On the day it happened, the disciple was very tired. School that day was long and demanding subjects. It was already the last lesson, during which the children had the task of copying some text. First, everyone went through it with the teacher, and then everyone just had to rewrite the text themselves. It was nothing difficult. All the kids had already finished and he had hardly even started. However, the rest of the lesson was based on that, because you had to wait for everyone to finish writing. I decided to sit down with him and somehow finish the task together. But he simply did not want to write it at all. All of a sudden he 'locked up' and couldn't be moved. After the whole day, I had had enough too, as it was not his first misstep of the day.
There are several children in the class who have attention problems and are more 'lively'. Which quite often causes difficulties during teaching. But otherwise, I think that the children have good relationships with each other and respect each other.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
At that moment, I didn't know how to solve it. I needed him to finish everything and realize that he needed to listen. So I raised my voice at him to let him know that me and the teacher have the last word, and he has to respect that.
The student rolled his eyes at me, because he is probably not used to someone raising his voice at him. And suddenly he started crying. At that moment, I immediately realized what I had caused. I was aware that I had handled the whole situation completely wrong and that now there was no way to resolve the situation. However, after a while I managed to comfort the student. I apologized to him for yelling at him. However, in order for him to understand that he forced me to do it, I explained to him why I had to raise my voice at him. I think it went well in the final. Even then he completed the assigned task. But for a long time I regretted not keeping my nerves in check.
4.ročník
Lhaní,Agrese,Arogance
Vysokoškolské
Toho dne, kdy se to stalo, byl žák hodně unavený. Škola ten den byla dlouhá a samé náročné předměty. Jednalo se už o poslední hodinu, během které měly děti za úkol opsat nějaký text. Nejdříve to všichni s paní učitelkou prošli a poté měl každý jen sám text přepsat. Nebylo to nic náročného. Všechny děti už to měly hotové a on skoro ani nezačal. Na tom však stál celý zbytek výuky, protože se muselo čekat až všichni dopíšou. Rozhodla jsem se, že si přisednu k němu a úkol spolu nějak doděláme. Avšak on to jednoduše vůbec psát nechtěl. Najednou se celý 'zablokoval' a nedalo se s ním hnout. Po celém dni už jsem toho taky měla dost, jelikož to nebyl první jeho přešlap dne.
Ve třídě je několik dětí, které mají problém s pozorností a jsou 'živější'. Což během výuky dost často způsobuje obtíže. Ale jinak si myslím, že mezi sebou mají děti dobré vztahy a vzájemně se respektují.
V tu chvíli jsem nevěděla, jak to řešit. Potřebovala jsem, aby vše dokončil a uvědomil si, že je potřeba poslouchat. Takže jsem na něj zvedla hlas, abych mu dala najevo, že já a paní učitelka máme poslední slovo, a to on musí respektovat.
Žák na mě vyvalil oči, jelikož nejspíš není zvyklý, že by na něj někdo zvýšil hlas. A najednou se dal do pláče. V tu chvíli jsem si hned uvědomila, co jsem způsobila. Byla jsem si vědoma toho, že jsem celou situaci vyřešila naprosto špatně a že teď už není cesty, jak situaci vyřešit. Avšak po chvíli se mi podařilo žáka utěšit. Omluvila jsem se mu za to, že jsem na něj křičela. Avšak aby pochopil, že mě k tomu donutil, tak jsem mu vysvětlila proč jsem na něj ten hlas musela zvednout. Myslím, že ve finále to dopadlo dobře. Dokonce pak i zadaný úkol dokončil. Ale ještě dlouho mě mrzelo, že jsem neudržela nervy na uzdě.