The student has repeatedly been disruptive in many subjects for many years. He repeatedly shows problematic behavior. Last week I was supervising the corridor and heard from 9.B. noise and shouting. I quickly opened the door and thus became a witness to a situation where two boys were rolling after each other - the mentioned student and his classmate. It looked like an advanced battle. The other classmates stood around them, some looked like they were having a lot of fun and even encouraged the two washermen with various shouts. I immediately jumped to the two boys and pulled them apart, standing between them and holding them so that they couldn't start washing again. Within minutes they calmed down, glared at each other and each went to take their place in the pew as the bell rang. Even though everyone was already seated, they continued to insult and shout at each other. I asked both boys if they were all right (besides the matted hair, sweaty, frowning foreheads and torn T-shirt, I didn't notice any other damage). They both replied with a short nod of their heads that nothing had happened to them. Before leaving, I informed the two boys that the situation will still be resolved, and since this is not the first time something like this has happened, we will also inform the legal representatives. I reported the situation to the class teacher, we met with the parents of both students.
The 9th-grade elementary school student has had disciplinary problems since the beginning of his studies. He comes from four siblings, being the oldest. He has a brother who is 4 years younger, a sister who is 8 years younger and a second sister who is 10 years younger. He lives in a socially weaker, religious, incomplete family - only with his mother. As the oldest of all siblings, he stands out for his independence, he can take care of others, give advice and help. Already in the first grade, difficulties with studies were noted, poor concentration in classes that he did not enjoy. He seemed a little phlegmatic on the outside, but in reality he cared about things and was very sensitive to other people's feelings. You could say extremely empathetic. During a visit to the counseling center, the student was diagnosed with a slightly lower intellect. His grades did not deteriorate significantly with age, perhaps thanks to the excellent attitude of the teachers. However, the chaotic work, inability and lack of interest in completing tasks and projects, and doing everything he did not enjoy, still persisted. He never had a problem with his memory, he didn't even have to write down tasks, and he always knew what and how to work. He didn't have many friends since he was little, he went to kindergarten very sporadically due to frequent illnesses and spent a lot of time at home with his siblings and family. It is difficult for him to make contact, he is overweight, has very thick glasses and does not have many hobbies. He plays the guitar (which he says he doesn't enjoy, he attends classes because his parents want him to) and goes to church once a week. He eats at home because he doesn't like the food in the school canteen. From about the fifth grade, he tries to attract attention to himself in any way. It is often jumping into the conversation, shouting in class, speaking rudely, insulting classmates. He is not very popular with his peers. When asked what he likes, he often says he doesn't know. Sometimes she will say cooking or watching food shows or just eating. At home, he often lies, overeats and fights with his mother over food when she does not want to give it to him. He tends to be aggressive, it also happened that he stole money from his mother and went to buy some chips and sweets with it. His mother accompanies him to school, not infrequently until around 9-10 in the morning, despite the fact that classes start at 8. Lately, he has been pushing and fighting in class with his classmates, insulting them, mocking them and cursing them profanity.
Physical aggression
After the bell rang in the classroom, I left for my lesson. During the day, I contacted the class teacher and described in detail the incident that I witnessed in the 9th grade. Since it was not the first time something like this had happened, we decided not to deal with it classically with a note, but we called the parents of both boys and briefly explained what happened. We made an appointment for the following afternoon. Only the mothers of the boys arrived, we seated them in the assembly room and they described in detail the incident I had witnessed. The pupil's mother seemed very combative, she probably felt that everything was being thrown at her son. She didn't really want to have a dialogue, she just kept repeating that her son was not to blame because it was confirmed by experts (among other things, I heard this phrase several times from the student himself, as if he felt that it excused him from every bad thing he did) . The mother of the second pupil listened patiently and hardly commented on the situation, she was surprised that her son was fighting at school. Later, the boys themselves joined us, we heard their versions of how it all happened. The student claimed that the other student insulted him, cursed and mocked him, kicked his backpack and tricked other classmates into hiding his case and other things. When the other student took his notebook from the desk, the student jumped on it and a fight began. The second student's version was slightly more truncated, he denied any guilt. A few other classmates, however, confirmed the first student's version as the correct one. I dismissed the mother of the second pupil, Honza and the pupil, we asked the pupil's mother if she could stay a little longer so that we could resolve the situation, including other disciplinary problems, such as late arrivals, inappropriate meals and the like. The mother denied that her son was eating unhealthy, claiming that he has a normal weight. In previous years, it happened that a student came to school an hour late carrying a bag with a fast food menu, almost all eaten, and then threw up. The class teacher and I tried to explain that we certainly try, we accommodate the student, but a certain discipline must be observed at home as well. The mother was dismissive of everything, she called us names out of bias and left the school in a rage and without saying goodbye.
Interview
There was no improvement. Everything continued as if there had been no conversation between the mother and the teachers. The student doesn't care, he often retorts to the teachers that his mother says that he doesn't have to do this and he doesn't have to do that either. Unfortunately, nothing has changed at all, neither the attitude of the mother, nor the attitude of the student. It is very difficult to motivate him to behave well, he tries to draw attention to himself during breaks, he tells lies to his classmates to make him seem more interesting to them, but they continue to avoid him. His grades miraculously improved during distance learning, his mother claimed it was just his work. But the student brags that his mom worked instead of him. The agreement with the parent was therefore not successful and there was no change at all.
15 let, 9. třída
Geografie, PC, televize, vaření
Poruchy příjmu potravy,Vulgární vyjadřování,Lhaní,Potřeba pozornosti,Verbální agresivita,Rušení výuky
Vysokoškolské, Magisterské
Žák opakovaně vyrušuje v mnoha předmětech již mnoho let. Objevuje se u něj opakovaně problémové chování. Minulý týden jsem měla dozor na chodbě a uslyšela z 9.B. hluk a křik. Rychle jsem otevřela dveře a stala se tak svědkem situace, kdy se po sobě váleli dva kluci – zmiňovaný žák a jeho spolužák. Vypadalo to na bitku v pokročilém stádiu. Ostatní spolužáci stáli kolem nich, někteří vypadali, jako že se velmi baví a ještě povzbuzovali dva práče různými pokřiky. Ihned jsem k oběma chlapcům přiskočila a odtrhla je od sebe, stála mezi nimi a držela je, aby se nemohli opět pustit do pranice. Do několika minut se uklidnili, zuřivě se na sebe podívali a každý se se šel posadit na své místo do lavice, protože se ozval zvonek. Přesto, že každý již seděl na svém místě, ještě pokračovali v urážení a pokřikování jeden na druhého. Zeptala jsem se obou chlapců, jestli jsou v pořádku (krom pocuchaných vlasů, zpocených zamračených čel a natrženého trička jsem jinou újmu nezaznamenala). Oba odpověděli krátkým přikývnutím hlavy, že se jim nic nestalo. Před odchodem jsem oba chlapce seznámila s tím, že se situace bude ještě řešit, a protože k něčemu takovému nedošlo poprvé, budeme informovat také zákonné zástupce. O situaci jsem zpravila třídního učitele, setkali jsme se s rodiči obou žáků.
Žák 9. třídy základní školy provází kázeňské potíže již od počátku studia. Pochází ze čtyř sourozenců, přičemž je nejstarší. Má ještě o 4 roky mladšího bratra, o 8 let mladší jednu sestru a o 10 let mladší druhou sestru. Žije v sociálně slabší, věřící, neúplné rodině – pouze s matkou. Jako nejstarší ze všech sourozenců vyniká samostatností, umí se postarat o ostatní, poradit, pomoci. Již v první třídě byly zaznamenány potíže se studiem, špatná soustředěnost v hodinách, které ho nebavily. Působil na venek trochu flegmaticky, ale ve skutečnosti mu na věcech záleželo a byl hodně vnímavý k pocitům ostatních lidí. Až extrémně empatický by se dalo říct. Při návštěvě poradny bylo žákovi diagnostikováno a mírně nižší intelekt. Jeho prospěch se s přibývajícím věkem nijak zvlášť nezhoršoval, možná i díky skvělému přístupu pedagogů. Nicméně stále přetrvávala chaotická práce, neschopnost a nezájem o dotahování úkolů a projektů do konce, odbývání všeho, co ho nebavilo. S pamětí problém nikdy neměl, nemusel si ani úkoly zapisovat a vždy věděl, na čem a jak má pracovat. Neměl od malička moc kamarádů, do školky chodil velmi sporadicky kvůli častým nemocem a spoustu času trávil doma se svými sourozenci a rodinou. Je pro něj složité navázat kontakt, trpí nadváhou, má velmi silné brýle a nemá mnoho koníčků. Hraje na kytaru (což ho dle jeho slov nebaví, hodiny navštěvuje kvůli tomu, že to chtějí rodiče) a chodí do náboženství jedenkrát týdně. Stravuje se doma, jelikož mu ve školní jídelně jídlo nechutná. Zhruba od páté třídy se na sebe snaží upoutávat pozornost jakýmkoliv způsobem. Často je to skákání do řeči, vykřikování v hodinách, neslušné vyjadřování, urážení spolužáků. Moc velkou oblibu u svých vrstevníků nemá. Pokud se má vyjádřit, co ho baví, často odpovídá, že neví. Občas řekne, že vaření nebo dívání se na pořady o jídle či samotné jezení. Doma často lže, přejídá se a pere se s matkou o jídlo, když mu ho nechce dát. Bývá až agresivní, stalo se také, že matce ukradl peníze a šel si za ně koupit nějaké chipsy a sladkosti. Do školy ho doprovází matka, nezřídka až kolem 9-10 hodiny ranní, přesto, že výuka začíná v 8. V poslední době dochází ke strkanicím a bitkám ve třídě se spolužáky, uráží je, posmívá se jim a sprostě nadává.
Po zazvonění ve třídě jsem odešla na svou výuku. Během dne jsem kontaktovala třídní paní učitelku a podrobně jí popsala událost, které jsem byla svědkem v 9. třídě. Protože to nebylo poprvé, co se něco takového stalo, rozhodly jsme se to neřešit klasicky poznámkou, ale zavolaly jsme rodičům obou chlapců a ve zkratce objasnily, co se stalo. Domluvily jsme schůzku hned na následující den odpoledne. Dorazily pouze matky chlapců, usadily jsme je ve sborovně a podrobně popsaly incident, kterého jsem byla svědkem. Matka žáka působila velmi bojovně, měla pravděpodobně pocit, že je vše hozeno na jejího syna. Dialog moc vést nechtěla, stále jen opakovala, že její syn za to nemůže, protože má potvrzené od odborníků (tuto větu jsem mimo jiné slyšela několikrát i od samotného žáka, jakoby měl pocit, že ho to omlouvá z každé špatné věci, kterou provede). Matka druhého žáka trpělivě poslouchala a k situaci se téměř nevyjádřila, byla překvapená, že se její syn ve škole pere. Později se k nám připojili samotní hoši, vyslechli jsme jejich verze jak se to všechno událo. Žák tvrdil, že ho druhý žák urážel, nadával mu a posmíval se mu, kopal do batohu a naváděl ostatní spolužáky, aby mu schovali pouzdro a jiné věci. Když mu druhý žák vzal sešit z lavice, žák po něm skočil a tak začala bitka. Druhý žákova verze byla mírně osekanější, popřel jakoukoliv vinu. Pár dalších spolužáků ale potvrdilo prvního žáka verzi jako správnou. Maminku druhého žáka, Honzu a žáka jsem propustily, maminku žáka jsme požádaly, zda by se nemohla ještě chvíli zdržet, abychom situaci dořešily včetně jiných kázeňských potíží, jako jsou pozdní příchody, nevhodné stravování a podobně. Matka popřela, že by se její syn stravoval nezdravě, tvrdí, že má normální váhu. V dřívějších letech se stalo, že žák přišel do školy o hodinu později a nesl si pytlík s menu od fast foodu, téměř vše snězené, a pak zvracel. Snažily jsme se s paní třídní učitelkou vysvětlit, že my se určitě snažíme, vycházíme žákovi vstříc, ale určitou disciplínu je nutné dodržovat i doma. Matka se stavěla ke všemu odmítavě, osočila nás ze zaujatosti a se vztekem a bez rozloučení odešla ze školy.
K žádnému zlepšení nedošlo. Vše pokračovalo nadále tak, jako by k žádnému rozhovoru mezi matkou a učitelkami nedošlo. Žákovi je vše jedno, často odsekává učitelům, že mamka říká, že tohle on dělat nemusí a tamto také ne. Bohužel se nezměnilo vůbec nic, ani přístup matky, ani přístup žáka. Je velmi obtížné ho motivovat ke slušnému chování, o přestávkách se na sebe snaží upoutat pozornost, spolužákům povídá lži, aby pro ně působil zajímavěji, ti se ho ale i nadále straní. Během distanční výuky se mu zázračně zlepšil prospěch, matka tvrdila, že to byla jen jeho práce. Žák se ale chvástá tím, že místo něj pracovala jeho máma. Domluva s rodičem tedy úspěšná nebyla a nedošlo vůbec k žádné změně.