The situation arose one day when the pupil did not want to cooperate in class. He refused to play dodgeball in gym, claiming it was the worst game, but up until then he had always played it without objection and enjoyed it. In other classes, instead of working out assignments, he painted, tried to chat with his neighbor, looked out the window and either did not respond to reprimands, or objected that he did not enjoy the material and assignments and did not want to do them.
The student attended the 3rd year of elementary school, a selective class. There were usually no problems with him. He worked in classes without problems, he was one of the less active, but he always did what was needed. He had no disciplinary problems. There were no problems throughout the class except for the occasional minor disciplinary infractions that are common among first graders.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
The first lesson was physical education, where I responded to the student's reluctance to play dodgeball by trying to motivate him. I told him that he enjoyed the game and that he would regret not playing. I convinced him to play, but he showed no effort and just crawled around the field. After class, I asked him if there was anything going on that he wanted to talk about, but he said nothing and that he didn't like dodgeball. In the following hours, I dealt with reluctance to work with admonitions, and when that didn't work, I resorted to shouting. In the last hour, when he told me again that he didn't like the material, I responded by saying: "You're worse than a woman, how you keep complaining!
Disrespectful communication, Interview, Warning
The student's words seemed to hurt him, he worked for the rest of the class but looked sad. The next few days he behaved as before, working without problems and not seeming to be affected by the incident. Since then, this behavior has not been repeated.
8 let, 3. třída
kreslení, počítačové hry
Vysokoškolské vzdělání v magisterském studiu Učitelství pro 1. stupeň ZŠ
Situace vznikla jednoho dne, kdy žák nechtěl spolupracovat v hodinách. V tělocviku odmítal hrát vybíjenou a tvrdil, že je to nejhorší hra, přitom do té doby ji vždy hrál bez námitek a bavila ho. V ostatních hodinách si místo vypracovávání úkolů maloval, snažil se povídat si se sousedem, díval se z okna a na napomínání buď nereagoval, nebo namítal, že ho látka a úkoly nebaví a nechce je dělat.
Žák navštěvoval 3. ročník ZŠ, výběrovou třídu. Obvykle s ním nebyly problémy. Pracoval v hodinách bez problémů, patřil k méně aktivním, ale vždy plnil, co bylo potřeba. Kázeňské problémy neměl. V celé třídě se neobjevovaly potíže kromě občasných drobných kázeňských přestupků, které jsou u žáků prvního stupně běžné.
První hodinou byl tělocvik, kde jsem na žákovu neochotu hrát vybíjenou reagovala snahou ho namotivovat. Říkala jsem mu, že ho hra bavila a že by ho mrzelo, že si nezahrál. Přesvědčila jsem ho hrát, ale neprojevoval snahu a jen se ploužil po hřišti. Po hodině jsem se ho ptala, jestli se děje něco, o čem by si chtěl promluvit, ale odpověděl, že nic a že nemá rád vybíjenou. V následujících hodinách jsem neochotu pracovat řešila napomínáním a když to nezabíralo, uchýlila jsem se i ke křiku. V poslední hodině, když mi opět řekl, že ho látka nebaví, zareagovala jsem slovy: „Ty jsi horší jak ženská, jak si furt stěžuješ!
Slova žáka zřejmě ranila, po zbytek hodiny pracoval, ale vypadal smutně. Další dny se choval jako dřív, pracoval bez problémů a nevypadal, že by ho incident poznamenal. Od té doby se u něj toto chování neopakovalo.