During the school year, a situation arose in the classroom where children started to lose things. They were mostly small things, such as pictures, stickers, cards, colored pencils or candies and sweets. When the situation with the wanted cards happened for the first time, the children did not even tell me this fact, saying that the student in question was not sure if he had lost them or if someone had taken them or if he had just forgotten them somewhere at home or at a friend's house. For a moment, the situation in the classroom calmed down. After a certain time, however, a problem arose again, this time with the wanted pendant on the school bag. Now the student was quite sure that the pendant had been lost in the classroom during the day. It was an unpleasant discovery because it was a new briefcase that the student had received for her birthday. The girl happily showed me her new briefcase with a pendant in the morning in class. It was obvious from the beginning that it must have been taken by one of the pupils from our class, as the children had been in their regular class all day. As part of the operation of our school, students from the second classes do not have the opportunity to go to other classes and visit each other.
Pupil, 10 years old, 4th grade. The boy lives in foster care together with his younger brother and other school-aged children. The boy is temperamental. In class, the student is disruptive and often shouts out his answers. He is explosive and likes to be the center of attention. He enjoys physical education and science the most. He shows worse academic results in mathematics and the Czech language. He has his friends in class.
Violation of classroom/school rules
As soon as I found out that children were losing things in the classroom, I implemented a community circle with the children. During this activity, the pupils and I talked about the correct behavior in the classroom with each other, what is good and what is not. Using specific examples, the pupils and I once again reminded ourselves of the rules of behavior in our class. We also went through the school's internal rules again, especially the behavior of the pupils. Within the community circle, children reacted spontaneously and described specific situations. I gradually directed the topic of the conversation to the current problem - losing things in our classroom. I expected the culprit to confess and explain his behavior to us, apologize and return the lost pendant to his classmate. However, my expectations were not met. Rather, there were verbal exchanges of children's opinions, which, however, did not lead anywhere. That's why I had to end this situation. I then used the written and anonymous statements of the students to solve the problem. I gave the pupils enough space and time to express themselves in writing about the situation. Even now, I expected the student in question to confess anonymously, but this did not happen even in written form. The still unsolved problem was also reflected in the very atmosphere of our class, which until now had been open, friendly, confidential and calm. That's why I asked for the cooperation of the school's prevention methodologist, who implemented a peer program in our class. I also informed the students' parents about the situation at the class meeting. At the same time, I asked them to cooperate so that they, too, could explain to the children the importance of correct behavior and the consequences of incorrect behavior.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
Despite all the activities that were carried out in the class, it was not possible to find out which pupil or pupils committed this serious offence. If the student/students did not confess themselves, and even with the help of other activities with a prevention methodology, it was not possible to say with certainty who it was. There were only certain indications and hints. Despite the unresolved situation, it was positive that the problem of students losing things in the classroom did not recur.
10 let, 4. třída
fotbal, judo
Lhaní,Krádeže
Učitelství pro 1. stupeň základní školy
V průběhu školního roku nastala ve třídě situace, kdy se začaly dětem ztrácet věci. Většinou se jednalo o maličkosti, jako například obrázky, nálepky, karty, barevné tužky či bonbóny a sladkosti. Když se situace s hledanými kartami stala poprvé, děti mi tuto skutečnost ani neřekly, s tím, že si dotyčný žák nebyl jistý, jestli je ztratil nebo mu je někdo vzal či je jen zapomněl někde doma nebo u kamaráda. Na okamžik se situace ve třídě uklidnila. Po určitém čase však opět vyvstal problém, tentokrát s hledaným přívěškem na školní tašce. Nyní si byla žákyně zcela jistá, že se jí daný přívěšek ztratil ve třídě během dne. Bylo to nemilé zjištění, protože se jednalo o novou aktovku, kterou žákyně dostala k narozeninám. Svou novou aktovku s přívěškem mi dívka ráno ve třídě s radostí ukazovala. Od začátku bylo zřejmé, že to musel vzít někdo ze žáků z naší třídy, protože děti byly ve své kmenové třídě po celý den. V rámci provozu naší školy totiž žáci z druhých tříd nemají možnost chodit do jiných tříd a vzájemně se navštěvovat.
Protože se situace se ztrácením věcí opakovala stále častěji, začaly si děti více všímat věcí a dění kolem sebe nejenom ve třídě, ale i v šatnách, v jídelně a také ve školní družině. Žáci měli podezření na svého spolužáka, který měl najednou plné album nálepek, obrázků, které v té době děti sbíraly a vyměňovaly si je mezi sebou. Také se žák chválil odpoledne klukům na hřišti, že má novou věc, která se však nedlouho před tím ztratila ve třídě jednomu ze žáků. Tuto skutečnost mi děti oznámily a svou pozornost jsem začala více směřovat na samotné chování chlapce.
Žák, 10 let, 4. třída. Chlapec žije v pěstounské péči společně se svým mladším bratrem a dalšími dětmi školního věku. Chlapec je temperamentní povahy. Ve vyučování žák vyrušuje a své odpovědi často vykřikuje. Je výbušný a rád je středem pozornosti. Nejvíce ho baví tělocvik a přírodověda. Horší studijní výsledky vykazuje v matematice a jazyku českém. Ve třídě má své kamarády.
Jakmile jsem zjistila, že se ve třídě dětem ztrácejí věci, zrealizovala jsem s dětmi komunitní kruh. Během této aktivity jsme si s žáky povídali o správném chování ve třídě mezi sebou, co je dobré a co nikoliv. Na konkrétních příkladech jsme si s žáky znovu připomněli pravidla chování v naší třídě. Také jsme si opět prošli vnitřní řád školy, zejména chování žáků. V rámci komunitního kruhu děti spontánně reagovaly a popisovaly konkrétní situace. Postupně jsem směřovala téma hovoru na aktuální problém – ztrácení věcí v naší třídě. Očekávala jsem, že se viník přizná a vysvětlí nám své chování, omluví se a vrátí své spolužačce ztracený přívěšek. Mé očekávání však nebylo naplněno. Spíše docházelo ke slovním výměnám názorů dětí, které však nikam nevedlo. Proto jsem tuto nastalou situaci musela ukončit. K řešení problému jsem poté použila písemné a anonymní vyjádření žáků. Dala jsem žákům dostatek prostoru a času k tomu, aby se k situaci mohli písemně sami vyjádřit. I nyní jsem očekávala, že se dotyčný žák anonymně přizná, ale nedošlo k tomu ani prostřednictvím písemné formy. Stále nevyřešený problém se odrazil i v samotné atmosféře naší třídy, která doposud byla otevřená, přátelská, důvěrná a klidová. Proto jsem požádala o spolupráci školního metodika prevence, který v naší třídě zrealizoval vrstevnický program. O vzniklé situaci jsem na třídní schůzce informovala také rodiče žáků. Zároveň jsem je požádala o spolupráci, aby i oni dětem vysvětlili důležitost správného chování a důsledky nesprávného chování.
Přes všechny aktivity, které byly ve třídě realizovány, se nepodařilo zjistit, který žák nebo žáci se dopouštěli tohoto závažného přestupku. Žák/žáci se sami nepřiznal/li a ani pomocí jiných aktivit s metodikem prevence nebylo možno s určitostí říci, o koho se jedná. K dispozici byly pouze určité indicie a náznaky. I přes nevyřešenou situaci, bylo pozitivní to, že problém se ztrácením věcí žáků ve třídě se již neopakoval.