The situation happened roughly halfway through the last school year, when I was a fifth-grade classroom teacher. For a long time, I dealt with the student's problematic behavior, which, of course, had its better and worse periods, which accompanied his entire 5 years spent in the first grade under my guidance as a class teacher. In a way, everything culminated in the situation I am about to describe. It happened on a day that was no different from any other normal school day. The first two lessons passed, in which the student's restless and inattentive behavior was already noticeable, which was, however, nothing unusual.
During the third lesson, this behavior started to escalate and I got a little nervous, because the student started yelling vulgarities at others, including me, out of nowhere, he kept getting up, leaving the desk, and he absolutely did not respond to my attempts to calm him down.
Verbal disruption of lessons
Everything culminated in the fact that the student suddenly ran away from the classroom and subsequently from the school grounds. After a fairly short time, my colleagues and I managed to find him and get him back, while he was very upset. In this situation, which all happened very quickly, I had no choice but to react improvised and according to my best judgment. I took the student aside, while luckily a colleague could take over the rest of the class for a while and ensure the students' normal routine. I 'struggled' with the student for a while, because at first he didn't want to open up and confide in me, probably because we had never met in such a direct conversation in all these years. After a while, however, he opened up and it became clear that his non-standard behavior was the result of his family background, in which certain disputes had taken place the previous day, which caused the pupil a hard time.
Agreement, Interview, Cooperation with experts, Warning
After calming the pupil down and discussing the situation, his mother picked him up from school, she also talked to me, and the pupil did not complete the rest of the lesson with us. The next day he came to school normally and the incident was never discussed again. At this point, it is important to mention that the student has been diagnosed with ADHD, so the fluctuations in his behavior described above are basically nothing unusual. But the described situation was a unique case that has never been repeated before or since. But it was important due to the finding that the student's home environment was not very stable at the time and caused him problems that were exacerbated by his diagnosis. The long-term consequences of this situation did not manifest themselves in any significant way in the teaching, but the usual fluctuations in the student's behavior persisted, fortunately not to the extent that was characterized by the described situation.
10 let, 5. ročník ZŠ
sport
Lhaní,Neposlušnost,Odmlouvání,Vulgární vyjadřování
Mgr., učitelství pro 1.stupeň ZŠ
Tato žákyně pracovala vždy v hodinách dobře, nosila domácí úkoly, dokázala pracovat velmi dobře sama a její studijní výsledky byly průměrné, spíš lepší. V prvním ročníku jsem s touto žákyní neměla žádný problém. Vcelku dobře se začlenila do kolektivu, našla si spolužáky, se kterými se bavila a pracovala během zadané práce ve skupinkách. Po čase se ale tato žákyně začala v hodinách velmi hlasitě ozývat. Ze začátku to byly jednotlivé drobné poznámky polohlasem, kterými komentovala práci spolužáků ve třídě. Předmětem jejich komentářů byla především pomalá práce třídy, tedy pomalá v jejím úhlu pohledu. Rychlost, se kterou si třída zapisovala poznámky z výkladu nebo jak rychle zpracovávala úkoly, byla pro ni pomalá. Poté, co semtam utrousila nějakou poznámku jako třeba 'jim to hrozně trvá' nebo 'nechápu, jak může být někdo tak pomalý', byla upozorněna na to, aby se zdržela těchto komentářů. S postupem času si ale začala žákyně dovolovat čím dál více, spolužáky začala také okřikovat. Komentovala už nejen jejich rychlost práce, ale také, když se jim něco nepovede. 'Ježiši, ty si tak blbý' nebo 'Co na tom nechápeš, vole?' Chování žákyně v mých hodinách se tak stupňovalo a důrazné slovní napomínání už nestačilo. Potom se výuka překlopila do online režimu, kde žákyně ve svém chování pokračovala. Samovolně si zapínala mikrofon, aby podobnými komentáři vstupovala do výuky. Když jí byl mikrofon ztlumen, psala nadávky do komentářů. Nadávky později obsahovaly i vulgarismy. Toto chování trvalo asi 3 měsíce.
Žákyně do doby incidentu nevykazovala žádné známky poruchy chování nebo jiné poruchy. Spolupracovala v kolektivu, plnila zadané úkoly. Studijní výsledky byly průměrné, v hodinách udržela pozornost, práci navíc ale odmítala. Domácí příprava probíhala téměř standardně, občas nedonesla domácí práci vypracovanou celou, ale jen část. Při ověřování znalostí dosahovala průměrné úrovně, odpovídala na všechny otázky, ale některé odpovědi byly kusé. Sociální vazby ve třídě byly dobré, žáci tvořili kolektiv, výrazné exkluzivní skupinky zde nebyly. Online výuky se účastnili téměř všichni žáci pravidelně, jen malé výjimky.
První řešení problematického chování probíhalo napomenutím přímo v hodině. Žákyně byla upozorněna na nevhodnost výroků. Na nějaký čas toto řešení zabralo, ale poté žákyně začala učitele téměř ignorovat, když ji napomínal za chování. Poté zvolil učitel formu řešení osobním pohovorem, při kterém se snažil zjistit příčinu tohoto chování. Žákyně ale negovala jakékoliv vlivy, o kterých učitel mluvil (problémy v rodině, osobní problémy...). Žákyně také odmítala aktivity navíc v hodině, aby se mohla zabavit a udělat více práce, zatímco třída bude komunikovat s učitelem. Učitel se s ní snažil uzavřít dohodu, kdy by žákyně přestala s nevhodnými komentáři. Tato dohoda ale byla v následujících hodinách porušena. Celý individuální pohovor se opakoval znovu, ale bezvýsledně. Chování se během online výuky zhoršovalo, proto učitel kontaktoval zákonné zástupce žákyně, kteří ale také nevěděli o žádných problémech, které by mohly chování způsobovat. Po nějakém čase byl přizván také školní psycholog, který měl rozhovor s žákyní a poté i s rodiči. Po asi 3 měsících chování odeznělo a nadále se neopakuje.
První výsledky řešení na úrovni žák – učitel byly bezvýsledné, žákyně pokračovala v chování a dokonce ho stupňovala. Stejně bez výsledku bylo také jednání s rodiči. Pomohl až rozhovor se školním psychologem, který individuálně mluvil s žákyní a poté s rodiči. Toto řešení se projevilo jako účinné a chování žákyně rychle odeznělo. Přestala s nevhodnými komentáři a poté i s nevhodnými mimickými projevy dříve doprovázející komentáře. Tento incident ale velice postihl třídní kolektiv, který ztratil důvěru a sebedůvěru. Ostatní žáci přestali komunikovat s učitelem, ptát se v hodinách nebo odpovídat na otázky, protože se báli této žákyně. Trvalo asi půl roku, než se vybudovalo nové prostředí důvěry, v kterém by se žáci nebáli ozvat, zeptat se nebo vůbec komunikovat s učitelem.