It was my first year teaching and it happened in second grade. It was about the problematic behavior of one pupil towards another. The situation occurred at the outdoor school, which lasted for 5 days (Monday to Friday), where one student behaved badly towards another the entire time, but it only escalated on Friday, when I was no longer there. More precisely, what happened was that all week one student was psychologically bullied by another (hints about how he looks, what he does in class, that he smells) and on the last day there was even a mild form of physical attack (squealing and pushing). The bullied boy kept the other's behavior to himself and kept smiling in front of me. None of the teaching staff knew about the behavior of the first pupil until the mother of the second pupil ran to the school on Monday to complain.
Both pupils were Roma and it is interesting that the families of both pupils knew each other. At first I thought that the given situation might have racist undertones, but the point was that one pupil had a lower intellect, was more or less at the kindergarten level - some social habits, working with others and establishing contacts or communication, all of this was on very bad level. This student was out of the team precisely because those around him were starting to notice these things and mock him, for example, for being a slob. However, it was always to a lesser extent, until the situation at the outdoor school occurred.
Physical aggression, Verbal aggression
On the Monday after the weekend, before which the mentioned situation between the pupils took place, the mother of one of them came to the school. I explained to her that I had not been told anything by either side, so I had no idea what it was all about. So she described the situation to me, after which I called the first student and told him that he had a few seconds to tell me how everything was and if what the other's mother said was true. The first student burst into tears and confessed everything. Subsequently, I talked with the mother of the bullied child about the fact that I will solve it with disciplinary action, that I will solve it myself and do everything to prevent it from happening again. The mother of the first pupil proposed a two for behavior, I did not agree, because it was a short-term thing after all, so I was more inclined to reprimand the principal. She finally nodded and left satisfied. After that, I had a long debate with the first pupil, I talked to him like 'man to man' and I think he saw authority in me and didn't want to have any more problems with me. Fortunately, the first pupil was quite empathetic and could sense that he had really behaved badly. After his confession, I found out that the situation was even worse. So there was a disciplinary action (principal reprimand), it was resolved and the first student was able to apologize to the second.
Consequences, Interview
Of course, the first student didn't immediately get along with the second, but he stopped the aggressive behavior and just ignored him, which was exactly what I wanted. If I forced them into an artificial friendship, it probably wouldn't go well, so all I asked was that they ignore each other. After some time, however, their relationship improved so much that when a classmate started insulting the second student, the first student even stood up for him. I had the class until the end of the fourth grade and the problem never happened again. There was a little nudging at most, which the pupils resolved among themselves, but that is simply normal for children and there was no need for me to interfere.
2. třída, 8 let
sport Markéta Demlová  495162)
Vysoká škola, Učitelství pro první stupeň ZŠ
Byl to můj první rok, kdy jsem učil, a stalo se to ve druhé třídě. Jednalo se o problémové chování jednoho žáka vůči druhému. Situace nastala na škole v přírodě, která trvala 5 dní (pondělí až pátek), kde se jeden žák choval k druhému nepěkným způsobem celou dobu, ale vygradovalo to až v pátek, kdy už jsem tam nebyl. Přesněji řečeno se stalo to, že celý týden byl jeden žák druhým psychicky šikanován (narážky na to, jak vypadá, co dělá v hodinách, že smrdí) a poslední den došlo dokonce k mírné formě fyzického napadení (žduchání a postrkování). Šikanovaný kluk si chování druhého nechával pro sebe a přede mnou se pořád usmíval. Nikdo z učitelského sboru o chování prvního žáka nevěděl, dokud si maminka druhého žáka nenaběhla v pondělí do školy stěžovat.
Oba žáci byli romové a zajímavé je to, že rodiny obou žáků se znaly. Nejdřív jsem si myslel, že by daná situace mohla mít rasistický podtext, ale šlo tam o to, že jeden žák má nižší intelekt, byl víceméně na úrovni školky – nějaké sociální návyky, práce s ostatními a navazování kontaktů či komunikace, to vše bylo na velmi špatné úrovni. Tento žák byl mimo kolektiv právě kvůli tomu, že si těchto věcí jeho okolí začínalo všímat a posmívat se mu například za to, že šišlá. Vždy to však bylo v menší míře, dokud nedošlo k oné situaci na škole v přírodě.
V pondělí po víkendu, před kterým proběhla zmiňovaná situace mezi žáky, přišla do školy maminka jednoho z nich. Vysvětlil jsem jí, že mi nebylo nic řečeno ani ze strany jednoho, ani ze strany druhého, takže vůbec nevím, o co jde. Ona mi tedy vylíčila situaci, načež jsem si zavolal prvního žáka a řekl jsem mu, že má pár vteřin na to, aby mi pověděl, jak vše bylo, a jestli to, co říkala maminka druhého, je pravda. První žák se rozbrečel a vše přiznal. Následně jsem se pobavil s matkou šikanovaného dítěte o tom, že to budu řešit kázeňským postihem, že si to vyřeším já sám a udělám vše proto, aby se to neopakovalo. Maminka prvního žáka navrhovala dvojku z chování, já nesouhlasil, protože se přece jen jednalo o krátkodobou věc, takže jsem se přikláněl spíš k ředitelské důtce. Ona mi to nakonec odkývala a spokojeně odešla. Poté jsem pak s prvním žákem měl dlouhou debatu, promluvil jsem si s ním jako 'chlap s chlapem' a myslím, že ve mně viděl autoritu a nechtěl se mnou mít další problémy. První žák byl naštěstí docela empatický a dokázal vycítit, že se opravdu zachoval špatně. Po jeho přiznání jsem zjistil, že ta situace byla ještě horší. Došlo tedy ke kázeňskému postihu (ředitelská důtka), vyřešilo se to a první žák se druhému dokázal omluvit.
První žák s druhým samozřejmě hned nevycházel, ale zanechal útočného chování a prostě si ho nevšímal, což bylo přesně to, co jsem chtěl. Kdybych je nutil do uměle vytvořeného kamarádství, tak by to nejspíš nedopadlo dobře, takže jsem požadoval jen to, ať si sebe nevšímají. Po nějaké době se však jejich vztah zlepšil natolik, že když druhého žáka začal nějaký spolužák urážet, první žák se ho dokonce zastal. Třídu jsem měl až do konce čtvrtého ročníku a ten problém se už neopakoval. Objevilo se maximálně malé pošťuchování, které si žáci vyřešili mezi sebou sami, ale to je prostě u dětí normální a nebylo potřeba, abych do toho zasahoval.