It was in their first year together, when the student began to behave very toxic towards the girls in her 'group' and towards other classmates. She became jealous when the girls were having fun with others, and not with her, and when that happened, she started gossiping about them in front of others. She constantly demanded attention and everything escalated to such a stage that she even emotionally blackmailed her classmates, threatening to commit suicide if, for example, they did not come to school or did not have fun with their dreams. I only found out about the whole problem (as a class teacher) thanks to a phone call from the mother of one of my classmates, who said that her daughter has to listen to emotional blackmail from the student every day about how she will hurt herself if the student does not have enough fun with her, etc. It all got to such a stage that other parents of female students began to tell me that their daughters no longer like going to school, precisely because of the female student.
The student is very clever, a student who studies well. She does gymnastics, which she is good at, and is quite good at drawing. What I learned during the interviews while solving this problem, it became clear that she was bullied by two of her classmates in elementary school. It is evident from her behavior that she suffers from low self-esteem and does not believe in herself very much and needs constant confirmation/reminding that someone likes her, that she is smart and a valid part of the team. When solving the problem and communicating with her parents, I was told that the student often talks about suicide at home, so her parents were not surprised by the comments that the student makes in class about self-harm or even suicide. The parents told me that the student had never visited a psychologist, nor had the previous bullying been dealt with in any particular way. It was interesting that if I asked, for example, the boys' section of the class, in most cases they did not notice this in the class at all, and the whole problem was rather a question of the girls' sector of the class.
Selfdestructive behaviour, Bullying
only found out about the whole problem when the student's mother called. After that I talked specifically with the student, and she referred me to other classmates, with whom I also spoke afterwards, and the words of the student confirmed to me that they were experiencing the same thing, which was also confirmed by their parents, whom I also spoke with. After that, I spoke to the mentioned mother of the pupil, who surprised me quite strongly with the answer that 'the pupil talks about suicide all the time at home, but that she doesn't really mean it'. Since I didn't have a psychologist at the school at that time and the educational counselor came only once a week, I referred my parents to a pedagogical-psychological counseling center. From all the interviews and the overall impression of the student in the class, it seemed to me that the biggest problem was her low self-esteem and the constant need to prove something (or someone) to herself. After I figured this out, much of her behavior began to make sense to me.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
The entire incident lasted approximately during November and December. Since the student was ill afterwards and did not participate in the Christmas meeting before Christmas, I used it as a partial 'classroom' lesson, when I invited other classmates to anonymously write a message from the student on a piece of paper. In the mix there were positive messages, that they think about her, that they like her, but that this very behavior bothers them. I gave the papers to the student after Christmas and after a joint discussion on this topic, it seemed that the student understood what the problem was and that she was just driving her classmates away with this behavior. After the mentioned Christmas, the situation calmed down and after a while the student renewed her 'group' of classmates who were actively having fun with each other. Since then, none of the students or their parents have complained. After a longer period of time (around June), I contacted the student's mother again, and she informed me that the student was seeing a psychologist again.
13 let; 8. třída
Sportovní gymnastika, kreslení
Manipulace
Mgr.; Francouzský jazyk a literatura
Bylo to v jejich společném prvním ročníku, kdy se studentka začala chovat vůči děvčatům ve své 'partě' a i vůči ostatním spolužačkám značně toxicky. Začala žárlit, když se děvčata bavila s jinými, a ne s ní, když k tomu došlo, tak je začala následně u druhých pomlouvat. Neustále vyžadovala pozornost a vše přerostlo do takové fáze, že dokonce spolužačky citově vydírala, vyhrožovala jim, že spáchá sebevraždu pokud například nedojdou do školy, nebo se sní nebudou bavit. Celý problém jsem se (jakožto třídní učitel) dozvěděla až díky telefonátu maminky jedné ze spolužaček, která říkala, že její dcera musí každý den poslouchat citové vydírání ze strany žákyně o tom, jak si ublíží, pokud se s ní žákyně nebude dostatečně bavit atd. Vše došlo až do takové fáze, že se mi začali ozývat i další rodiče žákyně spolužaček, že jejich dcery už nechodí do školy rády, právě kvůli žákyně.
Žákyně je velmi šikovná, dobře se učící žákyně. Dělá sportovní gymnastiku, ve které je dobrá, a i v kreslení docela vyniká. Co jsem se dozvěděla při rozhovorech při řešení tohoto problému, vyšlo najevo, že ji na základní škole šikanovali dva její spolužáci. Z jejího chování je patrné, že trpí nízkým sebevědomím a příliš si nevěří a potřebuje neustálé utvrzování/připomínání, že ji má někdo rád, že je šikovná a je platnou součástí kolektivu. Při řešení problému a komunikaci s jejími rodiči, mi bylo sděleno, že žákyně často doma mluví o sebevraždě, tudíž její rodiče poznámky, které žákyně ve třídě na adresu sebe ubližování či dokonce sebevraždy pronáší, nepřekvapily. Rodiče mi sdělili, že žákyně nikdy nenavštívila psychologa, ani se dřívější šikana nijak zvlášť neřešila. Zajímavé bylo, že pokud jsem se zeptala například klučičí části třídy, ve většině případů toto ve třídě vůbec nevnímali a celý problém byla spíše otázka holčičího sektoru třídy.
O celém problému jsem se tedy dozvěděla až při telefonátu maminky žákyně. Poté jsem mluvila konkrétně se žákyně, a ta mě odkázala i na jiné spolužačky, se kterými jsem poté také mluvila a potvrdily mi slova žákyně, že zažívají to stejné, což potvrdili i jejich rodiče, se kterými jsem také mluvila. Poté jsem mluvila se zmiňovanou maminkou žákyně, která mě dost silně překvapila odpovědí, že 'žákyně o sebevraždě doma mluví pořád, ale že to tak ve skutečnosti nemyslí'. Jelikož jsem tehdy ještě na škole neměli psycholožku a výchovná poradkyně docházela jen jednou týdně, odkázala jsem rodiče na pedagogicko-psychologickou poradnu. Ze všech rozhovorů i celkového dojmu z žákyně ve třídě mi připadalo, že největší problém je její nízké sebevědomí a neustálá nutnost si něco (či někomu) dokazovat. Poté co jsem na toto přišla, mi z velké části začalo dávat smysl její chování.
Celý incident trval přibližně po dobu listopadu a prosince. Jelikož žákyně poté byla nemocná a vánočního posezení před Vánoci se nezúčastnila, využila jsem ho jako částečnou 'třídnickou' hodinu, kdy jsem vyzvala ostatní spolužáky, aby anonymně napsali na papírek nějaký vzkaz žákyně. Ve směs tam byly pozitivní vzkazy, že na ni myslí, že ji mají rádi, ale že jim vadí právě toto zmíněné chování. Papírky jsem žákyně po Vánocích předala a po společné rozpravě na toto téma, se zdálo, že žákyně pochopila, v čem je problém, a že si tímto chováním spolužáky jen odhání. Po zmiňovaných Vánocích se situace uklidnila a po čase žákyně obnovila i svoji 'partu' mezi sebou se aktivně bavících spolužaček. OD té doby si nikdo ze studentů ani jejich rodičů už nestěžoval. Po uplynutí delší doby (cca v červnu) jsem se opět spojila s maminkou žákyně, a ta mě informovala, že žákyně nově navštěvuje psychologa.