would name this problematic situation as repeated unpreparedness for teaching, not bringing aids, not completing homework, non-cooperation on the part of the pupil and on the part of the parents, and complete lack of interest in teaching on the part of both the pupil and the parents. This is a 4th grade student in the first grade who is in alternate care and whose environment at home is unstimulating and his parents are indifferent to all his problematic behavior. When I started teaching this student, he didn't cooperate right from the start, he didn't bring his homework, he forgot his tools and so on, but at that moment I didn't know that it would be extraordinary. Sometimes almost every child forgets, that's why I didn't stop at his behavior in the beginning.
After about a month of teaching, I realized that there would probably be problems with the student, because there was not a single class when he had everything in order. He didn't bring gadgets to class and never did his homework, he rather fell behind in class. Even worse than his non-cooperation was his complete indifference. I have such a system that for every minor problem I make a dot for the students and for every three dots they get a note. In the first two months, the aforementioned student received three grades and nothing changed at all. I expected at least a reaction from the parents, but none came, and so I understood that although a note can be a big exclamation point for other children, in this case, writing notes for repeated unpreparedness was completely ineffective and was not the right solution.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching
The situation continued and, as a result of the notes, the pupil was reprimanded by the school principal on his report card in the mid-term. To my surprise, even this fact did not interest the parents. It was interesting that the student never tried to make excuses or lie, he admitted his unpreparedness, but did not give a reason, and the reprimand did not evoke any emotions in him. During the conversation with other female colleagues, I found out that the student behaves the same way in other classes, but no one came up with an effective solution or how to get the student to cooperate. The change came when last year they allowed us a tutoring plan as support, which the children have beyond the lessons. So I thought of offering tutoring to the student, as he was also a little behind the others in English lessons. The student didn't want to, but after consulting with my colleagues, I convinced him to tutor and I did it in my spare time. Tutoring usually took place in a group of three or four children, we repeated the material from the lesson and did homework. Thanks to the small number of children in the group, I had the opportunity to devote much more intensively to the student.
Agreement, Consequences, Support, Interview
It turned out to work and the pupil was happy to be shown an interest in him. Gradually, he began to look forward to tutoring, because he saw that he liked the material and at the same time understood English better, so his results in classes also improved, he no longer had tests in five but, for example, in three. We mostly managed homework with tutoring, so the student could be prepared for the lessons. Wearing the aids didn't change on its own, but we agreed that he could keep the aids at school, so he could wear them in class and working with him improved significantly. After that, he also started attending tutoring in the Czech language and mathematics. The individual approach really benefited the student. In the domestic environment, there is probably no interest in him, and it turned out that this is what he needs. Of course, for us as educators, tutoring means extra time beyond our normal work, but at least in this example it was worth it. I think the situation turned out well in the end, but it took us a long time to find a suitable solution and it is also possible that we started solving the whole situation too late. It is natural that a person does not know the solution to all situations immediately, but next time I would probably start looking for it earlier.
žák na prvním stupni (4.třída)
V kolektivu si chlapec vede dobře, rád si hraje s ostatními dětmi, ve volném čase s nimi chodí ven.
Nespolupráce,Pasivita
Mgr., aprobace anglický jazyk, český jazyk pro cizince
Tuto problematickou situaci bych pojmenovala jako opakovanou nepřipravenost na výuku, nenošení si pomůcek, neplnění domácí přípravy, nespolupráce ze strany žáka i ze strany rodičů a naprostý nezájem o výuku jak od žáka, tak od rodičů. Jedná se o žáka 4. třídy na prvním stupni, který je ve střídavé péči a jehož prostředí doma je nepodnětné a veškeré jeho problémové chování je rodičům lhostejné. Když jsem tohoto žáka začala učit, hned od začátku nespolupracoval, nenosil domácí úkoly, zapomínal pomůcky a tak dále, v tu chvíli jsem ale ještě nevěděla, že to bude mimořádné. Občas téměř každé dítě zapomene, proto jsem se ze začátku nad jeho chováním nijak nepozastavila.
Po asi měsíci výuky jsem si uvědomila, že s žákem asi budou problémy, protože nebyla jediná hodina, kdy by měl všechno v pořádku. Nenosil si pomůcky do hodin a nikdy neplnil domácí úkoly, ve výuce spíše zaostával. Ještě horší než jeho nespolupráce byla ale jeho naprostá lhostejnost. Mám takový systém, že za každý menší problém si udělám u žáků puntík a za každé tři puntíky dostanou poznámku. Zmiňovaný žák během prvních dvou měsíců dostal poznámky tři a vůbec nic se nezměnilo. Čekala jsem alespoň reakci ze strany rodičů, žádná ale nepřišla a tak jsem pochopila, že ačkoliv u jiných dětí může být poznámka velký vykřičník, v tomto případě bylo psaní poznámek za opakovanou nepřipravenost naprosto neefektivní a nebylo to to správné řešení.
Situace pokračovala a v důsledku poznámek dostal žák na vysvědčení v pololetí napomenutí ředitele školy. K mému údivu ale ani tato skutečnost rodiče nezajímala. Zajímavé bylo, že nějaké vymlouvání nebo lhaní žák nikdy nezkoušel, ke své nepřipravenosti se přiznával, ale důvod neudával a napomínání v něm nevyvolávalo žádné emoce. Během rozhovoru s dalšími kolegyněmi jsem zjistila, že se žák stejně chová i v jiných hodinách, nikdo ale nepřišel na efektivní řešení nebo na to, jak žáka zaujmout ke spolupráci. Změna nastala, když nám minulý rok umožnili plán doučování jako podporu, což mají děti nad rámec hodin. Napadlo mě tedy nabídnout žákovi doučování, jelikož v hodinách angličtiny také trochu zaostával za ostatními. Žákovi se nechtělo, ale po poradě s kolegyněmi jsem ho na doučování přesvědčila a dělala jsem ho ve svém volném čase. Doučování obvykle probíhalo ve skupině třech nebo čtyř dětí, opakovali jsme látku z hodiny a dělali jsme domácí úkoly. Díky malému počtu dětí ve skupině jsem měla příležitost se žákovi věnovat mnohem více intenzivně.
Ukázalo se, že to zafungovalo a žák byl rád, že o něj byl projeven zájem. Postupně se začal na doučování těšit, protože viděl, že mu látka jde a zároveň angličtině lépe rozuměl, takže se i jeho výsledky v hodinách zlepšily, už neměl testy za pět ale například za tři. Domácí úkoly jsme většinou zvládali na doučování, tudíž žák mohl být na hodiny připraven. Nošení pomůcek se samo od sebe nezměnilo, ale dohodli jsme se, že si může pomůcky nechávat ve škole, takže je mohl do hodin nosit a práce s ním se výrazně zlepšila. Poté začal chodit na doučování také z českého jazyka a matematiky. Individuální přístup žákovi opravdu prospěl. V domácím prostředí o něj pravděpodobně zájem jeven není a ukázalo se, že to je to, co potřebuje. Pro nás jako pedagogy samozřejmě doučování znamená čas navíc nad rámec naší běžné práce, ale minimálně u tohoto příkladu to stálo za to. Myslím, že situace nakonec dopadla dobře, ale dlouho nám trvalo přijít na to vhodné řešení a také je možné, že jsme celou situaci začali řešit příliš pozdě. Je přirozené, že člověk nezná řešení všech situací ihned, ale příště bych ho nejspíš začala hledat dříve.