I was a new first-year class teacher at a four-year high school. Right from the first day, it was obvious that the student was different. The different rhythm of speech, intonation, word order, extremely literary expression, alienated him from the collective and seemed to the other students to be from another world. He spoke like a robot, did not understand irony and sarcasm, etc. On the adapter, these differences between him and the others began to deepen.
An important factor was that the collective was completely new, it was not enough to create some kind of 'social hierarchy' there yet, so it was more malleable. In addition to the student, there was also a student in the class, a mature, dominant young lady. The student was extremely intelligent and very above average in natural sciences (mathematics, physics). His mother tried to lead him to independence despite his handicap - he lived in a boarding school, arranged almost everything himself, functioned in the classroom without a teacher's assistant. He didn't need to integrate into the team too much, he often worked independently and beyond the scope of teaching.
Diagnosis
decided to intervene before any unwanted conflicts started to arise between the student and others. So within one hour I invited the school psychologist and I 'cleaned up' the student with the help of a colleague who needed to solve something with him with the Czech textbooks, or give him a placement test in one subject to occupy him for the whole lesson. The school psychologist then explained to the pupils the essence of Asperger's syndrome, which the pupil has, and described how it manifests itself. I, from the position of the class, then put it on their hearts to pamper him and to take him as their treasure and to treat him decently. At the same time, we asked the student to try to get more involved in the team.
Working with the collective, Interview, Collaboration with odbonriks
Both parties accepted the information from us. This solution had a long-term effect, the pupils accepted the pupil and began to use it in a good sense of the word. He often tutored his classmates and explained to them things that there was no time left for in class. The student then felt that he had some importance in the class and began to behave more friendly. The relationship between the pupil and the rest of the class proved to be mutually beneficial. A pupil who took him under her wing also helped me with this situation. I think she had a very developed social sense. On the one hand, she was dominant, had no problem with the student and 'protected' him without me addressing her. When classmates made fun of the student, she yelled at them in a way that 'they are not interesting or funny.' The boys wanted to like her, so they let it.
16 let, 1. ročník čtyřletého gymnázia
hra na klavír, četba, parkour
Mgr. Zsv, Bi
Byla jsem nově třídní učitelkou prvního ročníku na čtyřletém gymnáziu. Hned od prvního dne bylo zřejmé, že je žák jiný. Odlišná rytmika řeči, intonace, slovosled, extrémně spisovné vyjadřování, stranil se kolektivu a ostatním žákům připadal jako z jiného světa. Mluvil jako robot, nechápal ironii a sarkasmus aj. Na adapťáku se tyto odlišnosti mezi ním a ostatními začaly prohlubovat.
Důležitým faktorem bylo, že kolektiv byl úplně nový, nestačila se tam ještě vytvořit jakási 'společenská hierarchie,' tudíž byl více tvarovatelný. Ve třídě se kromě žáka mj. nacházela ještě žačka, vyspělá, dominantní slečna. Žák byl extrémně inteligentní a velmi nadprůměrný v přírodních vědách (matematika, fyzika). Jeho matka se ho přes jeho hendikep snažila vést k samostatnosti – bydlel na internátě, téměř vše si zařizoval sám, ve třídě fungoval bez asistenta pedagoga. Neměl potřebu se příliš začleňovat do kolektivu, často pracoval samostatně a nad rámec výuky.
Rozhodla jsem se zasáhnout dříve, než by mezi žákem a ostatními začaly vznikat nějaké nežádoucí konflikty. Do jedné hodiny jsem si tedy pozvala školního psychologa a žáka jsem 'uklidila' pomocí kolegy, který s ním měl potřebu vyřešit něco s učebnicemi češtiny, případně mu dát rozřazovací test do jednoho předmětu, aby ho zabavil na celou hodinu. Školní psycholožka pak žákům vysvětlila podstatu Aspergerova syndromu, kterou žák má, a popsala, jak se projevuje. Já z pozice třídní jsem jim pak kladla na srdce, aby si ho hýčkali a aby ho brali jako svůj poklad a aby se k němu chovali slušně. K žákovi jsme zároveň měli prosbu, aby se zkoušel více zapojovat do kolektivu.
Obě strany od nás informace přijaly. Toto řešení mělo dlouhodobý efekt, žáci žáka přijali a začali ho využívat v dobrém slova smyslu. Často spolužáky doučoval a dovysvětloval jim věci, na které v hodině nezbyl čas. Žák pak měl pocit, že má ve třídě nějaký význam, a začal se chovat přátelštěji. Vztah mezi žákem a zbytkem třídy se ukázal jako prospěšný pro obě strany. S touto situací mi pak pomohla i žačka, která si ho vzala pod křídla. Myslím si, že měla hodně vyvinutý sociální cit. Ona jednak byla dominantní, neměla s žákem problém a 'ochraňovala' ho, aniž bych jí oslovovala. Když si z žáka spolužáci dělali srandu, okřikla je způsobem, že 'nejsou zajímaví, ani vtipní.' Kluci se jí chtěli zalíbit, tak toho nechali.