Žačka was, in all respects, a more or less normal student. Already from the first year, she had excellent academic results and was very interested in her studies. She had a lot of hobbies and got along perfectly with the class. She was very popular in the team, very pretty in appearance, gifted and smart. She was like this until about the third year, when I gradually began to notice small changes in her behavior. The biggest difference was suddenly in the class, from which the pupil became more and more separated, she began to distance herself from the team, she stopped talking to most people. At the same time, she began to be absent more often, sometimes for a week at a time. But she always had excuses signed by her parents, and they often involved health problems. However, the student still maintained excellent academic results, and despite her absences, she was always able to 'catch up' on the subject and passed the tests with flying colors. Over time, her friend at the boarding school moved away from her, so the student was left alone in the apartment. Over time, she stopped having fun with the class almost completely.
Žačka was never one of the problem students. Her parents always went to class meetings regularly, but I never had to deal with them. The student had a complete family, she lived in a normal environment in the same city as the school. She was not diagnosed with any behavioral or attention disorder, nor any psychological illness.
Diagnosis
As soon as I noticed a problem in the class, I confronted the class about the student. Her classmates told me that the pupil has been very 'strange' lately, she stops getting along with them and moves away from them. So I saw the problem in the classroom as a possible dispute within the team. As another solution, I asked the school psychologist to visit the class and, within one hour, do various exercises, debates and activities with them that would help diagnose possible problems within the collective. However, the psychologist told me that she did not see any problem and that the class was perfectly fine. But the problems with the pupil persisted, and as I later learned, they were caused by the pupil finding a boy. It was a younger boy, an apprentice student, whom she had started seeing at the beginning of the school year. The problem lay in the fact that the pupil became very attached to this lover, almost unhealthy. What I didn't know then, but I know now, is that it was here that her contradiction with the class arose. She was very strict and strict with her boyfriend. She was constantly 'stalking' him, extremely jealous, always wanting to see him, always texting him, calling him, asking him where he was and wanting to see him. Her classmates tried to tell her that maybe she was exaggerating a bit, but she absolutely didn't want to hear that, and that's why she started to distance herself from them. Later I also learned that her medical absences supported by excuses from her parents were fabricated, thus confusing her parents as well. She made up the fact that she had kidney problems, and based on that, her parents made her sign excuses, saying that the student was going to a distant city for treatment. But instead of treatment, the student would sometimes go unplanned to the town where the boy was studying, and there she would wait for him in front of the school or watch him without him knowing. When her boarding school classmate left, she was happy that she could have more time to watch her boyfriend and to constantly call and talk to him. As I already mentioned, she was extremely attached to him, very jealous of him, she needed to watch his every move. Unfortunately, I didn't know that at the time, which I blame myself for today. I immediately confronted the parents with this at the next parents' meeting, where they surprisingly told me 'You already know that too? Don't worry, we are solving the whole situation with an external psychologist'. It wasn't until there that I learned that the whole problem does not lie in the classroom.
Interview, Cooperation with experts
Despite therapy sessions with a private psychologist, the pupil was still the same. Her boyfriend could no longer handle the growing pressure on him, so he decided to break up with the student. This affected the pupil very much, but to my surprise she decided to go on a trip with the class. Of course, she turned it down at the last minute. But she came to school the following Friday, and everything seemed perfect. She started having fun with the class, chatting with everyone, and even came to my office afterwards, where we also had a nice chat. 'The pupil is gradually coming back to me!', I thought that day. But I didn't know what was happening outside of school. On the same day, the student told her parents that her boyfriend was coming to their house today and that she would like to be alone with him. Her parents agreed to her wish, so that day they both went away for a day. The student did invite her friend, but it was for the purpose of offering an 'ultimatum'. Either the boyfriend stays with her or it doesn't turn out well. There was an emotional attack, during which the friend already suspected that something was wrong, so he immediately called his parents back. The student waited for her parents to come home and then jumped from the 4th floor window in front of them and her friend. It wasn't until I received this shocking news that I realized that she was most likely saying goodbye to me and the class that day when she was acting nice. The student survived the fall from the 4th floor and is still in a coma. The family takes care of her, but the boyfriend distances himself from the whole situation. At school I organized a fundraiser to help her as well as charity events. To this day, I am guilty of not recognizing the full gravity of the situation earlier and of looking for the problem in the classroom. Much could have been prevented.
3. ročník, 17 let
Všestranně, divadlo, literatura, vztahy, sport, volejbal
Magisterské
Žačka byla se vším všudy víceméně normální studentka. Již od prvního ročníku měla vynikající studijní výsledky a měla o studium velký zájem. Měla spoustu koníčků a se třídou vycházela perfektně. Byla v kolektivu velmi oblíbená, vzhledově velmi pěkná, nadaná a chytrá. Takto byla zhruba až do třetího ročníku, kde jsem si začala postupně všímat malých změn v jejím chování. Největší rozdíl byl najednou ve třídě, od které byla žačka čím dál tím odloučenější, od kolektivu se začala oddalovat, přestala se s většinou lidí bavit. Zároveň začala častěji chybět, někdy až týden v kuse. Omluvenky měla ale vždy podepsané od rodičů a často se jednalo o zdravotní problémy. Studijní výsledky ale žačka stále udržovala výborné, a i přes svoje absence byla vždy schopná učivo 'dohonit' a testy zvládala na výbornou. Postupem času se od ní odstěhovala její kamarádka na internátě, a tak zůstala žačka na bytě zcela sama. Časem se s třídou přestala bavit skoro až úplně.
Žačka nikdy nepatřila k problémovým žákům. Na třídních schůzky její rodiče chodili vždy pravidelně, ovšem nikdy jsem s nimi nemusela nic řešit. Rodinu měla žačka úplnou, bydlela v normálním zázemí ve stejném městě, v jakém je škola. Neměla diagnostikovanou žádnou poruchu chování ani pozornosti, stejně tak žádnou nemoc psychologickou.
Okamžitě, jak jsem si začala všímat problému ve třídě, jsem třídu ohledně žačky konfrontovala. Její spolužáci mi sdělili, že je žačka v poslední době hodně 'divná', přestává si s nimi rozumět a oddaluje se od nich. Problém jsem tedy viděla ve třídě jako možný spor uvnitř kolektivu. Jako další řešení jsem tedy požádala školní psycholožku, aby se zašla do třídy podívat a v rámci jedné hodiny s nimi udělala různé cvičení, debaty a aktivity, které by pomohly diagnostikovat možné problémy uvnitř kolektivu. Paní psycholožka mi ale sdělila, že nevidí žádný problém a že je třída naprosto v pořádku. Problémy s žačkou ale přetrvávaly, a jak jsem se později dozvěděla, byly způsobené tím, že si žačka našla chlapce. Byl to nějaký mladší kluk, student učňáku, se kterým se začala scházet na začátku školního roku. Problém tkvěl v tom, že se žačka na tohoto milence velmi upnula, až nezdravě. Co jsem tehdy nevěděla ale vím už dnes je to, že právě zde vznikl její rozpor se třídou. Na jejího kluka byla totiž velmi přísná a upnutá. Neustále ho 'stalkovala', byla extrémně žárlivá, stále ho chtěla mít na očích, stále mu psala, volala, ptala se ho, kde je a chtěla ho vidět. Spolužáci se jí snažili říct, že to možná trochu přehání, ale to ona absolutně nechtěla slyšet, a proto se od nich začala odpoutávat. Později jsem se také dozvěděla, že její zdravotní absence podepřené omluvenkami od rodičů byly smyšlené, čímž balamutila i její rodiče. Vymyslela si, že má problémy s ledvinami a rodiče ji na základě toho podepisovali omluvenky s tím, že se žačka jezdí léčit do vzdálenějšího města. Žačka ale místo léčení jezdila někdy i neplánovaně do města, kde studoval chlapec, a tam na něho čekala před školou nebo ho sledovala bez toho, aniž by to on věděl. Když jí odešla spolužačka z internátu, měla radost, že může mít více času na sledování jejího přítele a na neustále telefonáty či rozhovory s ním. Jak jsem už zmiňovala, byla na něho extrémně upnutá, velmi na něho žárlila, potřebovala sledovat každý jeho krok. To jsem bohužel tehdy nevěděla, což si dnes vyčítám. Konfrontovala jsem s tím hned rodiče na další rodičovské schůzce, kde mi až překvapivě sdělili 'Vy už to taky víte? Nebojte se, celou situaci řešíme s externím psychologem'. Až tam jsem se dozvěděla, že vlastně celý problém nespočívá ve třídě.
I přes terapeutické sezení se soukromým psychologem byla žačka stále stejná. Její přítel už nezvládl narůstající tlak na něho, a tak se rozhodl se s žačkou rozejít. To žačku velmi zasáhlo, ale k mému překvapení se rozhodla, že s třídou pojede na výlet. Ten samozřejmě na poslední chvíli odřekla. Následující pátek ale přišla do školy, a vše se zdálo být perfektní. Začala se bavit se třídou, se všemi si popovídala, a dokonce za mnou následně přišla do kabinetu, kde jsme si také pěkně popovídali. 'Žačka se mi postupně navracuje!', pomyslela jsem si ten den. To jsem ale nevěděla, co se děje mimo školu. Ten samý den žačka sdělila rodičům, že má dnes k nim domů přijet její přítel a že by s ním ráda byla o samotě. Rodiče jejímu přání vyhověli, a tak daný den oba odjeli pryč na jeden den. Žačka si přítele opravdu pozvala, ale bylo to za účelem nabídnutí 'ultimáta'. Buď s ní přítel zůstane, nebo to nedopadne dobře. Nastal emoční záchvat, při kterém už přítel tušil, že je něco zle, a tak okamžitě volal rodiče zpět. Žačka počkala, až rodiče přijedou domů a následně před nimi a před přítelem skočila z okna 4. patra. Až po obdržení této šokující zprávy jsem si uvědomila, že daný den, kdy se chovala příjemně, se se mnou a se třídou byla nejspíše rozloučit. Pád ze 4. patra žačka přežila a dodnes se nachází ve stavu kómatu. Rodina o ní pečuje, ovšem přítel se od celé situace distancuje. Ve škole jsem uspořádala sběr víček na její pomoc stejně tak jako charitativní události. Dodnes se viním z toho, že jsem tehdy nerozpoznala celou tíhu situace dříve a že jsem hledala problém ve třídě. Mnohému možná mohlo být zabráněno.