About halfway through the seventh grade, I began to notice that the student comes to school more tired, that he falls asleep in class, that even if he doesn't really sleep, he is completely unfocused and doesn't understand what time it is in those classes. At first I thought he just didn't sleep, but when it was already about the third day and after the weekend when he could sleep, it was strange to me. On the day when I wanted to call him, a pupil from the next class, from the B class, came to me saying that she wanted to tell me and show me something. And she had her cell phone in her hand and she was showing me some WhatsApp group where, as I later understood, there were children both from her class and from the A class where he is a student. And she showed me, the student was writing some inappropriate messages there, as if he was writing some vulgar messages to his classmates and sending them somewhere, but in such a downright harsh way. But strangely enough, the pupil did not explicitly complain about the pupil, but said that something must be going on, because she doesn't know him like that, that he is generally out of it, but he doesn't want to talk to her or anyone else.
The student lives only with his mother, his father died before he was born, he never knew him, I think he quite lacks a male role model. He's so stressed out. He was always very quiet, introverted, not very involved in the collective, did not go on many trips, did not want to do group projects. During breaks, he spent most of his time on his mobile phone or reading. But he never really caused problems before that.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
First, I went to the pupil's class teacher, then to the guidance counselor, and my colleagues and I decided what to do with it. Unfortunately, the class teacher took it terribly offensively that the student had a crush on someone somewhere, I had to tame her that it was nothing, that now it was mainly about the boy, if something was going on at home. We then called him from one lesson after agreeing with the teacher to see the guidance counselor and solved it with him. At first he denied that nothing was happening and that he was fine. But then when I said that I saw in him that he was like a body without a soul and that he was tired and maybe angry, he said that his mom was dealing with health problems and that he was afraid that something would happen to her because he doesn't have a dad, and if mom dies, he's stuck and doesn't know what he'd do. So we talked about it there for a while, you could see that it had been accumulating in him for a long time. So his mom wasn't terminally ill, but she was dealing with some cysts and then had to go to surgery and he was all bad because of it. Finally, I talked to him about knowing what he wrote in that school group. He said he was sorry and seemed sincere. We asked him if there was anything we could do to help him, then I suggested that he could try our school psychologist and that we could talk to his mom. At first he didn't want to, he wasn't crazy, but we finally managed to convince him. The educational counselor then contacted the boy's mother, but I was no longer there. The student then started going to the school psychologist about once a week. I thought he improved quite a bit right away. Probably also because he could testify somewhere and that someone was listening to him. It also got better because his mom survived the surgery. But I know that after that he told some other psychologist that he had some unnecessary anxiety, but I know that more from hearsay.
Interview, Cooperation with experts
think it turned out well. As I said, the student then went to the psychologist, but I think it also helped him that I didn't start at him for doing something stupid, as a classmate would probably do, that I talked to him about it and showed interest and he didn't try to judge him in any way. At first, he didn't really believe in the idea of the psychologist, but eventually he went there, and probably everything together with the fact that his mom was okay with the operation, made him feel more at ease. Although he was still more introverted, he got along quite well with the other kids in the class and no one ever complained about any of his outbursts somewhere in the chat. And he also walked around in a better mood, he wasn't always sleepless, he wasn't always like a body without a soul. Especially since his mom went through that surgery. I only learned from hearsay that he then told someone else that he might end up seeing another psychologist, that he said he had anxiety. But I don't know directly from him, so I don't want to talk too much.
13 let, 7. ročník ZŠ
knihy, psaní příběhů, focení a točení videí
Mgr., zeměpis, tělocvik
Asi v půlce sedmičky jsem si začal všímat, že žák chodí do školy takový víc unavený, že pospává v hodinách, že i když vyloženě nespí, tak je úplně nesoustředěný a vůbec nechápe, která v těch hodinách bije. Nejdřív jsem si myslel, že se prostě nevyspal, ale když už to bylo asi třetí den a ještě k tomu po víkendu, kdy se mohl vyspat, tak mi to bylo divné. Ten den, kdy jsem si ho chtěl zavolat, za mnou potom došla žačka z vedlejší třídy, z béčka, že prý mi chce něco říct a ukázat. A měla v ruce mobil a ukazovala mi nějakou WhatsAppovou skupinu, kde, jak jsem pak pochopil, byla děcka jak z její, tak z áčkové třídy, kde je žák. A ukazovala mi, žák tam psal nějaké nevhodné zprávy, jakože psal spolužákům nějaké vulgární zprávy a posílal je někam, ale dost takovým vyloženě drsným způsobem. Ale kupodivu si žačka vyloženě nestěžovala na žáka, ale prý, že se asi něco děje, protože ho takového nezná, že je prý celkově mimo, ale ani s ní, ani s nikým jiným nechce mluvit.
Žák žije pouze s mámou, táta mu umřel ještě před jeho narozením, nikdy ho nepoznal, já si myslím, že mu docela dost chybí nějaký mužský vzor. Je takový moc uťápnutý. Vždy byl velmi tichý, introvertní, nezapojoval se příliš do kolektivu, nejezdil moc na výlety, nechtěl dělat skupinové projekty. O přestávkách trávil čas nejvíce na mobilu, anebo si četl. Ale vyloženě problémy před tím nikdy nedělal.
Nejdřív jsem šel za třídní učitelkou žáka, potom za výchovnou poradkyní, s kolegyněmi jsme řešili, co s tím. Bohužel hlavně třídní vzala hrozně ofenzivně to, že měl žák někomu někde nadat, musel jsem ji krotit, že o nic nejde, že teď jde hlavně o hocha, jestli se u něj doma něco neděje. Zavolali jsme si ho pak z jedné hodiny po souhlasu s vyučujícím za výchovnou poradkyní a řešili to s ním. Nejdřív zapíral, že se nic neděje a že mu nic není. Ale když jsem pak říkal, že na něm vidím, že je jako tělo bez duše a že je unavený a asi třeba naštvaný, tak z něj vypadlo, že jeho máma teď řeší zdravotní problémy a že má strach, že se jí něco stane, protože tátu nemá, a kdyby umřela máma, tak je nahraný a neví, co by dělal. Tak jsme se tam chvíli o tom bavili, bylo vidět, že se to v něm kumulovalo delší dobu. Jeho máma tedy nebyla nijak smrtelně nemocná, ale řešila nějaké cysty a musela jít potom i na operaci a on z toho byl celý špatný. Nakonec jsem s ním mluvil i o tom, že vím, co psal do té školní skupiny. Říkal, že ho to mrzí, a působil upřímně. Ptali jsme se ho, jestli bychom mu mohli nějak pomoct, pak jsem navrhoval, že by mohl zkusit naši školní psycholožku a že bychom mohli promluvit s jeho mámou. Nejdřív nechtěl, že není žádný blázen, ale nakonec se nám ho povedlo přesvědčit. Výchovná poradkyně potom zkontaktovala chlapcovu mámu, ale u toho už jsem nebyl. Žák pak začal chodit ke školní psycholožce asi ob týden. Přišlo mi, že se hned docela zlepšil. Asi i proto, že se mohl někde vypovídat a že ho někdo poslouchal. Ono se to zlepšilo i proto, že jeho máma tu operaci v pořádku přežila. Ale vím, že potom docházel i k nějaké jiné psycholožce, že měl nějaké zbytečné úzkosti, ale to vím spíš z doslechu.
Já si myslím že to dopadlo dobře. Jak říkám, žák potom chodil k té psycholožce, ale myslím, že mu pomohlo i to, že jsem na něj nějak nevystartoval za to, že udělal hovadinu, jak by to asi udělala kolegyně třídní, že jsem s ním o tom mluvil a projevil zájem a nesnažil se ho nějak soudit. Nejdřív moc tomu nápadu s psycholožkou nevěřil, ale nakonec tam chodil a asi tak všechno dohromady společně s tím, že ta jeho máma v pořádku tu operaci dala, způsobilo, že byl víc v pohodě. Sice byl pořád introvertnější, ale s ostatními dětmi ve třídě se docela udobřil a už si nikdy nikdo na žádné jeho výlevy někde v chatu nestěžoval. A taky chodil tak nějak líp naladěný, nebyl pořád nevyspalý, nebyl pořád jako tělo bez duše. Hlavně, co ta jeho máma prošla tou operací. Z doslechu jsem se jen dozvěděl, že potom ještě někomu říkal, že snad chodí nakonec k jiné psycholožce, že prý má úzkosti. Ale to nevím přímo od něj, tak nechci příliš kecat.