The boy I am in charge of as a teaching assistant threw a tantrum during class, he started shouting, kicking me, throwing things at me and around the class, it got to the point where his classmates started to fear him, the whole class had to be suspended and the teacher and the rest of the class went to the corridor so that the boy could calm down. Unfortunately, this angered him even more and he started banging on the bench and throwing chairs.
boy with a behavioral disorder, Asperger's syndrome and ADHD, a 5th grade pupil, average grades.
Diagnosis, Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
After his fit didn't stop, I took him and led him to a white mattress so that he would calm down on it by pounding on it and not on school property. After that, I went to the teacher in the hallway to discuss what to do with him. One option was to let him throw a tantrum or call his parents to come get him. We chose the first option and let him throw a tantrum with me sitting down with him and explaining to him that if he behaved like this, the other kids would lose class and that it would be good if he tried to calm down. In the end, I managed to calm him down and the other children could calmly return to the classroom and continue their lessons.
Physical intervention, Cooperation with experts, Warning
The boy calmed down and apologized to everyone in the class and to the teacher for the disturbance and there was no further incident that day.
2. třída, 7let
Sporty  fotbal, házená…)
Agrese,Neposlušnost,Rušení výuky,Vykřikování,Nepracovitost,Provokace,Nevhodné chování
Magisterské studium (1.stupeň základní školy)
Začalo to už ve školce, v první a druhé třídě se jeho chování (Neposlouchá, je nevychovaný, občas agresivní vůči svým spolužákům, fanatik, vyrušuje, vykřikuje, nereaguje na napomenutí, nechce sedět v lavici, nechce pracovat, předvádí se, dělá ‘’scény’’) zhoršilo, později dostal medikaci a ve třetí třídě se trochu uklidnil. Situace nastala v jeden den, kdy byl úplně nezvladatelný. Vůbec nechtěl sedět v lavici, běhal po celé třídě a vyrušoval ji.
Učitelé řešili tyto konflikty už ve školce, kdy chlapec byl vždy více hyperaktivnější a hůře zvladatelnější jak ostatní děti. Někteří rodiče chtěli dokonce žádat o odklad dítěte do školy, jen kvůli chlapci, aby jejich dítě nemuselo být ve škole a trávit čas s tímto hochem. Chlapec od malička vyrůstal s rodinou na samotě u lesa, jak se říká, a neměl kolem sebe žádné lidi, měl celkově méně sociálního kontaktu. Má starší sestru, která chodí do 9.  třídy a nikdy s ní takové problémy nebyly. Později, když začal chlapec chodit do školy, tak se ve třídě objevovaly menší konflikty, ať už s ostatními žáky, nebo dokonce i s učiteli. Pamatuji si, že některé učitelky nechtěly do třídy chodit jen kvůli němu. Od 2. třídy měl přiděleného asistenta na 20h týdně. Bylo těžké vydržet jednu vyučovací hodinu a soustředit se na to, aby ho učitelé, ať už já, nebo i ostatní kolegové, neokřikovali a nebyli na něj přehnaně ‘‘hnusní‘‘. Rozvrhy jsme plánovali tak, abychom se v této třídě střídali a nikdo tam nebyl více jak hodinu/ dvě v kuse. To stejné jsme dělali i se službami na chodbách, na výletech. Byly to opravdu těžké časy a chtělo to hodně trpělivosti. Po studijní stránce byl velice inteligentní, míval jedničky, maximálně dvojky. Někdy to vypadalo, jako by se při práci dokonce nudil. Býval vždy první a kdyby chtěl a více se snažil, mohl mít samé jedničky a prospívat tak s nádherným vyznamenáním. Bohužel chtěl být ve všem první, byl velice soutěživý. Určitě tomu přispívalo i to, že chodil na fotbal a do házené, tyto sporty v něm jeho soutěživost jen podporovaly. Co se týče rodičů, tak jsme vše řešili s maminkou, věděla o všem. Bohužel se v některých nepochopitelných situacích postavila vždy na chlapcovu stranu, i když to bylo, dle mého přesvědčení, iracionální.
Kolegyně se ho snažila usměrnit, ale jakmile se ho dotkla (chtěla ho chytit za paži a posadit do lavice), tak se jí vzepřel a začal strašně ječet na celou třídu. Po několika pokusech to vzdala, a tak se rozhodla ho ignorovat a s třídou pokračovala v učivu odlehčeným způsobem. Já sám s takovým chováním mám zkušenost, konkrétně to bylo v tu dobu, kdy jsem dělal dozor na chodbě a chlapec si tam běhal, jako kdyby tam byl sám a kolem něj vůbec nikdo nebyl. Vůbec nechtěl respektovat moje příkazy a prosby, aby se uklidnil. Těch konfliktů bylo více, ale tento se mi vryl do paměti asi nejvíce.
Situace jsme řešili částečným ignorováním, schůzkami s rodiči (spíše s matkou) a různými dalšími způsoby. 
Žádné naše způsoby řešení nepomohly tolik, jako medikace, která byla chlapci předepsána ve třetí třídě. Byl takový utlumenější, neměl potřebu vykřikovat, vyrušovat, odmlouvat. Samozřejmě občas před výukou si zapomněl vzít prášek a v tu chvíli to bylo horší a zase o trochu náročnější, ale už se s tím dalo pracovat lépe a nebylo to takové, jako to bylo v té první a druhé třídě.