The situation in the class was such that almost all the children collected Pokemon cards. They showed them to each other, exchanged them, and Pokemon was such a common interest of theirs. Only once did the cards start to disappear. It usually only happened in the sorority, so the teacher from the sorority dealt with it first. It was discovered that a student who had none himself was stealing pokemons, and in order to fit in better with others, he tried to get them himself.
The student was not very popular in the class. Rather, he had no friends. He behaved strangely, and that's probably why the children didn't have much fun with him. He was inattentive and very restless in class. And because he was weaker in graphomotor skills, he had to go to the school skills club. He didn't like going there at all. He wasn't very good at reading either. He did not cooperate much within the group and had a very negative attitude towards evaluation and self-evaluation. It was difficult with him in class.
Violation of classroom/school rules
Losing Pokemon happened mostly in the group, so it was handled by the teacher from the group. I also discussed it with the student and he confessed to me. He said he didn't have any pokemon himself, but it wasn't about the money. They were not a socially weaker family. He said he didn't know where to buy it. Then I dealt with it with the parents and at class meetings where the parent and the child go. Through the other children, we found out where to buy Pokemon cards so that the pupil's mother could also buy them.
Support, Interview
The pupil's behavior was no longer repeated, but even the acquisition of cards did not help him much in integrating into the group of children, but the children tried harder with him. He himself always went to one person and always had fun with it.
7 let, 1. Ročník ZŠ
Navštěvoval dva kroužky ve škole – angličtinu a rozvoj školních dovedností  tento kroužek neměl rád)
Krádeže
Mgr., Speciální pedagogika
Situace v třídě byla taková, že skoro všechny děti sbíraly kartičky pokémonů. Vzájemně si je ukazovaly, vyměňovaly a pokémoni byl takový jejich společný zájem. Až jednou se začaly kartičky ztrácet. Stalo se to většinou až ve družině, takže to prvně řešila paní učitelka z družiny. Zjistilo se, že pokémony krade žák, který sám žádné neměl, a tak, aby se lépe začlenil mezi ostatní snažil si je obstarat sám.
Žák nebyl moc ve třídě oblíbený. Spíše neměl žádné kamarády. Choval se zvláštně, a tak se s ním děti asi proto moc nebavily. V hodinách byl nepozorný a hodně neklidný. A protože byl slabší v grafomotorice, tak musel chodit do kroužku školních dovedností. Nechodil tam vůbec rád. Ani ve čtení nebyl příliš zdatný. V rámci skupiny moc nespolupracoval a měl hodně negativní vztah k hodnocení a sebehodnocení. Bylo to s ním v hodinách náročné.
Ztrácení pokémonů se dělo spíš v družině, takže to řešila paní vychovatelka z družiny. Já jsem to s žákem také probírala a sám se mi přiznal. Říkal, že on sám žádné pokémony nemá, ale to nebyla záležitost peněz. Nebyli nějak sociálně slabší rodina. Říkal, že prý neví, kde se to kupuje. Řešila jsem to pak ještě s rodiči a na třídních schůzkách, kam chodí rodič i s dítětem. Přes ostatní děti jsme zjistili, kde koupit kartičky pokémonů, aby je mohla maminka žáka taky pořídit.
Chování žáka se už neopakovalo, ale ani pořízení kartiček mu moc nepomohlo v začlenění se do kolektivu dětí, ale děti se více snažily s ním. On sám se vždycky uplynul k jednomu člověku a s tím se bavil pořád.