learned about the fact that there were some problems in the class only when a pupil came to my office and started complaining that the pupil was doing things to her on purpose. The pupil dated the pupil for about two months. I noticed that they were actively having fun, but the fact that they were dating was only confirmed to me by a student when she came to my office. She began to complain that they broke up after the student began dating another female classmate. In the end, neither side took the breakup well, so a small war started between them. At first, I clearly sided with the pupil, because she told me about the pupil that, for example, he kicked her in the door, rang the doorbell, threw mud into the mailbox, gossiped about her in front of others, etc. But after I talked to the pupil, so that everything he explained and told his version, the whole plot suddenly didn't seem so clear-cut. It turned out that the pupil was also doing things on purpose to the pupil and spreading rumors about him that he had a sexually transmitted disease. The whole problem was then transferred to the whole class and two camps were formed, one on the side of the pupil and the other on the side of the pupil.
The student was quite a promising athlete, but unfortunately he got injured and stopped playing football within half a year. At this time, his parents' divorce was also taking place, when the parents obviously filtered their problems on the student, when even during our mutual communication I had to communicate separately with the father and separately with the mother and I knew two versions of the reason for the breakup of their marriage. The student took the divorce hard, as he and his mother confirmed to me, who testified that he often cries at home. On the contrary, the father did not see the slightest problem in the divorce and belittled the pupil's overall behavior, saying that 'it is normal in adolescence to behave like a boy'. He did worse academically, had poor grades and was generally rather unruly and was known for his behavior after school. The student was a good student, but during this conflict her grades deteriorated rapidly and she often did not go to school. Relationships in her family were also more complicated, as she also lived in alternate care, but her mother did not show too much interest in her activities at school. So I communicated only with her father. As I have already said, during the conflict, the whole class was divided into two camps, one mainly boys stood behind the pupil, the other mainly girls stood behind the pupil. Although it did not interfere with the teaching, the atmosphere in the class was very tense.
Bullying
First, I spoke with the pupil and the pupil. I didn't know how much I, as a teacher, could interfere in their personal affairs. At first I was of the opinion that it was none of my business who goes out with whom, but as soon as I talked to the other students and noticed the tense situation in the class, I had to act. I arranged a meeting with the parents of both the male and female students to ask them about their behavior and outlook on the breakup. During this, I also got a clearer insight into the family situation of both of them, and it began to appear to me that the behavior of the student, mostly, will probably be closely related to the tense family situation at home. After that, I thought about whether to call a classroom lesson, but in the end I decided to talk to the camps separately. I also consulted with our educational advisor about this decision, so we had an hour-long discussion with each group, to which the advisor was also invited.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
The discussion with the class seemed to help, we tried to repeat it every week and actively followed up with the counselor to see if there were any other problems. The situation seemed to have calmed down, but after a while a school trip followed, during the organization of which it turned out that the pupil and his few friends refused to leave and, God forbid, have fun on the trip with a group of pupils. The whole situation escalated in such a way that in the end neither the pupil nor the pupil went on the trip. It was more of a coincidence, as they both got sick, so this problem solved itself, but the situation continued to be unsustainable, so the student ended up transferring to another class and subsequently moved out of town. The move was almost week to week when her father announced at school one day that they were moving. Over time, the student's grades began to deteriorate even more, and in the end he repeated the entire grade and after a year transferred to another gymnasium. The situation seemed to resolve itself and relatively well. After the pupil transferred to another class, the situation really calmed down, but overall I am not very satisfied with the solution, as basically nothing was solved. Family problems obviously did not stop for both, the student struggled even more at school, and his indiscipline continued to grow. It doesn't seem to me that we helped those students in any way then and I think we should have focused more on them, as fragile young souls who maybe just needed help. Unfortunately, I only see it with hindsight, it was also my first year then and I had no experience in this direction. In addition, we did not have a psychologist at the school at that time, who I think would have been able to help the student and the pupil, and the whole problem could have turned out differently.
15 let; 1. ročník na gymnáziu
fotbal
Podvody,Agrese,Provokace,Slovní agresivita
Mgr.; Francouzský jazyk a literatura
O tom, že ve třídě jsou nějaké problémy, jsem se dozvěděla až když za mnou do kabinetu přišla žačka a začala si stěžovat, že jí žák dělá naschvály. Žačka totiž s žákem asi po dobu dvou měsíců chodila. Všimla jsem si, že se aktivně baví, ale to, že spolu chodí mi pak potvrdila až žačka, když za mnou přišla do kabinetu. Začala si stěžovat, že se spolu rozešli poté, co žák začal chodit s jinou spolužačkou. Rozchod nakonec ani jedna strana nenesla dobře, a tak začala mezi nimi taková menší válka. Nejprve jsem se jednoznačně přikláněla na stranu žačky, jelikož mi o žákovi říkala, že ji například kopal do dveří, zvonil na domovní zvonek, házel bahno do schránky, pomlouval ji u ostatních atd. Jenže poté, co jsem mluvila s žákem, aby mi vše vysvětlil a pověděl svoji verzi, celá zápletka se najednou nezdála až tak jednoznačná. Ukázalo se totiž, že žačka také dělá naschvály žákovi a nechává o něm kolovat pověry, že má pohlavně přenosnou nemoc. Celý problém se poté přenesl i na celou třídu a vytvořily se dva tábory, kdy jeden byl na straně žáka a druhý na straně žačky.
Žák byl docela nadějný sportovec, ale bohužel se zranil a v průběhu půl roku s fotbalem přestal. V této době probíhal také rozvod jeho rodičů, kdy si rodiče evidentně filtrovali své problémy právě na žáka, kdy i při naší vzájemné komunikaci jsem musela komunikovat zvlášť s otcem a zvlášť s matkou a znala dvě verze důvodu rozpadu jejich manželství. Žák rozvod nesl těžce, což mi potvrdil on i jeho matka, která dosvědčila, že často doma brečívá. Naopak otec v rozvodu neviděl sebemenší problém a celkové chování žáka bagatelizoval, že 'to je přeci v pubertálním věku normální, takhle klukovsky se chovat'. Studijně na tom byl hůř, měl špatný prospěch a celkově byl spíše neukázněný a svým chováním byl po škole známý. Žačka byla dobrou žákyní, ale v průběhu tohoto konfliktu se ji rapidně zhoršil prospěch a často nechodila do školy. I v její rodině byly složitější vztahy, jelikož žila také ve střídavé péči, ale matka o jejích aktivitách ve škole nejevila přílišný zájem. Komunikovala jsem tedy jen s jejím otcem. Jak už jsem říkala, celá třída se v průběhu konfliktu rozdělila na dva tábory, jeden převážně klučičí stál za žákem, druhý převážně holčičí stál za žačkou. Do výuky to sice nezasahovalo, ale atmosféra ve třídě byla hodně napjatá.
Nejprve jsem tedy hovořila s žákem a žačkou. Nevěděla jsem, jak moc do jejich osobních záležitostí mohu já, jakožto učitel, zasahovat. Nejprve jsem zastávala názor, že mi přeci do záležitostí, kdo s kým chodí nic není, ale jakmile jsem mluvila i s ostatními žáky a všimla si napjaté situace ve třídě, tak jsem musela jednat. Domluvila jsem si schůzku s rodiči jak žáka, tak žačky, abych se jich zeptala na jejich chování a náhled na rozchod. Během toho jsem také nahlédla jasněji do rodinné situace obou a začalo se mi jevit, že chování převážně žáka, bude pravděpodobně hodně spjaté s napjatou rodinnou situací doma. Poté jsem přemýšlela, zda svolat třídnickou hodinu, ale nakonec jsem se rozhodla promluvit si s tábory odděleně. Toto rozhodnutí jsem konzultovala i s naší výchovnou poradkyní, takže jsme s každou skupinou vedli asi hodinovou rozpravu, ke které byla přizvána i poradkyně.
Rozprava se třídou zdánlivě pomohla, snažili jsme se ji opakovat každý týden a aktivně jsme se dále zajímaly s poradkyní, zdali nejsou žádné další problémy. Situace se zdála uklidněná, ovšem po čase následoval školní výlet, při jehož organizaci se ukázalo, že žák a jeho pár kamarádů odmítá odjet a nedej bože se bavit na výletě se skupinou žačky. Celá situace eskalovala tak, že nakonec na výlet ani žák ani žačka neodjeli. Byla to spíše náhoda, jelikož oba onemocněli, takže se tento problém vyřešil sám, ovšem situace nadále byla neudržitelná, a tak žačka nakonec přestoupila do jiné třídy a následně se odstěhovala z města. Stěhování bylo téměř z týdne na týden, kdy její otec jednoho dne ve škole oznámil, že se stěhují. Žák se postupem času prospěch začal ještě více zhoršovat, a nakonec opakoval celý ročník a po roce přestoupil na jiné gymnázium. Zdánlivě se situace vyřešila sama a relativně dobře. Poté co žačka přestoupila do jiné třídy se situace skutečně uklidnila, ale celkově nejsem příliš spokojená s řešením, jelikož se v podstatě nic nevyřešilo. Rodinné problémy u obou evidentně neustaly, žák se ve škole trápil ještě více, a i jeho nekázeň dále rostla. Nepřijde mi, že bychom tehdy těm studentům nijak zvlášť pomohly a myslím si, že jsme se více měly zaměřit na ně, jako na křehké mladé duše které možná potřebovali jen pomoci. Bohužel to vidím až s odstupem času, tehdy to byl také můj první rok a neměla jsem v tomto směru žádné zkušenosti. Navíc jsme tehdy neměli na škole psycholožku, která si myslím, že by zrovna žákovi s žačkou dokázala pomoci a celý problém by se možná mohl dopadnout jinak.