The situation happened to me recently and I'm slightly scared that it's happening again and it's not getting better. The boy is of Vietnamese origin, his parents are and cannot actually speak Czech, so the problem is already there. Anyway, this happened sometime in the first half of September. We were in kindergarten because it wasn't very nice. The children were playing and suddenly a little girl came to me saying that a little boy was taking their toys and didn't want to give them back. So I went with her to see where she was and what was going on. And there was the Vietnamese boy mentioned above and he really had toys in the corner of the room and he was trying to reason with the kids that he wouldn't give them the toys. So I went to the boy and tried to get him to understand why he didn't want to lend the toys to others. All I understood was that the boy thinks that the toys are now his and no one else can have them. I tried to show him, graphically, that they were everyone's toys, but I thought he didn't understand. So I decided to sit him at the table so that he could just look at the kids and understand what he can and can't do. So it was actually observational learning.
The biggest problem for the boy is mainly the language barrier and the fact that even his parents do not know much Czech. In their family, only the uncle speaks Czech. As for other foreign languages, they don't completely master it either, so the situation is very difficult in this direction. Furthermore, the boy is autistic and his autism is not exactly mild, on the contrary. So the boy doesn't get involved very much, he keeps to himself and is best outside on walks and the playground. As for the class as such, it is without problems and the children try to integrate the boy among themselves and communicate with him.
The whole situation was very calm, because the boy kind of didn't know what was going on. The most unhappy were the children who could not play with the toys that the boy had. When I came to him, I really showed him clearly that there are toys for everyone and I used words that suited the given situation, such as - toy - all children - together - for all and so on. The boy was looking at me quite strangely, he was looking away from me and I have the feeling that he didn't notice me very much. So I took him by the hand and sat him down at the table, I indicated with my hands and feet that he should now sit and look at the children, so that he could see how the children were actually playing together.
At that moment, when the boy was already sitting at the table, the situation calmed down, the children continued to play calmly, and the boy sat quietly at the table and looked at the others. It is true that the boy has improved since then, he knows that toys are for everyone, so sometimes he tends to hide them, but 'sign' communication helps us a lot, when I show him, for example, please, please with my hands. So he already knows that if he shows his hands please, please, he will get something or something is as he wishes. So I feel that this observational learning is benefiting him.
4 roky
Procházky
Bariéry v komunikaci
Diplomovaný specialista, ukončené bakalářské studium – aprobace – speciální pedagogika
Situace se mi stala nedávno a mírně mě děsí, že se opakuje a nelepší se to. Chlapec je vietnamského původu, jeho rodiče jsou a neumí vlastně česky, takže je problém už tam. Každopádně tohle se stalo někdy v první půlce září. Byli jsme ve školce, protože nebylo zrovna hezky. Děcka si hrály a najednou za mnou přišla jedna holčička, že jim jeden chlapeček bere hračky a nechce jim je vracet. Šla jsem se s ní teda podívat, kde se, co děje. A byl tam výše zmíněný vietnamský chlapec a opravdu měl hračky v rohu místnosti a snažil se hádat s dětmi, že jim ty hračky nedá. Šla jsem tedy za chlapcem a snažila jsem se z něj dostat, proč ty hračky nechce půjčit ostatním. Pochopila jsem z toho jen to, že si chlapec myslí, že jsou hračky teď jeho a nemůže je mít nikdo jiný. Snažila jsem se mu ukázat, názorně, že jsou hračky všech, ale přišlo mi, že to nechápe. Takže jsem se rozhodla, že ho posadím ke stolečku, aby se na děcka jen koukal a pochopil tak, co dělat může a co ne. Takže šlo vlastně o observační učení.
U chlapce je největší problém hlavně jazyková bariéra a to, že ani jeho rodiče moc česky neumí. U nich v rodině mluví česky jen strýc. Co se týče jiných cizích jazyků, tak to také úplně neovládají, je tam tedy velmi ztížená situace v tomto směru. Dál je chlapec autista a jeho autismus není zrovna lehký, spíš naopak. Chlapec se tedy moc nezačleňuje, drží se spíš sám a nejlíp mu je venku na procházkách a hřišti. Co se týká třídy jako takové, tak ta je bezproblémová a děcka se snaží chlapce začlenit mezi sebe a komunikovat s ním.
Celá situace byla hodně klidná, protože chlapec tak nějak nevěděl, co se děje. Nejvíce nešťastné byly děti, co si nemohly hrát s hračkami, které měl ten kluk. Když jsem za ním přišla, opravdu jsem mu názorně ukazovala, že jsou hračky pro všechny a u toho jsem používala slova, která se k dané situaci hodily, jako například – hračka – všechny děti – dohromady – pro všechny a tak dál. Chlapec se na mě koukal dost zvláštně, odvracel ode mě zrak a mám pocit, že mě moc nevnímal. Vzala jsem ho teda za ruku a posadila ke stolečku, naznačila jsem mu rukama a nohama, že teď bude sedět a na děti koukat, aby viděl, jak si spolu děti vlastně hrají.
V ten moment, když už seděl chlapec u stolu, tak se situace zklidnila, děti si v klidu dál hrály a chlapec seděl v tichosti u stolu a koukal na ostatní. Je pravda, že od té doby jsou na chlapci znát pokroky, ví, že hračky jsou pro všechny, občas má tedy tendence si je schovávat, ale hodně nám pomáhá 'znaková' komunikace, kdy mu ukazuji například prosím, prosím rukama. On tedy už ví, že když se ukáže rukama prosím, prosím, něco dostane nebo je něco tak, jak si přeje. Takže mám pocit, že toto observační učení mu prospívá.