It was June and the pupil had already 'collected' for the whole year. Like every class, he was extremely noisy, he didn't pay attention, he disturbed me and my classmates who wanted to work. With other classmates, he threw pencils at each other, did not spare the expressions 'tyvole', etc. It was impossible to work in this environment.
The student's parents live together, he is the youngest of 3 brothers, the two older ones are already at university. According to the teacher, this is one of the possible explanations for why 'a lot of things go by themselves with him, so he doesn't have the guardrails and needs to be the center of attention all the time, which I don't see as completely bad, he just draws attention to himself in an inappropriate way.' The teacher says that she doesn't know what the student's interests are, she said he told her that he doesn't enjoy anything. In class, the student has friends, from the teacher's point of view, he plays the role of a clown in his group, he will not be the leader, but also not a brat. 'The guys don't dig into him, but he's not the type that when he commands, everyone goes.' The student performs relatively average on his own, but when he is in a class with classmates, he needs to be the center of attention.
Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
tried it out with him first: Pupil: 'I don't like it!' Teacher: 'You don't have to enjoy it, so study a subject you enjoy, you have 45 minutes here. Isn't it easier to do the English now than to bother with it at home? Or lie here and sleep, most importantly don't disturb!' Everything was without effect, then I transferred the student, but he still continued his disturbance. Well, then I get nervous and start calling him the slowest sperm (we studied fertilization in biology), that evolution has a sense of irony, that he is a blind evolutionary branch and that the brain exists in his head just so that there is no vacuum and if he turned it on, then maybe sometimes it would be nice. Teacher: I always go to this class with an open mind, that maybe things will get better and I'm full of expectations, which are absolutely not fulfilled... Student: So you mean... Teacher: A hint of self-reflection? Would something wake up in that head? Pupil: Well, you're telling me now that I have no chance to improve at all! Teacher: No, I hope so. I hope for it every hour! The front pews were looking at me with wide eyes at that moment. I was afraid that I would go to the carpet for it, but in the end I didn't. I'm ashamed of it.
Disrespectful communication, Support, Warning
In that hour, he then became silent, and for the next hour – not that he was completely level, but as if he was holding on a little, as if something was happening there, but I would say that on his scale of 1-10 it was maybe a 3, 4.
17 let, septima na víceletém gymnáziu
videohry
Mgr. Zsv, Bi
Byl červen a žák už u mě měl za celý rok 'nasbíráno'. Jako každou hodinu i tuhle byl mimořádně hlučný, nedával pozor, rušil mě i spolužáky, kteří chtěli pracovat. S dalšími spolužáky po sobě házel tužky, nešetřil výrazy 'tyvole' apod. V tomhle prostředí se nedalo pracovat.
Žákovi rodiče žijí spolu, je nejmladší ze 3 bratrů, z toho oba starší jsou již na VŠ. Dle učitelky je to jedno z možných vysvětlení, proč u něj 'spoustu věcí jede samospádem, takže on nemá ty mantinely a potřebuje být neustále středem pozornosti, což nevnímám úplně jako špatné, jen na sebe strhává pozornost nevhodným způsobem.' Učitelka sděluje, že neví, jaké má žák zájmy, prý jí řekl, že jej nic nebaví. Ve třídě má žák kamarády, z pohledu učitelky ve své partě hraje roli šaška, nebude to vůdce, ale zároveň ani otloukánek. 'Kluci do něj nerýpou, ale není ten typ, že když zavelí, tak všichni jdou.' Žák samostatně relativně průměrně funguje, když je ale ve třídě se spolužáky, potřebuje být středem pozornosti.
Nejprve jsem to s ním zkoušela po dobrém: Žák: 'Mě to nebaví!' Učitelka: 'Nemusí Vás to bavit, tak si dělejte do předmětu, který Vás baví, máte tady 45 minut. Není snazší si udělat tu angličtinu teď než se s tím otravovat doma? Nebo si tady lehněte a spinkejte, hlavně nerušte!' Vše bylo bez efektu, následně jsem žáka přesadila, ale stejně pořád pokračoval ve svém vyrušování. No a potom se mi stane, že mi bouchnou nervy a já ho začnu osočovat, že je nejpomalejší spermie (brali jsme v biologii oplodňování), že evoluce má smysl pro ironii, že on je slepá vývojová větev a že ten mozek v jeho hlavě existuje jen proto, aby tam nebylo vakuum a kdyby ho zapnul, tak by to někdy možná bylo fajn. Učitelka: Vždy chodím do této třídy s otevřenou myslí, že se to třeba zlepší a jsem plná očekávání, které se pak absolutně nenaplní... Žák: Takže tím chcete říct... Učitelka: Že by náznak nějaké sebereflexe? Že by se něco v té hlavičce probudilo? Žák: No ale vy mi teďkon říkáte, že vůbec nemám šanci se zlepšit! Učitelka: Ne, já v to doufám. Každou hodinu v to doufám! Přední lavice se na mě v tu chvíli dívaly s vykulenýma očima. Bála jsem se, že za to půjdu na kobereček, ale nakonec jsem nešla. Stydím se za to.
V té hodině teda potom zmlkl a další hodina – ne, že by byl úplně srovnaný, ale jako trošku se držel, jako dělo se tam něco, ale řekla bych, že na jeho škále 1-10 to byla třeba 3, 4.