In my class I had a boy with ADHD, a pupil, and then one little girl who was the daughter of our teacher. And he was smart, he just couldn't control his anger very much and he felt like everyone was picking on that girl, which was unfounded, it wasn't true, we treated her like everyone else. Once, when the corrected tests were handed out, he got a worse grade than her. And it kind of pissed him off because he thought he should have a better grade, that she only got it because she has a mom at school. He was sitting on the bench right behind her. And when he got angry and couldn't control it, he took a pencil and stabbed the little girl in the head. Fortunately, he didn't hurt her too much, in fact it was just a pretty nasty scratch in the end.
There was not much problem in the family. The student was from a complete family, he lived with his mother and father. He had an assistant in his class, he got along well with her too. We didn't have a problem together either. It was worse with classmates. That was when I taught in the village, all the children knew each other, there were few of them in the class. Although he was so small, such a "tint
Physical aggression
solved it by taking him, pulling him out of that class. Fortunately, I had an assistant there, so she stayed inside with the other children and took care of the little girl. Behind the door, I tried to calm him down so he wouldn't be so nervous and aggressive. I somehow managed to do that, I don't even remember what I told him exactly then. So I somehow calmed him down, we breathed it out and then I started talking to him. Again, I don't know exactly how. It was the talk that we can't treat each other like this, that it hurts other people when someone hurts them. That if he doesn't like something, let him come to me and we'll talk and solve it together. Such a classic, which usually doesn't have much effect. But this is how we always talked when something like this happened. I also told him: "Look, you'll be starting a city school in a little while. There will be much bigger kids, there will be a bigger hood. Don't act like this or it could turn around in no time and they will hurt you. You won't like it either, so don't do it to others.
Support, Transfer of student, Warning
In the short term, we solved this incident, I think, as best as we could. There was nothing more to do then. We discussed it with the principal, the parents, and the psychologist. He has been going there since the first grade. I don't even know how it went on. Of course, the children continued to be afraid of him, and they can't be surprised. The turning point came only with the transition to the city school in the sixth grade. There it turned around and, as I told him, there was a bigger hood than him. Unfortunately, I also hit on the fact that the bigger kids really bullied him there. On the other hand, it helped him to realize that his behavior before was wrong. I even met him once, he came to me, he reported to me. He even hugged me and told me that I was right about everything. I don't know how he is now, but he should be finishing elementary school.
3. třída
vlaky
Arogance
Učitelství pro první stupeň ZŠ
Ve třídě jsem měla kluka s ADHD, žáka, a pak jednu holčičku, která byla dcera naší vychovatelky. A on byl chytrý, akorát nedokázal moc ovládat vztek a měl pocit, že té holce všichni nadržují, což bylo neopodstatněné, nebyla to pravda, chovali jsme se k ní jako ke všem ostatním. Jednou, když se rozdávaly zpátky opravené testy, tak on dostal horší známku než ona. A jeho to nějak hrozně naštvalo, protože si myslel, že by měl mít lepší známku, že ona to má jenom kvůli tomu, že má mamku ve škole. On seděl v lavici hned za ní. A jak se tehdy naštval a nedokázal to ovládnout, tak vzal pentilku a bodl ji té holčičce do hlavy. Naštěstí ji nezranil moc, vlastně z toho bylo nakonec jenom dost škaredé škrábnutí.
V rodině problém příliš nebyl. Žák byl z úplné rodiny, žil s maminkou i tatínkem. Ve třídě měl k sobě asistentku, s tou taky vycházel dobře. My jsme spolu problém taky neměli. U spolužáků už to bylo horší. To bylo, když jsem učila na vesnici, všechny děti se spolu znaly, ve třídě jich bylo málo. Byl sice takový malý, takové „tintítko
Řešila jsem to tak, že jsem ho vzala, vytáhla z té třídy. Naštěstí jsem tam měla asistentku, takže ta zůstala uvnitř s ostatními dětmi a postarala se o tu holčičku. Za dveřmi jsem se ho snažila uklidnit, aby nebyl takový nervózní a agresivní. To se mi nějak povedlo, už si ani nepamatuju, co jsem mu tehdy přesně říkala. Tak jsem ho nějak zklidnila, rozdýchali jsme to a pak jsem mu začala promlouvat do duše. Zase, přesně nevím jak. Byly to ty řeči, že se takhle k sobě nemůžeme chovat, že to druhé lidi bolí, když jim někdo ubližuje. Že pokud se mu něco nelíbí, ať za mnou přijde, že si promluvíme a vyřešíme to spolu. Taková ta klasika, co většinou nemá moc efekt. Takhle jsme spolu ale mluvili vždycky, když se něco podobného stalo. Taky jsem mu říkávala: „Hele, za chvíli nastoupíš na městskou školu. Tam budou mnohem větší děcka, budou tam větší kápa. Nechovej se takhle, nebo za chvíli se to může obrátit a oni budou ubližovat tobě. Taky se ti to nebude líbit, tak to nedělej ani ostatním.
Krátkodobě jsme tenhle incident vyřešili, myslím si, nejlíp, jak jsme mohli. Tehdy nebylo co víc dělat. Řešili jsme to s ředitelkou, rodiči, s psychologem. Tam chodíval už od první třídy. Už ani nevím, jak to probíhalo dál. Děti se ho samozřejmě dál bály, ani se jim nejde divit. Zlom pak nastal až s přechodem na městkou školu do šestky. Tam se to obrátilo a tak, jak jsem mu říkávala, byla tam větší kápa než on. Bohužel jsem se trefila i s tím, že ho tam opravdu ty větší děti šikanovaly. Na druhou stranu mu to ale pomohlo k tomu, že si uvědomil, že jeho chování předtím nebylo v pořádku. Jednou jsem ho pak i potkala, on ke mně přišel, hlásil se ke mně. Dokonce mě i objal a řekl mi, že jsem se vším měla pravdu. Teď nevím, jak na tom je, ale měl by končit základku.