At the time of standard contact teaching, the student had slightly above-average results. His academic results were always at an excellent level (1), or in some subjects he 'slipped' to a commendable rating (2). Nor did he commit any major disciplinary offences. He was cheerful and communicative, got along very well with his classmates and was popular in the group. It was obvious that he liked to be the center of attention, but he never forced it in class. However, with the advent of the covid pandemic, his behavior changed from day to day. At the beginning, when there was confusion in the very form of distance learning and students' independence was expected above all, he stopped fulfilling his study obligations and did not hand in the assigned tasks. When he rarely handed in assignments, they were unworked, sloppy, and thus did not fulfill the desired purpose. When he returned to school, the teachers discovered that he did not even copy notes in his notebooks and had nowhere to draw theoretical knowledge from. His educational problem is strongly related to the educational problem. He was smart and gifted, but suddenly he was stuck at seventh grade level. In the second wave of covid, the school fully switched to distance learning through the Microsoft Teams program. He became disruptive in online classes. He liked to act sovereign, draw attention to himself and amuse his classmates, and over time he became rude to the teachers. He treated them as if they were friends. For illustration, I present some of his words: 'And what is? Is it an hour already?', 'Does it matter if I'm still in my pyjamas?', 'Why should I do this if I don't feel like it?' Since computers are among his interests, he was able to navigate the MS Teams environment faster than some teachers. In this regard, too, he began to disrupt classes and deliberately turned off the microphone of some teachers, for example. In other situations, he even scolded teachers. His behavior no longer seemed funny to his classmates, as it was at the beginning of distance learning, but he began to disturb and annoy them. Maybe he realized this because he stopped connecting for hours and made up all kinds of excuses, often outlandish. 'I had to look after a sick dog.' After the school contacted his parents, he attended classes for a few weeks, but after a while he began to disengage again until he skipped classes altogether. At that moment, even his parents started apologizing to him. This problem continued even after returning to schools. Although he lost his determination and was no longer as brash as he had been with the online classes, on the other hand, he began to be absent very often because he realized that he was being overwhelmed with information that he did not understand. Apparently, the only solution for him was to escape from teaching. Even these absences were excused by his parents.
The student was born as an only child into a complete family with a patriarchal system where the father always has the last word. It is quite obvious that he puts his ambitions in his son, which are often unjustified and built on an unrealistic basis. He tries to excuse his shortcomings and put all the blame on the teacher. The boy was not diagnosed with any learning disabilities, behavioral and attention disorders, or other mental illnesses. Before the covid pandemic, the student's academic results were slightly above average, but with the advent of distance learning, he became a below average student. He was always popular in the team, he enjoyed the attention of his classmates. He was often referred to as the 'class joke'. However, during distance learning, he began to force attention by force, which led to a certain cooling of relations between him and his classmates.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Attendance problems, Verbal disruption of lessons
In the seventh grade, the student was warned by e-mail by the teacher that he was not fulfilling his study obligations, he was given extra time to complete the tasks additionally, but this solution had no effect. The teachers did not have any learning outcomes from him, but they could not let him fail the regulations. In the eighth grade, they initially tried to solve the situation with the student himself, either directly in class at the time when the disruptive behavior appeared, or later without the presence of classmates or via e-mail. They always tried to pay attention to the individual agreement, because they understood the complexity of distance learning and its adverse effect on some students. However, the student preferred to have a five written down rather than show any effort. When the arrangement was not successful, they turned to their parents. They ensured that he joined distance learning for the next few weeks, but he started disrupting the lessons again with his presence. When the arrangement did not help, there was always the option of turning off his microphone or disconnecting him completely from the lesson so that he would not disturb other classmates. However, none of the teachers approached this radical solution. The parents refused to solve the problem with the disruption. Neither of them was at home at the time of the lesson and they did not believe that their son could disrupt the lesson in any way. After returning to school, although the student's behavior partially improved, without a computer and face to face with the teacher he suddenly lost his exaggerated self-confidence, but he got used to solving his problems with excuses that his parents wrote to him again. The school carried out further intervention and interviews with the parents, but they defended their son and saw all the blame on the side of the school and the teachers. The school was forced to submit a report to the Authority for Social and Legal Protection of Children, where the situation is currently being resolved.
Support, Interview, Cooperation with experts, Warning
Although the teachers tried to negotiate with the pupil individually and provide him with the necessary space so that he could fulfill his study obligations, the pupil did not show any interest. He continued to fail to fulfill his obligations and disrupted classes more and more. His classmates also started to complain about him, for whom his absence from classes was suddenly pleasant. Shortly after the conversation with the parents, the student began to do what he was supposed to, but he couldn't help himself and was still disruptive. However, it is clear that he was able to listen to his parents if they gave him enough time. In the long term, the end of distance learning was a big benefit in solving the problem. Face to face with the teachers, the student did not dare to disrupt the teaching in such a way as was the case with online classes. However, it was still not possible to resolve his indifference with which he approaches teaching and the school environment.
15 let (problémy cca od 14 let)
četba, auta, elektrotechnika  především počítače)
Lhaní,Disrespekt
VŠ: český jazyk a literatura, občanská výchova, dějepis
Žák byl v době standardní kontaktní výuky s lehce nadprůměrnými výsledky. Svými studijními výsledky se vždy pohyboval na výborné úrovni (1), případně v některých předmětech 'sklouznul' k hodnocení chvalitebně (2). Stejně tak se nedopouštěl žádných větších kázeňských prohřešků. Byl veselý a komunikativní, vycházel velmi dobře se svými spolužáky a byl v kolektivu oblíbený. Bylo patrné, že je rád středem pozornosti, ale nikdy si ji nevynucoval v hodinách. S příchodem covidové pandemie během 7. třídy se však jeho chování ze dne na den změnilo. Zpočátku, kdy byly v samotné podobě distanční výuky zmatky a očekávala se především samostatnost žáků, přestal plnit své studijní povinnosti a neodevzdával zadané úkoly. Když výjimečně úkoly odevzdal, byly nevypracované, odfláknuté a neplnily tak požadovaný účel. S návratem do školy učitelé zjistili, že si nepřepisoval ani zápisky do sešitů a nemá odkud čerpat teoretické znalosti. Jeho výchovný problém silně souvisí i s problémem vzdělávacím. Byl šikovný a nadaný, najednou se však zasekl na úrovni sedmé třídy. V druhé vlně covidu přešla škola plně na distanční výuku skrze program Microsoft Teams. V hodinách, které probíhaly online, začal vyrušovat. Rád působil suverénně, strhával na sebe pozornost a bavil své spolužáky (např. v hodinách češtiny četl záměrně jiná slova a komolil je do vtipných podob, měnil hlasy...), postupem času začal být k učitelům drzý. Choval se k nim, jako kdyby byli kamarádi. Pro ilustraci předkládám některá z jeho slov: "A co je? Ona už je nějaká hodina?", "Nevadí, že jsem ještě v pyžamu?", "Proč bych to měl dělat, když se mi nechce?".
Jelikož patří mezi jeho zájmy počítače, dokázal se v prostředí MS Teams zorientovat rychleji než někteří učitelé. I v tomto ohledu začal výuku narušovat a některým učitelům cíleně např. vypínal mikrofon. V jiných situacích učitelům dokonce tykal. Svým chováním už nepřišel spolužákům vtipný, jako tomu bylo na počátku distanční výuky, ale začal je tím rušit a otravovat je. Možná si to uvědomil, protože se na hodiny přestal připojovat a vymýšlel si nejrůznější omluvy, mnohdy kuriózní jako "Musel jsem hlídat nemocného psa." Poté, co škola kontaktovala rodiče, se několik týdnů výuky účastnil, ale po čase se začal zase odpojovat až výuku vynechával úplně. V ten moment ho začali omlouvat i rodiče. Tento problém pokračoval i po návratu do škol. Sice ztratil odhodlání a už nebyl tak drzý jako při online výuce, na druhou stranu však začal velmi často chybět, protože si uvědomil, že je přehlcený informacemi, kterým nerozumí. Jediným řešením pro něj byl očividně únik z vyučování. I tyto absence mu rodiče omlouvali.
Žák se narodil jako jedináček do úplné rodiny s patriarchálním řízením, kdy má vždy poslední slovo otec. Je zcela patrné, že do syna vkládá své ambice, které jsou mnohdy neoprávněné a postavené na nereálném základu. Snaží se omlouvat jeho nedostatky a veškerou vinu svalovat na vyučující. U chlapce nebyly diagnostikovány žádné poruchy učení, poruchy chování a pozornosti ani jiná duševní onemocnění. Před covidovou pandemií byly studijní výsledky žáka lehce nadprůměrné, s příchodem distanční výuky se však stal žákem podprůměrným. V kolektivu byl vždy oblíbený, užíval si pozornost spolužáků. Často byl označován jako 'třídní smíšek'. Během distanční výuky si však pozornost začal vynucovat násilím, což vedlo k jistému ochladnutí vztahů mezi ním a jeho spolužáky.
V sedmé třídě byl žák učiteli upozorňován e-mailem, že neplní své studijní povinnosti, dostával čas navíc, aby mohl úkoly splnit dodatečně, ale toto řešení nemělo žádný účinek. Učitelé od něj neměli žádné výstupy z učení, z nařízení ho však nemohli nechat propadnout. V osmé třídě se snažili situaci zpočátku řešit se samotným žákem, ať už přímo ve výuce v době, kdy se rušivé chování objevilo, nebo následně bez přítomnosti spolužáků či skrze e-mail. Vždy se snažili dbát na individuální domluvu, protože chápali složitost distanční výuky a její neblahý vliv na některé žáky. Žák si však raději nechal zapsat pětku, než aby projevil jakoukoliv snahu. Když nebyla domluva úspěšná, obrátili se na rodiče. Ti zajistili, že se několik následujících týdnů připojoval na distanční výuku, svojí přítomností však začal výuku opět narušovat. Když domluva nepomáhala, vždy byla možnost vypnout jeho mikrofon nebo ho z hodiny zcela odpojit, aby nerušil ostatní spolužáky. K tomuto radikálnímu řešení však nikdo z učitelů nepřistoupil. Problém s vyrušováním odmítli rodiče řešit. V době výuky nebyl ani jeden z nich doma a nevěřili, že by jejich syn mohl výuku jakkoliv narušovat. Po návratu do škol se sice chování žáka částečně zlepšilo, bez počítače a tváří tvář učiteli najednou ztratil své přehnané sebevědomí, navykl si však řešit své problémy omluvenkami, které mu rodiče znovu psali. Škola provedla další intervenci a rozhovory s rodiči, ti však svého syna hájili a veškerou vinu viděli na straně školy a vyučujících. Škola byla nucena předat hlášení na Orgán sociálně-právní ochrany dětí, kde je situace momentálně v řešení.
Ačkoliv se učitelé snažili s žákem individuálně domluvit a poskytnout mu potřebný prostor, aby mohl plnit své studijní povinnosti, nebyl ze strany žáka projeven žádný zájem. Povinnosti nadále neplnil a výuku narušoval stále víc. Začali si na něj stěžovat i spolužáci, pro které byla jeho nepřítomnost na hodinách najednou příjemná. Krátkodobě po rozhovoru s rodiči žák začal plnit to, co měl, avšak nedokázal si pomoct a stále vyrušoval. Je však jasně patrné, že rodiče byl schopný poslechnout, pokud mu věnovali dostatek času. Z dlouhodobého hlediska bylo v řešení problému velkým přínosem ukončení distanční výuky. Tváří v tvář učitelům si žák netroufl narušovat výuku takovým způsobem, jako tomu bylo při online hodinách. Stále se však nepodařilo vyřešit jeho lhostejnost, s kterou k výuce i školnímu prostředí přistupuje. Nyní je v 9. ročníku a chování žáka není nijak výrazně rušivé, občas prohodí vtipnou poznámku, ale nedochází k narušení výuky. Má nedostatek znalostí z předešlých ročníků.