The situation happened to me in the second grade of elementary school, when there was a boy in the class who talked back and didn't want to do anything. I would say a typical teenager with whom you don't get along, or at least I do. I regret this situation that I couldn't have handled it differently, but I tell myself that this is also part of the job of a teacher and you are also only human. I wanted the student to do some task, I don't know what it was anymore. But the student refused and did not want to work. I warned him that I would evaluate it, that I would want to see it. He still didn't work all the time. I started to raise my voice if he didn't care if he got a 5. Of course he didn't care. I started threatening the principal, even though I don't know why at all. At that moment it somehow occurred to me, but I have to say that it was at the beginning of my teaching career. So I told him if he didn't start working immediately, I would go to the director's office. He didn't care again, so I got up and followed him saying that we were really going there.
didn't know the student very well, I was like a supl in the class, otherwise I taught other children. Therefore, the student may have had the feeling that he can jump on me and I can't do much about it. The student was disruptive, non-verbal, I don't remember that he had any disorder.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching
Solving the problematic behavior was not abrupt, only after a more heated dialogue I took him outside and tried to get him to stop or at least stop disturbing others. I calmly began to explain to him that I don't really care what he gets or how he normally behaves, I don't remember exactly. but I actually let him know that I was absolutely not interested in him as a person and that the only thing I wanted was for him to at least not disturb the others and me, if the grades were not important to him. I tried to make him know that I was above him. And of course I know that this should not be done and I'm not proud of it, but at that moment we simply couldn't keep our nerves, and she didn't even know what to do.
The result was that the student understood in the final and stopped disrupting the class, I didn't teach him anymore. I know that I asked other colleagues how they handled him, I don't remember that anymore. But of course the result was negative, when I failed as a teacher and could not solve the situation in a different way.
14 let, 8. třída
Výtvarná výchova + Speciální pedagogika
Situace se mi stala na druhém stupni základní školy, kdy ve třídě byl chlapec, který odmlouval a nechtělo se mu nic dělat. Řekla bych takový typický puberťák, se kterým se ale nedomluvíte, nebo aspoň já. Této situace lituji, že jsem ji nezvládla jinak, ale říkám si, že i to k práci učitele patří a taky jste jen člověk. Chtěla jsem po žákovi, aby udělal nějaký úkol, už nevím, co to bylo. Žák ale odmlouval a nechtělo se mu pracovat. Upozorňovala jsem ho, že to budu hodnotit, že to budu chtít vidět. Celou dobu stále nepracoval. Začala jsem zvedat hlas, jestli mu je jedno, zda dostane za 5. Samozřejmě, že jedno mu to bylo. Začala jsem vyhrožovat ředitelnou, I když vůbec nveím proč.V té chvíli mi to nějak přišlo, musím ale říct, že to bylo na začátku mého učitelství. Řekla jsem mu teda, jestli okamžitě nezačne pracovat, půjde do ředitelny. Bylo mu to opět jedno, tak jsem se zvedla a šla za ním s tím, že tam opravdu jdeme.
Žáka jsem moc neznala, byla jsem ve třídě jako supl, jinak jsem učila jiné děti. Proto možná měl žák pocit, že si na mě může vyskakovat a já s tím nic moc nezmůžu. Žák byl vyrušující, odmlouvající, nepamatuju si, že by měl nějakou poruchu.
Řešení problematického chování nebylo překotné, až po vyostřenějším dialogu jsem si ho vzala ven a snažila se, aby přestal nebo aspoň přestal rušit ostatní. Začala jsem mu v klidu vysvětlovat, že mi je úplně jedno, co dostane nebo jak se normálně chová, přesně si to nepamatuju. ale vlastně jsem mu dala najevo, že jako osobnost mě absolutně nezajímá a že jediné, co chci, tak aby aspoň nerušil ostatní a mě, když známky pro něj nemají váhu. Snažila jsem se o to aby věděl, že já jsem nad ním. A samozřejmě vím, že toto se dělat nemá a nejsem na to pyšná, ale v té chvíli jsme jednodušše neudržela nervy, a ani nevěděla, co přímo dělat.
Výsledek byl takový, že žák ve finále pochopil a přestal třídu rušit, dál jsem ho neučila. Vím, že jsem se ptala ostatních kolegů, jak s ním nakládají, to už si nepamatuju. Ale výsledek byl samozřejmě negatovní, kdy já po své učitelské stránce selhala a nedokázala tu situaci vyřešit jinak.