The described situation concerns a student who was 16 years old at the time of the incident and was entering the second year of a four-year high school. The student was known at school for her specific behavior and appearance. She could often be smug and insulting, not only towards her classmates but sometimes also towards the cantors. At the same time, however, she tried to appear well-read and intellectual. She never admitted that she didn't understand something or that she wasn't good at something. She wanted to be the center of attention in any company. She stood out at first glance with her dressing. She always wore wide cloth pants and rather specific tops. Normally one wouldn't notice such a thing, after all it wasn't anything outrageous or tacky, but over time it became clear that the reason the schoolgirl was wearing this outfit was simple. She wanted to impress, maybe even shock in some cases.
The origin of her behavior is almost exemplary, we can find it in her family, which can be euphemistically described as dysfunctional. The father left the family a long time ago, the mother often quarreled with her daughter, and her siblings, who were from another marriage, practically did not communicate with her. He didn't learn more about her family because even the professor telling this story didn't know more details and it wasn't appropriate to speculate. The collective of her class was also specific. A number of weirdos were found in it (in a positive way). This was perhaps the student's great luck, as the classroom atmosphere was very pleasant and, above all, tolerant. Elsewhere, an eccentric and hot-tempered student might have been threatened with bullying, but this was not the case here. However, it must be admitted that she did not make many friends here. The rest of the class rather avoided her because they couldn't find common ground with her. It is worth noting here that the professor noticed during the lessons that the boys in the class, in particular, made insinuations about the student, to the effect that this girl is strange and always says something nonsense. One such sentence was, for example, the statement: "It will be something...
Verbal aggression
Before we start with the description of the incriminated moment itself, we should also say something about our professor, who describes this case study. She was and still is the most tolerant professor at this four-year high school. He promotes modern approaches to teaching at every opportunity. He lets even older students play during lessons and thus learn, requiring creativity from the students. The students can even call her by her first name, if that's more comfortable for them. She entered the classroom and started the lesson. It was already the umpteenth lesson of the day, the students were no longer completely rested and fatigue was evident in their approach to the lesson. She tried to break up the class and was quite successful. I can't remember exactly what the fabric of the watch was, but that's not that important. In any case, she wanted to know the opinion of the pupils, what they thought about the given issue. I always try to talk and force the students who look the most bored and tired to be active. Today I know that the student had already had one argument with the professor, and even earlier she had an argument with her mother, so she was very irritated. However, she could not have known that at that moment, I simply saw a student who looked displeased, was stretched out on a bench and was chewing. I never had a bad relationship with the student, I tolerated her moods and she was never excessively rude to me. However, when I confronted her with the question that day, she reacted very rudely. I can't remember the whole dialogue exactly, anyway, the student said something rude, and she was talking to me about everything. The rest of the class was as if scalded, everyone understood that the student had crossed all boundaries. She abused my tolerant attitude and behaved inappropriately. I had to react, but at that moment I didn't realize how important my reaction would be. I don't remember exactly how I answered, anyway I brushed the student off. I felt a sense of satisfaction from the reaction of the class. As if they thought someone had finally shown the girl what would happen if she went too far. The class continued and nothing else out of the ordinary happened. The student was quiet and did not show herself anymore. On the other hand, I began to realize my mistake minute by minute. I should have reacted differently, of course I had to warn her about her mistake, but I behaved accordingly. I could say this to my peers, but not to a student. The worst part was that the situation happened in front of the whole class. I realized that I couldn't leave it like this. Right after the lesson, I went to see the student and we clarified the whole situation. I started by apologizing for my actions. This obviously calmed the student down a lot, as she was affected by the conflict more than it might seem at first glance and my apology meant a lot to her. She explained to me why she was so irritated and what had happened to her. This was information I did not have before and I now regretted my actions even more. At the end of the entire conversation, which lasted only a few minutes, the student also apologized to me for her behavior. I appreciate that a lot, because it was clear that she is also aware of her mistake.
Disrespectful communication, Interview
Today, with hindsight, I know that I should have proceeded differently. I am glad that I went to the student right after the lesson, I did not wait several hours or days, I immediately tried to save this unfortunate situation. This may have helped the relationship between the student and me, but not the relationship between the student and the class. If I could go back the whole class today and behave differently, of course I wouldn't react to the stubborn girl with a counterattack in the first place. Of course, I could not go through a similar situation without reacting, but I could, for example, ask the pupil not to behave like this or reprimand her for her actions. As for my private conversation with the student after class, I would also like to change and correct it. It would be best to "conflict
16 let, 2. ročník čtyřletého gymnázia
Móda, vzhled, snaha o extravagantnost
Magistr, aprobace pro střední školy (dějepis, zsv)
Popisovaná situace se týká žákyně, které bylo v době incidentu 16 let a docházela do druhého ročníku čtyřletého gymnázia. Žákyně byla ve škole známá svým specifickým chováním a vzezřením. Často uměla být samolibá a urážlivá, a to ne pouze vůči svým spolužákům ale občas i vůči kantorům. Zároveň se však snažila vypadat sečtěle a intelektuálně. Nikdy nepřiznala, že něčemu nerozumí nebo že jí něco nejde. V každé společnosti chtěla být středem pozornosti. Odlišovala se na první pohled svým oblékáním. Nosila vždy široké látkové kalhoty a k tomu poměrně specifické svršky. Běžně by si člověk takové věci nevšímal, ostatně nebylo to nic pobuřujícího nebo nevkusného, časem se ale ukázalo, že důvod, proč toto oblečení žákyně nosí, je jednoduchý. Chtěla zaujmout, možná i v některých případech šokovat.
Původ jejího chování je skoro až vzorový, můžeme ho najít v její rodině, která se dá eufemisticky označit za nefunkční. Otec rodinu opustil již dávno, matka se s dcerou často hádala a její sourozenci, kteří byli z jiného manželství, s ní prakticky nekomunikovali. Víc se o její rodině nedozvěděl, protože ani sama profesorka vyprávějící tento příběh neznala další podrobnosti a do dohadů nebylo vhodné se pouštět. Kolektiv její třídy byl taktéž specifický. Našla se v něm řada podivínů (myšleno pozitivně). To bylo možná velké štěstí žákyně, jelikož třídní atmosféra byla velmi příjemná a hlavně tolerantní. Jinde by možná hrozila pro výstřední a prchlivou žákyni šikana, zde tomu tak nebylo. Dlužno je však přiznat, že si zde moc kamarádů nenašla. Zbytek třídy se jí spíše stranil, protože s ní nedokázal najít společnou řeč. Hodí se zde podotknout, že profesorka si během hodin všimla, že na žákyni mají především chlapci ve třídě narážky v tom smyslu, že je tato dívka zvláštní a vždy řekne něco nesmyslného. Jednou z takových vět bylo například prohlášení: „To zas bude něco…
Než začneme s popisem samotného inkriminovaného momentu, měli bychom si říct taktéž něco k naší paní profesorce, jež popisuje tuto kazuistiku. Jednalo se a stále se jedná o nejtolerantnější profesorku na tomto čtyřletém gymnáziu. Prosazuje v každé příležitosti moderní přístupy k výuce. Nechává i starší studenty, aby si hráli při hodinách a tím se učili, vyžaduje po žácích kreativitu. Dokonce ji mohou žáci oslovovat křestním jménem, je-li jim to příjemnější. Vešla do třídy a začala hodinu. Jednalo se již o několikátou hodinu toho dne, studenti nebyli již zcela odpočatí a únava byla na jejich přístupu do hodiny znát. Snažila se třídu rozebrat a docela se to i dařilo. Nedokážu si vzpomenout, co přesně bylo látkou dané hodiny, to ale není ani až tak důležité. Každopádně chtěla znát názor žáků, co si o dané problematice myslí. Vždy se snažím probrat a donutit k aktivitě ty studenty, kteří vypadají nejvíc otráveně a unaveně. Dnes už vím, že měla žákyně za sebou již jednu hádku s profesorkou, a ještě dříve se pohádala s matkou, takže byla silně podrážděná. Avšak to v tu chvíli nemohla vědět, viděla jsem zkrátka studentku, která se tvářila nespokojeně, byla roztažená na lavici a žvýkala. Já s žákyní nikdy neměla špatný vztah, tolerovala jsem její nálady a ona se ke mně nikdy nechovala přehnaně neslušně. Když jsem ji toho dne však konfrontovala s otázkou, reagovala velice drze. Přesně si již nedokážu na celý dialog vzpomenout, každopádně žákyně odsekla něco neslušného, a ke všemu mi tykla. Zbytek třídy byl jako opařený, všichni pochopili, že žákyně překročila veškeré hranice. Zneužila mého tolerantního přístupu a zachovala se nevhodně. Musela jsem reagovat, v tu chvíli mi však nedošlo, jakou důležitost bude moje reakce mít. Přesně si nepamatuji, jak jsem odvětila, každopádně jsem žákyni setřela. Z reakce třídy jsem vycítila pocit zadostiučinění. Jako by si říkali, že konečně někdo té holce ukázal, co se stane, když bude zacházet moc daleko. Hodina pokračovala a nic dalšího zvláštního se nestalo. Žákyně byla potichu a dále se již neprojevovala. Zato já jsem si začala minutu za minutou uvědomovat svou chybu. Měla jsem reagovat jinak, samozřejmě jsem ji musela upozornit na její chybu, ale zachovala jsem se podle. Tohle bych mohla říct své vrstevnici, nikoli však studentce. Nejhorší bylo to, že situace se stala před celou třídou. Uvědomovala jsem si, že takto to nemohu nechat. Hned po hodině jsem šla za žákyní a celou situaci jsme si vyjasnily. Začala jsem já s tím, že se omlouvám za své jednání. To žákyni evidentně velmi uklidnilo, jelikož byla konfliktem zasažena víc, než by se na první pohled mohlo zdát a moje omluva pro ni hodně znamenala. Vysvětlila mi, proč je tak podrážděná a co se jí stalo. To byly informace, které jsem předtím neměla a litovala jsem nyní svého jednání ještě víc. Na závěr celé konverzace, která trvala pouhých pár minut se mi žákyně za své chování taktéž omluvila. Toho si hodně cením, jelikož bylo jasné, že si je svého pochybení taktéž vědoma.
Dnes s odstupem času vím, že jsem měla postupovat jinak. Jsem ráda za to, že jsem hned po hodině za žákyní šla, nečekala jsem několik hodin nebo dní, okamžitě jsem se snažila tuto nešťastnou situaci zachránit. To možná pomohlo vztahu mezi žákyní a mnou, nikoliv však vztahu žákyně se třídou. Pokud bych dnes mohla celou hodinu vrátit a zachovat se jinak, v první řadě bych samozřejmě nereagovala na přidrzlou dívku protiútokem. Jistě, nemohla bych podobnou situaci přejít bez reakce, avšak mohla jsem například žákyni požádat, aby se takto nechovala nebo ji pokárat za její jednání. Co se týče mojí soukromé konverzace s žákyní po hodině, taky bych ji chtěla změnit a opravit. Nejlepší by bylo se ke „konfliktu