One of the students broke down in tears during the break because a classmate said something unpleasant to her. After the conversation, it became clear that such a word game was being played in the classroom. When one student asks the other to say a word, for example 'pool'. Whereupon the one who asked the question answers him: 'Your breasts are down to the ground!' This made the girl cry. I was just passing by and saw this situation. I entered the classroom to find out what happened in the classroom. The boy stood by and laughed at her. The rest of the class stood around in amazement. She was also a more sensitive girl and it wasn't the first time she cried in class. The student who probably caused it very often uses provocative words, curses, mockery to draw attention to himself. He himself has previously admitted that he wants to be funny. Unfortunately, they try to do it in situations where it is not appropriate, or it might just affect someone.
The student mocking the girl comes from a divorced family. He has a year old brother. Mother is employed, father is employed.
Verbal aggression
After hearing what happened, I understood that the children were joking with each other. Not everyone can get a joke and it definitely shouldn't happen or say something that makes the other person uncomfortable. I started telling a story about how our words can create a desert where nothing blooms and it's dry. We shouldn't use these words so much. But when we use words that are beautiful and caress the soul, then we create a beautiful garden, or an oasis, where everyone lives happily and loves each other. Everything blooms and prospers as it should. No one frowns there. After the story, I asked the boy to apologize to his classmate.
Working with the collective, Interview
The whole class listened carefully to the story. After talking, I asked them to try to create only a beautiful garden. After that, the children didn't use that particular joke as much anymore, even other words that they sometimes heard disappeared.
7 let, první ročník
Počítačové hry, fotbal, Harry Potter
Lhaní
Vysokoškolské, speciální pedeagogika
Jedna z žáček se o přestávce rozbrečela z důvodu, že jí spolužák řekl něco nepěkného. Po rozhovoru vyplynulo najevo, že se ve třídě hraje taková slovní hra. Kdy jeden žák druhého vyzve, ať řekne nějaké slovo, například 'bazén'. Načež mu ten, kdo podával otázku odpoví: 'Máš prsa až na zem!' To dívku rozplakalo. Zrovna jsem procházela kolem a viděla jsem, tuto situaci. Vstoupila jsem do třídy, abych zjistila, co se ve třídě stalo. Chlapec stál opodál a smál se ji. Zbytek třídy stál udiveně kolem. Jednalo se také o citlivější dívku a nebylo to poprvé, co se ve třídě rozplakala. Žák, který to pravděpodobně zapříčinil velice často používá provokativní slova, nadávky, posměšky, aby na sebe upozornil. Sám dříve přiznal, že chce být vtipný. Bohužel se o to snaží v situacích, kdy to není vhodné, nebo se to právě může někoho dotknout.
Žák posmívající se dívce pochází z rozvedené rodiny. Má rok starého bratra. Matka je zaměstnána, otec je zaměstnán.
Po vyslechnutí toho, co se stalo jsem pochopila, že děti mezi sebou vtipkují. Ne všechny dokážou vtip pochopit a rozhodně by se to nemělo stávat, nebo říkat něco, co je druhému nepříjemné. Začala jsem vyprávět příběh o tom, jak naše slova mohou vytvářet poušť, kde nic nekvete a je tam sucho. Právě tato slova bychom neměli tolik používat. Když ale použijeme slova, která jsou krásna a pohladí po duši, to potom vytváříme krásnou zahradu, nebo oázu, kde všichni žijí šťastně a mají se navzájem rádi. Všechno kvete a prosperuje, tak jak má. Nikdo se tam nemračí. Po příběhu jsem ještě požádala chlapce, ať se své spolužačce omluví.
Celá třída pečlivě poslouchala příběh. Po dopovídání jsem je požádala, ať se snaží tvořit jen krásnou zahradu. Následně na to, děti už ten určitý vtip tolik nepoužívaly, dokonce vymizela další slovíčka, která šla někdy zaslechnout.