We had a student with us who had problems with theft to the point where he couldn't help himself, and when he liked something, he took it. He had these problems since first grade. In the first years, his classmates took it as if the student had a problem, but that he was solving it, that he was trying to fight with it, but from about the fourth grade, the children started to isolate him from the group and were not willing to talk to him or cooperate with him.
The student has both parents, the family seemed harmonious, it does not seem that the origin of these problems could lie in family relationships or upbringing. He had problems with theft since the first grade, but his relationships with his classmates worsened drastically only in the fourth and fifth grades. The student was also diagnosed with ADHD and also had an individual education plan that made his grades average (the occasional three on his report card), without which he would have been a rather poor student.
Violation of classroom/school rules
It was a problem that we tried to solve for a long time, we communicated a lot and cooperated with parents. This also works very well for me in situations where there is a problem and it cannot be solved in class, so I invite the parents and draw up an agreement with them and the student, and agree on how we will solve it: what the student will try to do, what we will trying to do what we can do to help him manage the situation as a school and what the parents will do. At one of these meetings, we agreed to train his ability to let things go even when he liked them, which was an idea we came up with with a few colleagues. This training consisted in the fact that I would leave various things in the school that he might like, and that the student would try not to take them. If he succeeds, we will let his parents know, and we agreed with them that they will reward him for doing it.
Support, Interview
The problem with the solution, however, was that the student usually couldn't resist the urge to take the item. Unfortunately, this method did not lead to the intended result. I also discussed this solution with the etopedist, who also confirmed to me that this method was not chosen appropriately, that it is certainly good to support him in the right behavior, but the things set up for him are such a strong temptation that it could, on the contrary, worsen his problem . In addition, I also tried to involve the rest of the class in this solution to improve their relationships. So classmates about these "traps
10 let, 4. třída
Technika, rád zjišťoval, jak věci fungují, co je uvnitř
Krádeže
Měli jsme u nás žáka, který měl problémy s krádežemi do té míry, že si nemohl pomoct, a když se mu něco líbilo, tak si to vzal. Tyto problémy měl už od první třídy. První roky to spolužáci brali tak, že žák má problém, ale že ho řeší, že se snaží s ním bojovat, ale asi od čtvrté třídy ho děti začínaly vyčleňovat z kolektivu a nebyly ochotné se s ním bavit nebo s ním spolupracovat.
Žák má oba rodiče, rodina působila harmonicky, nezdá se, že by původ těchto problémů mohl spočívat v rodinných vztazích nebo výchově. Problémy s krádežemi měl již od první třídy, nicméně jeho vztahy se spolužáky se drasticky zhoršily až ve čtvrté a páté třídě. Žák měl také diagnostikovanou ADHD a také měl individuální vzdělávací plán, díky němuž byl jeho prospěch průměrný (občasná trojka na vysvědčení), bez něj by byl spíše slabým žákem.
Byl to problém, který jsme se snažili řešit dlouhodobě, hodně jsme komunikovali a spolupracovali s rodiči. To se mi také hodně osvědčuje v situacích, kdy je problém a nevyřeší se ve třídě, tak si pozvat rodiče a s nimi i s žákem sepsat dohodu, a domluvit se na tom, jak to budeme řešit: co se bude snažit dělat žák, co se budeme snažit dělat my, abychom mu pomohli tu situaci zvládnout jako škola, a co budou dělat rodiče. Na jednom z těchto setkání jsme se domluvili, že budeme trénovat jeho schopnost nechat věci být, i když se mu líbí, což byl nápad, na který jsme přišli s několika kolegy. Tento trénink spočíval v tom, že já budu někde různě ve škole nechávat věci, které by se mu mohly líbit, a že se žák bude snažit je nevzít. Když se mu to povede, tak to budeme dávat vědět rodičům, a s nimi jsme byli domluvení, že ho za to odmění, že to dokázal.
Problém řešení však spočíval v tom, že žák obvykle nedokázal odolat touze si danou věc vzít. Bohužel tato metoda nevedla k zamýšlenému výsledku. Toto řešení jsem také probírala s paní etopedkou, která mi rovněž potvrdila, že tato metoda nebyla vhodně zvolená, že je určitě dobře ho podporovat ve správném chování, ale ty nastražené věci pro něj jsou tak silné pokušení, že by to naopak mohlo jeho problém zhoršit. Navíc jsem se do tohoto řešení také snažila vtáhnout i zbytek třídy, abychom vylepšili jejich vztahy. Takže spolužáci o těchto „nástrahách