It was hard with the girl. From the beginning I saw that something was wrong and I wanted to help her. She started having unexcused absences and that was the first thing. And she didn't even fit. She was just different. And she didn't even look for the team herself. At school, she mostly got fours and insufficient in Czech. She had questionable friends. A couple of girls were driving and they were taking her between them. I wanted her to go to school and enjoy it as much as possible, so I thought about how to include her. I found out what she likes and I also recommended her extracurricular activities. She enjoyed reading books, so as a literature teacher I had something to talk about with her and at the same time it helped us to get to know each other, for example by reading the same books and recommending to each other some that the other might enjoy. She liked metal and that was also reflected in her appearance and dressing. She always wore black clothes. And that's why I was so excited when she wore a pink dress to graduation. I think I found a new direction for her. We just found something she likes - musicals.
The team behaved very well. I always raised my classes to help the weaker ones and to always be there for each other if they themselves needed someone to help them. The students accepted her as one of their own, even though she came from another school.
Once we went to Prague on a school trip, but she missed the train. But she was really looking forward to it and really wanted to go. Then I called her and navigated her to Florenc on the phone. I was nervous because I don't know this city that well myself and the subway is especially complicated with all the turns and subways. In addition, the girl rode the subway for the very first time.
The girl enjoyed the trip and it helped us bond with each other. It is not for nothing that they say that you know a friend in need. This situation was not world-class, but it was an important step in her progress to a better study. She completely recovered and that made me very happy.
15 let, 5.G (odpovídající prvnímu ročníku střední školy)
Knihy a metalová hudba
Mgr. Dějepis a čeština
S dívkou to bylo těžké. Už od začátku jsem viděla, že je něco špatně a chtěla jsem jí pomoct. Začala mít neomluvená absence a to byla první věc. A ani nezapadala. Byla prostě jiná. A ani kolektiv sama nevyhledávala. Ve škole dostávala většinou čtyřky a z češtiny nedostatečné. Měla pochybné kamarády. Pár holek jezdilo a oni ji brali mezi sebe. Chtěla jsem, aby do školy chodila a aby ji to I v rámci možností bavilo, a tak jsem přemýšlela jak ji začlenit. Zjistila jsem co ji baví a doporučovala jsem jí I mimoškolní aktivity. Bavilo ji číst knihy, takže jsem jako učitelka literatury měla o čem si s ní povídat a zároveň nám to pomohlo se poznat například čtení stejných knih a doporučování si navzájem nějakých, co by toho druhého mohly bavit. Měla ráda metal a to se promítalo I do jejího vystupování a oblékání. Nosila vždycky černé oblečení. A proto jsem potom byla nadšená, když si u maturity na sebe vzala řůžové šaty. Myslím, že jsem jí našla nový směr. Prostě jsme našli něco co jí baví – muzikály.
Kolektiv se zachoval velmi dobře. Vždycky jsem svoje třídy vychovávala tak, aby pomáhali slabším a aby tam vždycky byli jeden pro druhého, kdyby pak i oni sami potřebovali, aby jim někdo pomohl. Studenti ji přijali mezi sebe jako vlastní a to i přestože přišla z jiné školy.
Jednou jsme jeli do Prahy na školní výlet, jenomže jí ujel vlak. Ale to se neskutečně těšila a strašně moc chtěla jet. Pak jsem s ní volala a po telefonu jsem ji navigovala na Florenc. Měla jsem nervy v kýblu, protože se ani sama tak dobře v tomto městě nevyznám a metro je obzvlášť složité se všemi odbočkami a podchody. Navíc jela holčina metrem úplně poprvé.
Dívka si výlet užila a to nám pomohlo I stmelit se navzájem. Ne nadarmo se říká, že v nouzi poznáš přítele. Tato situace nebyla něco světového, ale byl to důležitý krůček k jejímu postupu do lepšího studia. Úplně se zpravila a to mi udělalo velkou radost.