Student A started his behavior, which was aimed at me, as soon as he entered the first year, i.e. for him already in the fifth year at our grammar school, as he was a student of an eight-year grammar school. It started with writing tests in which, to prove that he knew a lot, he wrote redundant information, often Latin names for example. Of course, no one should blame him for that, but unfortunately this information was wrong, so I had to correct it for him. Often foreign concepts were completely off the mark, I tried to explain it to him, but he always had his own truth. The corrections of these mistakes were not directed against him in any way, but when it was a mistake, I had to correct it. But he began to take this personally, and continued, convinced that he was right. He got away with this with other cantors, but not with me. I was never the only one who corrected it, in the sense that I could of course make mistakes too, we are only human, but I also took work to other colleagues who teach the Czech language to make sure. Every time I tried to explain it to him, it didn't work, there was tension between us, which increased over time, test after test, mistake after mistake. Over time, he started making deliberate mistakes in the tests, just so I wouldn't notice any and he could "make me eat it"
He was one of the above average students in the class, he had a high ego, he thought he knew everything best. He used foreign words in the tests, which he tried to catch me on, he made deliberate mistakes, just so he could state my mistakes in front of everyone. I spent a lot of time on his tests because of it, which also interfered with my personal life.
I didn't solve the conflict in any way, nobody knew how to solve it, so I continued to correct his mistakes, he kept making them until he left.
The solution resulted in long-term tension between me and the student.
15 až 18 let, 1. až 4. ročník SŠ
Právo, lidská práva
Mgr., ČJ a LAT
Žák A s jeho chováním, které bylo mířené vůči mé osobě začal, jakmile se dostal do prváku, tedy pro něj ale už do páteho ročníku na našem gymnáziu, jelikož byl studentem osmiletého gymnázia. Začalo to psaním testů, ve kterých, aby dokázal, že toho hodně ví, psal nadbytečné informace, často například latinské názvy. To by mu samozřejmě nikdo nesměl mít za zlé, bohužel však tyto informace byly chybné, tak jsem mu je musela opravit. Často cizí pojmy byly úplně mimo, snažila jsem se mu to vysvětlit, ale vždy měl svou vlastní pravdu. Opravy těchto chyb nebyly nijak mířené proti němu, ale když to byla chyba, musela jsem ji opravit. On si toto ale začal brát osobně, a pokračoval, přesvědčen, že má on pravdu. U jiných kantorů mu toto procházelo, u mě ale ne. Nikdy jsem nebyla sama, kdo by to opravovala, v tom smyslu, že jsem chyby mohla samozřejmě dělat I já, jsme jen lidé, ale brala jsem práce I k dalším kolegům, kteří Český jazyk vyučují, abych se ujistila. Pokaždé jsem se mu to snažila vysvětlit, nezabíralo to, bylo mezi námi napětí, které se postupem času, test od testu, chyba od chyby stupňovalo. Časem začal v testech dělat záměrné chyby, jenom, abych si nějaké nevšimla a on mi to mohl „dát sežrat
Byl to jeden z nadprůměrných žáků ze třídy, měl vysoké ego, myslel si, že všechno ví nejlépe. Do testů využíval cizí slova, na kterých se mě snažil nachytat, dělal záměrné chyby, jen aby přede všemi mohl konstatovat mou chybovost. Trávila jsem nad jeho testy kvůli tomu hodně času, což mi také zasahovalo do osobního života.
Konflikt jsem nijak extra neřešila, nikdo nevěděl, jak ho řešit, a tak jsem mu dále opravovala chyby, on je stále dělal, dokud neodešel.
Řešení mělo za výsledek dlouhodobé napětí mezi mnou a žákem.