The behavior that I will outline here occurred in several students of one class in which I was a classroom teacher. Just before the middle of the school year, the mother of a student came to me and started telling me about her daughter. The student came home with torn clothes, her shoes were always lost and she didn't want to go to school at all. More than once she told her mother that she had a terrible stomach ache and wanted to stay at home. The mother was suspicious of her daughter's behavior, and when she came home one day with partially cut hair, she decided to take action. However, her daughter did not want to tell her anything at all, she did not cry, she said that she would handle it herself, that she had a problem with some of her classmates. However, my mother asked me if I knew more information about the situation in the classroom. Unfortunately, I had no idea that bullying was happening in my class. Thanks to research, I later learned that a group of students was making fun of their classmate because of her clothes and a wart on her hand. They called her a warthog, cut up her sweaters, and more than once put glue in her shoes.
The student who became the target of ridicule was smart, kind and trouble-free. I have been her classmate since the 4th grade and I have not noticed any problems with her. On the contrary, she studied very well and always had a friend around her, she was such an exemplary student. She was actively involved in group activities, she also attended the school choir. There was no indication that she had been bullied. The aggressors included 6 children, 4 boys and 2 girls, who often played family. They came more or less from the “betters
Bullying
After the conversation with the mother, I actively began to follow the student in class. She didn't seem sad at all, she was fully focused on teaching. So I tried to break the net and suggest to the class that if anyone had any problem, they could turn to me. But no one came. So I decided to first focus on the students from the next class to see if they knew if someone from the next class would be the target of ridicule. I learned some information from two students. During physical education, in which both classes were combined and I did not teach it, they noticed that no one wanted to accept that student in the team. So I turned to the gym teacher about this situation and she answered me: "When the children are afraid that they will also catch a wart. I explained to them several times that this cannot happen during her treatment.
Working with the collective, Interview
After a public apology, a punishment in the form of a warning and a meeting with the parents, the situation was finally resolved. The student fully integrated into the team and was even elected class president in the second half of the school year. I believe that the children who participated in the bullying have really been corrected. The biggest success for me was that they came forward themselves, even after a long process, to confess and regret their actions. They even modestly accepted their punishment, they did not resist in any way. When the children entered the second grade and another teacher took over their class management, I told her what the situation was in the class and that she should continue to map the class just to be sure. However, bullying never appeared in the class again, and I know from other colleagues that the class was exemplary. The only thing I regret is that I did not predict the situation earlier, but unfortunately I did not see the behavior of the students on the bus. The important thing is that the correction was finally made.
- Skupina 6 žáků 10-11, 5. třída
Šikana
Učitelství pro 1. stupeň základní školy, Mgr.
Chování, které zde nastíním, se vyskytovalo u více žáků jedné třídy, ve které jsem měla třídnictví. Těsně před polovinou školního roku přišla za mnou maminka jedné žákyně a začala mi povídat o své dceři. Žákyně chodila domů s roztrhaným oblečením, věčně se jí ztrácely boty a nechtěla vůbec chodit do školy. Ne jednou mamince říkala, že jí bolí hrozně břicho a chtěla by proto zůstat doma. Mamince bylo chování dcery podezřelé, a když jednou přišla domů s částečně ustřiženými vlasy, tak se rozhodla jednat. Dcera ji však nechtěla vůbec nic říct, nebrečela, říkala, že si sama poradí, že má problém s některými spolužáky. Maminka se však obrátila na mě, jestli o situaci ve třídě nevím více informací. Bohužel jsem neměla vůbec tušení, že by v mé třídě docházelo k šikaně. Díky pátrání jsem se poté dozvěděla, že skupinka žáků se vysmívá své spolužačce kvůli oblečení a bradavici na ruce. Přezdívali jí bradavičnaté prase, nastřihávali svetry a do bot jí nejednou dali lepidlo.
Žákyně, která se stala terčem posměchu byla chytrá, hodná a bezproblémová. Její třídní jsem byla od 4. ročníku a nezaznamenala jsem u ní žádný problém. Ba naopak, učila se velmi dobře a kolem sebe vždy měla nějakou kamarádku, byla to taková vzorná studentka. Aktivně se zapojovala do skupinových aktivit, navštěvovala také školní sbor. Nic nenasvědčovalo tomu, že by byla šikanovaná. Mezi agresory patřilo 6 dětí, 4 kluci a 2 holky, které si často hrály na rodinu. Pocházely více méně z „lepších
Po rozhovoru s maminkou jsem aktivně začala žákyni ve třídě sledovat. Nepřišla mi vůbec smutná, plně se soustředila na výuku. Zkusila jsem tedy rozhodit sítě a navrhnout třídě, že kdyby měl někdo jakýkoliv problém, tak se na mě může obrátit. Nikdo však nepřišel. Rozhodla jsem se tedy nejdříve zaměřit na žáky z vedlejší třídy, jestli neví o tom, zda-li by někdo z vedlejší třídy byl terčem posměchu. Od dvou žákyň jsem se nějaké informace dozvěděla. Během tělocviku, ve kterém byly obě třídy spojené a já ho nevyučovala, si všimly, že onou žákyni nikdo nechce přijmout do týmu. Obrátila jsem se tedy na učitelku tělocviku ohledně této situace a ona mi odpověděla: „Když oni se děcka bojí, že chytnou taky bradavici. Já jsem jim několikrát vysvětlila, že k tomu při její léčbě nemůže dojít.
Po veřejné omluvě, trestu v podobě napomenutí a setkání s rodiči se situace konečně vyřešila. Žákyně se plně začlenila do kolektivu a byla dokonce v druhé polovině školního roku zvolena předsedkyní třídy. Domnívám se, že opravdu došlo k nápravě dětí, které se na šikaně podílely. Největší úspěch pro mě bylo to, že se samy přišly i když po delším procesu přiznat a svého činu litovaly. Dokonce i skromně přijaly svůj trest, nijak nevzdorovaly. Když děti nastupovaly na druhý stupeň a jejich třídnictví přijala jiná učitelka, sdělila jsem jí, jaká ve třídě byla situace a aby pro jistotu třídu mapovala nadále. Nikdy se však již šikana ve třídě neobjevila a od ostatních kolegů vím, že naopak třída byla vzorná. Jediné, co mě mrzí je, že jsem situaci neodhadla dříve, ale bohužel jsem do chování žáků v autobuse neviděla. Důležité je, že nakonec došlo k nápravě.