In the last school year, I had teaching experience with a student who was diagnosed with ADHD from PPP. It mainly manifested itself in his relatively noisy behavior, a mess on the table (strewn notebooks, spilled drinks), insufficient preparation for classes, chaos. He showed a weak benefit, which was probably also influenced by online teaching in the time of covid.
It was very difficult to guide him, but we tried. We were patient, we tried to provide some support so that he felt successful in something, because he heard from everywhere (especially from his previous school) that it was very difficult for him. His previous underachievement instilled in him feelings of inferiority and a related aversion to school.
Diagnosis, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Nonverbal disruption of lessons
We tried to give him some confidence. For example, we tried to pick up his character traits – that he is kind-hearted, that he can help children. We tried to find something - it didn't have to be in the school performance, where he was really very weak - but we used, for example, a moment when he was able to keep his attention, so we mentioned the situation, highlighted it. He needed to experience success and feel our support. We refrained from reproaching him, but of course we made sure that he was consistent, that he completed the task as he was supposed to, we tried to motivate him and guide him in some direction so that he could handle it all. A reward in the form of a holiday toy or a forgiven task worked for him. The right motivation was very important to his attitude and behavior - he was happy with the daily and weekly evaluations, it was worth it to him to concentrate or to see that he was ready for class. At the same time, we also looked for games, forms and methods that would entertain him, in the form of some experiences, so that he would not see only the bad at school.
Support, Cooperation with experts
Our patience and calm, almost motherly approach proved to be an important factor. Of course, the assistance also helped. We were united in our instructions and bonded a lot with mom - she was of course happy that we were giving him some direction and order that he hadn't experienced before. So, during the year we spent together, when it was really difficult with him, we achieved that the boy acquired a more positive attitude towards school. It was also due to the fact that we are such a family school and a special class with a smaller number of children. By the fact that everyone had a problem, the student also strengthened his self-confidence, he did not feel alone and at the end of the group.
10 let, 3. třída ZŠ
Vlaky jakožto dopravní prostředky i v podobě hraček
Vysokoškolské vzdělání, aprobace speciální pedagog
V minulém školním roce jsem měla pedagogickou zkušenost s žákem, který měl z PPP diagnostikované ADHD. Projevovalo se to u něj hlavně poměrně hlučným chováním, nepořádkem na stole (poházené sešity, vylité pití), nedostatečnou přípravou na hodiny, chaosem. Projevil se u něj slabý prospěch, na který měla zřejmě vliv i online výuka v době covidu.
Bylo hodně těžkého ho usměrnit, ale snažili jsme se. Byli jsme trpěliví, snažili jsme se o určitou podporu, aby se cítil v něčem úspěšný, protože odevšad slyšel (hlavně i z předchozí školy), že to s ním je hodně náročné. To, že se mu předtím nedařilo, v něm vypěstovalo pocity méněcennosti a s tím související odpor ke škole.
Snažili jsme se, aby určitou sebedůvěru získal. Například jsme se snažili vyzvednout jeho charakterové vlastnosti – že je dobrosrdečný, že dokáže pomoct dětem. Snažili jsme se najít něco – nemuselo to být zrovna v rámci školního prospěchu, kde byl opravdu hodně slabý –, ale využili jsme třeba chvilek, kdy dokázal pozornost udržet, takže jsme tu situaci zmínili, vyzdvihli. Potřeboval zažít úspěch a pocítit naši podporu. Výčitek jsme se zdržovali, ale dbali jsme samozřejmě, aby byl důsledný, aby vyplnil úkol tak, jak měl, snažili jsme se jej motivovat a nějakým směrem vést, aby to všechno zvládl. Fungovala na něj odměna v podobě dovolené hračky nebo odpuštěného úkolu. Správná motivace byla pro jeho postoj i chování strašně důležitá – radost mu dělalo denní a týdenní hodnocení, stálo mu za to, proč se soustředit nebo si pohlídat, aby byl připravený na hodinu. Zároveň jsme vyhledávali i hry, formy a metody, co by ho bavily, formou nějakých zážitků, tak aby na škole neviděl jen to špatné.
Jako důležitý faktor se ukázala naše trpělivost a klidný, takřka mateřský přístup. Jistě napomohla i asistence. Byli jsme jednotní v pokynech a hodně jsme se spojovali s maminkou – ta byla samozřejmě ráda, že mu dáváme nějaký směr a řád, který předtím nezažil. Takže za ten rok, který jsme spolu strávili, kdy to s ním bylo opravdu hodně náročné, jsme docílili toho, že chlapec získal pozitivnější přístup ke škole. Bylo to dané i tím, že jsme taková rodinná školička a speciální třída s menším počtem dětí. Tím, že měl každý nějaký problém, si i žák posílil sebevědomí, necítil se jediný a na konci kolektivu.