During the school year, a boy moved to our town and started attending our school. Because of alternating care, he received an individual plan from the school management. The week spent with his mother he attended school full-time, the week with his father he spent self-study. At first, the boy seemed very nice, even uncertain in the new environment, and therefore non-confrontational. Unfortunately, his behavior soon began to change. At first, in class, he appeared helpless and unable to work independently. I tried to help him in various ways – my own time, assigning a very skilled classmate. For a long time, I didn't realize that he was only abusing our goodness and that he is really very capable and calculating. After a few months of my and my classmate's efforts, which I greatly appreciated, the boy began to "stick out his horns
The boy was born into a complete family where the mother was many years younger than the father. So soon the parents started to become estranged and spend less and less time together as a family. For the sake of the child, they stayed together until they decided that he was mature enough for the divorce of his parents and therefore able to accept this change. The boy was 13 years old when his parents divorced and he entered the 9th grade at our school after his mother moved away from his father. He was placed in alternate care, but only attended school with us. After an agreement with the school management, the boy was given an individual plan. Apparently, the boy was an only child and both parents devoted all their time to him. He never missed anything, his assignments during his self-study were always completed in an exemplary manner. Parents were never absent from class meetings, nor was there a problem, for example, when signing the student book or other documents. The boy was quite neutral in the class to begin with. No one had a problem with him, but no one really made friends with him either. The classmate I assigned him from the beginning was always very kind and helpful to him. After the boy's behavior changed from incompetent to aggressive and very capable, all his classmates began to fear and shun him twice as much. However, his classmate suffered the most from his aggression, who was forced to leave school as a result.
Bullying
At first, I did not solve the boy's problem with his inability to work independently. I knew what a difficult family situation he was in, and that the children did not accept him at all. After a certain period of time, when I realized that I was not able to be a constant support to the boy and teach at the same time, I agreed with the student that she would replace me in this position of help. Everything worked very well and I was satisfied with my solution. After a few weeks, when the boy was alternately participating in classes and engaged in self-study, he suddenly began to show elements of verbal and physical aggression. He threw a classmate's notebooks from the desk and took things from the pencil case. It turned out that her help was no longer needed, so I put her in the back seat alone. He didn't harm his things, so there was peace again in class and I thought that there was no need to solve the problem with the parents. Toward the end of the school year, other teachers began to alert me to the deterioration in the grades and attendance of a classmate who had always been a diligent and exemplary student without a single problem. Unexcused lessons and forgotten homework began to be bought not only in my lessons. After a thorough study of absences and neglected responsibilities, I found out that the classmate was cheating on classes in the weeks when the boy was also attending school. So I invited her to my office and tried to figure out the main problem and a possible solution. A classmate told me that the boy chases her after class, mocks her and takes things from her, which he then throws around the school or on the street. After this discovery, I immediately contacted both of the boy's parents, who met with me, and together we agreed that they would try to solve the whole situation with their son first on their own, and if that was not enough, they would visit a child psychologist.
Agreement, Interview
At the end of the school year, after handing over the report card, I learned from the principal that the boy's parents had requested a change of school. I consider this problem that happened before my eyes to be my biggest failure. I was able to eliminate problems in teaching, but I no longer noticed what was happening between students outside of it. The parents and the boy were forced to actually see a psychologist, and according to him, the problem was rooted in the fact that the boy had a time when he sought the teacher's sympathy, when he pretended to need constant help. Her presence then reminded him of how weak he was and it made him rage and desire revenge for this humiliation. Although the classmate never suggested that the boy was slower or less capable, he suggested that she was putting him down in front of his classmates and that she was angry with him. After the classmate left the school, the boy started behaving like a normal student. Although he still didn't have many friends in class, he had no need to hurt anyone or take out his anger on them. This situation taught me that it is important to control not only what happens during the lesson, but also how the students treat each other outside of it.
12 let, 7. ročník
videohry, filmy
Manipulace,Slovní agresivita,Provokace
Magisterské (výtvarná výchova, ruský jazyk)
V průběhu školního roku se do našeho města přistěhoval chlapec a začal navštěvovat naši školu. Kvůli střídavé péči, dostal od vedení školy individuální plán. Týden strávený u matky navštěvoval školu prezenčně, týden u otce trávil samostudiem. Chlapec nejprve působil velmi mile, v novém prostředí až nejistě, a tudíž nekonfliktně. Bohužel brzy se jeho chování začalo měnit. Nejprve v hodinách vystupoval jako bezmocný a neschopný samostatné práce. Snažila jsem se mu pomáhat nejrůznějšími způsoby – vlastní čas, přidělení velmi šikovné spolužačky. Dlouhou dobu mi nedocházelo, že naší dobroty jen zneužívá a doopravdy je velmi schopný a vypočítavý. Po pár měsících mého a spolužaččina snažení, kterého jsem si velmi vážila, začal chlapec „vystrkovat růžky
Chlapec se narodil do úplné rodiny, kde byla matka o hodně let mladší než otec. Brzy se tedy začali rodiče odcizovat a trávit stále míň času pohromadě jako rodina. Kvůli dítěti zůstávali spolu, dokud neusoudili, že je na rozvod rodičů dostatečně vyspělý, a tedy schopný tuto změnu přijmout. Chlapci bylo 13 let, když se rodiče rozvedli a nastoupil do 9. třídy u nás na škole po tom, co se matka od otce odstěhovala. Byl umístěn do střídavé péče, ale školu navštěvoval pouze u nás. Po domluvě s vedením školy, dostal chlapec individuální plán. Chlapec dle všeho byl jedináček a oba rodiče mu věnovali veškerý svůj čas. Nikdy mu nic nechybělo, úkoly v době samostudia měl vždy vzorně vypracované. Rodiče nikdy nechyběli na třídních schůzkách ani nebyl problém např. při podepisování žákovské knížky, či jiných dokumentů. Chlapec byl ze začátku ve třídě dost neutrální. Nikdo s ním neměl problém, ale taky se s ním nikdo moc nekamarádil. Spolužačka, kterou jsem mu ze začátku přiřadila, byla k němu vždy moc milá a nápomocná. Po tom, co se chlapcovo chování z neschopného přesunulo na agresivní a velmi schopné, se ho všichni spolužáci začali bát a stranit dvakrát tolik. Nejvíc však jeho agresí trpěla spolužačka, která následkem toho byla nucena školu opustit.
Chlapcův problém s neschopností samostatné práce jsem nejdříve neřešila. Věděla jsem, v jak nelehké rodinné situaci se nachází, a že ho děti do kolektivu úplně neberou. Po určité době, kdy jsem zjistila, že nejsem schopná být chlapci neustálou oporou a přitom učit, jsem se domluvila se žákyní, že mě v této pozici nápovědy nahradí. Všechno působilo velmi dobře a byla jsem se svým řešením spokojená. Po pár týdnech, kdy se chlapec střídavě podílel na výuce a zabýval se samostudiem, najedou začal vykazovat prvky verbální i fyzické agrese. Shazoval spolužačce sešity z lavice a bral věci z penálu. Ukázalo se, že její pomoc již není nutná, a tak jsem ji posadila do zadní lavice samotného. Svým věcem neubližoval, a tak byl opět ve vyučování klid a já myslela, že problém není třeba řešit s rodiči. Ke konci školního roku mě začali upozorňovat ostatní vyučující na zhoršení prospěchu i docházky spolužačky, která vždy byla pilná a vzorná žákyně bez jediného problému. Začaly se kupit neomluvené hodiny i zapomenuté domácí úkoly nejen do mých hodin. Po důkladném prostudování absencí a zanedbaných povinností jsem zjistila, že spolužačka šidí vyučování právě v týdny, kdy navštěvuje školu i chlapec. Pozvala jsem si ji tedy do kabinetu a snažila se přijít na hlavní problém a možnost řešení. Spolužačka mi pověděla, že ji chlapec po vyučování pronásleduje, posmívá se a bere jí věci, které následně rozhazuje po škole nebo po ulici. Po tomhle zjištění jsem okamžitě kontaktovala oba rodiče chlapce, kteří se se mnou setkali a společně jsme se domluvili, že zkusí se synem celou situaci vyřešit nejprve sami, a pokud by na to nestačili, navštíví dětského psychologa.
Na konci školního roku, po předání vysvědčení, jsem se od ředitele dozvěděla, že rodiče chlapce požádali o změnu školy. Tento problém, který se udál před mýma očima beru za své největší selhání. Dokázala jsem sice eliminovat problémy ve výuce, ale již jsem si nevšímala, co se děje mezi žáky mimo ni. Rodiče s chlapcem byli nuceni psychologa opravdu navštívit a dle jeho slov byl problém zakořeněn v tom, že měl chlapec spojenou s dobou, kdy usiloval o soucit učitele, kdy se tvářil, že potřebuje neustálou pomoc. Její přítomnost mu pak připomínala to, jak byl slabý a vyvolalo to v něm vztek a touhu se za toto ponížení pomstít. I když spolužačka nikdy nenaznačila, že by byl chlapec pomalejší nebo méně schopný, vsugeroval si, že jej před spolužáky shazuje a že je na něj zlá. Po tom, co spolužačka školu opustila se chlapec začal chovat jako normální žák. Sice ve třídě stále neměl moc kamarádů, ale neměl potřebu někomu ubližovat, či si na něm vybíjet zlost. Tato situace mě naučila, že je důležité kontrolovat nejen co se děje během výuky, ale i jak se žáci k sobě chovají mimo ni.