Unfortunately, the teacher could not remember any situation that would have turned out badly, or in which she would have behaved in such a way that she would be significantly dissatisfied with herself in retrospect. But she remembers a case when she was unable to solve a problem with a high school student for a long time. Despite the fact that they finally found a way and gradually solved the problem (or at least significantly alleviated it), I will include the story here, in unreported situations, because it is the only one that the teacher confided in me. At that time, she had been a teacher in practice for about 18 years and taught at a secondary school. A student came to her biology classes who, although he was really smart, unfortunately disrupted the lessons a lot. He was constantly shouting, jumping into the conversation and asking (albeit interesting) questions not only to the teacher, but also to his classmates, which disturbed him and made them lose their attention. He had never-ending comments on a lot of topics, added his own knowledge, talked together with the teacher and often even tried to shout over her. Not only the teacher, but also the classmates were dissatisfied with such behavior. He was constantly reprimanded, shouted at and silenced.
The teacher was aware that the student was not intentionally disrupting the lesson. He was an exemplary student with excellent grades, a wide range of interests and a desire to learn. However, he had no sense of communication and did not know when it was appropriate to speak in class and when not. The teacher mentioned that the student tried to fight with his problem by himself, but the situation never gave him and the interesting topics once again drew him to think aloud and the need to know the answer to his question right now.
Verbal disruption of lessons
When admonitions did not help in teaching and the situation worsened, the teacher decided to invite the pupil to the office. The student came after class and they talked about the whole situation together with the teacher for about half an hour. The student was aware of the problem and claimed that he himself did not know how to fight it. He says he has a lot of questions and doesn't know when else to ask or where to look for answers. They agreed with the teacher that they would try to write their questions on paper. Therefore, whenever he wants to ask something or, on the contrary, say something interesting about the topic, he makes a note and at the end of the lesson he gets a chance to share all his comments. At the end of each class, the teacher set aside 5-7 minutes for all students to ask questions and share their knowledge.
Agreement, Interview, Warning
Even though the problem seemed unsolvable at the beginning, this "measure
4. (maturitní) ročník střední školy
vše
Biologie, Tělesná výchova
Vyučující si bohužel nemohla vzpomenout na žádnou situaci, která by dopadla vyloženě špatně, nebo ve které by se zachovala tak, aby sama se sebou byla zpětně nějak výrazně nespokojená. Vzpomíná si ale na případ, kdy se jí dlouho nedařilo vyřešit problém s jedním žákem střední školy. I přesto, že nakonec našli cestu a problém postupně vyřešili (nebo aspoň výrazně zmírnili), příběh zařadím sem, do nepodchycených situací, jelikož je jediný, se kterým se mi vyučující svěřila. V té době byla učitelka v praxi již zhruba 18 let a vyučovala na střední škole. Do jejích hodin biologie se dostavoval student, který byl sice opravdu šikovný, bohužel ale výuku značně narušoval. Neustále vykřikoval, skákal do řeči a pokládal (ač zajímavé) dotazy nejen vyučující, ale i spolužákům, které to vyrušovalo a ztráceli tak pozornost. Ke spoustě tématům měl nikdy nekončící připomínky, přikládat vlastní poznatky, mluvil společně s vyučující a často se ji snažil dokonce překřičet. S takovým jednáním nebyla nespokojená pouze vyučující, ale i spolužáci. Neustále ho napomínali, okřikovali a umlčovali.
Vyučující si uvědomovala, že student nenarušuje výuku úmyslně. Byl to vzorný žák s výborným prospěchem, širokou škálou zájmů a chutí se vzdělávat. Neměl ovšem cit pro komunikaci a nepoznal, kdy je vhodné ve výuce mluvit a kdy ne. Vyučující zmínila, že se se svým problémem sám žák snažil bojovat, ovšem situace mu nikdy nedala a zajímavá témata ho opět strhly k přemýšlení nahlas a nutnosti znát odpověď na jeho otázku hned teď.
Když napomínání ve výuce nepomáhalo a situace se naopak zhoršovala, vyučující se rozhodla pozvat si žáka do kabinetu. Student přišel po výuce a zhruba půl hodiny se společně s vyučující bavili o celé situaci. Žák si problém uvědomoval a tvrdil, že sám neví, jak s ním bojovat. Má prý spoustu otázek a neví, kdy jindy by se měl zeptat, nebo kde by měl odpovědi hledat. S vyučující se domluvili, že si zkusí psát své otázky na papír. Kdykoli se proto bude chtít na něco zeptat, nebo naopak něco zajímavého k tématu sdělit, udělá si poznámku a na konci hodiny dostane prostor všechny své poznámky sdělit. Vyučující tak vyčlenila na konci každé své hodiny s touto třídou 5-7 minut, kdy mohli všichni studenti pokládat dotazy a sdělovat své poznatky.
I přesto, že se ze začátku zdál problém neřešitelný, mělo tohle „opatření