At the end of the eighth grade, my class filled out anonymous online questionnaires regarding the quality of teaching, where students could rate the quality of teaching, the approach of the teacher, the clarity of the teaching, etc. Points were scored on a scale like in school. At the end of the questionnaires, there was space to write a comment/remark/praise for a specific teacher. The questionnaires with the evaluation were then given to the teachers, and in the questionnaires from the eighth grade there were vulgarities and rude insults of some teachers. None of the teachers received more than one vulgar message, some teachers had none. From which I concluded that it was probably only an individual. Colleagues came to me and wanted me to solve the situation with the student.
An eighth grader who didn't start our elementary school until the beginning of eighth grade because his parents moved. He is active in class, likes to draw attention to himself, his academic results are rather average. He is athletically gifted. But he didn't fit in so much in the class and has rather fewer friends, so he tries to draw attention to himself and show off in front of others so that they start accepting him more.
Verbal aggression
resolved the situation by telling the students what happened at the end of my lesson and expressing my strong disapproval of this kind of behavior. I then said that I wanted to resolve the situation at school directly with the culprit(s). I said the culprit has until the end of the week to come to me and confess. I didn't address it until the end of the week, hoping the culprit would show up. It was likely that the class knew who did it, but I didn't want anyone coming to sue. That's why I came to class before the first class on Monday and lied that I had the tools to find out who wrote these vulgarities on the questionnaires. I said that the culprit has until the end of today the last chance to come to me and confess. At the beginning of the big break, a student came to my office and it was clear to me from his expression that he was about to confess. I didn't want to deal with him in front of my female colleagues so he wouldn't feel embarrassed, so I took him to an empty classroom where he confessed that it was him. I asked him why he did that. The student almost cried and told me that he did it in order to stand out in front of others and that at the time it was just a joke and he didn't know that the questionnaires would reach the teachers. He also said that he was very sorry and that it was stupid on his part that he did not realize. He also said that he had nothing against the teachers he insulted and wondered what the punishment would be and if I would tell my parents. Because I could see from him that it was really just a prank and that he really regretted it, I agreed with him that we would not discuss it further in front of the class and that if all the teachers got around to apologizing in person, the parents would not find out. However, I also strongly warned him that his behavior was very out of line and that if the situation were to repeat itself and he was just rude to a teacher, I would deal with it with his parents. I also tried to explain to him that his behavior was also very cowardly because he would not say this to any teacher's face. I also told him that I personally would not punish him, but the teachers he offended could. I then appealed to my colleagues to accept the apology.
Agreement, Interview
The student really apologized to all the teachers and also calmed down significantly in class. During the ninth grade, he even fit more into the class collective. I never really told his parents and I felt they were really grateful for that. He even confided to me at the end of the ninth grade at the outdoor school that he didn't even consider that his parents wouldn't find out. I felt from his behavior afterwards that he realized that I had placed a great deal of trust in him by not telling his parents, and he was indeed very careful not to let her down.
14 let, 8. třída ZŠ
Fotbal, počítačové hry
Mgr., Matematika, Zeměpis, Dějepis
Na konci osmého ročníku moje třída vyplňovala anonymní online dotazníky týkající se kvality výuky, kde žáci mohli bodově ohodnotit kvalitu výuky, přístup vyučujícího, srozumitelnost výuky atd. Bodovalo se na stupnici jako ve škole. Na konci dotazníků byl prostor napsat ještě nějaký komentář/připomínku/pochvalu na konkrétního učitele. Dotazníky s hodnocením poté učitelé dostali a v dotaznících z osmé třídy se vyskytly vulgarity a hrubé urážky některých učitelů. Žádný z učitelů neobdržel více než jednu vulgární zprávu, někteří učitelé neměli žádnou. Z čehož jsem usoudil, že se jedná pravděpodobně pouze o jednotlivce. Kolegové za mnou přišli a chtěli, abych danou situaci s žákem/žákyní řešil.
Žák osmé třídy, který na naši základní školu nastoupil až na začátku osmé třídy, protože se jeho rodiče přestěhovali. V hodinách je aktivní, rád na sebe upozorňuje, jeho studijní výsledky jsou spíše průměrné. Je sportovně nadaný. Do třídy ale tolik nezapadl a má spíše méně kamarádů, proto se snaží na sebe upozornit a předvést se před ostatními, aby ho začali více brát mezi sebe.
Situaci jsem vyřešil tak, že jsem na konci své vyučovací hodiny řekl žákům, co se stalo a vyjádřil jsem svůj důrazný nesouhlas s takovýmhle chováním. Poté jsem řekl, že chci vyřešit situaci ve škole přímo s viníkem/viníky. Řekl jsem, že viník, má do konce týdne na to, aby za mnou přišel a přiznal se. Do konce týdne jsem to neřešil a doufal jsem, že se viník dostaví. Bylo pravděpodobné, že ve třídě se ví, kdo to udělal, ale nechtěl jsem, aby někdo přišel žalovat. Proto jsem v pondělí ještě před první hodinou přišel do třídy a lhal jsem, že mám nástroje, jak můžeme zjistit, kdo do dotazníků napsal tyhle vulgarity. Řekl jsem, že viník má do konce dneška poslední šanci přijít za mnou a přiznat se. Na začátku velké přestávky přišel za mnou do kabinetu žák a už podle jeho výrazu mi bylo jasné, že se jde přiznat. Nechtěl jsem to s ním řešit před kolegyněmi, aby se necítil trapně, tak jsem ho vzal do prázdné třídy, kde se přiznal, že to byl on. Ptal jsem se ho, proč to udělal. Žák se skoro rozbrečel a řekl mi, že to udělal kvůli tomu, aby se před ostatními vytáhnul a že to v tu chvíli bral pouze jako legraci a nevěděl, že ty dotazníky se dostanou k učitelům. Řekl také, že ho to velice mrzí a že to byla z jeho strany hloupost, kterou nedomyslel. Dále také řekl, že proti učitelům, které sprostě urážel, nic nemá a zajímalo ho, jaký dostane trest a jestli to řeknu rodičům. Protože jsem na něm viděl, že to bylo opravdu spíše jen klukovina a že toho opravdu lituje, tak jsem se s ním domluvil, že to před třídou nebudeme dále řešit a pokud se všem učitelům dojde osobně omluvit, že se to rodiče nedozví. Také jsem ho ale důrazně upozornil, že jeho chování bylo velice za hranou a že pokud by se situace opakovala a byl třeba jen drzý na nějakého učitele, budu to s rodiči řešit. Pokusil jsem se mu také vysvětlit, že jeho chování bylo také velice zbabělé, protože do očí by tohle žádnému učiteli neřekl. Také jsem mu řekl, že já mu osobně žádný trest nedám, ale učitelé, které urazil, můžou. Na kolegy jsem poté apeloval, aby jim ta omluva stačila.
Žák se skutečně všem učitelům omluvil a na hodinách se také výrazně uklidnil. Během deváté třídy dokonce více zapadl do třídního kolektivu. Jeho rodičům jsem to skutečně nikdy neřekl a cítil jsem, že za to byl skutečně vděčný. Dokonce se mi na konci deváté třídy škole v přírodě svěřil, že ani nepočítal s tím, že by se mohlo stát, že by se to jeho rodiče nedozvěděli. Z jeho chování jsem potom cítil, že si uvědomuje, že jsem do něj vložil velkou důvěru, když jsem to neřekl jeho rodičům a on skutečně dával velice dobrý pozor na to, aby ji nezklamal.