The student ambushed and repeatedly assaulted a blind classmate, which is actually the worst thing he could do. If he only attacked him verbally, which he did and he didn't like it, but hit the blind boy... He just doesn't know where the blow is coming from, he can't defend himself, he purposely walked up to him quietly and hit him from an ambush, it wasn't not even after an argument, so he just didn't expect it.
Physically and mentally assaulting a blind classmate, fighting with a blind classmate over a friend, frequent prank calls - he was supposed to use a magnifying glass, which his mother insisted on and he refused to use it, then told at home that he couldn't use it. he also adapted to all situations at home, he simply put himself in the position of the one who was hurt, that he attacked because everyone was against him, even though part of the class was friends with him, they had nothing against him. It was explicitly about the one he wanted to be friends with, but who was friends with the blind man and wanted to get him in some way, when that didn't work out, he proceeded to physically assault him. so he was able to make him angry again by what he said to him, that's kind of hard, but how could he defend himself other than verbally, when he was blind? This is such a difficult situation. We were the third school and everywhere he had problems adapting, he didn't get used to the team at all, and his mother transferred him from school to school, because everywhere (teachers, children)
Physical aggression, Verbal aggression
When the children came up with the fact that he hit someone, I took him to the corridor and asked him - what happened, what was his reason for it, why did it happen. Then I asked the children separately. It looked like it would be fine... The psychologist dealt with the class, the team, but he refused to participate, he simply sat on the bench and refused to participate in any game, he even urged others not to participate either. The psychologist came to me and said:
Interview, Cooperation with experts
he left for another school, there was an effort to work with him, but not from his side or from the family anymore. We were just always dealing with something. Mom had the feeling that we sat on him and I called her that he verbally attacked someone and she kept defending him. He is now at another school, but still falls under our special center.
9 let, 3.-4. třída
Přírodověda, životní prostředí
Lhaní
Učitelství pro školy pro mládež vyžadující zvláštní péči- speciální pedagog
Žák ze zálohy uhodil a opakovaně napadal nevidomého spolužáka, což je vlastně to nejhorší, co mohl udělat. Kdyby ho jen napadal slovně, což také dělal a si to nenechal líbit, ale bouchnout nevidomého kluka... On prostě neví, odkud ta rána letí, nemůže se bránit, on k němu schválně chodil tiše a odněkud ze zálohy ho uhodil, nebylo to ani po nějaké hádce, takže to prostě nečekal.
Fyzické a psychické napadání nevidomého spolužáka, boj s nevidomým spolužákem o kamaráda, časté naschvály – měl používat lupu, na čemž matka trvala a on je odmítal používat, poté doma vyprávěl, že je nemůže používat. si i všechny situace doma přizpůsoboval, stavěl se prostě do pozice toho ublíženého, že napadl proto, že všichni jsou proti němu, ač část třídy s ním kamarádila, nic proti němu neměli. Šlo vyslověně o toho, se kterým chtěl kamarádit, ale který kamarádil s nevidomým a ho chtěl nějakým způsobem získat, když se to nedařilo, tak přistoupil k fyzickému napadání. ho teda zase dokázal rozvzteklit tím, co mu říkal, to je jako těžký, ale jak on se mohl jinak bránit, než slovně, když byl nevidomý? To je tak těžká situace. My jsme byli pro třetí škola a všude měl problémy se přizpůsobit, vůbec si nezvykl na kolektiv a maminka ho překládala ze školy do školy, protože všude mu všichni (učitelé, děcka) 
Když děti přišly s tím, že ten toho praštil, tak jsem si ho vzala na chodbu a ptala jsem se ho – co se stalo, jaký k tomu měl důvod, proč se to stalo. Potom jsem se zvlášť ptala i děcek. Vypadalo to, že to bude v pohodě... S třídou, kolektivem to řešil psycholog, ten se toho ale odmítal účastnit, sedl si prostě na lavičku a odmítal se účastnit jakékoli hry, ještě nabádal ostatní, aby se také neúčastnili. Za mnou přišel ten psycholog a říkal: 
odešel na jinou školu, snaha s ním pracovat byla, ale z jeho strany ani ze strany rodiny už ne. Pořád jsme prostě něco řešili. Maminka měla pocit, že jsme si na něho zasedli a já jsem jí volala, že někoho verbálně napadl a ona ho pořád bránila. Je teď na jiné škole, ale pořád spadá pod naše speciální centrum.