This long-term disciplinary problem did not affect one student, but almost the entire class. There is usually an increased incidence of problematic behavior in the third year of a multi-year grammar school, as most pupils enter puberty. But this class was special in that it was 'glued together', despite the fact that there were twenty-four pupils. They functioned as a collective and occasionally targeted different members of the collective, there was no bullying of selected pupils. But there was always something going on in this class, they were disruptive and laughed in all lessons and were very noisy and active during recess. So it often happened that something broke, someone cried, someone hit each other. Everything happened regardless of gender or benefit.
The pupils came from families of various backgrounds. Most of them lived with both parents, some with only one. They came from the town where the school is located and from the villages from where the pupils commuted to school. In the class, there were several smaller teams created according to interests or previous acquaintances, but the groups were not separated and everyone had fun with everyone. Class achievement followed a normal distribution, some pupils were dyslexic, otherwise there were no confirmed diagnoses. Pubertal changes taking place during roughly three years - second, third, fourth - were clearly visible in the classroom.
Physical aggression, Verbal disruption of lessons
All the teachers tried to solve the situation, and especially the class teacher (the interviewed teacher was the class teacher's representative), who consulted with me about everything. The teachers tried a wide range of punishments, from reprimands, through tests and papers to notes. Communication with parents at parents' associations or individually did not help either. The school management, in cooperation with the prevention methodologist and the school psychologist, then decided to issue special school rules for the given class, which described in detail what this class is not allowed to do (e.g. reach into windows, cupboards, notice boards...). But even that did not meet with great success and the deuces in behavior also fell. The only thing that I can assess in retrospect as something that took time was moving the class to the top floor (previously they were located on the second floor, where there are most classes and it is the busiest part of the school) and special supervision by teachers, mainly classroom teachers. The teacher in question was always present in the classroom during breaks and constantly watched over the students. But mainly he also talked to them and showed the pupils that no matter what problems they face during this period, the school and the teachers are there for them and 'watch their backs'. I think that if anything contributed to the gradual calming down, it was this communication.
(Disciplinary) Punishments, Agreement, Consequences, Support, Transfer of student, Interview, Cooperation with experts
The problem behavior in this class began to appear in the second, peaked in the third, and gradually decreased in the fourth. At the end of the quarter, five students also left for various vocational schools (health, industrial, agricultural), which apparently contributed to a change in the collective. In September, new young people joined the quintet, who, although they remained alive and active, no longer carried the collective problematic behavior with them. There was only one disciplinary problem until the end of the study, when three students submitted identical (copied) protocols to biology, but otherwise I dare say they became the favorite class of most teachers because they were not passive. Even those who used to say about them that they are 'the terror of high school'. Although the situation was resolved, I consider it to have been unsuccessfully resolved, because even after years I feel that it resolved itself and if we teachers contributed in any way, it was only a small part. Today, I think that we should have introduced special supervision and understanding communication much earlier.
13/14 let (téměř celá třída)
otevřená otázka	Různé - sport, hra na hudební nástroje..
Lhaní,Podvody
Středoškolský učitel biologie a chemie (RNDr.)
Tento dlouhodobý kázeňský problém se netýkal jednoho žáka, nýbrž téměř celé třídy. V tercii na víceletém gymnáziu obvykle bývá zvýšený výskyt problémového chování, jelikož většině žáků nastupuje puberta. Tato třída ale byla zvláštní v tom, že byla 'stmelená', přestože zde bylo dvacet čtyři žáků. Fungovali jako kolektiv a občasné naschvály směřovaly na různé členy kolektivu, neprobíhala zde šikana vybraných žáků. V této třídě se ale pořád něco dělo, vyrušovali a smáli se ve všech hodinách a byli velmi hluční a aktivní o přestávce. Často se tedy stalo, že se něco rozbilo, někdo brečel, někdo se uhodil. Vše se dělo nezávisle na pohlaví či prospěchu.
Žáci pocházeli z různě situovaných rodin. Většina z nich žila s oběma rodiči, někteří jen s jedním. Pocházeli z města, kde se škola nachází, i z vesnic, odkud žáci do školy dojížděli. Ve třídě bylo několik menších kolektivů vytvořených podle zájmů či předchozí známosti, skupinky ale nebyly separované a všichni se bavili se všemi. Prospěch třídy kopíroval normální rozdělení, někteří žáci byli dyslektici, jinak zde nebyly žádné potvrzené diagnózy. Na třídě byly výrazně vidět pubertální změny probíhající zhruba během tří let - sekunda, tercie, kvarta.
Situaci se snažili řešit všichni učitelé a zejména třídní učitel (dotazovaný učitel byl zástupcem třídního učitele), který vše konzultoval se mnou. Učitelé vyzkoušeli široké spektrum trestů od napomenutí, přes zkoušení a písemky až k poznámkám. Nepomohla ani komunikace s rodiči na rodičovských sdruženích či individuálně. Vedení školy ve spolupráci s metodikem prevence a školním psychologem se potom rozhodlo vydat speciální školní řád pro danou třídu, kde bylo podrobně popsáno co všechno tato třída nesmí (např. sahat na okna, skříně, nástěnky...). Ani to se ale nesetkalo s velkým úspěchem a padly i dvojky z chování. Jediné, co zpětně hodnotím jako něco, co zabralo, bylo přesunutí třídy do nejvyššího patra (předtím se nacházeli ve druhém patře, kde je nejvíc tříd a je to nejrušnější část školy) a speciální dozor učiteli, hlavně tedy třídním. Dotyčný učitel byl o přestávkách vždy přítomen ve třídě a žáky neustále hlídal. Hlavně si s nimi ale také povídal a ukazoval žákům, že ať v tomto období čelí jakýmkoli problémům, škola a učitelé jsou zde pro ně a 'hlídají jim záda'. Myslím, že pokud něco přispělo k postupnému uklidnění, byla to tato komunikace.
Problémové chování v této třídě se začalo objevovat v sekundě, vyvrcholilo v tercii a postupně sláblo v kvartě. Na konci kvarty pět studentů také odešlo na různé odborně zaměřené školy (zdravotní, průmyslové, zemědělské), což zřejmě přispělo ke změně v kolektivu. Do kvinty potom v září nastoupili noví mladí lidé, kteří sice zůstali živí a aktivní, ale kolektivní problémové chování už si s sebou nenesli. Do konce studia proběhl jen jeden kázeňský problém, kdy tři studenti odevzdali totožné (okopírované) protokoly do biologie, jinak si ale troufám říct, že se stali oblíbenou třídou většiny učitelů, protože nebyli pasivní. I těch, kteří o nich dřív říkali, že jsou 'postrach gymnázia'. Ačkoli se tedy situace vyřešila, hodnotím ji jako neúspěšně řešenou, protože i po letech mám pocit, že se vyřešila sama a pokud jsme k nijako učitelé přispěli, tak jen malým dílem. Dnes si myslím, že jsme speciální dozory a chápavou komunikaci měli zavést mnohem dříve.