The children were supposed to bring 150 CZK to pay for the excursion that we were supposed to take with the school. However, while collecting the money, I found out that two of the students were missing some money from this amount. When I asked them to look in their wallets again for the missing money, one of the students told me with surprise that she did not understand it at all, because just a lesson ago her classmate was counting their money to see if they were missing any. After the “recalculation
The student was diagnosed with dyslexia in the first grade of school attendance. The student tends to be quite moody at school. Sometimes she works absolutely brilliantly in class, especially if she is promised an A or some other form of reward for her work. At other times, he refuses to complete assigned tasks because there is nothing for them, so there is not enough motivation to try. In the case when she has to do something without the right to pay, the student is very upset and irritated. She used to have a hard time getting used to changes, but now she is much better in this regard. He often lies, both to classmates and teaching staff. Lying is directly proportional to the growing age of the student. He mostly uses so-called emotion games, i.e. that almost every time there is a problem with her, she cries.
Diagnosis, Emotional outbursts, Lying and cheating, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes 
asked the other children present if anyone had seen the described situation. One student came forward and confirmed the version of his two classmates, that is, that the student had robbed them. So I asked her to show me her wallet. I found two 20 crowns in the student's purse, exactly as much as each of the robbed students was missing. After I found out that the student stole money from her classmates, she had to apologize to them in front of the whole class and return the money to the last crown. In order not to kill the whole class by solving this matter, I told the student to come to my office after the last class. So I met with the student that day to talk about it. At first I threatened her with a disciplinary warning, but when she heard it, she almost collapsed in my class. She burst into tears and promised me she would never do it again. She explained to me that they have a difficult economic situation at home, and that mom says that they need every penny at the moment, and that she just wanted to help. I had to tell the student that disciplinary action was inevitable, just as I couldn't avoid talking about it with the parents at class meetings, but since this was the first time the situation had happened and the student looked like she was going to pass out during the interview, I solved it just a note in the student book. I also added to the note that the incident would be the subject of the class meetings held a fortnight after it. She had to have the note signed at home and show me the student's note with the parents' signature the next day, which she did. On the same day that I spoke with the student, I also informed the parents of the injured girls about the situation and assured them that the situation would be resolved at class meetings.
(Disciplinary) Punishments, Working with the collective, Interview
Immediately after the incident and on the following day, the student could see that she was really sorry for the note in the student book. The girl's classmates came to see me during the break that the student was crying, so I went to comfort her because she was still young. However, all that changed the day after the theft. During the break, the student began to curse and even threaten her classmates with violence when they pointed out that I was counting money. She told them that her dad would come get them and then she would see something. I later found out that what the girl showed me during our face-to-face meeting was just a well-thought-out show, the family's economic situation was also not as serious as the student described it to me. So I warned my classmates and the student's classmates not to give her any money for the "check
8 let, 2. ročník
Tanec, sport
Lhaní,Podvody,Krádeže
Magisterské (Učitelství pro 1. stupeň)
Děti si měly přinést 150 Kč, aby zaplatily za exkurzi, které jsme se měli se školou zúčastnit. Při vybírání peněz jsem ovšem zjistila, že dvěma žákyním nějaké peníze z této částky chybí. Když jsem je požádala, aby se znovu podívaly do peněženky po chybějících penězích, jedna z žákyň mi s překvapením sdělila, že tomu vůbec nerozumí, protože ještě před hodinou jim spolužačka peníze přepočítávala, aby zjistila, jestli jim nějaké nechybí. Po „přepočítávání
Žákyně byla ve první třídě školní docházky diagnostikována dyslexie. Žákyně bývá ve škole dosti náladová. Někdy v hodinách pracuje naprosto skvěle, obzvláště pokud je jí za práci slíbena jednička nebo nějaká jiná forma odměny. Jindy odmítá plnit zadané úkoly, protože za ně nic není, tudíž není dostatečná motivace se snažit. V případě, kdy musí něco dělat bez nároku na odměnu je žákyně hodně mrzutá a podrážděná. Dříve si hodně špatně zvykala na změny, nyní už je v tomto ohledu o hodně lepší. Často lže, a to jak spolužákům, tak i pedagogickým pracovníkům. Lhaní je přímo úměrné rostoucímu věku žákyně. Většinou využívá tzv. hry na emoce, tzn. že skoro vždy, když je s ní nějaký problém, tak brečí.
Zeptala jsem se ostatních přítomných dětí, jestli někdo popsanou situaci viděl. Jeden žák se přihlásil a potvrdil verzi svých dvou spolužaček, tedy, že je žákyně okradla. Vyzvala jsem ji tedy, aby mi ukázala peněženku. V peněžence žákyně jsem objevila dvě dvacetikoruny, přesně tolik, kolik každé z okradených žákyň chybělo. Po tom, co jsem zjistila, že žákyně peníze spolužačkám ukradla se jim musela před celou třídou omluvit a peníze do poslední koruny vrátit. Abych nezabila celou hodinu řešením této záležitosti, řekla jsem žákyni, ať za mou po poslední hodině přijde do kabinetu. S žákyní jsem se tedy ještě ten den sešla, abychom si o tom promluvily. Nejprve jsem jí pohrozila kázeňským napomenutím, jak to ovšem uslyšela, málem se mi ve třídě zhroutila. Rozbrečela se a slibovala mi, že už to nikdy více neudělá. Vysvětlovala mi, že doma mají složitou ekonomickou situaci, a že maminka říká, že se jim momentálně hodí každá koruna, a že chtěla jenom pomoci. Musela jsem žákyni sdělit, že kázeňskému trestu se nevyhne, stejně tak, jako se nevyhne tomu, že si o tom s rodiči promluvím na třídních schůzkách, ale protože se situace stala poprvé a žákyně při rozhovoru vypadala, že každou chvíli omdlí, vyřešila jsem to jenom poznámkou do žákovské knížky. Dále jsem k poznámce připsala, že incident bude předmětem jednání třídních schůzek, které se konaly čtrnáct dní po něm. Poznámku musela nechat doma podepsat a druhý den mi žákovskou s podpisem rodičů ukázat, což udělala. Ještě v ten samý den, kdy jsem hovořila s žákyní jsem o situaci informovala i rodiče poškozených dívek a ujistila je, že situace bude řešena na třídních schůzkách.
Bezprostředně po incidentu a i následující den bylo na žákyni vidět, že ji poznámka v žákovské knížce opravdu mrzí. Spolužáci dívky za mnou o přestávce chodili, že žákyně brečí, tak jsem ji chodila utěšovat, protože byla ještě mladá. To vše se ovšem změnilo druhý den po krádeži. Žákyně o přestávce začala spolužačkám, které mě na počítání peněz upozornily nadávat, a dokonce jim i vyhrožovat násilím. Říkala jim, že její táta si pro ně přijde, a pak že něco uvidí. Později jsem zjistila, že to, co mi dívka předvedla při naší schůzce z očí do očí bylo jen dobře promyšlené divadlo, ekonomická situace rodiny rovněž nebyla tak závažná, jak mi ji žákyně vylíčila. Varovala jsem tedy spolužáky i spolužačky žákyně, aby jí žádné peníze na „kontrolu