří začnou být taky takový, víš jako že mají pocit, že je tam to, to, to, to a začnou takový být taky. Jak seš ty k té třídě, tak se ti okamžitě ta třída zrcadlí. Když seš klidná, tak ta třída je taky klidná. I pes pozná, že se ho bojíš. Ale u toho žáka je to daný.
Žák chodí do 2. třídy ZŠ, rád tráví přestávky se spolužáky na koberci, kde si spolu hrají, je neurotický, hyperaktivní, má rád sporty, kreslí, ve škole má dobré známky. První a druhý ročník jsou společně v jedné třídě (dvojtřídky), děti z obou ročníků musí pracovat nezávisle na sobě celou vyučovací hodinu.
Takže já ho musím mít v merku, musím ho kontrolovat. Jinak on by byl schopný někam vylézt. Ale přistupuju k němu v klidu s klidem. Nemůžu řvát, nic, protože jednak by to nepomohlo a druhak já bych si rozhodila celou tu třídu. Nám vždycky říkali na škole: Vy máte jen jedny hlasivky, oni jich mají tisíce. To bych byla už na konci září jako hotová. Teď má jít někdy na screening, nemá tam ale žádanku. Ale fakt hlavní je, být v klidu a kontrolovat ho.
Pořád to s ním šije. On nevydrží, pořád něco přeskládává, pořád sebou mrská na té židli, na něj se schválně pak zaměř. Jo, on buď si dupe nebo bere do rukou něco, co zrovna nemá, tak hraje si s tím. Když je přestávka tak lítá.