The unpleasant behavior was limited exclusively to our hours together. His classmates and my colleagues confirmed to me that in other classes he behaved completely normally. Despite my efforts to resolve the situation, the behavior escalated over the course of one semester. It was actually a never-ending series of unpleasant situations and small conflicts. During the interpretation he made "monkeys
The student was a bit of a rebel, but smart. He repeated the second year, because two years before, before the end of his sophomore year, he decided to transfer from his matriculation major to teaching. A year later, however, he decided that he wanted to return to his original matriculation field. For that reason he “lost
Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
At first I reprimanded him. When that didn't help, I tried to ignore his disruptive behavior. You could see that he was bothered by my lack of interest. He suddenly began to look serious, to report and to be interested in the material being discussed. But it never lasted long. I tried to talk to him a few times after class and find out what was bothering him. I didn't get an answer, but he apologized to me every time and promised that he would behave properly. But by the next hour, everything was forgotten. Once we even tried to switch roles in class. He went in front of the blackboard and tried to teach the class something. He was quite good at it. I sat in his place and started imitating his disruptive behavior. It was obvious that he was uncomfortable. He cooperated for the rest of the hour, but then everything went back to normal. During the entire autumn, I tried to solve the student's behavior in meetings or with the guidance counselor, but it did not have much effect. Sometime just before Christmas, the pupil was with one other classmate outside the school. By the next lesson, I brought them an excerpt from the school rules and pinned it on the bulletin board for everyone to see. When they entered the classroom, I drew their attention to what I had brought, which the student often responded by saying: "I'm going to smell that paper.
(Disciplinary) Punishments, Interview, Cooperation with experts, Warning
Two weeks after Christmas, everything started to go back to normal. Again, direct provocation in class, disturbing classmates, non-cooperation. Finally, based on repeated suggestions from my side, the management convened a committee. She decided on conditional exclusion. For the student, this meant that he was allowed to continue to participate in the lessons, but if he committed a single offense, he would be immediately expelled from the school. The student left alone that week. I think he realized that he wouldn't be able to make it through the rest of the school year without problems and that he would have better prospects at a new school without a record of being kicked out of another school. The class and I were immensely relieved. Looking back, I would have done the same. Maybe I would call the committee a little earlier.
17-18 let, druhý ročník SŠ
Už si nevzpomíná
Provokace,Rušení výuky
VŠ (obor Cestovní ruch) + pedagogické minimum
Nepříjemné chování se omezovalo výhradně na naše společné hodiny. Jeho spolužáci i moji kolegové mi potvrdili, že v jiných hodinách se choval zcela normálně. Chování se navzdory mé snaze řešit situaci stupňovalo během celého jednoho pololetí. Byla to vlastně nekončící série nepříjemných situací a malých konfliktů. Během výkladu dělal „opičky
Žák byl tak trochu rebel, ale chytrej. Opakoval druhý ročník, protože se dva roky předtím před koncem druháku rozhodl, že přestoupí z maturitního oboru na výuční. O rok později se ale rozhodl, že chce zpátky na svůj původní maturitní obor. Z toho důvodu „ztratil
Nejprve jsem ho napomínala. Když to nepomohlo, zkoušela jsem jeho rušivé chování ignorovat. Bylo vidět, že mu můj nezájem vadí. To se najednou začal tvářit vážně, hlásit se a zajímat se o probíranou látku. Ovšem nikdy to nevydrželo dlouho. Párkrát jsem si s ním zkusila po hodině promluvit a zjistit, co mu vadí. Odpověď jsem nedostala, ale pokaždé se mi omlouval a sliboval, že už se bude chovat slušně. Jenže do příští hodiny bylo vše zapomenuto. Jednou jsme si dokonce zkusili v hodině vyměnit role. On šel před tabuli a zkoušel třídu něco naučit. Docela mu to i šlo. Já jsem si sedla na jeho místo a začala napodobovat jeho rušivé chování. Bylo znát, že je mu to nepříjemné. Po zbytek hodiny spolupracoval, ale potom se vše vrátilo do starých kolejí. V průběhu celého podzimu jsem se snažila žákovo chování řešit na poradách či s výchovnou poradkyní, ale nemělo to velký efekt. Někdy těsně před Vánoci byl žák ještě s jedním spolužákem za školou. Do příští hodiny jsem jim přinesla výňatek ze školního řádu a připíchla jsem ho na nástěnku, aby na něj všichni viděli. Když vešli do třídy, upozornila jsem je na to, co jsem přinesla, což žák častoval slovy: „Ten papír pochčiju.
Dva týdny po Vánocích se všechno začalo vracet do zajetých kolejí. Opět přímá provokace v hodinách, rušení spolužáků, nespolupráce. Nakonec vedení na základě opakovaných podnětů z mojí strany svolalo komisi. Ta rozhodla o podmínečném vyloučení. Pro žáka to znamenalo, že se směl dál účastnit výuky, ale pokud by provedl jediný přestupek, byl by rovnou vyloučený ze školy. Žák ještě ten týden odešel sám. Myslím si, že si uvědomil, že by nedokázal zbytek školního roku dotáhnout bez problémů a že na nové škole bude mít lepší vyhlídky bez záznamu o tom, že ho z jiné školy vyhodili. Třídě i mně se ohromně ulevilo. Když se na to podívám zpětně, postupovala bych stejně. Možná bych tu komisi svolala i o něco dřív.