In the very first music lesson I had with this class, we set the rules. Rules are important for cooperation and, in my opinion, extremely important for music education, because the students take the lesson as more free. Among the ubiquitous typical rules, I put in a request for the absence of chewing gum in the mouth during class. I added to this rule why I want it there - why it is important to me. Everyone agreed to the rules and signed the 'rules sheet' we created below. If the rules are followed, it is my duty to leave room for singing in every music lesson. We remind you of the rules, and possibly supplement them, at the beginning of each school year. Because students like to forget them. When a new student comes to class, the rules are presented to him and he has the opportunity to comment on them before signing the 'document'. This means that all the students in the class, as well as me as a teacher, are obliged to follow the given rules. So we reminded ourselves of the rules at the beginning of the school year, when a new student started attending the class. The rules were presented to her and she signed them without objection. The class accepted the new student well. Žačka quickly found new friends and generally fit into the team. In terms of grades, she was smart and had good grades. Žačka did not make any significant problems or 'transgressions', considering that she was in puberty. She was sitting in the penultimate pew by the windows. Once I came to this very class for music education. It was after a long break, so the students were always a little fired up. So I started with a favorite game to relax and get moving. It's called horse racing. Each student slaps their thighs, which sounds like hoof stomps, and runs through a race track, where they encounter obstacles that are variously represented by sound or movement. I have proven that they are calm after this exercise and I can discuss the curriculum with them. As usual, I asked questions related to the topic and walked around the class. The class was quiet, listening and taking notes. Before singing, I noticed the pupil chewing. She did not spit out the gum when asked. She probably wanted to try what it was like to cross the border. She wanted to try to be that disobedient student one day. I don't know what else would make her do it.
The child was planned, i.e. wanted, by the parents. The entire pregnancy proceeded normally and the pupil was born on the due date. There was no problem noted in the development - lagging behind children of the same age or something similar. Crying in preschool, the pupil spent time in kindergarten, was very attached to her parents. At school age, she settled down, got used to the order that she had at school and got used to being away from her parents for a long time. Žačka has two younger siblings with whom she has a good relationship. She is used to taking care of two younger siblings, which is why one can observe a greater maturity and sense of responsibility in her than in other children. Overall, family relationships are healthy and secure. The family is well socialized. She is friendly at school and has no problem making friends. She is a leader and enjoys helping with the administration involved in running the classroom. She likes to work in a team, which is also reflected in her hobbies. She likes to play volleyball and dance, in her free time she likes to paint and design models. Her school results are average, in some subjects above average. She's not the usual rule breaker. Adolescents sometimes experience brash behavior and exploration of boundaries.
Violation of classroom/school rules
Before singing, I started to solve the chewing gum that the pupil had, which was forbidden in the lesson according to the common rules. First of all, I referred to the created rules. Teacher: 'I remind you that according to our rules, you are not supposed to have chewing gum in your mouth during music education. Therefore, please, if anyone has chewing gum, please go and spit it out.' The girl didn't wake up. I looked around the class and stopped for a moment on her. She pretended not to chew and looked at me. I was surprised by her behavior, she always seemed like a good and obedient girl. I thought I would try to elaborate on it and remind and justify the rule. So I continued. Teacher: 'I need none of you to have gum in your mouth, otherwise I can't start singing. I'll be happy to tell you again why this is so. When singing, due to deep and rapid breaths, it can happen that you inhale the gum and begin to choke. So, once again, please spit out the chewing gum.' The pupils started to turn around, but the pupil still seemed to do nothing and did not get up. It was starting to annoy me, but I forced myself to calm down. Teacher: 'Students, I'm not blind. Do I really have to name the one who has gum in his mouth right now? Look, I'm going to turn around and close my eyes and whoever has the gum is going to spit it out.' I turned around and mentally counted to ten. I listened for someone to get up, but he didn't. So I had to start communicating directly with her. So I turned and looked at the pupil. Teacher: 'I saw that you were chewing and I would appreciate it if you would go and spit out the gum.' Žačka: 'I don't have chewing gum. You must have seen that wrong.' Teacher: 'Really? But I saw that you were chewing. The whole class is now waiting for you to go and spit it out so we can start singing.' Student: 'I don't want to sing anyway.' Teacher: 'So you have gum?' Student: 'I have. But I'm not going to spit her in the trash.' Teacher: 'Well, you'll have to. You signed the rules and agreed to them. And the rules state that you will not have chewing gum during class. When you were familiar with the rules, you didn't object to it. Why I don't want you to chew, I said a while ago. So will you please go throw away the gum so we can continue?' The student didn't answer right away. She looked around the classroom and saw the faces of her classmates. I saw that I had finally won. She didn't like so much attention. The classmates wanted to sing and the student saw it in them and did not want them to be angry with her. Then she looked at me, got up and headed for the bin. She walked back to her seat and sat down. Meanwhile, I walked back to the blackboard and stood at the piano. Teacher: 'Thank you, now we can continue. Please stand…, etc.' We started singing and managed to sing one song before the bell rang. I noted the situation in a notebook. I have decided that I will not deal with the student again, unless it happens again.
Interview, Warning
The result of the solution was, in my opinion, positive. After a longer conversation, the student decided to throw the chewing gum in the trash. In the short term, it was clear that she was sorry. That they are ashamed of me. I treated her as if nothing had happened. I was going to change that if the incident happened again. But that didn't happen. Not only with the pupil, but in the whole class, similar behavior was not repeated during my lessons.
14 let, 8. ročník
Tanec, Voleyball, Móda
VŠ, Mgr. Anglický jazyk – Hudební výchova
Na úplně první hodině hudební výchovy, kterou jsem měla s touto třídou, jsme si určovali pravidla. Pravidla jsou pro spolupráci důležitá a pro hudební výchovu, podle mě, extrémně důležitá, protože žáci berou hodinu jako volnější. Mezi všudypřítomná typická pravidla, jsem vložila žádost o absenci žvýkaček v ústech během vyučování. K tomuto pravidlu jsem dodala, proč ho tam chci – proč je pro mě důležité. Všichni s pravidly souhlasili a podepsali se pod námi vytvořenou 'listinu' pravidel. Pokud jsou pravidla dodržována, mou povinností je si v každé hodině hudební výchovy nechat prostor pro zpívání. Pravidla si připomínáme, a případně doplňujeme, na začátku každého školního roku. Protože na ně žáci rádi zapomínají. Když přijde do třídy nový žák, pravidla se mu představí a on má možnost se k nim před podepsáním 'listiny' vyjádřit. To znamená, že vždy všichni žáci ve třídě, ale i já jako učitel, jsme zavázáni se danými pravidly řídit. Pravidla jsme si tedy připomněli i na začátku školního roku, kdy třída začala navštěvovat nová žačka. Pravidla jí byla představena a ona je bez námitek podepsala. Třída novou žačku přijala dobře. Žačka si rychle našla nové kamarády a celkově zapadla do kolektivu. Co se týče prospěchu, byla šikovná a známky měla pěkné. Žačka nedělala nijak významné problémy ne 'prohřešky', když přihlédneme k tomu, že byla v pubertě. Seděla v předposlední lavici u oken. Jednou jsem přišla právě do této třídy na výuku hudební výchovy. Bylo to po velké přestávce, takže žáci byli vždy trochu rozjívení. Začala jsem tedy oblíbenou hrou na odreagování a rozpohybování. Jmenuje se dostihy. Každý žák se plácá do stehen, což zní jako dusot kopyt a projíždí dostihovou dráhu, na které ho potkávají překážky, které jsou různě ztvárněny zvukově či pohybově. Mám osvědčené, že jsou po tomto cvičení v klidu a mohu s nimi probrat učivo. Jako obvykle jsem pokládala otázky týkající se tématu a chodila po třídě. Třída byla klidná, poslouchala a zapisovala. Před rozezpíváním jsem si všimla žačky žvýkání. Na požádání žvýkačku nevyplivla. Pravděpodobně chtěla zkusit, jaké to je překračovat hranice. Chtěla zkusit být jednou tou neposlušnou žákyní. Nevím, co jiného by ji k tomu vedlo.
Dítě bylo rodiči plánované, tedy chtěné. Celé těhotenství probíhalo normálně a žačka se narodila v určený datum. Ve vývoji nebyl zaznamenán problém – opoždění za dětmi stejného věku nebo něco podobného. V předškolním věku plačtivá, žačka trávila čas ve školce, byla hodně vázaná na rodiče. Ve školním věku se srovnala, navykla na řád, který měla ce škole a zvykla si na delší odoučení od rodičů. Žačka má dva mladší sourozence, se kterými má dobrý vztah. Je zvyklá se o dva mladší sourozence starat, proto u ní lze pozorovat větší vyspělost a smysl pro zodpovědnost než u ostatních dětí. Celkově vztahy v rodině jsou zdravé a bezpečné. Rodina je dobře sociálně zajištěna. Ve škole je přátelská a nemá problém navazovat kamarádské vztahy. Je vůdčí osobnost a ráda pomáhá s administrativou spojenou s fungováním třídy. Ráda pracuje v týmu, což se projevuje i v jejích zálibách. Ráda hraje volejbal a tančí, ve volném čase ráda maluje a navrhuje modely. Její školní výsledky jsou průměrné, v některých předmětech nadprůměrné. Není u ní obvyklé porušování pravidel. V pubertálním věku se občas objevuje drzé chování a zkoumání hranic.
Před rozezpíváním jsem začala řešit žvýkačku, kterou měla žačka, a která byla ve výuce dle společných pravidel zakázaná. Nejprve jsem se tedy odkázala právě na vytvořená pravidla. Učitelka: 'Připomínám, že dle našich pravidel, nemáte mít během hudební výchovy žvýkačky v ústech. Proto prosím, jestli někdo máte žvýkačku běžte ji prosím vyplyvnout.' Žačka se nezvedala. Přejela jsem po třídě pohledem a zastavila se na chvíli na ní. Dělala, že nežvýká a dívala se na mě. Byla jsem jejím chováním překvapená, vždycky mi připadala jako hodná a poslušná dívka. Řekla jsem si, že to zkusím ještě rozvést a pravidlo připomenout a zdůvodnit. Pokračovala jsem tedy. Učitelka: 'Potřebuji, aby nikdo z vás neměl žvýkačku v ústech, jinak nemůžu začít s rozezpíváváním. Ráda vám znovu řeknu proč tomu tak je. Při zpívání se kvůli hlubokým a rychlým nádechům může stát, že žvýkačku vdechnete a začnete se dusit. Takže ještě jednou prosím o vyplivnutí žvýkaček.' Žáci se po sobě začali otáčet, ale žačka stále dělala jakoby nic a nezvedala se. Začínalo mě to štvát, ale nutila jsem se do klidu. Učitelka: 'Žáci, já nejsem slepá. Opravdu mám jmenovat toho, kdo má teď právě žvýkačku v ústech? Podívejte, já se teď otočím a zavřu oči a ten, který má žvýkačku ji půjde vyplyvnout.' Otočila jsem se a počítala jsem v duchu do deseti. Poslouchala jsem jestli uslyším, že se někdo zvedá, ale nezvedal. Musela jsem tedy začít komunikovat přímo s ní. Otočila jsem se tedy a podívala se na žačku. Učitelka: 'Viděla jsem, že žvýkáš a ocenila bych, kdybys šla tu žvýkačku vyplivnout.' Žačka: 'Já žvýkačku nemám. To jste asi špatně viděla.' Učitelka: 'Opravdu? Já jsem ale viděla, že žvýkáš. Celá třída teď čeká, až ji půjdeš vyplivnout, abychom mohli začít se zpíváním.' Žačka: 'Já stejně zpívat nechci.' Učitelka: 'Takže žvýkačku máš?' Žačka: 'Mám. Ale vyplivnout do koše ji nepůjdu.' Učitelka: 'Tak to ale budeš muset. Podepsala jsi pravidla a tím jsi s nimi souhlasila. A v pravidlech stojí, že nebudete mít během výuky žvýkačky. Když ses s pravidly seznamovala, nic jsi proti tomu nenamítala. Proč nechci, abyste žvýkali, už jsem před chvílí říkala. Takže půjdeš prosím vyhodit tu žvýkačku, abychom mohli pokračovat?' Žačka neodpověděla hned. Podívala se po třídě a uviděla tváře svých spolužáků. Viděla jsem, že jsem konečně vyhrála. Tolik pozornosti se jí nelíbilo. Spolužáci chtěli zpívat a žačka to na nich viděla a nechtěla, aby na ni byli naštvaní. Pak se podívala na mě, zvedla se a zamířila ke koši. Došla zpátky na své místo a sedla si. Já jsem mezitím došla zpátky k tabuli a postavila se ke klavíru. Učitelka: 'Děkuji, teď můžeme pokračovat. Postavte se prosím…, atd.' Rozezpívali jsme se a stihli si zazpívat jednu písničku než zazvonilo. Poznamenala jsem si situaci do poznámkového bloku. Rozhodla jsem se, že to se žačkou už řešit nebudu, pokud se to nebude znovu opakovat.
Výsledek řešení byl, podle mého názoru, pozitivní. Po delším rozhovoru se žačka rozhodla žvýkačku vyhodit do koše. Krátkodobě bylo vidět, že ji to mrzí. Že se přede mnou stydí. Já jsem se k ní chovala, jako kdyby se nic nestalo. To jsem hodlala změnit, pokud by se incident opakoval. To se ale nestalo. Ne jen u žačky, ale v celé třídě se podobné chování při mých hodinách neopakovalo.