was teaching fourth grade at the time. I think we had science or home studies that day, so I started the projection screen that I usually use in such classes. It was sometime around the school year, and the canvas was fairly new, if not outright replaced. I told the class that I needed to go to the office to get some supplies, that we would start in a minute. I went to the office and when I returned to the classroom, everyone was so strangely quiet. It already seemed strange to me. I don't know exactly how, but I noticed a small stain on the canvas. I found out that it was a kind of smiley face drawn with a pen.
Boy 2 is quite problematic. He's not the worst at school, if he tries, he keeps average grades. Unfortunately, he is often angry, he is restless in class, disruptive, and during the breaks he is usually the only one to be heard. I think he enjoys the attention he gets and feels like a “dude
Violation of classroom/school rules
At first I felt a great rage because someone destroyed a new, expensive thing. I looked around the class. Boy 2 backed away while the others sat quietly. It wasn't that hard to guess who it was. I asked the class who did it because I wanted the culprit to confess. Nothing. That really pissed me off. I told the whole class to stand up and asked again. I expected that if Boy 2 didn't say it himself, that maybe someone else would say it for him, that they wouldn't want to cover the culprit. Unfortunately, no one answered. So I let them stand like this for almost an hour. Towards the end of the lesson, I told them that I suspected the student in question and asked if I was right. I got a few silent nods. The pupil in question finished with the note and the spot on the canvas turned white.
(Disciplinary) Punishments, Consequences, Physical intervention, Working with the collective
In retrospect, I realize that this was not the correct solution to the problem. The original intention was for either the culprit to confess or for the class to take a stand and speak out against someone who did something. But I can understand that they felt pressured at the time and didn't want to be a "whacker."
5. Ročník, 11 let
Počítačové hry, knihy s vojenskou tématikou
Mgr., 1. stupeň ZŠ
Učila jsem tehdy čtvrtou třídu. Ten den jsme měli myslím přírodovědu nebo vlastivědu, tak jsem spustila promítací plátno, které v takových hodinách obvykle používám. Bylo někdy z kraje školního roku, a to plátno bylo docela nové, ne-li přímo vyměněné. Řekla jsem třídě, že si potřebuji dojít do kabinetu pro nějaké pomůcky, že za minutu začneme. Zašla jsem do kabinetu a když jsem se vrátila do třídy, byli všichni tak zvláštně potichu. Už to mi přišlo divné. Nevím přesně jak, ale všimla jsem si na plátně menší skvrny. Zjistila jsem, že je to propiskou nakreslený jakýsi smajlík.
Chlapec 2 je docela problematický. Ve škole nepatří k nejhorším, když se snaží, drží si průměrné známky. Bohužel velmi často zlobí, v hodinách je neposedný, vyrušuje a o přestávkách je většinou slyšet jen o něm. Domnívám se, že ho baví ta pozornost, které se mu dostává a připadá si jako „frajer
V první chvíli jsem cítila velký vztek, protože někdo zničil novou, drahou věc. Rozhlédla jsem se po třídě. Chlapec 2 se uculoval, zatímco ostatní seděli tiše. Nebylo tak těžké odhadnout, kdo to byl. Zeptala jsem se třídy, kdo to udělal, protože jsem chtěla, aby se viník přiznal. Nic. To už mě opravdu nazlobilo. Řekla jsem celé třídě, ať se postaví a zeptala se znovu. Čekala jsem, že když to neřekne Chlapec 2 sám, že to třeba někdo jiný řekne za něj, že nebudou chtít krýt viníka. Bohužel, se nikdo neozval. Takto jsem je tedy nechala stát skoro celou hodinu. Až ke konci hodiny, jsem jim řekla, že podezírám daného žáka a zeptala se, jestli mám pravdu. Dočkala jsem se několika tichých přikývnutí. Daný žák skončil s poznámkou a flek na plátně se zabělil.
Zpětně si uvědomuji, že tohle nebylo správné řešení problému. Původní záměr byl, aby se buď to viník přiznal, nebo aby třída zaujala postoj a ozvala se proti někomu, kdo něco provedl. Ale chápu, že se v tu chvíli cítili pod tlakem a nechtěli být za „práskače