In the citizenship education lesson during September, we focused on the topic of man and the world of work - choosing a profession. During the introductory activity, the pupil did not participate, he devoted himself to his own activities, drawing in a notebook, poking a pencil in his own pencil case. The others dealt with various aspects – the working environment, the tools used, the work team, the necessary education, social prestige, financial evaluation, etc. As usual, the student ignored the activity and given that he did not disturb the work of others, I could leave him alone. In the next part, we worked in groups. We divided several occupations and worked out the details in groups, looking for strengths and weaknesses, advantages and disadvantages, followed by a presentation of the results of the group's work. There was also a soldier in the profession menu, no group chose it. The student joined in the course of the work, took the materials for the profession of a professional soldier and began to work, basically on his own. My experience is that he reacts negatively if he is pushed into something. If he starts on his own, he can be gradually motivated and guided. In the course of the lesson, the atmosphere changed, the student began to act very actively, and he also added the mediated personal experience of a family member from the life of a professional soldier. During the feedback, the student evaluated his work positively, he was happy with it, and he also received positive feedback during the peer evaluation.
An intelligent boy with disproportionately poor academic results that are completely out of line with his abilities. Weakened moral-free qualities, absence of internal and external motivation. Introverted, with a strong need to fit into a team. He joined the current team in the 5th grade, had trouble fitting in, chose methods that were difficult to accept - indiscipline, disruption, ignoring. The collective of the class received him rather tepidly, sometimes they laugh at the situations that have arisen, but more often they express dissatisfaction. In my opinion, the pupil does not feel well in the classroom, last year we also dealt with truancy. We found no signs of bullying or any other cause, according to his statement he simply did not want to go to school, so he tried not to go. From my experience, it follows that the pressure on the student must be exerted very lightly and carefully, he reacts to any restrictions with a counterattack. It is very difficult to balance on a border that would be tolerable for the student and at the same time I would not evaluate it as a pedagogical failure.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
At the outset, I would like to emphasize that I am aware of the fact that it is the teacher's task to motivate the student to work and get him excited about working in the given subject, on a specific task. Of course, the calmness of the hour associated with the zero activity of a specific individual is not a win. However, it is sometimes very difficult to involve everyone, so it happens to me that in the case of group work and its subsequent presentation in front of the class, some do not cooperate to a lesser or greater extent. It should not be enough that they are quiet and at least do not disturb the work of others. My experience with this student is that if he is uncomfortable, he is able to disrupt the course so much that it is not easy to finish the class with honor. Most teachers find themselves in such a situation, which is evidenced by the frequency of entries in the student book. In this lesson, I managed to non-violently involve the student in the course of the lesson and make him work concentrated. If I were to analyze the situation, I have to admit a large role of chance and happy coincidence. He was interested in a specific topic - the work of a professional soldier. He obviously has a very positive attachment to his family member, a professional soldier, so he was comfortable talking about the work of a soldier in front of others. I don't know his family circumstances, he doesn't say anything about his parents or extended family, which is quite common at his age. So the element of chance played a role here, not my good preparation for class. What I could consider my contribution, however, is an initially restrained approach and not forcing the student to be active. I also gave him the opportunity to work independently according to his wishes, even though the activity was primarily intended as a group activity. Due to his intelligence and abilities, he was able to process all the tasks of the given group in some form by himself and then present them. I also consider positive feedback during self-assessment and positive peer assessment to be valuable. In the case of this student it is a very unique experience, he tends to lower his performance, sometimes in fun, but in general his own self-esteem is very low.
Support
was pleased with the completely different result at the end of the lesson, because during the work, approximately during the first third, I perceived that the student did not enjoy the activity, he was not interested in the topic, he was not interested in group work. If I could be honest, I would have to admit that I was basically satisfied with the idea that the student would ignore our work, not get involved, but not disturb us. From about the second third, the pupil got involved and the atmosphere in the class subsequently changed. It was very beneficial, my classmates and I enjoyed a pleasant feeling of belonging. After this experience, I thought about the possibility that I could try to motivate the student to be active in most classes, because his involvement has a great influence on the atmosphere in the classroom. The first and most important factor seems to me to be a non-violent approach, absolutely no pressure, no insistence, no coercion. However, I am aware of my exclusive position as a teacher of citizenship education, in mathematics, languages or science subjects, the teacher must choose a somewhat more restrictive approach if he is to teach the pupil at least the basics.
14 ,5 roku, 9.ročník
Populární kultura, hudba, filmy a seriály
Nesoustředěnost,Absence,Neuposlechnutí,Porušování pravidel
Učitelství všeobecně vzdělávacích předmětů 5.-12. ČJ/ON a metodik prevence a výchovný poradce (specializační studium výchovného poradenství)
V hodině výchovy k občanství v průběhu září jsme se věnovali tématu člověk a svět práce – volba povolání. Při úvodní aktivitě se žák nezapojoval, věnoval se vlastním aktivitám, kreslení do sešitu, píchání kružítkem do vlastního penálu. Ostatní se zabývali různými aspekty – pracovní prostředí, používané pomůcky, pracovní kolektiv, potřebné vzdělání, společenská prestiž, finanční ohodnocení apod. Žák jako obvykle činnost ignoroval a vzhledem k tomu, že nerušil práci ostatních, mohla jsem ho nechat být. V další části jsme pracovali ve skupinách. Rozdělili jsme si několik povolání a ve skupinách zpracovávali podrobnosti, hledali silné a slabé stránky, výhody a nevýhody, následovala prezentace výsledků práce skupiny. V nabídce povolání byl i voják, žádná skupina si to nevybrala. Žák se v průběhu práce připojil, vzal si materiály k povolání profesionálního vojáka a začal pracovat, v podstatě sám od sebe. Mám zkušenost, že reaguje negativně, je-li do něčeho tlačen. Pokud začne sám, lze ho již postupně motivovat a vést. V průběhu hodiny se atmosféra změnila, žák začal vystupovat velmi aktivně, nadto přidal ještě zprostředkovanou osobní zkušenost rodinného příslušníka ze života vojáka z povolání. Při zpětné vazbě žák hodnotil svou práci pozitivně, měl z ní radost a také při vrstevnickém hodnocení se dočkal pozitivní zpětné vazby.
Inteligentní chlapec s nepřiměřeně špatnými studijními výsledky, které naprosto neodpovídají jeho schopnostem. Oslabené morálně-volní vlastnosti, absence vnitřní i vnější motivace. Introvertní, se silnou potřebou zapadnout do kolektivu. Přišel do stávajícího kolektivu v 5. třídě, měl problém se zařadit, volil těžko akceptovatelné metody – nekázeň, vyrušování, ignorování. Kolektiv třídy ho přijal spíše vlažně, občas se smějí vzniklým situacím, ale častěji vyjadřují nespokojenost. Ve třídě se žák necítí dle mého názoru dobře, v loňském roce jsme řešili i záškoláctví. Neobjevili jsme žádné známky šikany, či jinou příčinu, dle jeho vyjádření se mu do školy prostě jít nechtělo, a tak zkusil nejít. Z mých zkušeností vyplývá, že tlak na žáka musí být vyvíjen velmi lehce a opatrně, na jakékoliv restrikce reaguje protiútokem. Je velmi těžké balancovat na hranici, která by pro žáka byla ještě snesitelná a zároveň bych ji nevyhodnotila jako pedagogické selhání.
Na úvod bych zdůraznila, že jsem si vědoma skutečnosti, že motivovat žáka k činnosti a nadchnout ho pro práci v daném předmětu, na konkrétním úkolu, je úkolem pedagoga. Jistě není výhrou klid v hodině spojený s nulovou aktivitou konkrétního jedince. Je ale někdy velmi těžké zapojit všechny, a tak se mi stává, že v případě skupinové práce a její následné prezentace před třídou někteří v menší, či větší míře nespolupracují. Nemělo by stačit to, že jsou potichu a aspoň neruší práci ostatních. Moje zkušenost s tímto žákem je taková, že v případě jeho nepohody je ale schopen průběh narušit natolik, že není jednoduché hodinu dokončit se ctí. Do takové situace se dostává většina učitelů, o čemž svědčí četnost zápisů v žákovské knížce. V této hodině si mi povedlo žáka nenásilně zapojit do průběhu hodiny a přimět ho k soustředěné práci. Pokud bych situaci analyzovala, musím připustit velkou roli náhody a šťastné shody okolností. Zaujalo ho konkrétní téma – práce vojáka z povolání. K rodinnému příslušníku, profesionálnímu vojákovi, má očividně velmi pozitivní vazbu, bylo mu tudíž příjemné o práci vojáka mluvit před ostatními. Neznám rodinné poměry, o rodičích ani širší rodině se nijak nevyjadřuje, což je ale v jeho věku vcelku běžné. Zde tedy sehrál roli prvek náhody, nikoli moje dobrá příprava na hodinu. Co bych mohla ale považovat za svůj vklad, je zpočátku zdrženlivý přístup a nenucení žáka k aktivitě. Také jsem mu nechala dle jeho přání možnost pracovat samostatně, přestože aktivita byla primárně zamýšlená jako skupinová. Vzhledem k jeho inteligenci a schopnostem byl schopen všechny úkoly dané skupině v nějaké podobě zvládnout zpracovat sám a následně i prezentovat. Za cenné považuji i pozitivní zpětnou vazbu při sebehodnocení a kladné vrstevnické hodnocení. V případě tohoto žáka to je velmi ojedinělá zkušenost, má tendenci svůj výkon snižovat, někdy v legraci, ale obecně je jeho vlastní sebehodnocení velmi nízké.
Potěšil mě zcela jiný výsledek na konci hodiny, neboť v průběhu práce, přibližně během první třetiny, jsem vnímala, že činnost žáka nebaví, téma ho nezajímá, skupinová práce ho nebaví. Pokud bych mohla být upřímná, musela bych si přiznat, že mně v podstatě uspokojila představa, že žák bude naši práci ignorovat, nezapojí se, ale nebude nás rušit. Od přibližně druhé třetiny se žák zapojil a i ve třídě se následně změnila atmosféra. Bylo to velice přínosné, já i spolužáci jsme si užívali příjemného pocitu sounáležitosti. Po této zkušenosti jsem se zamyslela nad možností, že bych ve většině hodin mohla žáka zkusit motivovat k aktivitě, neboť jeho zapojení má velký vliv na atmosféru ve třídě. Jako první a nejdůležitější faktor se mi jeví nenásilný přístup, absolutně netlačit, nenaléhat, nenutit. Jsem si ale vědoma exkluzivního postavení jako učitelky výchovy k občanství, v matematice, jazycích či naukových předmětech pedagog musí volit poněkud restriktivnější přístup, má-li žáka naučit aspoň základy.