remember this case, which happened a few years ago, because I still regret how I reacted back then. I admit that I didn't have an easy time back then. I think that had a lot to do with my reaction to the situation. The student appearing in this situation was a relatively average 5th grader. He was known for the occasional "rumble".
Once I walked into a classroom and saw a student pointing a pair of scissors at his classmate. I immediately intervened.
Physical aggression
I started shouting at the student and did not let him speak. So he couldn't even tell me anything about the incident. I gave him a note and moved him to the front row, where he had to sit alone so as not to threaten or disturb anyone. Sometimes it bothered me that he was interfering with that classmate. I told him to be quiet. I had enough of everything and I didn't want to deal with it anymore. It upset me so much that I was irritated with the whole class for the rest of the day.
Consequences, Disrespectful communication, Transfer of student, Interview
thought about what could have happened, not why the student did it. The next day I was calm, but the student could see that he was angry and offended. He did not want to communicate with me and did not cooperate. So I wanted to talk to him during the break so that we could solve it together. But he didn't want to talk to me at all. He was offended that I didn't let him explain it right away and was angry with him. This student's behavior lasted for a long time and we never had such a good relationship with each other as with his classmates. He was quite cold towards me. In retrospect, I realize that my behavior was not entirely professional and I know that I should have let him explain the whole situation. Act more calmly and thoughtfully. Today I would handle this situation completely differently.
5. třída
auta, péče o zvířata
Nespolupráce
Na tento případ, který se stal před několika lety si vzpomínám, jelikož mě dodnes poměrně mrzí, jak jsem tenkrát reagovala. Přiznávám, že jsem tenkrát neměla lehké období. Myslím, že to dost ovlivnilo mou reakci na tuto situaci. Žák, který v této situaci vystupuje byl poměrně průměrný žák 5. třídy. Byl známý občasnými „lumpárny
Jednou jsem vešla do třídy a uviděla, jak jeden žák míří nůžkami na svého spolužáka. Okamžitě jsem zasáhla.
Na žáka jsem začala křičet a nepustila ho ani ke slovu. Nemohl mi tedy k tomu incidentu ani nic říct. Dala jsem mu poznámku a přesadila ho do první řady, kde musel sedět sám, aby nikoho neohrožoval a nevyrušoval. Občas mi totiž i vadilo, že právě s tím spolužákem vyrušoval. Řekla jsem mu, ať je ticho. Měla jsem všeho dost a dál jsem to nechtěla řešit. Rozrušilo mě to tak, že jsem zbytek dne byla podrážděná na celou třídu.
Myslela jsem na to, co se mohlo stát, ne na to, proč to žák udělal. Další den už jsem byla v klidu, ale na žákovi bylo vidět, že je naštvaný a uražený. Nechtěl se mnou komunikovat a nespolupracoval. Chtěla jsem si s ním tedy o přestávce promluvit, abychom to spolu dořešili. On se mnou ale vůbec nechtěl mluvit. Urazil se, že jsem ho to hned nenechala vysvětlit a byla na něj zlá. Toto žákovo chování trvalo dlouho a nikdy už jsme spolu neměli tak dobrý vztah jako s jeho spolužáky. Byl vůči mně dost chladný. Zpětně si uvědomuji, že mé chování nebylo úplně profesionální a vím, že jsem ho měla nechat celou situaci vysvětlit. Jednat více v klidu a s rozmyslem. Dnes bych tuto situaci řešila zcela jinak.