The situation at the level of the student's behavior was very demanding. I got into his class thanks to the fact that their Czech teacher retired and I took over for him in the seventh grade. I had been teaching for six or seven years then, so I already had some experience, or so I thought. The student always came up with something else to get attention. Sometimes with simple interruptions, sometimes with nonsensical answers to my questions. Sometimes I would come to class and see him sitting between the windows facing the street outside, or he would bring a 'borrowed' paper promotional figure from some shop. I was able to respond adequately to all of this, but the problem came when he made something like a slingshot out of an eraser and a pencil in class.
The student was the older of two siblings, he has a younger brother. At that time, the parents had already been divorced for several years and both stayed with the mother, the father is not interested in them. He has a few friends at school, two in his class and the rest across the years, but all of them could be described as problematic students. His classmates were nervous about him because they couldn't concentrate because of his behavior. He mostly straddled two poles, either playing the role of the class clown or doing provocative things. Unfortunately, a visit to the school psychologist did not help with any long-term solution. Accordingly, he came to the conclusion that the student lacks the attention that he does not receive from his parents. Since the father has left the family and the mother is devoted to the younger sibling, the student tries to attract the attention of anyone in any way. Despite knowing the reason for his behavior, I did not know how to deal with this information or how to treat him.
Physical aggression, Nonverbal disruption of lessons, Violation of classroom/school rules, Verbal disruption of lessons
The solution to the situation was not solved rather than solved, because I was in shock. At that moment, I couldn't hold back and started yelling at him, saying that I had to leave the class after a while because I couldn't handle it mentally. After the incident, I went to the office, where I burst into tears. It was too much for me at that moment. As I calmed down, I went to my colleague to tell her what happened. Together we came to the conclusion that I should go see the director. In the end, the solution was to report the whole situation to the director and give the director a reprimand. If I had known how to treat him during the previous hours, something like this might not even have happened.
Consequences, Disrespectful communication
The result of the solution was that, thanks to the principal's reprimand, there was peace in the classroom for a short time, as the student was afraid that there could be further consequences. However, even that ceased to apply after some time and the student began to behave as before. I tried not to pay attention to him in class and pretend he wasn't there. He ended up transferring to another school mid term, I never found out why. But he was one of the few pupils with whom I could not work, and after so many years I still remember it sometimes.
12 let, 7. třída
Baví ho čtení a hraní her.
Učitel - Magistr
Situace na úrovni chování žáka byla výuka velice náročná. K jeho třídě jsem se dostala díky tomu, že jejich učitel na češtinu odešel do důchodu a já jsem je v sedmé třídě převzala za něj. Tehdy jsem učila nějakých šest, sedm let, takže už jsem nějaké zkušenosti měla, alespoň jsem si to myslela. Žák vždy vymyslel něco jiného, čím se snažil upoutat pozornost. Někdy obyčejným vyrušováním, někdy nesmyslnými odpověďmi na moje otázky. Někdy jsem přišla do třídy a viděla ho sedět mezi okny do ulice ven nebo přinesl 'vypůjčenou' papírovou propagační postavu z nějakého obchodu. Na to všechno jsem dokázala adekvátně reagovat, ale problém přišel ve chvíli, kdy si ve třídě udělal z gumičky a tužky něco jako prak.
Žák byl starší ze dvou sourozenců, má mladšího bratra. Rodiče už v tu dobu byli několik let rozvedení a oba zůstali s matkou, otec se o ně nezajímá. Ve škole má pár přátel, dva ve třídě a zbytek skrz ročníky, ale všichni by se dali popsat jako problematičtí žáci. Spolužáci z něj byli nervózní, protože se kvůli jeho chování nedokázali soustředit. Většinou se pohyboval na dvou pólech, buď měl roli třídního šaška nebo dělal provokativní věci. Návštěva školního psychologa bohužel k žádnému dlouhodobému řešení nepomohla. Respektive došel k závěru, že žák chybí pozornost, které se mu nedostává ze strany rodičů. Tím, že otec odešel od rodiny a matka se věnuje mladšímu sourozenci, se žák snaží upoutat pozornost kohokoliv jakkýmkoliv způsobem. I přes znalost důvodu jeho chování jsem nevěděla, jak s touto informací naložit nebo jak se k němu chovat.
Řešení situace spíše došlo k neřešení než řešení, jelikož jsem byla v šoku. V tu chvíli jsem se neudržela a začala na něj křičet s tím, že jsem po chvíli ze třídy musela odejít, protože jsem to psychicky nezvládala. Po incidentu jsem odešla do kabinetu, kde jsem se rozbrečela. Bylo toho na mě v tu chvíli moc. Jak jsem se uklidnila, tak jsem šla za kolegyní, abych jí řekla, co se stalo. Společně jsme dospěli k závěru, že bych měla zajít za ředitelem. Řešením tedy nakonec bylo nahlášení celé situace řediteli a udělení ředitelské důtky. Kdybych věděla, jak se k němu chovat už během předchozích hodin, k něčemu takovému možná ani dojít nemuselo.
Výsledek řešení byl takový, že díky ředitelské důtce byl na krátko klid ve třídě, jelikož se žák bál, že by z toho mohli být další následky. Ovšem i to po nějaké době přestalo platit a žák se začal chovat tak, jako předtím. Snažila jsem se mu v hodinách nevěnovat pozornost a dělat, že tam není. Nakonec v pololetí přestoupil na jinou školu, nikdy jsem nezjistila proč. Ale byl to jeden z mála žáků, se kterým jsem nedokázala pracovat a i po tolika letech si na to občas vzpomenu.