student's problematic behavior occurs when she suppresses her needs. The student is active in the lesson mainly through questions, she asks a lot, she often raises her hand, but more often than necessary, which slows down the course of the class and the lesson. The other students begin to show dissatisfaction, especially with small comments such as 'Oh, again', 'enough..', etc. The student perceives these comments and therefore suppresses the need to ask questions. This suppression can trigger a seizure, which manifests itself in rude behavior, aggression, profanity, screams. One of the first indicators of this seizure may be cries of 'Can you open the window?!' or 'What time is it?!'. The student shouts these screams across the class without any announcement and these are the first indicators of a seizure and her defense mechanism.
The pupil disorder usually manifests itself in childhood or is hereditary, usually triggered by trauma. The student has trouble reciprocating/does not reciprocate emotions. He does not perceive them at the same level as an adult. He appears cold. Example situation: teachers walk past her in the hallway and smile at her, she doesn't smile back and this can be seen as disrespectful - the teachers have been told this is part of her diagnosis. The girl also does not understand irony and sarcasm, it should not be used in her presence. She is not comfortable with large crowds as it causes her stress.
Diagnosis, Emotional outbursts, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
The pupil's diagnosis was established already in primary school and all documents were handed over to the teacher. All teachers received the necessary instructions on how to work with this student not only in a calm state, but also in a seizure state. These instructions were given to the teachers even before the start of the introductory course for the first years. They received instructions on how to work with the student and how to organize her time. The student, on the other hand, was given a precise schedule for the day, which had to be followed. There was a person prepared for her whom she could contact whenever she had a question or whom she could turn to with any problem. If a fit occurs or is about to start (the above-mentioned screams), the teacher will respond to her request or question and they should stop at this moment and ask the student what she needs to add, explain whether she is keeping up with everything, etc. If the questions are very frequent, the teachers were instructed to tell the student that they would come back to her 5 minutes before the end of the lesson and help her explain with the material, or that they would come back to her in a few minutes. The student keeps track of the time and will indeed speak on her own in a few minutes or at the end of the lesson. However, you need to give a specific time, no 'then, sometimes, then', these phrases make her feel anxious. Such an approach usually slows down the attack or stops it completely.
Support
The result of working with female students can be the reflection of their anxious states with the help of communication. As an educational advisor, I then had an online consultation with the student. We got together every Wednesday and discussed the course of the lesson, what needed to be done and added to it, I helped her with the organization of her time, because this is important to her and during the times of the corona it was more difficult for her with the organization. I also explained to her how to communicate with the team, how to work with computer programs, so that online teaching would be as easy as possible for her. This prevented stress so that she could manage everything properly.
3. ročník, 17. let
Žákyně má velmi specifické zájmy, například se ráda baví o hygiene druhých
Agrese,Úzkost
Sociální práce, Psychoterapie, Andragogika, Krizový výcvik
Problematické chování u žákyně nastává tehdy, když potlačuje své potřeby. Žákyně je ve výuce aktivní především přes dotazy, hodně se ptá, často zvedá ruku, avšak častěji než je nutné, což zpomaluje chod třídy a výuky. Ostatní žáci začínají projevovat nespokojenost, především malými poznámkami typu 'Achjo, už zas', 'stačí..', atd. Žákyně tyto poznámky vnímá a proto potlačuje potřebu se ptát. Toto potlačení může vyvolat záchvat, který se projevuje hrubým chováním, agresí, vulgaritou, výkřiky. Jeden z prvních indikátorů tohoto záchvatu mohou být výkřiky typu 'Možete otevřít okno?!' nebo 'Kolik je hodin?!'. Žákyně tyto výkřiky zakřičí přes celou třídu bez jakéhokoliv ohlášení a toto jsou první indikátory záchvatu a jejího obranného mechanismu.
Porucha žákyně se většinou projevuje v dětství či dědičně, většinou bývá spouštěčem trauma. Žákyně má problém opětovat/neopětuje emoce. Nevnímá je na takové úrovni, jako dospělý člověk. Jeví se chladně. Příklad situace: učitelé projdou okolo ní po chodbě a usmějí se na ni, ona tento úsměv neopetuje a to se může zdát jako projev neuctivosti – na toto byly učitelé upozorněni, že to je součástí její diagnózy. Dívka také nechápe ironii a sarkasmus, v její přítomnosti se nemá používat. Není jí příjemné velké množství lidí, neboť jí to způsobuje stres.
Diagnóza žákyně byla stanovena již na základní škole a všechny podklady byly předány vyučujícím. Všichni vyučující dostaly potřebné instrukce k tomu, jak s touto žákyní pracovat nejen za klidného stavu, ale i za stavu záchvatu. Tyto pokyny dostali vyučující ještě před začátkem seznamovacího kurzu prvních ročníků. Dostali pokyny, jak s žákyní pracovat, jak ji organizovat čas. Žákyně pak naopak dostala přesný harmonogram dne, který se musel dodržet. Byla pro ni nachystaná osoba, kterou mohla kontaktovat kdykoliv měla dotaz nebo na koho se mohla s jakýmkoliv problémem obrátit. Pokud nastane záchvat, nebo se blíží jeho propuknutí (výše zmíněné výkřiky), učitel odpoví na její požadavek či dotaz a měli by v tento moment zastavit a žákyně se zeptat, co potřebuje doplnit, dovysvětlit, zda vše stíhá, atd. Pokud dotazy jsou velmi časté, učitelé dostali instrukce, že mají žákyni říci, že se k ní vrátí 5 minut před koncem hodiny a s látkou ji pomohou dovysvětlit, nebo že se k ní vrátí za pár minut. Žákyně čas sleduje a opravdu se sama za pár minut nebo na konci hodiny ozve. Je potřeba však dát konkrétní čas, žádné 'potom, někdy, pak', tyto fráze vyvolávají v ní úzkostný pocit. Takový přístup většinou záchvat zpomalí nebo zcela odrazí.
Výsledkem práce se žákyní může být právě odražení jejich úzkostných stavů za pomoci komunikace. Já sama jako výchovný poradce jsem potom s žákyní měla online konzultaci. Každou středu jsme se spojily a probíraly jsme chod výuky, co je s ní potřeba dořešit, doplnit, pomáhala jsem ji s organizací času, neboť toto je pro ni důležité a přes časy korony to pro ni bylo s organizací složitější. Také jsem ji vysvětlovala jak komunikovat s kolektivem, jak pracovat s programy na počítači, aby pro ni byla online výuka co nejsnazší. Tímto se zamezilo stresu, aby vše v pořádku zvládala.