It's been about eight years since I had a troublesome little girl in my class, I even suspected that something might be going on between the parents at home, but it was never confirmed to me, the parents later separated. But the student refused to do anything at school, it even went so far that she wrote tests and papers separately from the others, mostly even with the headmistress, who had to stand over her the whole time to at least do something. She used to draw me pooping and peeing cops in class. When I once didn't want to take her somewhere because of her behavior, I sent her to the fourth graders, where she was probably also creating all kinds of problems, and then a Roma student turned to me and said to me with horror: 'Teacher, she speaks as vulgarly as I do, that he is terrible!' Then they went swimming with another teacher, and I won't even describe what she did to that teacher. Just disgusting, absolutely disgusting behavior. So I started to solve it with my parents.
From the moment she was in my class, she was in complete opposition to everything and everyone. She refused to do anything, she didn't do her homework, she refused to write papers and tests. Even though she then wrote them to the headmistress, who stood over her and tried to force her to do something, she still didn't do much. Absolutely disgusting, rude and anti-social behaviour.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching
We started to solve it all with the parents and with an organization that deals with problematic children. Not that we just sent them there, but I, the representative, the student's mother, and the psychologist from that organization actually went there. We did negotiations at a round table. I tried to talk to my mother about all this, but my efforts ended when even the psychologist told me: 'It's a useless effort, she doesn't understand what you're saying at all.' Just like the daughter, the mother was in opposition the whole time and she only had her way, that none of this is their fault, that the problem is definitely ours. None of us knew what to do anymore, neither mother nor daughter wanted to change classes, so it was suggested that they change schools and that would calm down the whole situation.
Transfer of student, Interview, Cooperation with experts
In the end, they changed schools and the little girl went to another school, from where the teacher called me shortly to ask if I could tell her something about this student. I explained to her the whole situation that was happening in my class. I learned from her that, according to the student, I was to blame for everything, that she had to leave because of me. So in my opinion it was probably very good that she left. She was sent to a psychologist several times, but mom always made the excuse of various family problems and a lot of other things, and while I was in some kind of contact with them, they never went to a psychologist. In my opinion, the pupil was very antisocial and I don't think she had anything to do in a 'normal' school. Because I, as a teacher in a class with thirty children, cannot devote myself to her all day because she has other needs. I think that children who have behavior problems at such a level would need a special approach, for example a different grouping, fewer people, shorter lessons, interspersed with games, modification of the curriculum and the like. They needed someone to pay attention to them all the time and, above all, to work with them on personality development. I think today the solution could be simpler. Either assign an assistant to the student, or contact the school psychologist with the whole problem and ask her for help with a solution. But then we didn't have a psychologist or assistants, so I was on my own most of the time, and despite all my pedagogical and psychological knowledge, I was at my wits end and I couldn't even think of any other solution.
6-8 let, 1.-3.ročník základní školy
Lhaní
Magisterské vzdělání, Učitelství prvního stupně
Je to asi osm roků, co jsem ve třídě měla jednu problematickou holčičku, měla jsem dokonce podezření, že by se doma mezi rodiči mohlo něco dít, ale nikdy mi to nebylo potvrzeno, rodiče se později rozešli. Žačka ale ve škole odmítala cokoliv dělat, dokonce to potom zašlo tak daleko, že testy a písemky psávala odděleně od ostatních většinou i u paní ředitelky, která nad ní musela celou dobu stát, aby alespoň něco udělala. V hodinách mi kreslila kakajícího a čůrajícího policajta. Když jsem ji jednou nechtěla někam vzít kvůli jejímu chování, dala jsem ji ke čtvrťákům, kde nejspíš také vytvářela všelijaké problémy, že se na mě potom obrátil jeden romský žák a se zděšením mi řekl: 'Paní učitelka, ta mluví sprostějc jak já, to je hrozný!' Potom chodili s jinou paní učitelku na plavání a to co ona prováděla té paní učitelce, to ani nebudu popisovat. Prostě nechutnosti, naprosto nechutný jednání. Takže jsem to začala řešit s rodiči.
Od začátku, co byla v mé třídě, byla v naprosté opozici vůči všemu a všem. Odmítala cokoliv dělat, neplnila domácí úkoly, odmítala psát písemky a testy. I když je potom psala u paní ředitelky, která nad ní stála a snažila se ji donutit k nějaké činnosti, stejně toho nic moc neudělala. Naprosto nechutné, drzé a asociální chování.
Začali jsme to všechno řešit s rodiči a s organizací, která se věnuje problematickým dětem. Ne že bychom je tam jen poslaly, ale vyloženě jsme tam šly já, paní zástupkyně, maminka žákyně a byla tam i paní psycholožka z té organizace. Dělali jsme jednání u kulatého stolu. Snažila jsem se s maminkou o tom všem mluvit, ale moje snahy skončily, když už i paní psycholožka mi řekla: 'To je zbytečná snaha, ona vůbec nevnímá co říkáte.' Stejně jako dcera i matka byla celou dobu v opozici a jela si jen tu svou, že nic z toho není jejich vina, že problém je určitě u nás. Nikdo z nás už nevěděl co dělat, ani maminka ani dcera nechtěly změnit třídu, tak jim bylo navrhnuto, aby změnili školu a tím by se tedy celá situace zklidnila.
Nakonec tedy změnili školu a holčička přešla na jinou školu, odkud mi zakrátko volala paní učitelka, jestli bych ji o této žačce mohla něco povědět. Vysvětlila jsem ji celou situaci, která se odehrávala v mé třídě. Dozvěděla jsem se od ní, že podle žačky jsem za všechno mohla já, že kvůli mně musela odejít. Takže podle mého názoru asi bylo velmi dobře, že odešla. Byla několikrát poslána k psychologovi, ale maminka se vždy vymluvila na různé rodinné problémy a spoustu dalších věcí a dokud jsem s nimi byla v jakémsi kontaktu tak k psychologovi nikdy nedošli. Podle mého mínění byla žačka velmi asociální a nemyslím si, že měla na 'normální' škole co dělat. Protože já jako učitel ve třídě s třiceti dětma, se nemůžu celý den věnovat jen jí, protože má jiné potřeby. Myslím si, že děti, co mají s chováním problémy na takovéto úrovni, by potřebovali speciální přístup, například jiné uskupení, méně lidí, kratší vyučování, prokládané hrami, upravení učiva a podobně. Potřebovali, aby se jim někdo věnoval celou dobu a hlavně aby s nimi pracoval na rozvoji osobnosti. Myslím že dneska by řešení mohlo být jednoduší. Buď k žákyni přiřadit asistenta, nebo se s celým problémem obrátit na školní psycholožku a poprosit ji o pomoc s řešením. Tehdy jsme ale neměli ani psycholožku ani asistenty, takže jsem na vše byla většinu času sama a i přes veškeré mé pedagogické a psychologické znalosti jsem byla v koncích a už mě ani nenapadalo žádné jiné řešení.