After 6 years of maternity leave, I planned to return to the elementary school for the hearing impaired as a teacher's assistant for the 1st grade and a group teacher. The director said that my position is not available, but I can work as a teacher's assistant at the secondary school. It was quite a shock to me. I didn't know who I was going to work with. I learned that I will be working with a boy with severe sensory and motor disabilities. I knew him for about 2-3 years, from the time when he was 8 years old and attended a special elementary school. For a long time, I worked as an assistant in a deaf-pediatric class and an educator of a group for children. For me, this was the first experience of working with a deaf-blind person. I have been working with the boy for the third year. When I joined the teaching assistant position, he didn't want to hire me because he didn't know me. He wanted a former assistant, but she left for another job in another city. I became convinced of how true the fact is that deaf-blind students find it difficult to accept a teacher's assistant for cooperation. It was a difficult and challenging period for him, he felt abandoned and helpless. At first he ignored me, disturbed the class by constantly asking the teacher without addressing me. He refused to work on class assignments, seemed exhausted and tired. Due to a serious spine operation and subsequent rehabilitation in the first year, the boy missed a lot of lessons, which he is still unable to complete, and the gaps are still visible during lessons. The boy is not conflicted or significantly problematic. Nevertheless, his speech during the lesson was disruptive and the teaching in the classroom did not take place in the usual way. Together with him, there were 6 other pupils with varying degrees of hearing impairment and special educational needs in the class.
The boy comes from a family of five living in Moravia. Parents and one brother are hearing, the other brother is with a slight impairment of sight and hearing. The boy has a severe visual impairment combined with hearing and physical disabilities. In the first year, the boy underwent spine surgery for easier mobility in the future. The family is not so enthusiastic, but the person responsible for the son's school performance is interested, it is reported. The father is also the boy's personal assistant and provides transportation to and from kindergarten. Due to the seriousness of the disability, after examining the boy, the registration office issued a decision to grant support measures IV. degrees. This is a student with a simultaneous disability with multiple defects (hearing, vision, physical), with special educational needs, who needs the provision of support measures to fulfill his educational possibilities, which means the necessary adjustments in education. Due to the concurrent sensory disability, the expressive side of speech and understanding is impaired. For this reason, a multisensorial approach is used with the boy, which is based on communication using oral speech, sign language and finger alphabet. The modification of the educational content is therefore guided by the use of a multisensory approach - i.e. fixation of knowledge and skills with as many senses as possible, e.g. illustrative examples of units, volumes, periods of time (hours, months), sequence, etc. Spontaneously, the student communicates mostly using speech, when he speaks in simple sentences with dysgrammatisms. Mistakes in inflection, timing and use of terms. Otherwise, his active and passive vocabulary is at a fairly decent level. In speech, however, due to the disability, motor clumsiness is manifested with dyslalia and disruption of the modulation of the tempo, melody and rhythm of speech.
Failure to attend class, Verbal disruption of lessons
The most difficult thing is that the student is deaf-blind and sometimes very stubborn, he does not trust the teacher or me. He delays the subject (teaching) when he doesn't believe me or the teachers don't treat him appropriately and he learns in class regardless of his disability. Then he can't keep up with the lessons. I then have to deal with the teachers individually so that there is an alternative teaching procedure than before (looking for another way). Also, some teaching methods are not as suitable for the pupil as for other pupils in the class. They are more time consuming. The boy needs regular breaks to rest. E.g. on the test, others can check the boxes quickly, but he has a more difficult time with his visual handicap and there are delays. He has to read the assignment with difficulty and look for where the points/answers are so he can mark the boxes. Technically it is more demanding. His reactions to answers are longer in terms of time, so he is behind his other classmates and his life experience is poorer. He doesn't go to society. And he doesn't seek out the company of his peers in the classroom either. That's why I try to explain things and situations of everyday life to him outside of class. This can also be associated with technical problems – e.g. the projector. A boy cannot work with all technical aids, so we have to find a way so that the pupil and the teacher are mutually satisfied. Continuous dialogue with the pupil Do you like going to school? 'I half like to go because I like working on the PC but I don't enjoy writing long assignments, it would be like having a heavy hand stung by a bee.' What is difficult for you at school? 'Quite often these are difficult concepts, new technical words. The assistant explains a more difficult concept to me in sign language. Nothing is difficult for me, only the light in the classroom bothers me because of the eyes - the window against the light, because the computer, the light, the window... all at once). Difficult professional subjects – economics, mathematics and civics. If it counts for a long time, then it is tiring for me. It is very difficult for me. I would prefer to have an explanation of the material, plus 4-5 examples as exercises, then to understand, not to search for other examples. Tests are difficult, long assignments, busyness, when other classmates are having fun with another classmate, I know they can't hear their voice and laugh or sometimes say one word out loud. It bothers me. When I sign in, the teacher doesn't have enough time for me, I have to wait until he explains/explains the material to other classmates.' What do you enjoy about school? 'I'm glad I have a computer at school. I wouldn't want to leave the COMPUTER. So I like working with the computer. E.g. computer system, programming, graphic work on PC. Mainly website creation (TWA subject).' Does it bother you if you don't do an assignment? 'No, it doesn't matter, because there are so many tasks. I do not like it. When I have some time I will definitely go back to the quests because it's tiring for me to do all the quests at once.' Are you sad about a bad grade? 'Yes, with a lower grade, because I don't want to argue with my parents.' What would you like to change in school? 'I would like a better and better quality ZOOMTEX software magnifier on the PC, because it is tedious to wait for the magnifier to open on the PC. I would like it to be faster. I don't have a magnifying glass on the board, there is no interactive board.' What would you like to change about teaching? 'Nothing so far.' How do you get along with your classmates? 'Yes, I get along with my classmates half-way because they sign quickly. Sometimes I don't understand them. They also wear light colored clothes and then I can't see them well. I have a good relationship with them now.' What would suit you? 'It would suit me if all the work were in the PC. That is, I would only work on a PC. I don't like working with papers because it hurts my arm and back. I would also like it if all deaf teachers worked here, but if there are hearing teachers, then the ČZJ interpreter should be 100% present.' How would you like to work better? 'It would work better for me to work on the computer because I can type faster, I can see better. Because working with a worksheet on paper is a waste of time, because first I have to look with a magnifying glass and then write and all over again. Because there is a magnifying glass in the computer, I would mainly like to have the study materials on the PC (in MS TEAMS). It is very good for me to work in MS TEAMS and it suits me.' Who helps you with your studies? 'Teachers, an assistant and sometimes classmates. Maybe I need to explain something, the assistant helps me. E.g. one teacher is leaving classes for a break, but I can't keep up with everything. the assistant will help me finish the work from class. If my classmates or assistant don't know how to help me, I wait for the teacher to ask a question or I try to look it up on the Internet myself.' How do you get along with your classmates? 'Yes, I get along with my classmates half-way because they sign quickly. Sometimes I don't understand them. They also wear light clothes and then I can't see them well.' From the dialogue with the student, it follows that certain disruptive behavior is the cause of overload, his tiredness, missing unmastered subject matter or insufficiently developed free skills.
Support
It was first very important for boys to learn to use their free time and divide it evenly between preparing for school and having fun. That means learning to organize and plan, knowing when to study and knowing when to play on the computer. He can't do that yet, he doesn't have firm guidance from someone more mature in the family. Personal assistants should be able to organize this, because the boy does not know whether it is raining outside or not, or when he should get up, etc. That is why he always asks me for new information... When the parents talk to each other, he asks the parents what they are talking about and would like know what they are saying. They tell him one word or abbreviated information no
20 let / 4. ročník SŠ
Rád pracuje s počítačem. Např. počítačový systém, programování, grafická práce na PC. Hlavně tvorba webových stránek  předmět TWA). Těší ho hrát s učiteli šachy, pokud je volná hodina. Má rád dějepis a historii.
BcA. – Výchovná dramatika pro Neslyšící
Po 6 letech mateřské dovolené jsem měla v plánu se vracet do ZŠ pro sluchově postižené jako asistentka pedagoga pro 1. stupeň a vychovatelka družiny. Ředitel řekl, že moje místo není volné, ale mohu na SŠ pracovat jako asistent pedagoga. Byl to pro mě docela šok. Nevěděla jsem, s kým budu pracovat. Dozvěděla jsem se, že budu pracovat s chlapcem s těžkým smyslovým a pohybovým postižením. Znala jsem ho asi 2-3 roky z doby, když mu bylo 8 roků a docházel do družiny na ZŠ speciální. Dlouho jsem pracovala jako asistentka v surdopedické třídě a vychovatelka družiny pro Neslyšící děti. Pro mě toto byla první zkušenost práce s hluchoslepým.
S chlapcem pracuji již třetím rokem. Když jsem nastoupila do pozice asistenta pedagoga, nechtěl mě přijmout, protože mě neznal. Chtěl dřívější asistentku, která však odešla do jiné práce v jiném městě. Přesvědčila jsem se, jak je pravdivá skutečnost, že hluchoslepí žáci těžko přijímají asistenta pedagoga ke spolupráci. Bylo to pro něj těžké a náročné období, cítil se opuštěný a bezradný. Nejprve mne ignoroval, vyrušoval při vyučování tím, že se neustále vyptával učitelky, aniž by oslovil mne. Odmítal pracovat na úkolech při vyučování, připadal mi vyčerpaný a unavený. Z důvodu závažné operace páteře a následné rehabilitace v prvním ročníku zameškal chlapec spoustu učiva, které se mu stále nedaří doplnit a mezery jsou během výuky stále patrné. Chlapec není konfliktní nebo výrazně problémový. Přesto jeho projevy při výuce byly rušivé a výuka ve třídě neprobíhala obvyklým způsobem. Společně s ním bylo ve třídě dalších 6 žáků s různým stupněm sluchového postižení i se speciálními vzdělávacími potřebami.
Chlapec pochází z pětičlenné rodiny. Rodiče a jeden bratr jsou slyšící, druhý bratr je s lehčím postižením zraku a sluchu. Chlapec má těžké zrakové postižení v kombinaci se sluchovým a tělesným postižením. V první ročníku podstoupil chlapec operaci páteře z důvodu snazší pohyblivosti v budoucnu. Rodina není tolik podnětná, ale o synův školní prospěch jeví zájem, informuje se. Otec je zároveň chlapcovým osobním asistentem a zajišťuje mu dopravu do školky a zpět. Vzhledem k závažnosti postižení vydalo po vyšetření chlapce ŠPZ rozhodnutí o přiznání podpůrných opatření IV. stupně. Jedná se o žáka se souběžným postižením s více vadami (sluchové, zrakové, tělesné), se speciálními vzdělávacími potřebami, který k naplnění svých vzdělávacích možností potřebuje poskytnutí podpůrných opatření, čímž se rozumí nezbytné úpravy ve vzdělávání.
Vzhledem k souběžnému senzorickému postižení je narušena expresivní stránka řeči i porozumění. Z tohoto důvodu je s chlapcem využíván multisenzorionální přístup, který je založený na komunikaci pomocí orální řeči, znakového jazyka a prstové abecedy. Úprava vzdělávacího obsahu je tedy vedena ve využívání multisenzoriálním přístupu – tzn. fixace vědomostí a dovedností co nejvíce smysly, např. názorné ukázky jednotek, objemů, časových úseků (hodiny, měsíce), souslednost apod. Spontánně žák komunikuje většinou pomocí řeči, kdy mluví v jednoduchých větách s dysgramatismy. Chybuje ve skloňování, časování a použití pojmů. Jinak jeho aktivní a pasivní slovní zásoba je na docela slušné úrovni. V řeči se však díky postižení projevuje motorická neobratnost s dyslálií a narušením modulace tempa, melodie a rytmu řeči.
Nejtěžší je, že je žák hluchoslepý a občas hodně tvrdohlavý, nemá důvěru k učitelce i ke mně. Zdržuje učivo (výuku), když mi nevěří nebo učitelé se k němu nechovají přiměřeně
a učí ve třídě bez ohledu na jeho postižení. Potom výuku nestíhá. Musím pak individuálně řešit s učiteli, aby došlo k alternativnímu postupu ve výuce než předtím (hledat jinou cestu). Rovněž některé metody výuky nejsou pro žáka vhodné jako pro Neslyšící žáky ve třídě. Jsou časově náročnější. Chlapec potřebuje pravidelné přestávky k odpočinku. Např. při testu, Neslyšící můžou rychle označovat políčka, ale on to má se svým zrakovým hendikepem náročnější a dochází ke zdržování. Musí si složitě přečíst zadání a hledat kde jsou body/odpovědi, aby mohl označit políčka. Technicky je to náročnější. Jeho reakce na odpovědi jsou z časového hlediska delší, je tedy pozadu, než jeho ostatní Neslyšící žáci a jeho životní zkušenosti jsou chudší. Do společnosti nechodí. A společnost vrstevníků ve třídě také nevyhledává. Proto se mu snažím i mimo výuku vysvětlovat věci a situace běžného života. K tomu se mohou přidružit i technické problémy – např. projektor. Chlapec nemůže pracovat se všemi technickými pomůckami, proto musíme hledat cestu, aby žák a učitel byli vzájemně spokojeni. 

Průběžný dialog se žákem:
Chodíš do školy rád? “Napůl rád chodím, protože rád pracuji na PC, ale nebaví mě psát dlouhé úkoly, to by bylo jako, kdybych měl těžkou ruku bodnutou od včely.”
Co je pro tebe ve škole obtížné? “Dost často to jsou obtížné pojmy, nová odborná slova. Asistentka mně vysvětluje obtížnější pojem ve znakovém jazyce. Nic není pro mě obtížného, jen mě ruší světlo ve třídě kvůli očím – okno proti světlu, protože na mě svítí počítač, světlo, okno... všechno naráz). Těžké odborné předměty – ekonomika, matematika a občanská nauka. Pokud se dlouho počítá, pak je to pro mě unavující. Pro mě je to velmi těžké. Nejraději bych měl vysvětlení látky, plus 4-5 příkladů jako cvičení, pak abych pochopil, ne vyhledávat jiné příklady. Obtížné jsou testy, dlouhé úkoly, ruch, když se jiní spolužáci baví s jiným spolužákem, vím, že oni neslyší svůj hlas a smějí se nebo občas mluví jedno slovo nahlas. Ruší mě to. Když se hlásím, vyučující na mě nemá dostatek času, musím počkat, až dovykládá/dovysvětluje látku jiným spolužákům.”
Co tě ve škole těší? “Ve škole mě těší, že mám počítač. Nechtěl bych opustit POČÍTAČ. Tedy rád pracuji s počítačem. Např. počítačový systém, programování, grafická práce na PC. Hlavně tvorba webových stránek (předmět TWA).”
Vadí ti, když neuděláš úkol? “Ne nevadí, protože je těch úkolů tolik. Nebaví mě to. Až budu mít nějaký čas, určitě se vrátím k úkolům, protože je to pro mě unavující dělat všechny úkoly najednou.”
Jsi smutný z horší známky? “Ano z horší známky, protože se nechci hádat s rodiči.”
Co bys chtěl ve škole změnit? “Chtěl bych lepší a kvalitnější softwarovou lupu ZOOMTEX v PC, protože je zdlouhavé čekání, než se lupa v PC otevře. Rád bych, aby to bylo rychlejší. Nemám lupu na tabuli, není interaktivní tabule.”
Co bys chtěl změnit na vyučování? “Zatím nic.”
Jak si rozumíš se spolužáky? “Ano, rozumím si se spolužáky tak napůl, protože rychle znakují. Občas jim nerozumím. Také nosí světle oblečení a pak je špatně vidím. Mám s nimi nyní dobrý vztah.”
Co by ti vyhovovalo? “Vyhovovalo by mi, aby všechny práce byly v PC. Tedy že bych pracoval jen na PC. Práce s papíry mi nevyhovuje, protože mě z toho bolí ruka a záda. Taky bych byl rád, kdyby tady pracovali všichni neslyšící učitelé, ale pokud slyšící, tak by
měl být 100 % přítomen tlumočník ČZJ.”
Jak by se ti lépe pracovalo? “Pracovalo by se mi lépe pracovat na počítači z důvodu rychlejšího psaní, lépe na to vidím. Protože práce s pracovním listem na papíře je ztráta času, protože nejdřív se musím podívat pomocí lupy a pak psát a zas dokola. Protože
v počítači je lupa, hlavně bych chtěl mít studijní materiály v PC (v MS TEAMS). Pro mě je velmi dobré pracovat v MS TEAMS a vyhovuje mně to.”
Kdo ti pomáhá s učením? „Učitelé, asistentka a občas spolužáci. Třeba potřebuji s něčím vysvětlit, asistentka  mi pomáhá. Např. jeden pan učitel odchází z výuky na přestávku, ale já všechno nestíhám. Asistentka mně s dokončením práce z hodiny pomůže.
Pokud spolužáci či asistentka nebudou vědět, jak mi pomoci, čekám na učitele s dotazem nebo si sám zkusím internetu vyhledat.“

Z dialogu se žákem vyplývá, že určité rušivé chování je příčinou přetíženosti, jeho únavy, v chybějícím nezvládnutém učivu nebo v nedostatečně rozvinutých volních
vlastnostech.
Pro chlapce bylo nejprve velmi důležité naučit se využívat svůj volný čas a rovnoměrně ho rozložit mezi přípravu do školy a zábavu. Tedy naučit se organizovat a plánovat, umět kdy se učit a vědět, kdy se může hrát na počítači. To ještě teprve neumí, nemá pevné vedení od někoho dospělejšího z rodiny. Měli by osobní asistenti umět toto organizovat, protože chlapec nepozná, zda venku prší nebo neprší, nebo kdy má vstávat apod. Proto se mě vždycky ptá na nové informace...Když rodiče spolu mluví, ptá se rodičů na to, o čem mluví a chtěl by vědět, co si říkají. Řeknou mu jedno slovo nebo zkrácené informace nebo „Nemusíš vědět!“ Jak se zmínil, tak má pocit, že se rodiče k němu chovají jako k malému dítěti. Chtěla bych, aby byl chlapec odvážnější a ukázal jim, že umí být také sám sebou a nepotřebuje každou pomoc – rodiče mu pořád pomáhají, nenaučí se spoustu potřebných věcí ke svému životu. On sám ví, jestli to zvládne anebo ne. Kdyby to nezvládl sám, tak si umí říct o pomoc. Myslím, že by se mělo více věcí vylepšit nejen ve škole, ale hlavně také v rodinném zázemí.

Vidím u něho velký pokrok, že když mu učitelé vysvětlí novou látku a chlapec si vyzkouší krátké cvičení, pak doma dokončí nebo si procvičí. Pokud vysvětlí látku bez procvičování/ cvičení, tak doma nedokončí úkoly apod. Potřebuje mít sebejistotu. Proto jsem se snažila s ním být co nejdéle v kontaktu a být mu nablízku, dozvěděla jsem se, že mu chybí organizační plán pro své plány ke studiu i ke svému osobnímu životu. Koupila jsem mu diář k Vánocům a od té doby se snaží používat diář. Což mě potěšilo.