have a boy in my class who has been drawing a lot of attention to himself since the beginning of my time in the class. Although I haven't had this class since the first year, I understood very quickly during the first months that the children sometimes don't understand him and his interests are foreign to them. He often shouted in class, asked questions inquisitively, but often they were not related to the current topic, although they were above average for a child of his age. At the beginning I responded to the questions, later I started to ignore them and although at first it had the effect of reducing the intensity of asking questions, a few days later he started talking even more. In addition, he stopped directing questions to me, but also to his classmates, who did not know how to deal with such a situation. It is important to note that he was very interested in history, mainly the events during the Second World War and everything politically related to it. This was also the topic that was the most frequently asked questions. The questions gradually became tests of what I know. When I told about the creation of an independent Czechoslovakia in national history, he shouted if I knew what mobilization was and the like. The children were confused and as time went by this disruptive behavior started to bother them more and more. I noticed that they avoid him during breaks and are not interested in his hobby in history, if only for the reason that it interrupts practically every lesson.
The student is above average intelligent, who is interested in things inappropriate for his age, especially history. But it is important to mention his dyslalia, because of which it is often not clear what exactly he wants to convey and the more tenaciously he tries to assert his ideas. He has a younger sibling who also suffers from dyslalia. His parents are divorced, he lives with his mother, but he has a good relationship with his father and sees him. However, care is mainly on the mother. Since there is a younger sibling in the family, who also entered first grade this year, it can be assumed that the student suffers from a lack of attention and interest in his hobbies, which he compensates for by inadequate behavior in class.
Diagnosis, Verbal disruption of lessons
After consulting with the assistant, we agreed that we could set aside a space for the student in front of the whole class so that he could realize himself and be satisfied in presenting his knowledge to his classmates. During the break, we went to the student and asked him if he would like to present a paper on any topic that interests him in the national studies class. The student was enthusiastic about this idea. Only after we started with positive information did I ask the student if he felt that anyone was interested in his hobbies. The student became sad and replied that he would be happy if someone asked him about something in history or wanted to explain something he didn't know after him. From this, the assistant and I concluded that the student really suffers from a lack of attention. There can be several reasons, whether it is his speech defect, which makes it more difficult to communicate with his classmates, the family situation or a combination of both. Our assumption was thus confirmed and we were able to move on to concrete implementation of the solution.
Support, Proactive solutions, Interview, Cooperation with experts
In the next local history lesson, the student was given the opportunity to present his report. As a topic, he prepared all Czechoslovak presidents, their sequence and the most important information. The day before the presentation, I offered the student my cooperation, which consisted in printing photos of the presidents, so the student also included a competition for children in the report, which consisted in guessing one or another president. The children enjoyed guessing and when they did not understand something, they primarily asked the pupil. I intervened only in the most extreme case. The result came faster than I expected. I always reserved space for the student for a history paper once a week, and this reduced his need to shout and interfere with my interpretation. The children became more interested in the pupil's interest in history and stopped seeing him as a mere 'disruptor'. Pleasant feedback was also the reaction of the mother, who wrote me an e-mail that the pupil has been looking forward to school more recently, especially the national studies lessons.
10 let, 4. ročník
historie, auta
Potřeba pozornosti
Mgr., učitelství pro 1. stupeň
Ve třídě mám chlapce, který na sebe už od začátku mého působení ve třídě výrazně upozorňoval. Tuto třídu jsem sice neměla již od prvního ročníku, ale velmi záhy jsem během prvních měsíců pochopila, že děti ho občas nechápou a jeho zájmy jsou jim cizí. Často v hodinách vykřikoval, ptal se sice zvídavě na otázky, ale často nesouvisely s aktuálně probíraným tématem, ačkoliv byly pro dítě jeho věku nadprůměrné. Ze začátku jsem na otázky reagovala, později jsem je již začala ignorovat a ačkoliv to zpočátku mělo efekt, kterým bylo zmírnění intenzity položení dotazů, o pár dní později skákal do řeči ještě více. Navíc přestal otázky směřovat ke mně, ale i ke spolužákům, kteří nevěděli, jak s takovou situací naložit. Je důležité podotknout, že ho velmi zajímala historie, převážně události během druhé světové války a vše, co s ní politicky souviselo. To bylo i téma, které bylo většinou gró dotazů. Z dotazů se postupně stávaly spíše zkoušky toho, co vím. Když jsem ve vlastivědě vyprávěla o vzniku samostatného Československa, vykřikoval zda vím, co je mobilizace a podobně. Děti byly zmatené a postupem času je toto rušivé chování začalo čím dál tím víc obtěžovat. Všímala jsem si, že se o přestávkách vyhýbají a nemají zájem o jeho koníček v historii už jen z toho důvodu, že jím vyrušuje prakticky každou vyučovací hodinu.
Žák je nadprůměrně inteligentní, který se zajímá o věci neadekvátní jeho věku, především o historii. Je ale důležité zmínit jeho dyslalii, kvůli které často není zřejmé, co přesně chce sdělit a o to houževnatěji se snaží o prosazení svých myšlenek. Má ještě mladšího sourozence, který též trpí dyslalií. Má rozvedené rodiče, žije s matkou, ale s otcem má dobré vztahy a vídá se s ním. Převážně je ale péče na matce. Tím, že v rodině figuruje mladší sourozenec, který navíc letos nastoupil do první třídy, lze předpokládat, že žák trpí nedostatkem pozornosti a zájmu o jeho záliby, které si kompenzuje neadekvátním chováním v hodinách.
Po konzultaci s paní asistentkou jsme se domluvily, že bychom mohly vyčlenit žákovi prostor před celou třídou, aby se seberealizoval a uspokojil v prezentaci svých znalostí spolužákům. Během přestávky jsme zašly za žákem a zeptaly jsme se ho, zda by chtěl v hodině vlastivědy přednést referát na libovolné téma, které ho zajímá. Žáka tento nápad nadchnul. Až poté, co jsme začaly s pozitivními informacemi jsem se žáka zeptala, jestli má pocit, že někoho zajímají jeho záliby. Žák posmutněl a odpověděl, že by byl rád, kdyby se ho občas někdo na něco z historie zeptal nebo po něm chtěl vysvětlit něco, co nezná. Z toho jsme s paní asistentkou usoudily, že žák opravdu trpí nedostatkem pozornosti. Příčin může být několik, ať už se jedná o jeho řečovou vadu, která zapříčiňuje obtížnější komunikaci se spolužáky, o situaci v rodině či kombinaci obojího. Naše domněnka se tak potvrdila a mohly jsme přejít ke konkrétnímu naplnění řešení.
Na příští hodině vlastivědy dostal žák příležitost pro přednes svého referátu. Jako téma si nachystal všechny československé prezidenty, jejich posloupnost a nejdůležitější informace. Ještě den před přednesením jsem žákovi nabídla svou spolupráci, která spočívala ve vytisknutí fotografií prezidentů, takže žák do referátu zakomponoval I soutěž pro děti, která spočívala v hádání toho či oného prezidenta. Děti hádání bavilo a když něčemu nerozuměly, doptaly se primárně žáka. Já jsem zasahovala až v nejzazším případě. Výsledek se dostavil rychleji, než jsem očekávala. Žákovi jsem vyhrazovala prostor na referát z historie vždy jednou týdně a tím se zmírnila jeho potřeba vykřikovat a zasahovat do mého výkladu. Děti se začaly více zajímat o žákův zájem o historii a přestaly ho brát jako pouhého 'vyrušovatele'. Příjemnou zpětnou vazbou byla i reakce maminky, která mi napsala email, že žák se poslední dobou do školy více těší, obzvlášť na hodiny vlastivědy.