worked as a ninth grade history teacher. There was a student in the class whom I had taught since the sixth grade. This student was disruptive, constantly shouting, tapping his pencil, shaking his leg, knocking on the desk, talking to his classmates, disturbing them at work, etc. He constantly made some noises or shouted or laughed in class. This did not change in the ninth grade. He was constantly disrupting classes. At the same time, he showed signs of such a "jerk."
The pupil was already diagnosed with ADHD in the first grade, at the same time he came from a not very stimulating family environment, where he was not praised at all and the punishments were mainly corporal. He suffered from social deprivation from a loveless family environment. This was probably the reason why he demanded attention in school and tried to be the joke of the class all the time, which over time got tired of the classmates themselves. The student did not sit for a while, he was constantly twisting in different ways, kneeling on the chair, etc.
Diagnosis, Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
Even from the sixth grade, the teachers, including me, tried to moderate the student. I tried to calm the student down with a polite agreement and give him more attention that he doesn't get at home, so that he doesn't feel neglected. I tried to correct his inappropriate remarks and demeanor. In the ninth grade, it was already enormously problematic, also considering the fact that we were preparing students for entrance exams to secondary schools. The student greatly escalated his outbursts and attracting attention, and it was necessary to resolve this issue with his parents. However, the parents did not show any interest in solving the matter. If the student received a note, he received physical punishment at home, which did not change the student's behavior in any way. So we wanted to solve things by talking to the parents, but they refused any support measures. Neither strategy was successful in dealing with the parents. They got the impression that their child didn't need anything special. After repeated unsuccessful educational interviews, we agreed with the parents that the student should at least have an individual plan, which was monitored by the prevention methodologist and the educational advisor.
(Disciplinary) Punishments, Support, Warning
The pupil's behavior did not improve, no progress could be seen, he was monitored by a prevention methodologist and an educational advisor. Unfortunately, the teaching staff did not know how to deal with the student. They haven't found a solution to stabilize his disruptive behavior. There was no interest on the part of the parents to work with the pupil and the teacher. The student finished the ninth grade and unfortunately did not get into high school. The only thing we already knew about the student was that he started working for an acquaintance of his father on some "brigade".
15, devátý ročník
otevřená otázka	PC
Rušení výuky
Magisterský titul - dějepis, VKO
Pracovala jsem jako učitelka dějepisu v deváté třídě. Ve třídě byl žák, kterého jsem učila už od šesté třídy. Tento žák byl rušivý, neustále vykřikoval, klepal tužkou, třepal nohou, klepal do lavice, mluvil na spolužáky, rušil je u práce apod. Vydával neustále nějaké zvuky nebo vykřikoval či se smál v hodině. To se do deváté třídy nijak nezměnilo. Neustále narušoval výuku. Zároveň jevil známky takového „hulvátského
U žáka bylo již na prvním stupni zjištěno ADHD, zároveň pocházel z ne příliš podnětného rodinného prostředí, kde nebyl vůbec chválen a tresty byly především tělesné. Trpěl sociální deprivací z rodinného prostředí bez lásky. Byl to pravděpodobně důvod, proč vyžadoval pozornost ve škole a snažil se neustále být za vtipálka třídy, což postupem času omrzelo i samotné spolužáky. Žák chvíli neposeděl, neustále se různě kroutil, klekal si na židli apod.
Už od šesté třídy se učitelé včetně mě snažili žáka mírnit. Snažila jsem se žáka mírnit slušnou domluvou a věnovat mu více pozornosti, kterou doma nezískává, aby se necítil přehlížený. Snažila jsem se korigovat jeho nevhodné poznámky a vystupování. V deváté třídě to již bylo enormně problematické i vzhledem k tomu, že jsme žáky připravovali na přijímací zkoušky na střední školy. Žák velmi stupňoval svoje výlevy a upoutání pozornosti a bylo nutné tuto věc již řešit i s rodiči. Rodiče však nejevili jakýkoliv zájem věc řešit. V případě, že žák dostal poznámku, dostal doma fyzický trest, který chování žáka nijak nezměnil. Chtěli jsme tedy věci řešit rozmluvou s rodiči, ti však odmítali jakákoliv podpůrná opatření. Žádná strategie při jednání s rodiči nebyla úspěšná. Nabývali dojmu, že jejich dítě nepotřebuje nic speciálního. Po opakovaných neúspěšných výchovných pohovorech jsme se s rodiči domluvili, že by měl žák mít alespoň individuální plán, který sledoval metodik prevence a výchovný poradce.
Chování žáka se nezlepšovalo, nebyl vidět žádný pokrok, byl sledovaný metodikem prevence a výchovným poradcem. Učitelský sbor si s žákem bohužel nevěděl rady. Nenašli řešení, jak stabilizovat jeho rušivé projevy. Ze strany rodičů nebyl žádný zájem s žákem a učiteli pracovat. Žák ukončil devátou třídu a bohužel se nedostal na střední školu. O žákovi jsme už věděli pouze to, že začal pracovat u známého svého otce na nějaké „brigádě