One day, a colleague who teaches mathematics came to me saying that she had a dispute with one of my students. She followed it up by asking if the student in question had a hearing problem and why she didn't know about it until that moment. I was confused because the student in question does not have any medical limitations. So I asked for details. It was explained to me that the math teacher found out that the student was wearing headphones in class. She encouraged the student to take off her headphones and not wear them in her ears during math. But the student began to defend herself, saying that she had no headphones, that she was not taking anything off, and after a while of insisting, she finally said that it was a hearing aid that she had to have in order for the teacher to hear well. So she refused to hide the headphones and kept them.
The student has no problems with the mathematics teacher or with the subject as such. He maintains friendly relations with the class teacher and turns to her with any problems. The student has no problems with any of her classmates and has never lied to a teacher before.
Lying and cheating, Violation of classroom/school rules
went to the girl, took her out into the hallway and we had a conversation. I asked her - Did I hear from the teacher that there was a problem? – and I left her room to express herself. The conversation then went something like this: – The teacher started bugging me for wearing headphones. – Well, did you have them? – *student nods* – Then you shouldn't have. – Well, yeah, I know. – And then she said that you said they were hearing aids. - … Yeah. – Are you hearing impaired? - … No. – So you lied? – *student nods after a while* – And why did you do that? She didn't answer me about the reason for lying, so I don't know, she probably felt cornered and chose this path in stress. I told her to never wear headphones again and then I told her - We agree that you lied. Count on disciplinary action for lying, I wouldn't care about headphones. And if I lie to someone, it is polite to apologize. I was hoping that the teacher would go and apologize. I wanted her to realize that the problem is not the headphones, but the lying.
Consequences, Interview
The student went to apologize right after the next break, which my colleague told me. It was not reflected in the classes, the teaching of mathematics continues as if nothing had happened, it is decent behavior and behavior from both sides. But I decided to use this example as a warning for the whole class. I told them that there is no such thing as making fools of the teachers, that I will not tolerate it because it is a mockery of the teachers. But I didn't talk about a specific example. The student immediately apologized for other problems, but she never lied again. He confesses right away, he apologizes, but he doesn't beat himself up and he doesn't lie. She was reprimanded by her class teacher for lying in this situation.
15 (1. ročník SŠ)
psychologie, gothic styl
Lhaní
ČJ, DĚJ pro střední školu (Mgr.)
Jednoho dne za mnou přišla kolegyně, která vyučuje matematiku, že měla spor s jednou mou žákyní. Doprovodila to otázkou, jestli má daná žákyně potíže se sluchem a proč o tom do té chvíle nevěděla. Byla jsem zmatená, protože daná studentka nemá žádné zdravotní omezení. Doptala jsem se tedy na detaily. Bylo mi vysvětleno, že paní učitelka matematiky zjistila, že má žákyně v hodině sluchátka. Vyzvala žákyni, aby si sluchátka sundala a neměla je během matematiky v uších. Žákyně se ale začala bránit, že žádná sluchátka nemá, nic si nesundá a po nějaké chvíli naléhání nakonec řekla, že jde o naslouchátko, které musí mít, aby vyučující dobře slyšela. Sluchátka tedy odmítla schovat a nechala si je.
Žákyně nemá potíže s vyučující matematiky, ani s předmětem jako takovým. Udržuje s třídní učitelkou přátelské vztahy a obrací se na ni s případnými problémy. Žákyně nemá potíže s žádným ze spolužáků a nikdy předtím vyučujícím nelhala.
Šla jsem za tou holkou, vzala jsem si ji ven na chodbu a měly jsme rozhovor. Ptala jsem se jí – Slyšela jsem od paní učitelky, že byl nějaký problém? – a nechala jsem jí prostor na vyjádření. Ten rozhovor byl pak nějak takhle: – Paní učitelka mě začala nějak buzerovat, že mám sluchátka. – No, a měla jsi je? – *žákyně kýve* – Tak ty nemáš mít. – No, jo, já vím. – A pak říkala, žes řekla, že jsou to naslouchátka. – … jo. – Ty máš něco se sluchem? – … ne. – Takže jsi lhala? – *žákyně po chvíli kýve* – A proč jsi to udělala? Na důvod lhaní mi neodpověděla, takže to nevím, nejspíš se cítila zahnaná do kouta a zvolila ve stresu zrovna tuto cestu. Řekla jsem jí, ať už si nikdy sluchátka nedává a pak jsem jí řekla – Shodneme se na tom, že jsi lhala. Počítej s výchovným opatřením za lhaní, sluchátka by mi byla jedno. A pokud někomu lžu, je slušnost se omluvit. Doufala jsem, že se paní učitelce půjde omluvit. Chtěla jsem, aby si uvědomila, že není problém ve sluchátkách, ale v tom lhaní.
Žákyně se hned další přestávku šla omluvit, což mi kolegyně řekla. V hodinách se to nijak neodrazilo, výuka matematiky pokračuje dál jako kdyby se nic nestalo, z obou stran je to slušné jednání a chování. Rozhodla jsem se ale tento příklad použít jako upozornění pro celou třídu. Řekla jsem jim, že neexistuje, aby dělali z učitelů blbce, že to nebudu tolerovat, protože je to výsměch těm učitelům. O konkrétním příkladu jsem ale nemluvila. Žákyně se při dalších problémech okamžitě omluvila, ale už znovu nikdy nelhala. Hned se přizná, omluví se, ale nezatlouká a nelže. Za lhaní v této situaci dostala důtku třídního učitele.