saw the pupil for the first time two years ago at the kindergarten he attended. Since I was supposed to have the boy in the class from September, I wanted to know what he was capable of and what he could do. I was told at the nursery school that the pupil likes running water, eating and walking outside the most. He cannot handle any form of communication. When he is dissatisfied, he reacts aggressively. When I saw him, he was having a snack. Rohlík somehow managed to eat himself, spilling the drink from the mug all around him. I couldn't imagine at all how a student would manage to integrate into a class that already had some established rules and regime. There are five students in the class - three students with combined disabilities are educated according to the educational plan of elementary school I and II. part and two pupils with moderate mental disabilities. In addition to the pupil, two more pupils were to join from September, each educated according to a different educational program. No matter how hard I tried, I couldn't imagine how I would be able to educate students in one class and teach them the basics they should know and how I would be able to attend to others who have completely different priorities and who need a completely different approach and among them was and the pupil. It was clear to me on the very first day of school that I had a difficult task ahead of me. A large number of people (students and parents) gathered in the classroom, and the student could not handle this situation at all. He lashed out at his mother, who tried to calm him down, but it didn't work. He pinched and scratched her. You could see that he was nervous, dissatisfied and wanted to go away.
Upon arrival, the student started running around the whole class, then started loudly 'protesting' and then attacking because I didn't comply with what he wanted. But I didn't know what it was. The worst was when he started attacking other classmates. I tried to find an activity that would interest him at least for a while, so that I could devote myself to the other students as well. In the first few days it seemed more like 'who will survive'. I was desperate about it. Together with the female assistants, I tried to come up with a strategy that could work, because the atmosphere in the classroom became unbearable. His classmates were beginning to fear the student because his behavior was erratic. He had to be under constant supervision and working with other pupils was almost impossible. The student found a few favorite toys that were able to occupy him for a while and he often resorted to self-gratification. Again he found some stereotypical behavior and a certain mode in his activities. I needed to start setting up a routine and learning basic skills (talking about drinking, putting on shoes independently, etc.), but it was not possible at all in the conditions that prevailed in the classroom.
Diagnosis, Emotional outbursts, Physical aggression, Violation of classroom/school rules
To find out what the student can do and what activities he is capable of, I needed a quiet environment. I agreed with a colleague and used the premises of the school club. When the student had a calm and individual approach, it was quite nice to work with him. I started with short activities like taking apart the insert and then I chose an activity that he likes as a reward. In this case, running water. During some activities, he became furious and didn't want to finish them, so I did them together with him, even though he didn't want to. It was important that he get the job done and a reward could follow. It was clear to me that the pupil and his two other classmates with severe mental disabilities cannot be educated together in the same class with the others. In order for their education to be meaningful, they need a specific and much more individual approach. Increased use of the relaxation zone, visits to the Snoezelen, elements of basal stimulation, music therapy, etc. So I went to consult with the school management and came up with the idea of dividing the class into two smaller units. While for the main subjects such as reading, writing and arithmetic, in the case of the pupil intellectual and sensory education, the pupils would be separated and in educational subjects everyone would spend time together, so that there would be no separation of pupils. The proposal was accepted, I also had the premises secured, but I needed another assistant so that there would be two people in both classes. Even that was finally resolved and the class was divided. The atmosphere in both classrooms calmed down considerably. The student started to work intensively on the work-reward regime and I then started working with him on a way of communication that he would understand and that would suit him, so that we could prevent attacks of aggression from situations that he does not understand. He didn't really understand the pictograms and photos, but he reacted very well to real objects and very quickly learned and connected which object goes with what (shoe = walking outside, diaper = going to the changing room, ball = visiting the gym, etc.) After all these changes the pupil has calmed down considerably and his behavior is now more readable. Of course, attacks of aggression still occur sometimes, but usually we already know their cause and manage to manage them in a short time.
Support, Transfer of student, Cooperation with experts
The student now attends another class where they constantly focus on improving the communication system and self-service activities. He still has a lot of work to do, but you can see the incredible progress he has made since first grade.
9let, 3. ročník základní školy speciální
Procházky v přírodě, pobyt v místnosti snoezelen, muzikoterapie
1.kazuistika Mgr. – český jazyk, Mgr. – speciální pedagogika 2. kazuistika Mgr. – speciální pedagogika
Poprvé jsem žáka viděla před dvěma lety v mateřské škole, kterou navštěvoval. Jelikož jsem měla chlapce mít od září ve třídě, chtěla jsem vědět, co zvládá a co všechno umí. Ve školce mi bylo sděleno, že žák má nejraději pouštění vody, jídlo a procházky venku. Jakýkoliv způsob komunikace nezvládá. Když je nespokojený reaguje agresivně. Když jsem jej viděla, svačil. Rohlík nějakým způsobem zvládl sníst sám, pití z hrnečku vyléval všude kolem sebe. Vůbec jsem si nedokázala představit, jak se žák zvládne začlenit do třídy, která už měla nějaká zajetá pravidla i režim. Ve třídě je pět žáků – tři žáci s kombinovaným postižením vzděláváni podle vzdělávacího plánu zšs I. a II. díl a dva žáci se středně těžkým mentálním postižením. Kromě žáka měli od září nastoupit další dva žáci, každý vzděláván podle jiného vzdělávacího programu. Ať jsem se snažila sebevíc, neuměla jsem si představit, jak v jedné třídě zvládnu vzdělávat žáky a učit je základům, které mají umět a jak se zvládnu věnovat těm ostatním, kteří mají úplně jiné priority, a kteří potřebují úplně jiný přístup a mezi ně patřil i žák. Hned první školní den mi bylo jasné, že mě čeká nelehký úkol. Ve třídě se nashromáždilo velké množství osob (žáci společně s rodiči) a žák tuto situaci naprosto nezvládal. Útočil na matku, která se ho snažila uklidnit, ale nefungovalo to. Štípal ji a škrábal. Bylo na něm vidět, že je nervózní, nespokojený a chce odejít pryč.
Po příchodu začal žák pobíhat po celé třídě sem tam, potom začal hlasitě 'protestovat' a následně útočit, protože jsem nevyhověla tomu, co chtěl. Jenže já nevěděla, co to je. Nejhorší bylo, když začal útočit na ostatní spolužáky. Snažila jsem se najít činnost, která by ho alespoň na nějakou chvíli zaujala a já se tak mohla věnovat i ostatním žákům. V prvních pár dnech to vypadalo spíš jako 'kdo přežije'. Byla jsem z toho zoufalá. Společně s asitentkami jsem se snažila vymyslet strategii, která by mohla fungovat, protože atmosféra ve třídě začala být neúnosná. Spolužáci se žáka začínali bát, protože jeho chování bylo nevyzpytatelné. Musel být neustále pod dozorem a práce s ostatními žáky byla skoro nemožná. Žák si našel pár oblíbených hraček, které ho dokázaly na chvíli zabavit a často se uchyloval k sebeuspokojování. Opět si našel nějaké stereotypní chování a určitý režim ve svých činnostech. Potřebovala jsem začít s nastavováním nějakého režimu a učení základních dovedností (říct si o pití, obout si samostatně boty apod.), ale v podmínkách, které panovaly ve třídě to nebylo vůbec možné.
K zjištění toho, co žák zvládá a jakých činností je schopen, jsem potřebovala nějaké klidné prostředí. Domluvila jsem se s kolegyní a využila prostory školní družiny. Když měl žák klid a individuální přístup, tak se s ním dalo celkem hezky pracovat. Začala jsem s krátkými činnostmi, jako např. rozebírání vkládačky a poté jsem jako odměnu volila činnost, kterou má rád. V tomto případě pouštění vody. Při některých činnostech začal zuřit a nechtěl je dokončit, tak jsem je udělala společně s ním, i když nechtěl. Bylo důležité, aby práci dokončil a za to mohla následovat odměna. Bylo mi jasné, že žák a dva další jeho spolužáci s těžkým mentálním postižením se nemohou vzdělávat společně v jedné třídě s ostatními. Aby jejich vzdělávání mělo smysl, potřebují specifický a o mnoho víc individuální přístup. Využívání relaxační zóny ve zvýšené míře, návštěvy snoezelenu, prvky bazální stimulace, muzikoterapie apod. Šla jsem se tedy poradit s vedením školy a přišla s nápadem, že by se třída rozdělila na dva menší celky. Přičemž na hlavní předměty jako je čtení, psaní a počítání, ve případě žáka rozumová a smyslová výchova, by byli žáci odděleně a ve výchovných předmětech by všichni trávili čas společně, aby nedocházelo k separaci žáků. Návrh byl přijat, prostory jsem také měla zajištěné, ale potřebovala jsem další asistentku, aby v obou třídách byly dvě osoby. I to se nakonec podařilo vyřešit a tak došlo k rozdělení třídy. Atmosféra v obou třídách se značně uklidnila. Žák začal intenzivně pracovat na režimu práce – odměna a dále jsem s ním začala pracovat na způsobu komunikace, který by pochopil a který by mu vyhovoval, abychom dokázali předejít záchvatům agrese ze situací, kterým nerozumí. Piktogramům a fotkám opravdu nerozuměl, ale na reálné předměty reagoval velmi dobře a velice rychle si osvojil a spojil, který předmět se s čím spojuje (bota = vycházka venku, plena = odchod na přebalovnu, míč = návštěva tělocvičny apod.) Po všech těchto změnách došlo u žáka ke značnému zklidnění a jeho chování už je čitelnější. Záchvaty agrese se samozřejmě ještě někdy objevují, ale většinou už známe jejich příčinu a podaří se je za krátkou chvíli zvládnout.
Žák nyní navštěvuje jinou třídu, kde se neustále zaměřují na zdokonalování komunikačního systému a sebeobslužných činností. Ještě ho čeká spousta práce, ale je vidět neuvěřitelný pokrok, kterého od první třídy dosáhl.