The student constantly disturbed my lessons - tapping on the desk, barking, etc... The student even laughed out loud during my lessons for no reason. If I called out any of his classmates, he laughed at them too. If I called him, he did not cooperate and was unable to answer. It even happened to me that I told the class to open their notebooks and he didn't want to write the paper, so he tore the notebook into tiny pieces. I had to lock the classroom during class because a student got up and ran out of the class during class and then we had to look for him all over the school.
The student suffers from uncontrollable tantrums, cannot maintain attention and is aggressive, but the examination at the PPP did not show any disorder, they only recommended a visit to a psychologist, but he did not visit because his parents did not show too much interest in him. Another problem was that the nearest psychologist was in a town about 35 km away, and the family had no money for commuting. There was no school psychologist at that time. He lives in a socially weak family, there were corporal punishments from his father, but his mother did not deal with it because she was afraid of his father. His father often drank and the student had 3 other siblings.
Violation of classroom/school rules, Verbal disruption of lessons
At first I dealt with the situation myself, I asked him if he was bothered by my personality or if he had any problems in the family or with his classmates, but he answered that nothing was happening or did not answer me at all. Communication with him was very difficult, so I had to turn to the headmistress of the school. She asked him the same things as me, but without my presence, but she also didn't learn anything. He reacted the same as semnou - I don't know, leave me alone. After that, I asked his older brother how things were with them, if the student in question had any problems. His brother was very communicative and helpful, but he didn't know what was happening to him. He mentioned that he behaves like this at home too and his father beats him for it. So we tried to treat him in a friendly way, offering him new things and behaving so-called chutu nnunu, but the more attention he got, the worse it got. I even talked about the problem student with his class and there was no bullying on their part, the team accepted him. I was already desperate, so I tried the way he treated others. For example, when he started tapping his pencil, we all in the class started tapping our pencils too. When we wrote the exam, I didn't give him the exam notebook and when he asked me why he didn't get it, I didn't answer him and ignored him. This repetition after him lasted for a long time, maybe 2-3 months, I was already thinking that this one
Working with the collective, Interview
The result was surprisingly positive. The student stopped behaving like this after a few months of the experiment. I never found out what it was or why he stopped. I tried to talk to him about it in later years, but he didn't want to talk about it in person. Maybe our behavior started to annoy him and he realized it. I don't know if mine helped
12 let, 5. třída
bez zájmů
Mgr. , tělocvik pro ZŠ a SŠ (kazuistika --);  Mgr., sociální pedagogika a DPS všeobecně vzdělávací předměty pro střední školu (kazuistika ++)
Žák soustavně vyrušoval v mých hodinách – ťukání do lavice, štěkání, atd… Žák se během mých hodin i bezdůvodně nahlas smál. Pokud jsem vyvolala někoho z jeho spolužáků, tak se jim také smál. Pokud jsem vyvolala jeho, tak nespolupracoval a nebyl schopný odpovědět. Dokonce se mi i stalo, že jsem třídě řekla, ať si otevřou písmenkové sešity a on písemku psát nechtěl, tak sešit roztrhal na malinké kousky. Během hodin jsem musela třídu zamykat, protože žák se během hodin zvedl a utekl ze třídy a poté jsme ho museli hledat po celé škole.
Žák trpí neovladatelnými záchvaty vzteku, neudrží pozornost a je agresivní, ale vyšetření v PPP neprokázalo žádnou poruchu, pouze doporučili návštěvu psychologa, ale toho nenavštěvoval, protože rodiče o něho nejevili přílišný zájem. Problémem bylo i to, že nejbližší psycholog byl v městě vzdáleném asi 35 km a na dojíždění neměla rodina peníze. Školní psycholog v té době ještě nebyl. Žije v sociálně slabé rodině, ze strany otce se objevovaly tělesné tresty, ale matka to neřešila, protože se otce bála. Jeho otec často pil a žák měl další 3 sourozence.
Nejdříve jsem situaci řešila sama, ptala jsem se ho, zda mu vadí moje osoba nebo zda má nějaký problém v rodině či se spolužáky, ale odpověděl mi, že se nic neděje nebo mi neodpovídal vůbec. Komunikace s ním byla velmi složitá, takže jsem se musela obrátit na ředitelku školy. Ta se ho ptala na stejné věci jako já, ale bez mé přítomnosti, ale také se nic nedozvěděla. Reagoval stejně jako semnou – nevím, nechte mě být. Poté jsem se ptala jeho staršího bratra, jak to u nich je, jestli má dotyčný žák nějaký problém. Jeho bratr byl velmi komunikativní a vstřícný, ale nevěděl, co se mu děje. Zmínil, že se tak chová i doma a za to ho jeho otec mlátí. Snažili jsme se k němu chovat tedy vstřícně, nabízeli mu nové věci a chovali se tzv. ťuťu ňuňu, ale čím víc dostával pozornosti, tím to bylo horší. Dokonce jsem se o problémovém žákovi bavila i s jeho třídou a z jejich strany nedocházelo k nějaké šikaně, kolektiv ho bral. Už jsem byla zoufalá, a tak jsem ještě vyzkoušela takový způsob, jakým se on choval k ostatním. Například když začal ťukat tužkou, tak jsme všichni ve třídě začali ťukat tužkou také. Když jsme psali písemku, tak jsem mu nedala písemkový sešit a když se mě ptal, proč ho nedostal, tak jsem mu neodpověděla a ignorovala jsem ho. Toto opakování po něm trvalo dlouhodobě, třeba 2-3 měsíce, už jsem si říkala, že tenhle 
Výsledek byl překvapivě pozitivní. Žák se přestal po několika měsících experimentu takhle chovat. Nikdy jsem se nedozvěděla, čím to bylo a proč přestal. Snažila jsem se o tom s ním bavit i v pozdějších letech, ale nechtěl o tom semnou mluvit. Možná ho to naše chování začalo štvát a uvědomil si to. Sama nevím, jestli tomu pomohl můj 