In this case, it is not a student who would bully others, on the contrary, it concerns a student who was singled out by her classmates since the beginning of the sixth grade. From what I remember, nothing serious happened from the beginning. The student didn't seem lonely, even though she was sitting alone in the first bench in the middle. Not even during breaks was there a significant problem. This incident may not have appeared to be bullying at first, as there was no assault, either verbal or physical. However, as the year progressed, the student began to spend more and more time alone in the corridor. She arrived by bus and always went to class alone, and she also left for lunch. She went outside the school during lunch breaks, even though most of her classmates spent time together in the common room. However, cooperation did not stop in the lessons, even in groups everyone was able to work together and did not get sidetracked. However, in free time outside of school hours, the problem became more and more apparent. One day, the student's mother called me and told me all the troubles that her daughter had confided in her about. Her classmates really singled her out. They never scolded or attacked her, they simply ignored her completely. She had no friends, no one wanted to sit with her at lunch, they only talked in their 'groups'. She also confided that they look at her clothes strangely and sometimes laugh when she walks by. This situation became unbearable for her, and the situation began to be thoroughly addressed.
The student came from a family with a farm and spent a lot of time with animals. It was clear that he was more of an introvert. Her family was not rich, but the student was never dirty or neglected. She was rather quieter, but very creative. As for her classmates, there was no one among them who was mean or insulted. Her classmates ignored her, but did not harm her in any way. I don't think their intention was ever to single her out, but in order to fit in, one will rather ignore a classmate who doesn't seem 'cool' enough to avoid becoming a 'renegade' as well. This collective has always been problem-free and the situation arose innocently. In sixth grade, everyone wants to be liked, and she didn't fit in. She was very nice, unfortunately not very penetrating and found herself on the other side of popularity.
Bullying
After the phone call with the mother, the problem began to be solved with the educational counselor and the school principal. The pupils seemed unaware of the existence of the problem. So it was necessary to tell them how things were. It was decided that during the student's absence, one of the teachers would go to the class and talk to the students about the problem. The lot fell on their civics teacher, whom they knew and liked well. The teacher already had experience with a similar situation, so she was more qualified than me. On the day when the student was not at school (this was arranged with the student's mother), the teacher formed a circle with the students at the back of the classroom. They all sat down and just sat for a while. The teacher then asked directly if anyone in the class had a problem or if they felt uncomfortable at school. After a unanimous negative answer, she changed the wording of the question. She asked if they were aware of a problem anyone else was having or if something was going on in the classroom. The pupils were not stupid and the absence of the female pupil was also a hint. I must say that I expected a negative answer and denial. However, according to the teacher's story, one student herself spoke to the others that it was clear that something was happening in the class. A rolling of the eyes followed, so the teacher took the floor again. She told the students about the student's problems and her mother's intervention. The student who first spoke spoke up again and admitted that she was treated badly. The students started to contribute to the discussion, what they thought was bad about their behavior and how they hurt her. The teacher told them she was glad they confessed and faced the problem head on. She explained to them what types of bullying exist and how disinterest (which is usually not seen negatively) can hurt someone. The students finally agreed to reflect on their behavior once more at home and try to change their habits.
Working with the collective, Interview
This conversation took place on Friday, so the students had time to really think over the weekend. On Monday, of course, I expected the effect of this solution. Miracles were not to be expected, but it was obvious that the students had changed their view and perhaps even felt ashamed when they saw her. Even though they were aware of their bad behavior, once they were told in direct confrontation what they had done and how someone in their class was suffering, they began to try to change this state of affairs. Of course, it didn't go at a rocket pace. But no one looked down on her anymore, and over time there was an effort to include her in conversations about breaks (mainly from the girls). I was a little afraid of this direct confrontation, but it turned out to be the best solution. Once no one judged her because of her clothes or her shyness, the situation improved significantly. More than I expected. She became more friends with the two girls and also participated in lunch breaks in the common room with them. Overall, she became more sociable and others 'took her in'. As I said, I liked this class and did not believe in their evil intentions. I am very proud that they were able to admit their mistake and learn from it. Some knew about the problem, for some it was a real surprise. But they all pulled together as a class and managed to get over him. Perhaps some were even relieved that adults became interested in the situation and actually removed the reasons for singling her out and they could continue the next years of their studies as a team.
12 let, 6. ročník
zvířata  rodinné hospodářství)
Magisterské (Anglický a Český jazyk)
V tomto případě se nejedná o žáka, který by šikanoval ostatní, naopak se týká žákyně, kterou od začátku šesté třídy vyčleňovali její spolužáci. Co si vzpomínám, ze začátku se nedělo nic závažného. Žákyně se nezdála být samotářská, i když seděla sama v první lavici uprostřed. Ani o přestávkách nebyl vidět významnější problém. Tento incident se zpočátku možná ani nejevil jako šikana, jelikož nedocházelo k žádnému napadání, ať již slovnímu či fyzickému. Postupem roku však začala žákyně trávit čím dál více času sama na chodbě. Přijížděla autobusem a do třídy docházela vždy sama, stejně tak odcházela také na oběd. V pauzách na oběd chodívala ven ze školy, i když většina jejích spolužáků trávila čas společně ve společenské místnosti. V hodinách však spolupráce nevázla, i ve skupinkách dokázali všichni spolupracovat a nestranili se. Nicméně ve volném čase mimo vyučovací hodiny byl problém stále patrnější. Jednoho dne mi zavolala maminka žákyně a vylíčila mi veškerá trápení, se kterými se jí dcera svěřila. Spolužáci ji doopravdy vyčleňovali. Nikdy jí nenadávali ani nenapadali, jednoduše ji naprosto ignorovali. Neměla žádné kamarády, nikdo s ní nechtěl sedět u oběda, povídali si jen ve svých 'skupinkách'. Také se svěřila, že se zvláštně dívají na její oblečení a občas se smějí, když jde kolem. Tato situace se pro ni stala neúnosnou a situace se začala důkladně řešit.
Žákyně pocházela z rodiny s hospodářstvím a trávila hodně času se zvířaty. Bylo jasné, že je spíše introvertní. Její rodina nebyla bohatá, ale žákyně nikdy nechodila špinavá či zanedbaná. Byla spíše tišší, ale velmi kreativní. Co se týče jejích spolužáků, nebyl mezi nimi nikdo, kdo by byl zlý či urážel druhé. Spolužáci si jí nevšímali, ale nijak jí neškodili. Myslím, že jejich záměr nikdy nebyl ji vyčleňovat, ale aby člověk zapadl do skupiny, bude radši ignorovat spolužáka, který se nezdá dost 'cool', aby se také nestal 'odpadlíkem'. Tento kolektiv byl vždy bezproblémový a situace vznikla řekněme nevinně. V šesté třídě se chce každý zalíbit a ona nezapadala jako ostatní. Byla velmi hodná, bohužel málo průbojná a ocitla se na druhé straně oblíbenosti.
Po telefonátu s maminkou se začal problém řešit s výchovnou poradkyní a ředitelem školy. Žáci se zdáli být nevědomi o existenci problému. Bylo jim tedy nutné říci, jak se věci mají. Bylo rozhodnuto, že v době nepřítomnosti žákyně půjde někdo z učitelů do třídy a s žáky o problému promluví. Los padl na jejich učitelku občanské výchovy, kterou dobře znali a měli rádi. Paní učitelka měla již také zkušenost s obdobnou situací, byla tedy kvalifikovanější než já. V den, kdy žákyně nebyla ve škole (toto bylo domluveno s maminkou žákyně), vytvořila paní učitelka s žáky kruh vzadu ve třídě. Všichni se posadili a chvíli jen seděli. Paní učitelka se poté na rovinu zeptala, zda má někdo ve třídě nějaký problém či zda se cítí ve škole nepříjemně. Po jednohlasné negativní odpovědi změnila formulaci otázky. Zeptala se, zda si nejsou vědomi problému, který by měl někdo jiný či jestli se ve třídě něco neděje. Žáci nebyli hloupí a nepřítomnost žákyně byla také nápovědou. Musím říci, že jsem čekala zápornou odpověď a popírání. Dle vyprávění paní učitelky však jedna žákyně sama promluvila k ostatním, že je přece jasné, že se ve třídě něco děje. Následovalo klopení očí, a tak si vzala slovo znovu paní učitelka. Řekla žákům o problémech žákyně a o zásahu její maminky. Žákyně, která prvně promluvila, se ozvala znovu a přiznala, že se k ní chovali zle. Žáci začali přispívat do diskuze, co jim na jejich chování přišlo špatné a jak jí ubližovali. Paní učitelka jim řekla, že je ráda, že se přiznali a postavili se k problému čelem. Vysvětlila jim, jaké druhy šikany existují a jak nezájem (který obvykle není vnímán negativně) dokáže někomu ublížit. Žáci nakonec souhlasili, že se zamyslí nad svým chováním ještě jednou doma a pokusí se své zvyky změnit.
Tato konverzace proběhla v pátek, žáci měli tedy čas se přes víkend opravdu zamyslet. V pondělí jsem samozřejmě očekávala, jaký efekt toto řešení mělo. Nedaly se čekat zázraky, bylo však očividné, že žáci změnili svůj pohled a možná se cítili i zahanbeni, když ji viděli. I když si byli vědomi svého špatného chování, jakmile jim bylo v přímé konfrontaci řečeno, co jím způsobili a jak se někdo z jejich třídy trápí, začali se snažit tento stav změnit. Nešlo to samozřejmě raketovým tempem. Ale nikdo se již na ni nedíval shora a postupem času se objevila snaha zapojit ji do konverzací o přestávkách (hlavně ze strany děvčat). Trochu jsem se této přímé konfrontace obávala, ale ukázala se být nejlepším řešením. Jakmile už ji nikdo neodsuzoval kvůli oblečení či její plachosti, situace se výrazně zlepšila. Více než jsem očekávala. Začala se více kamarádit se dvěma děvčaty a s nimi se také účastnila obědových pauz ve společenské místnosti. Celkově začala být více společenská a ostatní ji 'brali' mezi sebe. Jak jsem říkala, tuto třídu jsem měla ráda a nevěřila v jejich zlé úmysly. Jsem velmi pyšná, že dokázali přiznat svoji chybu a poučili se z ní. Někteří o problému věděli, pro některé byl opravdovým překvapením. Ale všichni se jako třída spojili a dokázali se přes něj přenést. Možná se některým i ulevilo, že se o situaci začali zajímat dospělí a vlastně se odstranili důvody, proč ji vyčleňovat a oni mohli pokračovat v dalších letech svého studia jako tým.