We have had problems with this student since first grade. He comes from a very problematic family, where relations are not ideal, his mother changes partners, spends a lot of time in the pub, and he and his sister are mostly taken care of by their older brother. Due to a bad family situation, the student is very explosive, impatient, curses profusely, cannot last long at one job. Unfortunately, mom was against any recommended PPP visit, so we could only speculate about possible disorders in him. It was not the first time that we had solved problems with him, so we already knew better how to approach him and how to solve anything with him. In the art class, the student suddenly started to get angry and shout because he didn't do well in one assigned task, he shouted at everyone, he knocked a classmate's cup of dirty water over a picture and out of the blue he ran away from the class and hid in the toilets.
The class is otherwise very calm, everyone gets along and helps each other. Unfortunately, only the student is a very disturbing element for other classmates with his occasional, let's say seizures. Thanks to the fact that the children have been together since the first grade, they are used to the student's occasional outbursts and know how to approach him in such cases, thanks to which this behavior has become more manageable.
Emotional outbursts
I already knew how to work with a student from previous experiences, so this was not new for me. Every time he got angry like this, he calmed down after a while. I went to pick him up in the corridor, where I explained to him very emphatically that it doesn't work like that, I told him what he did wrong, how he can fix it. He was angry for a while, he didn't want to talk to me, but then I could see in him that he had already returned to his normal 'state', so we went back to class.
Interview
As soon as we returned to the classroom, no one seemed shaken by the situation that had happened. Because they knew this behavior in the student and already knew how to react to it. The student apologized to his classmate and helped her wipe and clean up the spilled picture. From a longer-term point of view, I would say that the student's classmates help a lot to manage and moderate his outbursts. Since most are friends, by having fun with him and including him in activities. The student has a feeling of some kind of inclusion in the collective, as he does not get this feeling at all at home. Therefore, it is certainly very noticeable in his behavior over the years that he behaves much better, notices more things that he does wrong and tries to moderate in certain situations. Unfortunately for him, he most likely observes the behavior he exhibits at school among children at home. Unfortunately, we, as a school, cannot do much more with this, as we have nothing confirmed and these are only our assumptions.
10
sport, volný čas s kamarády
Lhaní
Mgr., Učitelství pro první stupeň
S tímto žákem máme problémy již od první třídy. Pochází z velice problematické rodiny, kde nejsou ideální vztahy, maminka střídá partnery, tráví hodně času v hospodě a o něj a jeho sestru se převážně stará jejich starší bratr. Žák je kvůli špatné rodinné situaci velice výbušný, netrpělivý, sprostě nadává, nevydrží dlouho u jedné práce. Bohužel maminka byla proti jakékoliv doporučené návštěvě PPP, a tak jsme mohli pouze spekulovat o možných poruchách u něj. Nebylo to poprvé co jsme řešili problémy s ním, a tak už jsme lépe věděli jak k němu přistupovat a jak s ním cokoliv řešit. V hodině výtvarné výchovy se žák z ničeho nic začal vztekat a křičet, protože mu nešel jeden zadaný úkol, křičel po všech, spolužačce převrátil kelímek se špinavou vodou na obrázek a z ničeho nic utekl ze třídy a schoval se na záchodech.
Třída je jinak velice klidná, všichni společně vychází a pomáhají si. Bohužel pouze žák je svými občasnými, řekněme záchvaty velmi rušivým elementem pro ostatní spolužáky. Díky tomu, že jsou děti spolu od první třídy jsou na občasné výlevy žáka zvyklí a vědí jak k němu v takových případech přistupovat, díky čemuž se tohle chování stalo lépe zvládatelné.
Už jsem z předchozích zkušeností věděla jak s žákem pracovat, a tak tohle pro mě nebyla novinka. Pokaždé když se takhle naštval, se po chvíli uklidnil. Došla jsem pro něj na chodbu, kde jsem mu velice důrazně vysvětlila, že to takhle nejde, řekla jsem mu co udělal špatně, jak to může napravit. Chvilku se vztekal, nechtěl se mnou mluvit, ale pak jsem na něm viděla, že už se vrátil ke svému normálnímu 'stavu', a tak jsme se vrátili do třídy.
Hned co jsme se vrátili do třídy, nikdo nevypadal rozhozený ze situace, která stala. Jelikož tohle chování u žáka znali a věděli už jak na něj reagovat. Žák se spolužačce omluvil a pomohl jí utřít a uklidit politý obrázek. Z dlouhodobějšího hlediska bych řekla, že žákovi jeho spolužáci velice pomáhají zvládat a zmírňovat jeho výbuchy. Jelikož jsou většina kamarádi, tím, že se s ním baví a zahrnují ho do aktivit. Žák má totiž pocit nějakého zahrnutí do kolektivu, jelikož tohoto pocitu se mu doma úplně nedostává. Proto je určitě velmi pozorovatelné v jeho chování v průběhu let, že se chová o dost lépe, všímá si více věcí, které dělá špatně a snaží se v určitých situacích mírnit. Pro něj bohužel chování, které se u něj projevuje ve škole mezi dětmi, nejspíše pozoruje doma. Bohužel s tím však nemůžeme my jako škola nic moc, dalšího udělat jelikož nemáme nic potvrzené a jsou to pouze naše domněnky.