This week, during recess, five seventh-grade boys gradually disappeared into the bathroom. Supposedly for an important meeting. There is one student who is such a leader in their class, and I think it was his idea because there was a need to fill the break time somehow. Underneath the toilet is an excavation in which the repairmen work. I wasn't there, but later I learned that they opened the toilet window and shouted at them. They yelled at them: 'Hello, how are you? Add!' And such similar sentences. Of course, the repairmen didn't like being touched and fussed over. One of the repairmen didn't like it and rang the bell, otherwise we wouldn't have found out. He told the nearest lady teacher there, in a suitably angry state. So some of the guys even claimed they threw toilet paper at them. Well, the guys denied it, so I can't evaluate it. It's about fifty-fifty, but I trust the adults more than the boys.
This 7th grade class is attended by 12 pupils. They are mostly boys, and the most prominent of them is one pupil. He is a leader type and has a need to lead the group and come up with a different program for them. The others join him. Often so that they are not singled out from the collective. I think that this student does not even mean it badly, that he is not the bad person who wants to hurt, but he cannot imagine the consequences. But I've noticed that lately they've been letting him know that they don't like it and they can tell him some things straight up, in a very determined way. This student is ADHD, from a divorced family. He lives with his mother, but she has little time for him. She's an artist and a fragile woman, while he's definitely the guy who needs a balloon and a punching bag. I think he just misses leading the group and having that position in the sun. And that's how he gets it.
Diagnosis, Physical aggression, Verbal disruption of lessons
When we learned that information, we sat in a circle. There was no need to interview them for long. Basically, when I asked them what was going on in that toilet, they described the situation themselves and confessed to it. Then we told ourselves such an example so that they imagine that their father is in that excavation, trying to work in it, and someone starts shouting at him from the top in the same way as them. That was really powerful and they really imagined and could react to how that dad would feel and how uncomfortable it would be for him. So the conclusion was this, and it was a decision completely out of their head, that we would go and apologize to the repairmen. We set out in front of the school, where we met one of the repairmen. So we apologized to him, but he showed us quite appropriately that he was very angry. But it was very helpful for the boys, and the boys themselves even asked him if he could call the remaining repairmen so they could apologize to them as well. So they came too and the boys apologized to them. I am convinced that they will never repeat it, that it was a very powerful experience for them. And I'm also glad that those guys were there and came and helped bring it to an end. And I'm also glad that our guys faced it and solved it in such a decent way.
Agreement, Interview
don't like the regulations that one goes to the toilet and the others wait for him to come so that the next one can go. It was a break, so nothing like that was necessary. But now they have the rule that only one goes to the toilet. Unfortunately, but it is a consequence of what they did. I didn't want to solve it any further, because the boys solved it themselves, and as best as they could. I didn't even want to solve it with any disciplinary measures, because I think that disciplinary measures should lead to correction and this was sufficient correction. I even think that if I had given any admonition or pipe after all this, it would have been against the correction rather than furthering it.
13 let, 7. ročník
otevřená otázka	sport, hraní na počítači
Vysoká škola (pedagogika, občanská výchova)
Tento týden se během přestávky postupně vytratilo pět kluků ze sedmé třídy na záchod. Údajně na důležitou poradu. V jejich třídě je takovou vůdčí postavou jeden žák a myslím si, že to byl jeho nápad, protože bylo potřeba nějak vyplnit čas přestávky. Ono pod tím záchodem je výkop, ve kterém pracují opraváři. Nebyla jsem u toho, ale později jsem se dozvěděla, že otevřeli záchodové okénko a pokřikovali na ně. Rvali na ně: 'Ahoj, jak se máš? Přidej!' A takové podobné věty. Opravářům se to samozřejmě nelíbilo, že jim tykají a povykují na ně. Jeden z opravář si to nenechal líbit a zazvonil na zvonek, jinak bychom to nezjistili. Sdělil to tam nejbližší paní učitelce vhodně rozčíleném stavu. Někteří z těch chlapů tedy ještě tvrdili, že po nich házeli toaletní papír. Kluci to teda popřeli, takže to nedokážu vyhodnotit. Je to tak padesát na padesát, ale teda víc věřím těm dospělým než těm klukům.
Tuto třídu 7. ročníku navštěvuje 12 žáků. Převážně to jsou kluci a nejvýraznějším z nich je jeden žák. Je to vůdčí typ a má potřebu vést skupinu a vymýšlet pro ně různý program. Ostatní se k němu přidávají. Často proto, aby nebyli vyčleněni z kolektivu. Já si myslím, že tento žák to ani nemyslí špatně, že to není ten zlý člověk, který chce ubližovat, ale nedokáže domyslet důsledky. Všimla jsem si ale, že v poslední době mu už dávají najevo, že si to nenechají líbit a některé věci mu dokáží říct na rovinu, a to velice odhodlaným způsobem. Tento žák je ADHD, z rozvedené rodiny. Žije s matkou, ale ta na něj má málo času. Je to umělkyně a křehká žena, kdežto on je vyloženě ten kluk, který potřebuje balón a boxovací pytel. Myslím si, že mu právě chybí vést skupinu a mít to postavení na slunci. A takovýmto způsobem si jej získává.
Když jsme se dozvěděli tu informaci, tak jsme si sedli do kruhu. Nebylo potřeba je ani dlouho zpovídat. V podstatě, když jsem se jich zeptala, co se na tom záchodě odehrávalo, tak tu situaci sami popsali a přiznali se k ní. Pak jsme si řekli takový příklad, aby si představili, že v tom výkopu je jejich tatínek, který se v něm snaží pracovat a z vrchu na něj někdo začne pokřikovat stejným způsobem jako oni. To bylo opravdu silné a opravdu si to představili a dokázali i reagovat, jak by se ten táta cítil a jak by to pro něj bylo nepříjemné. Takže závěr byl takový, a to bylo rozhodnutí naprosto z jejich hlavy, že se půjdeme těm opravářům omluvit. Vyrazili jsme před školu, kde jsme potkali jednoho z těch opravářů. Tak jsme se mu omluvili, ale on nám teda dal celkem patřičně najevo, že je hodně naštvaný. Ale to bylo pro ty kluky hodně užitečné, a dokonce ho kluci sami požádali, jestli by mohl zavolat i ty zbývající opraváře, aby se mohli omluvit také jim. Takže přišli i oni a kluci se jim omluvili. Jsem přesvědčená, že to už nikdy nezopakují, že to byl pro ně velice silný zážitek. A jsem ráda také za to, že i ti chlapi byli u toho a přišli a pomohli to dotáhnout do konce. A jsem také ráda, že i ti naši kluci se tomu postavili čelem a vyřešili to takto slušně.
Já nemám ráda ty regulace, že jeden jde na záchod a ostatní čekají až přijde, aby mohl jít další. Byla přestávka, takže nic takového nebylo nutné. Ale teď už to pravidlo mají, že chodí na záchod jenom jeden. Bohužel, ale je to důsledek toho, co udělali. Dál jsem to už nějak řešit nechtěla, protože kluci to vyřešili sami, a to nejlépe jak mohli. Nechtěla jsem to řešit ani nějakým kázeňským opatřením, protože já si myslím, že kázeňské opatření má vést k nápravě a toto byla dostatečná náprava. Myslím si dokonce, že kdybych po tom všem udělila nějaké napomenutí nebo dudku, tak by to bylo proti té nápravě, než aby ji to podpořilo.