The student transferred from another school to our grammar school and I had her for Czech language lessons. The class she transferred to was very integrated, and she rejected all their efforts at inclusion from the beginning. However, over time, she began to feel alone and longed to belong to that group. Also, as time went on with her puberty, she started wanting to belong to a group. In defense of that class, I have to say they really tried. As I saw it, they tried to accept her into the team. Finally, she figured out that the best way would be to make them feel sorry for themselves. By pitying her, they will accept her. She looked out for a small group of girls, to whom she began to tell her first stories about her sick father and her mother, who is unable to support her and her three other siblings. The girls accepted her and truly felt sorry for her, but over time the truth began to emerge. The student began to forget what she had told which of the girls for the version of the story. At that moment the girls came to me saying that this girl has some problem. As a teacher, I didn't know that. I didn't recognize it in those Czech language classes. But from that moment on, I started asking for it. This revealed that the information is really different. However, I still attributed it to some adolescent things. So we only started solving the problem after the failed suicide attempt here in our toilets. We had no idea that her behavior was so disturbed.
Schoolgirl - quiet, lonely
Lying and cheating, Selfdestructive behaviour
So we came up with a solution. The first thing we did was the class teacher and I. I had her trust. So the class teacher asked me if I could participate. I was also there as a representative of the school management. We were also joined by a prevention methodologist. First we decided to contact the parents. We contacted the mother saying that we had heard about the father having these health problems. There we found out that in the end none of what she interprets is true. The parents came to the meeting at the school and said about their child that she is absolutely problem-free at home, that she is functioning perfectly. So, through a striking conversation, we found out that the things she tells are not true. We decided not to inform the parents immediately about the daughter's lies. We only talked to them about the problem of cutting themselves. Which was characterized as a demonstrative thing, because even the doctor stated that such injuries that she inflicted on herself could never have resulted in suicide. The parents responded by saying that they would arrange some psychotherapeutic help for her. We put it off for the time being because we felt that the solution was passing down to the family. When, in fact, should it be so in the first place. That family should deal with this. We focused on that class because we wanted that class to give her another chance. It finally worked out. They let her go after we talked to them. At this point, we took it as a settled situation. However, time went on and as the months progressed, the student came to know that she was seriously ill, that she had just had a miscarriage after she became pregnant with her classmate. She came up with the fact that he forced her to do it, she can't go to school and she can't even go back to her parents. So he doesn't know what to do. We understood that the solution had to be more long-term. So we called the parents again and now we didn't hide anything from the parents and we also told them how the student was performing in class. They were honestly surprised and had no idea that he was telling everyone such stories. We decided to create such an educational group. The educational group consisted of me, a prevention methodologist, a class teacher and a student. As part of the educational group, we tried to explain why she does it that way and if it is necessary and what would help her so that she doesn't have to do it anymore. It became clear in the group that she does not go to any psychotherapy because she refuses it herself, even though she told us that it was her parents' fault for preventing her from going there. It was obvious that after a very long time the parents had talked with the student and that the neutral space of the school helped them. We repeated this group several more times. It really took off.
Support, Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
Immediately after starting the educational group, there was a noticeable improvement. The student did not make up any more lies, but it was difficult for her to return to her original class. The student began attending therapy and became aware of the consequences of her behavior. I don't know if it's a good ending, but it is for me because she decided to transfer to another school and start over with a different class and a clean slate. Of course, all this with the fact that he will continue in psychotherapy. I spoke with my parents recently and they confirmed that everything is working perfectly. She says she is doing well at the second school, attends therapy and is now aware of her problem, and that she is no longer lying there.
16 let, 2. ročník SŠ (gymnázium)
Četba, výroba dortů, brigáda v cukrárně
Lhaní
Mgr., ČJ a NJ
Žákyně přestoupila z jiné školy na naše gymnázium a já jsem ji měla na hodiny českého jazyka. Třída, do které přestoupila, byla hodně celistvá a ona veškeré jejich snahy o začlenění ze začátku odmítala. Nicméně časem se začala cítit sama a zatoužila do toho kolektivu patřit. A také jak šel čas s tou její pubertou tak začala mít chuť patřit do nějaké skupiny. Na obranu té třídy musím říci, že oni se opravdu snažili. Jak jsem to viděla já, tak se jí snažili do toho kolektivu přijmout. Nakonec přišla na způsob, že nejlepší bude v nich vzbuzovat lítost. A tím, že ji oni budou litovat, tím ji budou přijímat. Vyhlídla si malou skupinku holek, kterým začala vyprávět své první příběhy o nemocném otci a mamince, která nezvládá živit ji a její tři další sourozence. Dívky ji přijali a skutečně litovali, ale postupem času začala vycházet na povrch pravda. Žákyně totiž začala zapomínat, co komu z těch holek řekla za variantu příběhu. V tu chvíli dívky za mnou přišli s tím, že tato dívka má nějaký problém. Já jako učitelka jsem to nevěděla. Nepoznala jsem to v těch hodinách českého jazyka. Ale od té chvíle jsem se po tom začala pídit. Tím jsem odhalila, že ty informace se skutečně různí. Nicméně jsem to i tak přikládala nějakým pubertálním věcem. Problém jsme tedy začali řešit až po neúspěšném pokusu o sebevraždu zde u nás na toaletách. Netušili jsme totiž, že její chování je až tak narušené.
Žákyně – tichá, osamělá
Přistoupili jsme teda k řešení. První věc, kterou jsme udělali, byla třídní učitelka a já. Já jsem totiž měla její důvěru. Tak mě třídní učitelka poprosila, zda bych se toho mohla účastnit. A byla jsem tam rovněž jako zástupce vedení školy. Dále se k nám připojil metodik prevence. Nejdříve jsme se rozhodli kontaktovat rodiče. Kontaktovali jsme matku s tím, že jsme slyšeli o tom, že má otec dané zdravotní problémy. Tam jsme zjistili, že nakonec nic z toho co ona vykládá, není pravda. Rodiče přišli na schůzku do školy a řekli o svém dítěti, že je absolutně bezproblémová doma, že funguje na výbornou. Nápadným rozhovorem jsme tedy přišli na to, že ty věci, které ona vypráví, nejsou pravda. Rozhodli jsme se rodiče ihned neinformovat o dceřiných lžích. Mluvili jsme s nimi jen o problému toho pořezání se. Který byl charakterizován jako demonstrativní věc, protože i lékař konstatoval, že taková zranění, která si způsobila, nemohla nikdy docílit sebevraždy. Rodiče na to reagovali tím, že ji prý zařídí nějakou psychoterapeutickou pomoc. Tím jsme to prozatím odložili, protože jsme měli za to, že to řešení přechází do rodiny. Kdy vlastně prvoplánově, by to tak mělo být. Ta rodina by měla toto řešit. Soustředili jsme se na tu třídu, protože jsme chtěli, aby ta třída jí dala ještě šanci. To se nakonec povedlo. Odpustili ji poté, co jsme s nimi promluvili. V této chvíli jsme to brali jako vyřešenou situaci. Čas plynul však dál a postupem měsíců přišla žákyně, že je vážně nemocná, že je čerstvě po potratu, který prodělala poté, co otěhotněla se svým spolužákem. Přišla s tím, že on ji k tomu donutil, nemůže chodit do školy a nemůže se vrátit ani ke svým rodičům. Neví tedy, co má dělat. Pochopili jsme, že řešení musí být dlouhodobější. Zavolali jsme si tedy opět rodiče a rodičům jsme nyní již nic nezatajovali a řekli jsme jim i jak žákyně vystupuje ve třídě. Byli upřímně překvapeni a vůbec netušili, že vypráví všem takové historky. Rozhodli jsme se, že vytvoříme takovou výchovnou skupinu. Ve výchovné skupině jsem byla já, metodik prevence, třídní učitel a žákyně. V rámci výchovné skupiny jsme se snažili vysvětlit proč to tak dělá a jestli je to nutné a co by jí pomohlo, aby to už nemusela dělat. Ve skupině vyšlo najevo, že na žádnou psychoterapii nechodí, protože ji sama odmítá, i když nám tvrdila, že je to vina rodičů, že ji brání tam chodit. Bylo zřejmé, že si po velmi dlouhé době ty rodiče s žákyní promluvili a že ten neutrální prostor školy jim pomohl. Tuto skupinu jsme ještě několikrát zopakovali. Skutečně to zabralo.
Ihned po zahájení výchovné skupiny bylo znatelně pozorovatelné zlepšení. Žákyně netvořila další lži, ale bylo pro ni obtížné se vrátit do původní třídy. Žákyně začala navštěvovat terapie a začala si uvědomovat důsledky svého chování. Nevím, jestli je to dobrý konec, ale za mě ano, protože se rozhodla přestoupit na jinou školu a začít od začátku s jinou třídou a čistým štítem. Samozřejmě to vše s tím, že v psychoterapii bude i nadále pokračovat. S rodiči jsem nedávno mluvila a ti mi potvrdili, že vše funguje výborně. Na druhé škole se jí prý daří dobře, navštěvuje terapie a svůj problém si už uvědomuje, a že tam už nelže.