The situation arose when I worked as an assistant at a school and the class teacher overlooked the needs of the student. His problem behavior manifested itself when he had to do something he was not good at, especially writing. He began to avoid tasks, resigning himself to them, hiding, asking others for help, or just watching idly. He called himself incapable and refused to try because he thought he was stupid and others thought so too. This was most evident when they refused to work on projects that involved writing out and summarizing information from books.
The trigger for his behavior was his dyslexic difficulties. The teacher failed to estimate what the student could handle and thus overworked the student, which led to problem behavior. When he fell behind, he was scolded by the teacher, and his reactions gradually worsened. The more tasks he had and the more stupid he felt, the more he gave up. The teacher was very goal-oriented and expected the same quality from the children, but did not treat them as individuals, which caused this student to suffer.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes 
I supported the student in various ways and we progressed step by step. At first we focused on writing in the lines and used motivations and mnemonics. We worked with fewer tasks and I gave him constant support and praise for every little success. I also communicated with his parents, who were very supportive and cooperative with me.
Support, Interview
Thanks to our joint work, the situation has improved. I spent a lot of time at school for my thesis, which allowed me to devote myself to the student and work with various aids.
8 let, 2.třída
Čtení komixů, kamarádi, cyklistika
Lhaní
Mgr.
K tomuhle případu došlo v době, kdy jsem dělala asistentku v Montessori škole a třídní učitelka přehlížela potřeby tohoto žáčka...Jeho problémové chování začalo ve chvíli, kdy měl ten žák dělat něco, co mu nejde – co se týká psaní, to se začal plnění úkolů vyhýbat, a došlo to i do chvíle, kdy na to úplně rezignoval, někam se schoval, chtěl po ostatních, aby mu to udělali a podobně. Spíš na to kašlal ve smyslu, že je stejně hloupej, tak proč by to měl dělat, že si to o něm stejně všichni myslej, že to dělat nebude a že to není potřeba, takže může sedět a může se jen tak koukat do blba. Radši se nazval neschopným jako omluvu svých přístupů. Nejvíc se to ale projevovalo tak, že nechtěl dělat projekty. Tak to v Montessori školách bývá. Vezmou se knížky a děti z toho mají udělat shrnutí. Je to o vypisování a samostatnosti. A tohle ho vždy přehltilo a začal kopat dolem kopat kolem sebe.
Spouštěčem jeho chování byly jeho dyslektické potíže. Učitel nedokázal odhadnout, co žák zvládne, a tím ho přetěžoval, což vedlo k problémovému chování. Když začal nestíhat, dostal od učitelky vynadáno. Jeho reakce na tyhle situace se časem zhoršovaly. Čím víc úkolů měl a čím si připadal hloupější, tím víc se vzdával a dělal místo toho nesmysly. Učitelka byla velmi cílevědomá a očekávala stejnou vlastnost od dětí, ale nezacházela s nimi jako s jednotlivci, což způsobovalo, že tento žák trpěl.
Snažila jsem se ho podporovat všemožnými způsoby. Snažili jsme se krok po krůčku. První jsme se soustředili na psaní do linek. Psal totiž úplně mimo linky. Vytiskla jsem mu papír s letadlem (věděla jsem, že ho má rád) a snažili jsme se ho vybarvit. Pak jsem si říkali říkanky o tom, jak letadlo letí, jak psát písmenka, protože byl i problém v tom, že si nepamatoval, jak psát ty tvary. Takže jsme si vymýšleli různé motivace a mnemotechnické pomůcky. A krásný bylo, že si to pamatoval a ty motivace mi říkal i o rok později potom. To bylo neuvěřitelný. Vždycky jsem za ním přišla, sedla si a pracovala s ním. Namísto 10 vět, co měli přepsat jsme jeli na menší cíle. Hodně to pomohlo. Dávala jsem mu menší množství úkolů a byla tam má neustálá podpora. Chválit, chválit, chválit. Za každou malou věc. Radovat se z každého malého úspěchu a zlepšení. Hlavně to říkat i jeho rodičům. Bohužel se nepodařilo úplně odbourat to jeho přesvědčení, že je hloupej, ale podpora ze všech stran tam byla. Měl úžasný rodiče. Hodně se mnou spolupracovali.

Díky naší společné píli se situace zlepšila. Trávila jsem na škole hodně času kvůli diplomové práci, což mi umožnilo věnovat se žákovi. Měla jsem dost pomůcek, se kterými jsme pracovali.