The student describes how he behaves in class: 'Hello! My name is and I'm a freshman and not only that, I'm also a little restless and a strong man with a huge amount of energy. During breaks, I like to run in class and I also like to poke fun at other classmates. I also often provoke them and if necessary I go to tell the teacher who is doing what wrong. It is called that I sue and report on other classmates. Since I went to the teacher with this information almost every day, I did not gain much popularity among my classmates. My competitive nature, which cannot bear to lose, did not contribute to my popularity in the class group either. If I lose my winnings, I literally try to lash out at my classmates. I don't even know our agreed-upon class rules, and I have no intention of respecting them. When I figure something out, I try to twist it at all costs, and such twisting cannot be done without lies. My main motto: Don't confess to anything! All this work of mine in our class culminated in November, when we went to school for three months. My behavior and nature drove me to physically attack my classmate. he did not manage without a concussion and an open double fracture of the upper limb and was taken to the hospital for a difficult operation. Well, everyone around was watching, what had awakened in me, that I was capable of such a thing, me, a freshman.'
The student was an only child, both parents worked in shifts, his father was a miner and his mother a waitress. therefore, the grandmother, who was also a teacher in the first grade of (other) elementary school, often looked after her. On the very first day of school, the mother asked the class teacher if he was angry, after which she herself answered that he was always good in kindergarten and never angry. This caused a certain compulsion in the teacher to pay even more attention to such a student. he was a smart and inquisitive child, he was very bright in mathematics and always demanded praise from the teacher, when he was not praised it made him very angry. However, the teacher did not encourage competition, rather she paid attention to a fair play approach and friendly behavior.
Emotional outbursts, Physical aggression
got a reprimand for what I did to my classmate, but since I'm 6 years old, I don't even know what it really means. It's more of a formal step by the school that was necessary because what I've done is grievous bodily harm. But everyone was always agreeing with me, ours, the teacher, the management, they all met with me regularly and explained to me how I should and shouldn't behave, what I can and can't do. We also agreed on what we would do when the little devil was inside me. In short, I got clear rules with us that we have to respect, because what I did was really too much and I'm gradually realizing it. The kids didn't have much fun with me before. After what I brought out, no one ever had fun with me, and I'm starting to regret that. Ours have also changed a bit, they are more interested in me and are a bit stricter. My grandmother, whom I really like, also agreed with me and I don't want her to be angry with me, I would like to make her happy.
Agreement, Consequences, Interview, Warning
he tried to make his grandmother happy, the correction came very soon. He was very aware of what he had done and was very sorry for his act. He started to be more disciplined when the teacher reprimanded him. Above all, he began to understand and respect the common boundaries of behavior. So everything was resolved with an agreement and a feeling of guilt, he was very sorry, he had to apologize, he realized the pain of his classmate, he tried to 'iron it out' with him and help him after his recovery and return to school.
7 let, 1. ročník
karate, ragby
Učitelství pro 1.stupeň ZŠ
Žák popisuje, jak se chová ve třídě: 'Ahoj! Jmenuji se a jsem prvňáček a nejen to, jsem taky malý neposeda a statný silák s obrovskou dávkou energie. O přestávkách rád běhám ve třídě a taky se rád pošťuchuji s ostatními spolužáky. Často je také provokuji a když je potřeba jdu říct paní učitelce, kdo co dělá špatně. Říká se tomu, že žaluji a donáším na ostatní spolužáky. Jelikož jsem za paní učitelkou s těmito informacemi chodil téměř denně, tak jsem u svých spolužáků nezískal tolik na popularitě. K mé oblíbenosti v třídním kolektivu nepřispěla ani moje soutěživá povaha, která nesnese prohru. Pokud prohraji svou výhru se snažím doslova vytřískat ze svých spolužáků. Naše dohodnutá třídní pravidla ani neznám a v žádném případě je nehodlám respektovat. Když něco vyvedu, tak se z toho snažím vykroutit za každou cenu, a takové vykrucování se neobejde bez lží. Moje hlavní motto: Hlavně se k ničemu nepřiznat! Všechno tohle moje působení u nás ve třídě vyvrcholilo v listopadu, kdy jsme chodili tři měsíce do školy. Moje chování a povaha mě dohnala k tomu, že jsem fyzicky napadl svého spolužáka. se neobešel bez otřesu mozku a otevřené dvojité fraktury horní končetiny a byl odvezen na náročnou operaci do nemocnice. No všichni kolem koukali, co se to ve mně probudilo, že jsem byl něčeho takového schopný, já prvňáček.'
Žák byl jedináček, oba rodiče pracovali na směny, otec byl horník a matka servírka. tedy často hlídala babička, která byla také učitelka na prvním stupni (jiné) ZŠ. Hned první den školní docházky se matka tázala třídní učitelky, zda nezlobil, načež si sama odpověděla, že ve školce byl vždy hodný a nikdy nezlobil. To v učitelce vyvolalo určité nutkání věnovat ještě větší pozornost takovému žákovi. byl chytré a zvídavé dítě, byl velice bystrý v matematice a vždy vyžadoval od učitelky pochvalu, když nebyl pochválen velice ho to rozhořčilo. Paní učitelka však soutěživost nepodporovala, spíše dbala na fair play přístup a kamarádské chování.
Za to, co jsem provedl svému spolužákovi jsem dostal důtku, ale jelikož je mi 6 let, tak ani nevím co to pořádně znamená. Je to spíše formální krok školy, který byl nutný, jelikož to, co jsem vyvedl, je těžké ublížení na zdraví. Všichni mi ale neustále domlouvali, naši, učitelka, vedení, všichni se se mnou pravidelně scházeli a vysvětlovali mi, jak se mám a nemám chovat, co můžu dělat a co ne. Také jsme se domluvili, co budeme dělat, když ve mně bude ten malý čertík. Zkrátka jsem dostal s našima jasná pravidla, která musíme respektovat, protože to, co jsem provedl, už bylo opravdu moc a postupně si to uvědomuji. Už předtím se se mnou děcka moc nebavily. Po tom, co jsem vyvedl, se se mnou nebavil už vůbec nikdo, a to mi začíná být líto. Naši se také trošku změnili, více se o mě zajímají a jsou trošku přísnější. Domlouvala mi i babička, kterou mám fakt rád a nechci, aby se na mě zlobila, chtěl bych jí dělat radost.
se snažil babičce dělat radost, k nápravě došlo velice brzy. To, co provedl, si moc dobře uvědomoval a bylo mu jeho činu velice líto. Začal byl více ukáznitelný, když ho paní učitelka napomenula. Hlavně začal chápat a respektovat společné hranice chování. Vše se tedy vyřešilo domluvou a pocitem viny, bylo mu to moc líto, musel se omluvit, uvědomil si bolest spolužáka, měl snahu si to u něj 'vyžehlit' a pomáhat mu po jeho rekonvalescenci a návratu do školy.