student entered our school in the sixth grade. I became his class teacher. We had math lessons together. The intervention lesson in mathematics was recommended by the pedagogic-psychological consultancy. We met once a week, three times a month I prepared the lesson, once he. He had a deep interest in combinatorics, probability and statistics. A truly exceptionally gifted student. But he had a problem in the team, he was lonely during breaks, he wanted to sit alone on the bench, although the pupils did not bully him, they talked about him as a strange boy. They didn't know what to talk to him about.
A student exceptionally gifted in mathematics, he handles other subjects without any problems, he is also interested in geography and computer science, he likes sports, he does not like team sports.
During one of our joint math sessions, I asked if I could ask him questions that were not related to combinatorics. He agreed. I asked if he knew anything about neuro-linguistic programming? That interested him. And so we talked about it for a while. He said that his classmates' brains probably work differently. According to him, ineffective. I asked him how we could help them. He suggested that he would be willing to come up with some suggestions for improving learning in class. Which happened. His classmates started asking him questions after his lecture, and he happily answered them. After this lesson, the situation in the classroom changed. He began to notice his classmates more. He once told me that he liked the behavior of a classmate in class. She didn't like math, but she reacted humorously to various situations in the classroom. He asked her if he could sit with her. In the seventh grade, I led the Board Games and Logical Thinking Club. There, relations with classmates deepened even more. He had his tactics for winning and was willing to share them with others. He once organized a table tennis tournament for his classmates.
Support, Working with the collective
am happy that I managed to include this student in the team. Of course, it still wasn't ideal. He suffered from migraines, but did not want to leave school to rest at home. He had his own private goal of overcoming pain. At that time, he sat alone, did not let anyone near him, was nervous, reacted inadequately. But in the end he agreed to spend his breaks in my office, where there was no noise and he could relax.
12
Matematika
RNDr., matematika - chemie
Do šestého ročníku nastoupil na naši školu žák. Stala jsem se jeho třídní učitelkou. Spolu jsme měli hodiny matematiky. Intervenční hodinu matematiky doporučila pedagogicko-psychologická poradna. Setkávali jsme se jednou týdně, třikrát do měsíce jsem připravovala hodinu já, jedenkrát on. Měl hluboký zájem o kombinatoriku, pravděpodobnost a statistiku. Opravdu mimořádně nadaný žák. Problém měl ale v kolektivu, o přestávkách byl osamělý, v lavici chtěl sedět sám, žáci ho sice nešikanovali, mluvili o něm, jako o divném klukovi. Nevěděli o čem si s ním povídat.
Žák mimořádně nadaný na matematiku, ostatní předměty zvládá bez problémů, hloubějí ho zajímá ještě zeměpis, informatika, rád sportuje, kolektivní sporty nemá rád.
Při jednom našem společném sezení nad matematikou jsem nadhodila, jestli můžu mít na něho i otázky, které se netýkají kombinatoriky. Souhlasil. Zeptala jsem se, jestli něco ví o neurolingvistickém programování? To ho zaujalo. A tak jsme si chvíli o tom povídali. Řekl, že mozek jeho spolužáků asi pracuje jinak. Podle něho neefektivně. Zeptala jsem se ho, jak bychom jim mohli pomoct. Navrhnul, že by byl ochotný na třídnické hodině vystoupit s nějakými návrhy na zlepšení učení se. Což se stalo. Spolužáci mu začali po jeho přednášce klast otázky a on s radosti odpovídal. Po této hodině se situace ve třídě změnila. Začal si více všimat svých spolužáků. Jednou mi řekl, že se mu líbí chování jedné spolužačky ve vyučovacích hodinách. Matematiku neměla ráda, ale vtipně reagovala na různé situace ve třídě. Požádal ji, jestli s ní může sedět. V sedmém ročníku jsem vedla Klub deskových her a logického myšlení. Tam se vztahy se spolužáky ještě více prohloubili. Měl svou taktiku pro vítězství a byl ji ochoten sdílet s ostatními. Jednou zorganizoval turnaj ve stolním tenisu pro spolužáky.
Mám radost z toho, že se mi povedlo zařadit tohoto žáka do kolektivu. Samozřejmě nebylo to stále ideální. Trpěl na migreny, nechtěl ale odejít ze školy odpočinout si domu. Měl svůj soukromý cíl překonat bolest. Tehdy seděl sám, nikoho k sobě nepřipustil, byl nervozní, reagoval neadekvátně. Nakonec ale souhlasil, že přestávky bude trávit v mé kanceláři, kde nebyl hluk a on mohl relaxovat.