dealt with this case about two years ago. I think it was just a few weeks after the kids went back to school after the covid period. It was really evident in the children how they missed social contact during online teaching. When the children returned to their school desks, they behaved like wild eggs. It was quite difficult to set some rules and mantiles for their behavior again. That's why we dealt with problematic behavior relatively often in these weeks, as I recall. This case, which specifically came to my mind, involved a boy who attended the 5th grade. For years he was an almost problem-free student, we never dealt with any serious problematic behavior. Sometimes, for example, he would forget or not pay attention in class, but I do not consider this to be a major disciplinary offense. In this particular situation that I remembered now, I can't say that only this one student was to blame for everything, but he was the one who initiated the whole situation. And his classmates were happy to join him afterwards. So, as I said, the students attended the 5th grade, it's the last year at our school, then they go to a bigger city for the second grade, so they were the oldest at the school and it also follows that they had a class on the upper floor. The aforementioned pupil came up with a new game during recess, where they would fill their snack bags with water and throw them out of the window and watch them hit the ground. The classmates took up this new game very enthusiastically and started filling the bags with water. I was in charge of the hallway that day, I peeked into the classroom and saw what was going on. I noticed an open window and lots of water on the ground. I immediately shouted at the students to stop it immediately. The aforementioned boy gave me a confused look, what can't I like about this super game. They stopped throwing water from the windows, but I could see that they didn't understand why I forbade them from this game, and they didn't realize what could happen. The bell started ringing for class, so I told them that we would discuss this situation in the following class that I was teaching in their class.
As for the personal characteristics of the mentioned pupil who invented this situation. As I said, there were never any major problems with him. As far as I know, his family was fully functioning, he lived with both parents and grandparents in a two-generation house in the village. His parents and grandparents paid attention to him and his siblings, were interested in their performance at school, prepared for lessons with them, etc. So I cannot say that there was no functional cooperation with the school on the part of the parents. Even in this situation, when we were dealing with the whole incident, they were extremely helpful and tried not to take the whole situation lightly and to resolve it in such a way that nothing like this would happen again. The student had an average grade, but he was very intelligent, I think that his academic results were partly influenced by his lax attitude, when, for example, he often chatted with his classmates or engaged in other activities instead of working. He was rather extroverted in class, he was popular and I must say that he was very nice to his classmates. There was a little girl in the class who was after an operation and had crutches for a few weeks, and I remember that the mentioned student very often helped her, for example, carry a bag, lift a chair, etc. Therefore, I do not believe that this situation that occurred was caused by any bad character of the student , but rather by not realizing how dangerous this situation could be. As I already said, he did not participate in this activity alone, but with his other friends. They were also rather extroverted and it seemed to me that the said pupil was a role model for the class and that the other pupils looked up to him. So when he invented something, the others didn't think much of it and proudly followed him.
Violation of classroom/school rules
So how did I deal with this situation? As I said before, I came to this class the following hour and at the very beginning I brought up the topic of their recess game. I asked who invented this game and what led them to it. Then the student reported that he had seen a similar video on YouTube, where one of his favorite YouTubers was performing a similar activity, so he thought that he could do something similar with his classmates. But they weren't outside and they didn't want to throw these balls in the classroom, so they opened the window and threw them from the window. It really struck me that they are not aware that they were doing something wrong. That really worried me. That's why I decided that I won't discuss the planned curriculum at all this class, but I will dedicate it all to solving this situation. I thought it would be best if I looked at where the students got inspiration from this activity. I started the computer and asked the student to play the video for us. The student found a video of about 10 minutes, I let the children watch it and then I asked them if they could describe to me what was wrong with the video. Together we agreed that the main difference is that in the mentioned video, these water bags are released by a man from a balcony that juts out into the garden, so the water lands on the grass where no one walks, and therefore there is little chance that the bag would hurt someone with water. I explained to the children that such a bag of water, when it falls from such a height and at great speed, could cause nasty injuries, or destroy things that would be under the windows. I tried to use the principles of Nonviolent Communication and explain to them why this situation is really dangerous. In the end, with the help of a joint search for all the negatives of this game, we managed to get the said little boy to tell me that he had no idea what could happen and that he was very sorry. Subsequently, others joined him. That was the most important thing for me in this situation, I wanted the students to find out why their behavior was unacceptable and why I banned them from this game. I figure that's better than running in on them, yelling at them, putting notes on everyone and them still having no idea what they did wrong.
Consequences, Disrespectful communication, Working with the collective, Interview, Warning
But despite their apology, I drew consequences from this situation. For the boys who participated in the game, I wrote a few sentences in the student book to let the parents know what happened at school and, if necessary, explain the situation to the children at home again. I also attached a request to this message to try to check what their children watch on the Internet. Children are often unaware of the risks, and when they see an activity in their role model, they consider it correct. For me, this situation was again a signal, and since then I have been trying to discuss the dangers of the Internet space more with my children. For example, in computer science, I try to talk to them about what they are looking at and possibly why these particular things interest them or are inspiring to them. Together with the school management, we also organize an annual lecture for children about internet safety and cyberbullying.
10 let, 5. třída
Atletika, fotbal, modelování
Vysokoškolské titul Mgr. (učitelství pro první stupeň)
Tento případ jsem řešila asi před dvěma lety. Bylo to tuším hned pár týdnů po tom, co se děti vrátily zpět do školy po době covidové. Na dětech bylo opravdu hodně vidět, jak jim sociální kontakt při online výuce chyběl. Když se děti vrátily zpět do školních lavic, chovaly se jako z divokých vajec. Bylo dost těžké opět nastavit nějaká pravidla a mantinely jejich chování. Proto jsme v těchto týdnech řešily problémové chování relativně často, co si tak vzpomínám. Tento případ, který se mi teď konkrétně vybavil se týkal chlapce, který navštěvoval 5. třídu. Celé roky byl téměř bezproblémovým žákem, nikdy jsme u něho neřešili žádné závažnější problémové chování. Občas se třeba v hodinách vybavoval nebo nedával pozor, ale to nepovažuji za zásadní kázeňské přestupky. V této konkrétní situaci, kterou jsem si teď vybavila, nemůžu říct, že by za všechno mohl pouze tento jeden žák, ale byl ten, kdo celou situaci inicioval. A jeho spolužáci se k němu následně rádi připojili. Jak už jsem tedy říkala, žáci navštěvovali 5. třídu, je to poslední rok na naší škole, poté odchází do většího města na druhý stupeň, takže byli na škole nejstarší a z toho vyplývalo i to, že měli třídu v horním poschodí. Zmiňovaného žáka o přestávce napadla nová hra, že si naplní sáčky od svačin vodou a budou je házet z okna a sledovat, jak budou dopadat na zem. Spolužáci se velmi nadšeně této nové hry chopili a začali plnit sáčky vodou. Měla jsem zrovna ten den dozor na chodbě, nakoukla jsem do třídy a viděla, co se děje. Všimla jsem si otevřeného okna a spousty vody po zemi. Okamžitě jsem žáky okřikla, ať toho okamžitě nechají. Zmíněný chlapec na mě ještě vrhl nechápavý pohled, co se mi na této super hře nemůže líbit. Házení vody z oken zanechali, ale viděla jsem na nich, že vůbec nechápou, proč jsem jim tuto hru zakázala, a vůbec si neuvědomují, co by se všechno mohlo stát. Začalo zvonit na hodinu, takže jsem jim řekla, že tuto situaci probereme v následující hodině, kterou jsem u nich ve třídě učila.
Co se týče osobní charakteristiky zmiňovaného žáka, který tuto situaci vymyslel. Jak už jsem říkala nikdy s ním nebyly žádné větší problémy. Co vím, tak jeho rodina byla zcela fungující, žil s oběma rodiči a prarodiči v dvougeneračním domku na vesnici. Rodiče i prarodiče se mu i jeho sourozencům věnovali, zajímali se o jejich prospěch ve škole, připravovali se s nimi na výuku apod. Nemůžu tedy říct, že by ze strany rodičů nebyla funkční spolupráce se školou. I v této situaci, když jsme celý incident řešili, byli maximálně nápomocní a celou situaci se snažili nebrat na lehkou váhu a vyřešit ji tak, aby už se nic podobného neopakovalo. Žák měl průměrný prospěch, ale byl velice inteligentní, myslím si, že jeho studijní výsledky byly z části ovlivněné i jeho laxním přístupem, když si například v hodinách často místo práce povídal se spolužáky nebo se věnoval jiným činnostem. Ve třídě se projevoval spíše extrovertně, byl oblíbený a musím říct, že se choval ke spolužákům velmi hezky. Ve třídě byla holčička, která byla po operaci a měla na pár týdnů berle a pamatuju si, že zmíněný žák ji velmi často pomáhal například nosit tašku, zvedat židličku apod. Proto se nedomnívám, že tato situace, která nastala byla způsobena nějakým zlým charakterem žáka, ale spíše tím, že si neuvědomil, do jaké míry může být tato situace nebezpečná. Jak už jsem říkala, této činnosti se neúčastnil sám, ale s jeho dalšími kamarády. Ti byli také spíše extrovertní a působilo to na mě tak, že zmíněný žák byl pro třídu vzorem a ostatní žáci k němu vzhlíželi. Takže když on něco vymyslel, ostatní nad tím ani tolik nepřemýšleli a hrdě ho následovali.
Jak jsem tedy tuto zmíněnou situaci řešila. Jak už jsem říkala, přišla jsem následující hodinu do této třídy a hned na začátku jsem otevřela téma jejich přestávkové hry. Zeptala jsem se kdo tuto hru vymyslel a co je k tomu vedlo. Na to se žák přihlásil, že viděl podobné video na YouTube, kde prý nějaký jeho oblíbený youtuber podobnou činnost vykonával, takže ho napadlo, že by něco podobného mohli zrealizovat i se spolužáky. Jenže nebyli venku a prý nechtěli tyto míčky házet ve třídě, tak otevřeli okno a házeli je z okna. Opravdu to na mě působilo tak, že si nejsou vědomi toho, že dělali něco špatně. To mě opravdu znepokojovalo. Proto jsem se rozhodla, že tuto hodinu vůbec nebudu probírat naplánované učivo, ale celou ji věnuji tomu, abychom tuto situaci vyřešili. Napadlo mě, že nejlepší bude, když se podívám, kde se tedy žáci touto činností inspirovali. Pustila jsem počítač a vybídla žáka, ať nám video pustí. Žák našel asi 10minutové video, nechala jsem ho děti shlédnout a potom jsem se jich zeptala, jestli mi dokáží popsat, co bylo na videu špatně. Společně jsme se dobrali k tomu, že hlavním rozdílem je to, že ve zmíněném videu tyto sáčky s vodou pouští muž z balkonu, který trčí do zahrady, takže voda dopadá na trávu, kde nikdo nechodí, a tedy je malá pravděpodobnost, že by sáček s vodou někoho zranil. Vysvětlila jsem dětem, že takový sáček s vodou, když padá z takové výšky a velkou rychlostí by mohl způsobit ošklivé zranění, popřípadě zničit věci, které by se nacházely pod okny. Snažila jsem se využívat principy Nenásilné komunikace a vysvětlovat jim, proč je tato situace opravdu nebezpečná. Nakonec jsme se pomocí společného hledání všech negativ této hry dobrali k tomu, že mi zmíněný chlapeček řekl, že ho vůbec nenapadlo, co by se mohlo stát, a že se moc omlouvá. Následně se k němu přidali i ostatní. To pro mě bylo v této situaci nejdůležitější, chtěla jsem, aby došli žáci sami k tomu, proč bylo jejich chování nepřijatelné a sami přišli na to, proč jsem jim tuto hru zakázala. Myslím si, že to je lepší, než kdybych na ně naběhla, seřvala je, všem nasázela poznámky a oni by stále netušili, co udělali špatně.
Ale i přes jejich omluvu, jsem z této situace vyvodila důsledky. Těmto chlapcům, kteří se na hře podíleli, jsem několika větami napsala do žákovské knížky vzkaz rodičům, aby věděli, co se ve škole událo a popřípadě znovu tuto situace dětem doma vysvětlili, také jsem k tomuto sdělení připojila žádost, aby se snažili kontrolovat, na co jejich děti na internetu koukají. Děti si často neuvědomují rizika, a když nějakou aktivitu vidí u svého vzoru, považují ji za správnou. Pro mě byla zase tato situace signálem a od té doby se snažím s dětmi více probírat nebezpečí internetového prostoru. Například v informatice se s nimi snažím bavit o tom, na co koukají a popřípadě, proč je tyto konkrétní věci zajímají nebo jsou pro ně inspirující. S vedením školy také každoročně organizujeme pro děti přednášku o bezpečnosti na internetu a kyberšikaně.