The situation happened on one of the usual, but quite demanding stressful days. I had a different class every hour and the children were very naughty. The lesson has started in the class in which I am the class teacher. The children shouted at each other, did not listen, did not perceive my admonitions. The class started and they started to communicate quite normally. I was explaining the material and the guys in the back pews started laughing and interrupting, again. One student took out his snack and started eating, rustling the bag it was in. I warned him, but he didn't listen. He rocked the chair, inflated the bag and popped it. Unfortunately, my nerves snapped and I started yelling at him across the class: "Do you have to eat all the time?!" That's why you're so fat!
All the students were unruly, so I didn't know what to do with them. Otherwise, on normal days, they are not so naughty. Yes, it's not the best, but it's not terrible either. The student in question belongs to a group of boys who are the leaders of the class, therefore he likes to draw attention to himself, he is such a class comedian, but he can also be very clever and hardworking.
Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
Honestly, at the given moment, when I started yelling at the student, I did not realize that it could humiliate him so much. So I reacted thoughtlessly and simply shouted the aforementioned. I was already pretty exhausted mentally that day and this was the last straw. On the other hand, after this incident, the whole class calmed down and we could continue to work and discuss the material I had prepared. Taking my anger out on one student probably wasn't the best idea, but it served its purpose.
Disrespectful communication
After the incident, all the anger left me, but instead, minor regrets came. The students then worked as they should and the lesson went in the right direction. Everyone worked well together and no one was disruptive. Just looking at the student, I felt that he was really sorry for what I said to him. He didn't make eye contact with me for a while and didn't even show himself like he had in the previous hours. On the one hand it was very good and on the other hand it didn't come under the right conditions. Over time, everything returned to normal.
10 let, 5. ročník
Čas strávený s kamarády, fotbal, parkur
Rušení výuky
Magisterský titul, aprobace: Český jazyk a Občanská výchova
Situace se stala v jeden z běžných, ale stresově poměrně náročných dnů. Měla jsem každou hodinu jinou třídu a děti byly velmi neposlušné. Začala hodina ve třídě, ve které jsem třídní učitelkou. Děti se překřikovaly, neposlouchaly, nevnímaly má napomenutí. Hodina započala a ony začaly docela normálně komunikovat. Vysvětlovala jsem látku a kluci v zadních lavicích se začali smát a vyrušovat, zase. Jeden žák si vytáhl svačinu a začal jíst a šustit sáčkem, ve kterém ji měl. Napomenula jsem ho, ale neuposlechl. Houpal na židli, nafoukl sáček a praskl ho. Bohužel mi praskly nervy a začala jsem na něj přes celou třídu křičet: „Musíš neustále něco jíst?! Proto jsi tak tlustý!
Všichni žáci byli neukáznění, tudíž jsem nevěděla, co už s nimi dělat. Jinak v běžných dnech nejsou až tak zlobiví. Ano, nepatří mezi nejhodnější, ale není to ani nic strašného. Dotyčný žák patří do skupinky kluků, kteří jsou lídry třídy, tudíž rád na sebe upoutává pozornost, je takovým třídním komediantem, ale dokáže být i velmi šikovný a snaživý.
Upřímně v daný moment, co jsem na žáka začala křičet, neuvědomovala jsem si, že by to mohlo ponížit tolik jeho osobu. Tudíž jsem zareagovala bezmyšlenkovitě a prostě zakřičela to výše zmíněné. Byla jsem psychicky už poměrně dost vyčerpaná za ten den a tohle byla poslední kapka. Na druhou stranu po tomto incidentu se celá třída zklidnila a mohli jsme dále pracovat a probrat látku, kterou jsem měla připravenou. Vybít si mou zlost na jednom žákovi nebyl asi nejlepší nápad, ale splnilo to svůj účel.
Po incidentu ze mě opadla veškerá zlost, ale přišly naopak menší výčitky. Žáci následně pracovali, jak měli a hodina se ubírala správným směrem. Všichni hezky spolupracovali a nikdo už nevyrušoval. Jen při pohledu na žáka jsem cítila, že ho to opravdu mrzí, co jsem mu řekla. Nějakou dobu se mnou nenavazoval oční kontakt a ani se neprojevoval, jako v předchozích hodinách. Na jednu stranu to bylo moc dobré a na druhou to nepřišlo za správných podmínek. Postupem času se všechno vrátilo do normálu.