We had boys and girls in the class. I'd say they've been at each other's throats for several years. It went from first grade to second grade. In the first degree, the attacks were only verbal. Hard to say who was at fault. The girl often admonished the boy when something happened, he didn't like it, so he said something nice to her, she answered him again, then cried, the boy was again angry that the girl wouldn't leave him alone. It was a vicious circle and it was kind of mutual.
The parents knew it and talked about it with the children. But in the second grade, in the 7th grade, the situation escalated to the point where there was even a physical attack. The boy couldn't stand it any longer and either pushed the girl and she fell or hit a wall somewhere. It has already taken such a turn that it has already become a physical attack. The boy physically attacked but the girl could have said something to the boy before and he just couldn't take it.
Physical aggression, Verbal aggression
We had both parents here at school. Of course, each individually at first, then together at a meeting. The parents reacted very well, they did not defend either of the children. Apparently also by the fact that even from the first stage it somehow germinated and grew there. The parents came up with a possible solution to the situation themselves. They agreed on a trip together that they would go on a trip together as families and just start building boy-girl relationships.
Agreement, Interview
remember how both students were holding their heads that they would have to go on a trip together. The families didn't stay for just one joint event, I think there were two or three events, depending on how the families agreed. The truth is that the children stopped attacking each other. The pupils did not really make friends. They weren't great friends, so they would agree when they would go on their next trip, but they managed to tolerate each other in class. It certainly took half a year to a year before it settled down and then we had a new pupil. So a relatively fresh situation. We still have students at school and I have to say that it is quiet for now. After the arrival of a new student, we monitor the situation. Parents are interested in their children and knew about their fights. The boy's mother probably handled it more. The boy probably had more problems, perhaps with the onset of puberty. His mother even arranged for him to see a psychologist. She tried and maybe even got scared by his increasing aggression. Even we, as a school, tried to keep it within the appropriate limits, but apparently with the onset of puberty it got worse. Before it escalated, it was mainly the work of a class teacher in the first grade, when the easiest solution was to pick up the phone and call the parents. Then it was quiet for a while and after a while it got worse again. And so on and on. Of course, there were some comments and even admonitions from the class teacher for both students, especially in the second grade. The boy is more introverted, taciturn, more closed. The girl is not completely silent and has more friends than the boy. The boy thought that the girl was making fun of him and he was giving it back (verbally) in this way. The parents have been very successful and responsive in dealing with the situation, which has improved to the point where the physical attacks no longer occur, and apparently no verbal attacks either.
10-12 let, 4. – 7. ročník
chlapec – sport, dívka – rukodělný práce
Agrese,Slovní agresivita,Fyzické násilí
vysokoškolské vzdělání – anglický jazyk, ruský jazyk
Ve třídě jsme měli chlapce a děvče. Řekla bych, že si šli po krku několik let. Táhlo se to z prvního stupně na druhý stupeň. Na prvním stupni byly útoky jenom verbální. Těžko říct, kdo byl na vinně. Děvče chlapce často napomínalo, když se něco stalo, ten si to nenechal líbit, tak ji něco pěkného řekl, ta mu zase odpověděla, pak brečela, kluk byl zase naštvaný, že ho dívka nenechá na pokoji. Byl to začarovaný kruh a bylo to tak nějak vzájemné.
Rodiče to věděli a s těmi dětmi o tom mluvili. Ale na druhém stupni, v 7. třídě, ta situace narostla tak, že tam byl i fyzický útok. Chlapec už nevydržel a buď do dívky strčil a ona upadla nebo se narazila někde na zeď. Už to nabralo takový obrátky, že už to došlo do fyzického útoku. Fyzicky zaútočil chlapec, ale dívka mohla chlapci předtím něco říct a on prostě nevydržel.
Měli jsme tady ve škole oboje dvoje rodiče. Samozřejmě každý zvlášť prvně, pak dohromady na jednání. Rodiče zareagovali velmi skvěle, neobhajovali ani jednoho z dětí. Zřejmě i tím, že i z prvního stupně to tam nějak klíčilo a rostlo. Rodiče přišli sami na možné řešení situace. Domluvili se na společném výletu, že půjdou jako rodiny na společný výlet a prostě začnou budovat vztahy mezi chlapcem a dívkou.
Vzpomínám, jak se oba žáci drželi za hlavu, že budou muset jít společně na výlet. Rodiny nezůstaly jenom u jedné společné akce, myslím, že akce proběhly dvě nebo tři, podle toho, jak se rodiny dál domluvily. Pravdou je, že děti přestali na sebe navzájem útočit. Žáci se vyloženě nespřátelili. Nebyli velicí kamarádi, tak že by se samy domlouvaly, kdy pojedou na další výlet, ale dokázali se ve třídě tolerovat. Trvalo to určitě půl roku až rok, než se to ustálilo a pak nám přišel nový žák. Takže relativně čerstvá situace. Žáky máme stále ve škole a musím zaťukat, že je zatím klid. Po příchodu nového žáka sledujeme situaci. Rodiče se zajímají o své děti a věděli i o jejich šarvátkách. Asi to víc řešila maminka chlapce. Chlapec měl nejspíš více problémů, možná s nastupující pubertou. Maminka mu dokonce domluvila i sezení u psychologa. Snažila se a možná dostala i strach z té jeho narůstající agrese. I my, jako škola, jsme se snažili to udržet v patřičných mezích, ale zjevně s nástupem puberty se to zhoršilo. Než se to vyhrotilo, tak to byla především práce třídního učitele na prvním stupni, kdy nejjednodušším řešením bylo zvednou telefon a zavolat rodičům. Pak byl chvíli klid a po nějaké době se to zase zhoršilo. A tak pořád dokola. Samozřejmě u obou žáků proběhly nějaké poznámky, a dokonce napomenutí třídního učitele, hlavně teda na druhém stupni. Chlapec je spíše introvert, zamlklý, uzavřenější. Dívka úplně zamlká není a má více kamarádů než chlapec. Chlapec si myslel, že si z něho dívka utahuje a on ji to tímto způsobem vracel (slovně). Rodiče byli velmi úspěšní a vstřícní při řešení situace, která se natolik zlepšila, že k fyzickým útokům nadále nedochází, a ke slovním útokům zjevně taky ne.