The student had long-term behavioral problems, especially towards authorities. He is often disruptive in class, doesn't pay attention, makes mocking remarks that amuse the people around him. Has a tendency to question the teacher's instructions. After a conflict, he always maintains an orderly line for some time, but gradually returns to the rut and starts to disturb again. However, after many different exits and reprimands, he crossed the line when he almost hit me on my bike on my way out the door!!! The thing was that during his free hour he 'borrowed' the bike that the local administrator rides to work (and perhaps also around the building), got on it and rode down the corridor. Considering how robust this student is, it was quite a dangerous situation, not to mention the act of 'borrowing' itself. When I was leaving the classroom, he just passed me. My blood wouldn't stop, I almost dropped everything I had in my hand! Before I could recover, the student got off the bike and was leading him away. I couldn't hold back and shouted at him to come back immediately. I tried to calm down, but the idea of what could have happened (not only to me, but to any student who didn't notice him or just walked out the door) completely took over me and I had to do something not to scream at him. I asked him (probably in a raised voice) what he's doing here and if he realizes what could have happened, that he could have hurt someone, and a lot. The student understood that he probably overdid it this time, because he was exceptionally not very funny and seemed almost contrite. I took him to class and there I tried to understand what he was up to, why he did it. He didn't tell me much about it, he said it just seemed like a great idea. I asked him if he was running out, what he could have caused, how lucky he was that he didn't hurt anyone. She didn't say much to me either, rather he just nodded monosyllabically. I didn't have anything else to say to him at that point, so I let him go, saying that I would inform my parents. I then spoke to his father on the phone, who apologized for him and promised to tear him apart, so as always, it ended up with me consoling him and him asking what he should do with this boy of his.
In general, there is a problem with this class - nothing terrible, but it rubs off in most subjects, or with most teachers. The climate in the class is uneven and inconsistent, somehow it was not possible to form a group and there are rather smaller groups of two to four members. There is also frequent animosity among many. The student belongs to a group of four boys who are competing to see who is more disgusted, annoyed or even amused by the teachers and the school as such. They ostentatiously show that school is just a necessary evil that will bring nothing to their lives, because they already know everything important, or will learn it somewhere else. The student lives in a complete family, he also has an older brother, with whom there have never been any problems, and he thrives in all respects. The student already showed in elementary school that he was different. In appearance, he has a slightly backward impression, thrives on the verge of failure, has conflicts with teachers and disciplinary issues. Neither mother nor father know how to deal with him and do not understand why he is the way he is. The father communicates with the class teacher, who also attends class meetings and solves all problems, but he always seems rather clueless and tries to get advice on how to deal with his son. The student doesn't last very long at anything, sticks to his group of friends, listens to music and plays games, is a football fan with the boys. He has no other hobbies.
Physical aggression, Verbal disruption of lessons
have sat down with the student many times and tried to clarify with him why his behavior is inappropriate, what consequences it may have, including for him personally. In such situations, he always acted rather humble and reasonable, he seemed to understand the situation and the inconveniences arising from it, but it never took long and we were back to where we were at the beginning, as if I had nothing to do with him at all. This behavior started to really tire me in the second semester, I didn't know what to change, how to make it work somehow. Well, then this thing with the bike happened and I suddenly felt completely at my wits end. It all added up to the many minor inconveniences and created an explosive feeling that he had really screwed this up. I considered expulsion from the school, but after consulting with the principal and our representative, who works as a school psychologist, I proceeded with the solution with a reprimand. I don't know what I should have done differently, or even how to behave better, but I still have the feeling that this didn't work out very well for me.
(Disciplinary) Punishments, Disrespectful communication, Interview, Cooperation with experts
The student was officially reprimanded, given a class teacher reprimand and a strong warning that repeating something like this could lead to expulsion from school. Parents were informed about everything. Given that the above-mentioned incident took place in June, i.e. at the end of the school year, there was no longer enough space to evaluate the impact on the student.
16, 1.ročník
Fotbal, hry
Lhaní,Podvody,Nespolupráce,Rušení výuky,Nevhodné chování
VŠ, angličtina
Žák měl dlouhodobě problémy s chováním, zejména vůči autoritám. Ve třídě často vyrušuje, nedává pozor, mívá posměšné poznámky, kterými baví okolí. Mívá tendence zpochybňovat instrukce učitele. Po konfliktu vždy nějakou dobu udržuje spořádanou linii, ale postupně se zase vrací do vyjetých kolejí a začíná vyrušovat opět. Po mnoha různých výstupech a napomenutích však překročil hranice, když mě málem srazil na kole, když jsem vycházela ze dveří!!! Věc se měla tak, že si ve volné hodině 'vypůjčil' kolo, na kterém jezdí místní správce do práce (a snad i po budově), vsedl na něj a jezdil po chodbě. Vzhledem k tomu, jak je tento student robustní, byla to docela nebezpečná situace, nemluvíme-li o vlastním aktu 'vypůjčení'. Když jsem vycházela z učebny, projel zrovna těsně kolem mě. Krve by se ve mně nedořezal, málem jsem pustila vše, co jsem měla v ruce! Než jsem se vzpamatovala, žák sesedl z kola a odváděl jej pryč. Neudržela jsem a zakřičela na něj, ať se okamžitě vrátí. Snažila jsem se zklidnit, ale představa, co vše se mohlo stát (nejen mně, ale jakémukoliv studentovi, který by si jej nevšiml anebo zrovna vyšel ze dveří) mě zcela ovládla a měla jsem co dělat, abych na něj neječela. Zeptala jsem se ho (asi zvýšeným hlasem), co tady blbne a jestli si uvědomuje, co se mohlo stát, že mohl někomu mohl ublížit, a hodně. Žák pochopil, že to asi tentokrát přehnal, protože vyjímečně nebyl moc vtipný a působil téměř zkroušeně. Vzala jsem si ho do třídy a tam jsem se snažila pochopit, o co mu to šlo, proč to udělal. Nic moc mi k tomu neřekl, prý mu to prostě přišlo jako super nápad. Ptala jsem se ho, jestli mu dochází, co mohl způsobit, jak velké štěstí měl, že nikomu nic neudělal. K tomu mi taky nic moc neřekla, spíš jednoslabičně přitakával. Neměla jsem mu v tu chvíli už co jiného říct, takže jsem ho propustila s tím, že budu informovat rodiče. Telefonicky jsem pak hovořila s jeho otcem, který se za něj omlouval a sliboval, že ho rozthrhne, tak jako vždycky to nakonec dopadlo tak, že já jsem utěšovala jeho a on se ptal, co má s tím svým klukem dělat.
Obecně je s touto třídou potíž – nic strašného, ale drhne to ve většině předmětů, respektive s většinou vyučujících. Klima ve třídě je nevyrovnané a nejednotné, nějak se nepodařilo vytvořit partu a jsou tam spíš menší skupinky po dvou až čtyřech členech. Mezi mnohými je i častá nevraživost. Žák patří do skupinky čtyř chlapců, kteří se předhánějí v tom, kdo je víc znechucen, otráven či dokonce pobaven učiteli a školou jako takovou. Dávají ostentativně najevo, že škola je jen nezbytné zlo, které jim do života nic nepřinese, protože vše důležité už umí, případně se naučí někde jinde. Žák žije v kompletní rodině, má ještě staršího bratra, se kterými nebyly nikdy problémy a po všech stránkách prospívá. Žák už na základní škole dával najevo, že on je jiný. Vzhledově působí lehce zaostalým dojmem, prospívá na hraně propadnutí, má konflikty s učiteli i kázeňské. Matka ani otec si s ním neví rady a nechápou, proč je takový, jaký je. S třídní učitelkou komunikuje otec, který navštěvuje i třídní schůzky a řeší veškeré problémy, nicméně vždy působí spíše bezradným dojmem a snaží se získat rady, jak se svým synem nakládat. Žák u ničeho moc dlouho nevydrží, drží se své party kamarádů, poslouchá hudbu a hraje hry, s klukama je fanda fotbalu. Jiné koníčky nemá.
Se žákem jsem si mnohokrát sedla a snažila se s ním vyjasnit si, proč je jeho chování nevhodné, jaké může mít následky a to i pro jeho osobu. V takových situacích působil vždy spíše pokorně a rozumně, zdálo se, že situaci i nepříjemnosti z ní plynoucí chápe, ale nikdy netrvalo dlouho a byli jsme zase tam, kde na začátku, jako bych s ním vůbec nic neřešila. Tohle chování mě už s druhým pololetím začalo opravdu unavovat, nevěděla jsem, co změnit, jak na něj, aby to nějak fungovalo. No a do toho se stalo tohle s tím kolem a já se najednou cítila už úplně v koncích. Vše se to sečetlo s těmi mnohými drobnými nepříjemnostmi a vytvořilo výbušný pocit, že tohle už opravdu pokazil. Uvažovala jsem o vyloučení ze školy, ale po konzultaci s paní ředitelkou a naší paní zástupkyní, která funguje jako školní psycholog, jsem přistoupila k řešení důtkou. Nevím, co jsem měla udělat jinak, nebo i jak se zachovat líp, jen ve mně přetrvává pocit, že tohle mi moc nevyšlo.
Student byl oficiálně pokárán, byla mu udělena důtka třídního učitele a důrazné varování, že opakování něčeho podobného by mohlo vést k vyloučení ze školy. O všem byli informování rodiče. Vzhledem k tomu, že výše zmíněný incident se udál v červnu, tedy na konci školního roku, nebyl už dostatečný prostor pro zhodnocení dopadu na studenta.