The situation began to unfold in September 2019, when thirty new children entered the grammar school. At the end of September, these children, together with the class teacher, the school psychologist and several external experts, undertook an adaptation course, the aim of which was to consolidate the collective and create class rules. Already on this course, I noticed that the class is very lively. They were constantly interrupting, shouting and expressing themselves emotionally. Emotional displays were mainly shown by girls, for example 'I won't do that, because I have this, and that...' In October of the same year, the 'class roles' were already distributed. Scissors between the students were wide open. Some students drew attention to themselves, others sat quietly in the corner, but there was nothing in between. Communication in the classroom between students took place in groups, often also vulgarly. At that time, individual teachers began to complain that they could not teach in the classroom because they had never experienced such an unruly classroom. Pupils were noisy, disobedient and quarreled with most of the teachers even in front of their eyes. Ex. the physical education teacher went jogging with them outside in nature. She could accept the fact that they didn't walk down the street in pairs and orderly as she ordered them to, but the students mocked her right behind her back. 'Yo, run in pairs, don't run on that road, almost like in kindergarten...' Some teachers (especially the more experienced ones) solved this situation in a directive way, gave the pupils a test and that was it. However, it was worse for younger colleagues who do not have as much experience. In the month of October alone, I visited the class 5 times. At the turn of October and November, the students had prevention on the subject of bullying and cyberbullying in the class group. There, the school psychologist discovered that the pupils have completely shifted the boundaries of what is and is not bullying, compared to the other students with whom she also did this prevention. The students stood by the fact that bullying only happens after a year of various pranks and that it is only physical. The school psychologist read them a story about a girl who had been bullied, just like many classes of the same age before them, and asked them when they thought the bullying happened and when they should start dealing with it. For many students in previous years, the last straw was the moment when a student stops going to school because of bullying. However, the students of this year said that at this point it seems to be bullying and that it could start to be addressed. It even happened that the school psychologist came to the front of the class to explain what they were going to do, and one of the students stood two steps behind her and mocked her. So she asked him to let it go, but this situation happened twice more. After an hour with the school psychologist, he came with the words: 'Look. sorry then.' She explained to him that she wasn't his friend, but a teacher who he shouldn't be talking to like that, and he reworded his apology: 'So I'm sorry.' At the beginning of 2020, three students of this class came to the school psychologist saying that they did not feel well in the class.
Pupils' interests included sports clubs; artistic circles – ceramics, artwork, musical instruments; biology club at school...
Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
The last straw for a radical solution to this situation were precisely three female students who did not feel comfortable in class. So a meeting of all the teachers who taught in this class was called. Almost every one of them had some kind of problem with the class. Noise, disturbance, no authority. Common procedures were agreed upon, what would be tolerated in the classroom, what would not be tolerated and it was decided that all teachers in the classroom would follow these procedures. Because of how unruly the class was, students had a lot of notes going to them on Edupage. However, the parents did not like this, so the class teacher of this class called an extraordinary meeting with them, during which he explained to them what was happening in the class.
Interview, Cooperation with experts, Warning
Unfortunately, however, the pedagogues did not have time to try out the procedures agreed upon, because the first lockdown occurred in March of the same year. Distance learning in this class was basically without problems. The students participated in the lessons, but the truth is that they often turned off their microphones and cameras. In fact, students often had no idea who was on the other side of the monitor. They didn't have the respect and authority they didn't have for the pedagogue before during face-to-face teaching, and so the teacher heard quite a few comments about him, for example, in the event that his technique failed. The result is still awaited today. It remains to be seen whether and how the students have changed in a year and a half of distance education, if they have grown from it, or if the situation in the classroom will be even worse. It is generally known that the third and fourth years are the 'worst' years. The students are in their teens, but they already know the school, the teachers and basically know what they can afford to do with whom.
Skupina žáků 10 – 11 let; prima
Sportovní kroužky; umělecké kroužky – keramika, výtvarka, hudební nástroje; biologický kroužek při škole…
Disrespekt,Rušení výuky
Magisterský - český jazyk a literatura + občanská výchova se zaměřením na vzdělávání
Situace se začala odehrávat v září roku 2019, kdy na gymnázium nastoupilo do primy třicet nových dětí. Ke konci září tyto děti s třídním učitelem, školní psycholožkou a několika externisty podnikly adaptační kurz, jehož cílem bylo stmelení kolektivu a vytvoření pravidla třídy. Již na tomto kurzu jsem si všimla, že třída je velmi živá. Neustále vyrušovali, vykřikovali a emočně se projevovali. Emoční projevy předváděla především děvčata např. 'To teda dělat nebudu, protože já mám to, a tamto,...' V říjnu téhož roku už byly rozdané 'role ve třídě'. Nůžky mezi žáky byly hodně rozevřené. Někteří žáci na sebe strhávali pozornost, jiní naopak seděli tiše v koutě, ale nebylo nic mezi tím. Komunikace ve třídě mezi studenty probíhala ve skupinkách, často také vulgárně. V té době si začali stěžovat jednotliví učitelé, že ve třídě nemohou vyučovat, protože takhle neukázněnou třídu ještě nezažili. Žáci byli hluční, neposlušní a z většiny pedagogů si utahovali i před jejich očima. Př. učitelka tělesné výchovy s nimi šla běhat ven do přírody. To, že po ulici nešli ve dvojicích a spořádaně tak, jak jim nařídila, by dokázala akceptovat, ale žáci ji parodovali přímo za jejími zády. 'Jó, běžte ve dvojicích, neběhejte na tu silnici, skoro jako ve školce,...' Někteří pedagogové (především ti zkušenější) tuto situaci řešili direktivním způsobem, žákům dali test a hotovo. Horší to však měli mladší kolegové, kteří nemají tolik praxe. Jen za měsíc říjen jsem třídu navštívila 5x. Na přelomu října a listopadu měli žáci prevenci na téma šikana a kyberšikana ve třídním kolektivu. Tam školní psycholožka zjistila, že žáci mají naprosto posunuté hranice toho, co je a není šikana, oproti ostatním studentům, se kterými tuto prevenci také dělala. Studenti si stáli za tím, že šikana je až po roce různých srandiček a že je pouze fyzická. Školní psycholožka jim přečetla příběh o šikanované dívce, stejně jako mnoha třídám stejného věku před nimi, a zeptala se jich, kdy podle nich šikana nastala a kdy by něco takového měli začít řešit. Pro mnoho žáků předchozích ročníků byl poslední kapkou okamžik, kdy student kvůli šikaně přestane chodit do školy. Studenti tohoto ročníku však řekli, že v tomto okamžiku už se zřejmě jedná o šikanu, a že by se to mohlo začít řešit. Dokonce se stalo, že školní psycholožka předstoupila před třídu, aby jim vysvětlila, co budou dělat, a dva kroky za ní stál jeden z žáků a parodoval ji. Poprosila jej tedy, aby toho nechal, ale tato situace se opakovala ještě dvakrát. Po hodině za školní psycholožkou přišel se slovy: 'Hele. sorry teda.' Vysvětlila mu, že není žádný jeho kamarád, ale pedagog, s kterým by takhle mluvit neměl, a on svoji omluvu přeformuloval: 'Tak teda se omlouvám.' Na začátku roku 2020 za školní psycholožkou přišly tři studentky této třídy se slovy, že se ve třídě necítí dobře.
Zájmy žáků zahrnovaly sportovní kroužky; umělecké kroužky – keramika, výtvarka, hudební nástroje; biologický kroužek při škole...
Poslední kapkou pro radikální řešení této situace, byly právě tři studentky, které se ve třídě necítily. Svolala se tedy schůze všech pedagogů, kteří v této třídě učili. Téměř každý z nich měl se třídou nějaký problém. Hlučnost, vyrušování, žádná autorita. Domluvily se společné postupy, co se bude tolerovat ve třídě, co naopak nebude a rozhodlo se, že se těmito postupy budou všichni vyučující ve třídě řídit. Vzhledem k tomu, jak byla třída neukázněná, studenti měli spoustu poznámek, které jim chodily na Edupage. To se ovšem nelíbilo rodičům a tak s nimi třídní učitel této třídy svolal mimořádnou schůzku, během které jim vysvětlil, co se ve třídě děje.
Bohužel se však nestihly pedagogy domluvené postupy vyzkoušet, protože v březnu téhož roku nastal první lockdown. Distanční výuka v této třídě probíhala v podstatě bez problémů. Studenti se výuky účastnili, avšak pravda je, že si často vypínali mikrofony a kamery. Dokonce studentům často vůbec nedocházelo, kdo je na druhé straně monitoru. Respekt a autoritu, kterou k pedagogovi neměli předtím při prezenční výuce, neměli ani teď a tak se vyučující doslechl nemálo poznámek na jeho účet například v případě, že mu selhala technika. Na výsledek se tedy čeká dodnes. Uvidí se, zda a popřípadě jak se žáci za rok a půl distanční výuky změnili, jestli z toho vyrostli, nebo jestli situace ve třídě bude ještě horší. Obecně se ví, že tercie a kvarta jsou 'nejhorší' ročníky. Studenti jsou v pubertě, ale už znají školu, pedagogy a v podstatě ví, co si ke komu mohou dovolit.