The situation arose during a school trip to the technical museum. On the return bus journey, there was a problem with the seating arrangements when the pupils could choose who they would sit with. One pupil wanted to sit with the same classmate as on the way there, but the latter chose to sit with someone else. When the three were refused a seat next to each other, the student threw a tantrum, throwing his arms around and kicking around. They managed to move him to a separate seat where he couldn't hurt anyone and we tried to talk about the situation. In a fit of rage, he was oblivious and swore at the entire bus, threatened to kill someone, and tried to get to his classmates. I dislocated my knee while blocking his escape, which caused screaming and crying on my part, which led to the student calming down, apologizing and trying to help me.
The student comes from a divorced family, lives with his mother and younger brother. He sees his father only occasionally. The mother is protective, she always excused him in his behavior, went out of his way to meet him and allowed him everything. His father did not deal with his behavior. At preschool age, the pupil was diagnosed with ADHD and behavioral disorder, and medication was recommended, which the mother administered sporadically. From the first grade, the mother was recommended to be examined by a psychiatrist for suspicion of a more serious illness, but the mother did not respect the recommendation. In the third grade, after several seizures and hospitalization in a psychiatric clinic, he was diagnosed with an affective disorder and prescribed medication.
Diagnosis, Emotional outbursts, Physical aggression, Verbal aggression
persuaded the student to sit with me and we tried to resolve the situation, as the bus was leaving soon. He reluctantly obeyed. I tried to calm him down to take deep breaths so we could talk. I explained to him that he could choose another friend and that most people wanted to sit with different people, so there would definitely be someone available. When it didn't work and the student didn't notice, I tried to switch the conversation to another topic, such as visiting a museum and his interests. I spoke to him kindly, calmly and quietly. When that didn't help and he started yelling that he was going to kill someone, I warned him not to talk dirty and that he wouldn't want his friend to die. When he resisted and wanted to run, I told him no several times and tried to hold him back. After dislocating his knee, his behavior changed, he apologized and tried to help me.
Physical intervention, Support, Proactive solutions, Transfer of student, Interview
After the incident, the student's behavior changed, he became kind, sorry and tried to help and calm me down. As for the situation that triggered the incident, he didn't react at all, as if he didn't remember it and as if it didn't happen. This situation had no effect on the long-term effect on his behavior.
10 let 4. ročník
Počítačové a telefonní hry
Lhaní,Neposlušnost,Neúcta k autoritám
Učitelství pro 1. stupeň ZŠ - speciální pedagogika
Situace vznikla během školního výletu do technického muzea. Při zpáteční cestě autobusem došlo k problému se zasedacím pořádkem, když si žáci mohli vybrat, s kým budou sedět. Jeden žák chtěl sedět se stejným spolužákem jako na cestě tam, ale ten se rozhodl sedět s někým jiným. Když bylo odmítnuto, aby seděli všichni tři vedle sebe, žák dostal záchvat agrese, začal se vztekat, máchat rukama a kopat kolem sebe. Podařilo se ho přesunout na samostatné sedadlo, kde nemohl nikomu ublížit, a snažili jsme se o situaci mluvit. V afektu nevnímal a nadával na celý autobus, vyhrožoval, že někoho zabije, a snažil se dostat ke spolužákům. Při bránění jeho útěku jsem si vykloubila koleno, což způsobilo křik a pláč z mé strany, což žáka přivedlo k tomu, že se uklidnil, začal se omlouvat a snažil se mi pomoct.
Žák pochází z rozvedené rodiny, bydlí s matkou a mladším bratrem. S otcem se vídá jen ojediněle. Matka je ochranářská, v jeho chování ho stále omlouvala, vycházela mu vstříct a vše mu povolovala. Otec jeho chování neřešil. V předškolním věku bylo u žáka diagnostikováno ADHD a porucha chování, byla doporučena medikace, kterou matka podávala sporadicky. Od první třídy bylo matce doporučováno vyšetření u psychiatra pro podezření na vážnější onemocnění, ale matka doporučení nerespektovala. Ve třetí třídě po několika záchvatech a hospitalizaci na psychiatrické klinice byla diagnostikována afektivní porucha a byla nařízena medikace.
Přemluvila jsem žáka, aby si sedl se mnou a pokusili jsme se situaci vyřešit, jelikož autobus se brzo rozjede. Neochotně poslechl. Snažila jsem se ho uklidnit, aby se zhluboka nadechl a vydechl, abychom mohli spolu mluvit. Vysvětlovala jsem mu, že si může vybrat jiného kamaráda a že většina chce sedět s různými lidmi, takže určitě někdo bude ještě volný. Když to nezabíralo a žák nevnímal, snažila jsem se přejít konverzaci na jiné téma, jako byla návštěva muzea a jeho zájmy. Mluvila jsem na něj vlídně, klidně a potichu. Když to nepomohlo a začal vykřikovat, že někoho zabije, napomínala jsem ho, že sprostě se nemluví a že by si nepřál, aby jeho kamarád umřel. Když se vzpíral a chtěl utéct, několikrát jsem mu řekla ne a snažila se ho zadržet. Po vykloubení kolena se jeho chování změnilo, omlouval se a snažil se mi pomoct.
Po incidentu se chování žáka změnilo, stal se milým, lítostivým a snažil se mi pomoct a utišit mě. Co se týče situace, která incident spustila, vůbec nereagoval, jako by si to nepamatoval a jako by se to nestalo. Na dlouhodobý vliv v jeho chování tato situace neměla žádný vliv.