The situation with the zero grade student was a recurring situation where her excessive fixation on her mother was manifested. From the beginning of the school year, when schools were still open during the time of the coronavirus, I picked up the pupils of my zeroth grade in front of the school. However, when I took the student from her mother, she started clutching her stomach, saying she was sick and crying, several times she even vomited. She didn't let herself be taken away from mom at all. She then didn't go to school for the rest of September and her absences increased due to this. In general, she was rather calm and shouty, but in these situations she was also capable of shouting loudly.
There was no known reason why she should not want to go to school so badly. She didn't have any problems in class and although she usually didn't get involved much in playing with others, she had friends in class and she mostly enjoyed the content of the lessons. As the youngest child, the student is very pampered by her mother and is constantly used to her presence and attention.
Emotional outbursts, Attendance problems
The situation with feigned nausea, crying, etc. was constantly repeated. I tried to explain to her in different ways why it is important to go to school and what she will learn, to motivate her with stamps and so on, but it did not have a very positive result. That's why we thought it might be worth trying so that her mother could stay with her in the classroom during the lessons, at least in the beginning, before she gets used to it. However, due to the situation with the coronavirus, this solution was not possible. Then the student's mother herself came up with the idea and suggested that as soon as the student got to the classroom (which was on the ground floor), she would stand in front of the school so that the student could see her through the window. She stood there calmly like that for two hours, and at the moment when the student seemed to be fully absorbed in the lesson, I carefully gestured through the window to her mother to go away. Gradually, over the course of about a fortnight, things got better, so that mom didn't have to stand in front of the school for so long, and then not at all. But as soon as there were some gaps, time off or distance learning, when she had to return to school after spending some time at home, the whole situation started anew.
Support, Interview
As for the solution to the situation, in the short term this solution in the form of the presence of the mother was reflected well, the time when the student needed to see her through the window gradually decreased. Sometimes she would cry during the lesson, but I already knew that I just had to let her go. From a longer-term point of view, however, the situation repeated itself as soon as there was a longer period when the student did not attend school and became fully fixated on her mother again. In the long term, however, I consider the solution to her problem behavior a success, because as soon as she started going to school for a longer period of time, her mother's presence ceased to be necessary. Now in September, the student entered the first grade, and I am happy to say that what happened last year, when she was in the zero grade at my place, has now broken and there are no more problems with her.
5 let, 0. třída
Žákyně si ráda hraje na učitelku, hodně se zajímá o úpravu zevnějšku – často střídá účesy, hraje si se šminkama, hračky ji naopak nikdy moc nezajímaly.
Vysokoškolské vzdělání, Učitelství pro 1. stupeň ZŠ, obor Výtvarná výchova
Situace u žákyně nultého ročníku se jednala o opakující se situaci, kdy se projevovala její přehnaná fixace na matku. Ze začátku školního roku, kdy se ještě školy v době koronavirové otevřely, jsem žáky své nulté třídy vyzvedávala před školou. Když jsem si však žákyni brala od maminky, začala se chytat za břicho, že je jí špatně a brečet, několikrát se dokonce stalo, že zvracela. Vůbec se nenechala vzít od mámy pryč. Celý zbytek září pak nechodila do školy a narostla jí kvůli tomu vysoká absence. Celkově byla spíše klidná a zakřiknutá, ale v těchto situacích byla schopná i nahlas řvát.
Nebyl znám žádný důvod, proč by se jí tak moc nemělo chtít chodit do školy. Ve třídě žádné problémy neměla a přestože se do hraní s ostatními většinou moc nezapojovala, tak kamarády ve třídě měla a náplně vyučovacích hodin jí také většinou bavily. Žákyně je jako nejmladší dítě od maminky velmi rozmazlována a je neustále zvyklá na její přítomnost a pozornost.
Situace s předstíranou nevolností, brekem apod. se neustále opakovala. Zkoušela jsem jí různě vysvětlovat, proč je důležité chodit do školy a co všechno se naučí, motivovat ji razítkami a tak dále, ale nemělo to moc pozitivní výsledek. Proto nás napadlo, že by možná stálo za to zkusit, aby s ní maminka aspoň ze začátku, než si zvykne, mohla bývat ve třídě během výuky. Kvůli situaci s koronavirem však toto řešení nebylo možné. Pak přišla s nápadem samotná maminka žákyně a navrhla, že jakmile se dostane žákyně do třídy (která se nacházela v přízemí), tak si stoupne před školu tak, aby na ni žákyně přes okno viděla. Takhle tam stávala klidně dvě hodiny a ve chvíli, kdy se žákyně zdála být plně vtáhnuta do výuky, tak jsem opatrně pokynula přes okno na maminku, aby odešla pryč. Postupně v průběhu cca čtrnácti dnů se to zlepšovalo, že už maminka nemusela stát před školou tak dlouho a pak už vůbec. Jakmile ale přišly nějaké prázniny, volno či distanční výuka, kdy se po nějaké době strávené doma měla vrátit zpět do školy, celá situace začínala nanovo.
Co se týče řešení situace, krátkodobě se toto řešení v podobě přítomnosti matky odráželo dobře, postupně se snižovala doba, kdy ji žákyně potřebovala vidět přes okno. Občas se během trvání výuky rozbrečela, ale to už jsem věděla, že ji prostě musím nechat. Z dlouhodobějšího hlediska se však situace opakovala, jakmile přišla nějaká delší chvíle, kdy žákyně školu nenavštěvovala a znovu se plně nafixovala na matku. Z dlouhodobého hlediska však hodnotím řešení jejího problémového chování úspěšně, protože jakmile se začalo chodit do školy již delší dobu v kuse, přítomnosti maminky přestala být třeba. Teď v září nastupovala žákyně do první třídy a s radostí musím říct, že to, co se dělo loni, když byla u mě v nulté třídě, se teď zlomilo a už s ní nejsou vůbec žádné problémy.