have to say that you surprised me somewhat, because despite the fact that I have experience in the field for several years, it is difficult for me to remember a situation in detail like this. But if you don't mind that the situation is hit to the first degree, even if you specialize in the second, then I remember one situation almost exactly, because it happened recently. When the schools reopened after some time at the end of the last school year, I taught English to third graders at that time. So it was their first experience with English ever, and I had the feeling that the children really enjoyed it. You know, that's how it goes when they don't really know what they're getting into, but I have to say they were really clever. They tried, they prepared for hours. The advantage I see in this is that we are a local, smaller village school, so almost all the students socialized together despite the situation and maintained relationships at least in this way. However, when the children returned to school after a longer hiatus, I must say that it was not only a shock for them, but also for us as educators. Whether it's to find out how the pupils master the subjects covered, or to get back to that school routine, a bit stricter than what they were used to at home. Even if we look directly at my situation, under normal offline conditions I had 3 lessons of English per week with the pupils, while online mode only 2 half hours, which of course is noticeable. So to get to the specific situation that we are going to talk about here together, it was just after the reopening of the schools that I noticed that quite a few children in the class were restless. Not restless, that they would fidget on the chair or swing, but for one boy in particular, this behavior was beyond the boundaries of the normal course of teaching. During the lesson, the student constantly had the need to draw attention to himself with various behaviors (shouting, nudging a classmate), so suddenly it seemed to me, if I put it stupidly, like he had some sort of disorder.
If I take the class as a whole by itself, we now have 12 pupils in the third grade, so they are really a very good team. The biggest sign of this is probably the fact that the students came here together from kindergarten and almost all of them are local, so they spend time together outside these four walls. The student we are going to talk about here is also from the local area and didn't do well in online lessons. Unfortunately, it was impossible not to notice that his mother, who was an excellent whisperer, was sitting next to him for almost the entire lesson, and he suddenly became a student who suddenly controls everything. Yes, unfortunately that's also how it goes with online classes, but when you can't see the mother and you only hear the boy tilting his head and asking for the right solution, you really don't know how to react promptly at that moment. Of course, I tactfully tried to explain to the student that his mother can't find the right answer for him and he has to try to figure it out on his own, and if he doesn't know, nothing happens. Otherwise, I never had any problem with him or his parents. He was an average student, but very diligent.
Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
As I have already outlined before, I was dealing with problematic behavior in a student in such a way that he constantly had both the need to interrupt verbally, and suddenly it was really unthinkable for him to sit in a chair for 45 minutes. He rocked on his chair, nudged others, constantly pushed himself against the desk, and when he reported, he jumped around, etc. This behavior was the most pronounced with the student, but I noticed that other students also have a problem all of a sudden after online classes, where I have so many she couldn't control, she couldn't stand to sit in the desks for the duration of the lesson and pay attention. That's why I asked the students directly for one hour what the return to school was like for them. Of course, almost all of them were still looking forward to school at this age, but they saw as a negative the fact that between the online classes, the girls could, for example, help their mother with preparing lunch, cleaning... Therefore, the children were actually employed during this time, at least as far as outside lessons are concerned, much more more and were constantly in some activity. So I tried to find a solution that would combine the student's restlessness with the content of the subject. That's why I decided to include quite a few physical activities in the lessons, which would occupy the pupils for a while in a different way, but still a form of education. I specifically taught third graders English and we repeated counting to 12. In order to introduce you to the situation at least a little, for example I said two + two in front of the class and depending on the result, the students had to jump up, turn around, or clap their hands as many times as possible, and the activities we gradually changed.
Agreement, Proactive solutions, Interview
The inclusion of physical activity in teaching was, I dare say, very beneficial for the pupil and for other pupils as well. Just seeing that the pupils really enjoy it and that they want to learn this way at least for a little while every lesson is a huge reward for me as a teacher. I was somewhat embarrassed by this for the first hour, as it seemed to me that the student and the others were arguing even more and wanted to continue only in this form. However, we set the rules together right away, that every hour we will bend for a moment in some way during the lesson, but otherwise we will continue with the regime we have taken. Since then, I apply this approach not only with this class in almost every lesson, but I also try to include it in some way in Czech with ninth graders, where we do not deal with it regularly, but I think that such diversification of teaching is never harmful.
9 let, 3. ročník
Chození se spolužáky ven, kroužek akvaristiky
Vysoká škola s magisterským titulem (český jazyk; anglický jazyk)
Musím říct, že jste mě poněkud zaskočila, jelikož i přes to, že mám praxi v oboru několik let, je pro mě takto z patra složité si na nějakou situaci podrobněji vzpomenout. Ale pokud Vám nevadí, že je situace zasažena na první stupeň, i když vy se specializujete na druhý, tak si jednu situaci vybavuji skoro přesně, jelikož se stala nedávno. Když se ke konci minulého školního roku opět otevřely po nějakém čase školy, tak jsem v té době na prvním stupni učila třeťáčky angličtinu. Pro ně to tedy byla první zkušenost s angličtinou vůbec a měla jsem pocit, že to děti opravdu baví. Víte jak, ono to tak bývá, když pořádně nevědí, do čeho se pouštějí, ale musím říct, že byli opravdu šikovní. Snažili se, do hodin se připravovali. Výhodu v tomhle vidím to, že jsme místní menší vesnická škola, takže se téměř všichni žáci společně stýkali i přes vzniklou situaci a udržovali vztahy alespoň tímto způsobem. Jak se ale děti po delší odmlce vrátily opět do školy, musím říct, že to nebyl šok jen pro ně, ale také pro nás jako pedagogy. Ať už to, zjistit jakým způsobem žáci probrané učivo ovládají, tak také to, zajet si opět takový ten školní, trošku striktnější režim, než na který byli zvyklí doma. I když se podíváme přímo na moji situaci, tak s žáky jsem za normálních offline podmínek měla 3 vyučovací hodiny angličtiny týdně, kdežt přes online režim pouze 2 půl hodiny, což samozřejmě je o poznání znát. Abych se tedy dostala ke konkrétní situaci, o které se tu spolu teď pobavíme, tak právě po znovuotevření škol jsem si všimla, že ne zrovna málo dětí ve třídě je neposedných. Ne neposedných, že by se vrtěli na židli nebo houpali, ale konkrétně tedy u jednoho chlapce tohle chování bylo již za hranicemi normálního chodu výuky. Žák během výuky neustále měl potřebu jak tedy na sebe upozorňovat různými projevy chování (vykřikování, pošťuchování spolužačky), tak mi najednou připadal, když to řeknu blbě až opravdu jak s nějakou poruchou.
Pokud budu brát třídu jako celek sám o sobě, my tedy máme nyní ve třetí třídě 12 žáků, tak jsou opravdu moc dobrým kolektivem. Nejvíce se na tom asi podepisuje to, že žáci tu společně přišli již z mateřské školy a téměř všichni jsou místními, tudíž spolu tráví čas i mimo tyhle čtyři stěny. Žák, o kterém se tu tedy budeme bavit, tak je také z místních a při online hodinách učení moc nedal. Bohužel si nešlo nevšimnout, že vedle něj téměř po celou dobu výuky sedí maminka, která byla výborným našeptávačem a z něj se rázem stal žák, který najednou ovládá vše. Ano, bohužel i takto to při online hodinách chodí, ale když maminku nevidíte a jen vždy slyšíte chlapce, jak naklání hlavu a ptá se na správné řešení, tak v tu chvíli opravdu nevíte, jak se pohotově nejlépe zachovat. Taktně jsem se samozřejmě žákovi zkusila vysvětlit, že maminka si za něj se správnou odpovědí neporadí a musí se snažit si poradit sám a pokud neví, nic se neděje. Jinak jsem s ním ani jeho rodiči nikdy neměla žádný problém. Byl to žák průměrný, ale velmi snaživý.
Jak jsem již předtím nastínila, potýkala jsem se s problémovým chováním u žáka tím způsobem, že neustále měl jak potřebu vyrušovat slovně, tak pro něj najednou vydržet sedět 45 minut na židli bylo opravdu nemyslitelné. Houpal se na židli, pošťuchoval ostatní, neustále se zapíral o lavici a když se hlásil, poskakoval u toho atd. U žáka tohle chování bylo nejvýraznější, ale všimla jsem si, že i ostatní žáci mají problém najednou po online hodinách, kde jsem je tolik kontrolovat nemohla, vydržet sedět po dobu vyučovací hodiny v lavicích a dávat pozor. Proto jsem se jednu hodinu žáků přímo zeptala, jaký pro ně byl návrat do škol. Téměř všichni se samozřejmě v tomhle věku do školy ještě těšili, ale jako negativní viděli to, že mezi online hodinami mohla děvčata například pomáhat mamince s přípravou oběda, úklidem… Tudíž děti byly vlastně přes tuhle dobu zaměstnaní, alespoň co se mimo výuky týká, mnohem více a neustále byly v nějaké aktivitě. Tak jsem se snažila najít řešení, které by skloubilo žákovo neposednost společně s náplní předmětu. Rozhodla jsem se proto do výuky zařadit i poměrně pohybové aktivity, které by sice žáky na chvíli zabavily i jiným způsobem, ale přesto formou vzdělávání. Já jsem třeťáky učila konkrétně angličtinu a opakovali jsme počítání do 12. Abych vás do situace aspoň trochu zasvětila, tak například jsem před třídou řekla two + two a dle toho, jaký je výsledek museli žáci tolikrát vyskočit, otočit se, nebo tlesknout a aktivity jsme postupně obměňovali.
Zařazení pohybové aktivity do výuky bylo pro žáka, troufám si říct, velmi přínosné a pro ostatní žáky také. Už jen vidět to, že to žáky opravdu baví a že se chtějí takto vždělávat alespoň na malou chvíli každou hodinu, je pro mě jako učitele obrovská odměna. První hodinu jsem z toho byla poněkud v rozpacích, jelikož mi přišlo, že se žák a ostatní ještě více rozdováděli a chtěli pokračovat pouze touto formou. Stanovili jsme si společně ale hned pravidla, že každou hodinu se nějakým způsobem v hodině na chviličku prohýbeme, ale jinak budeme pokračovat opět v námi zajetém režimu. Od té doby tento přístup aplikuji nejen s touto třídou v téměř každé výuce, ale snažím se ho řadit nějakým způsobem i do češtiny s děváťáky, kde se tomu nevěnujeme pravidelně, ale myslím, že takové zpestření výuky nikdy není na škodu.