I'm not sure if I'll tell you everything in as much detail as you probably need to know, but I'll try to remember everything because it's been a while since the event happened. It was about two years ago, I was still teaching in the first grade, the boy was in the fifth grade, now he is in the seventh grade with the teacher, and you wouldn't say that he has a behavior problem. Now to the event itself, it was one of the last classes that day, maybe actually the last, and it was an art class. I don't remember what the kids were supposed to do, but I know they needed tempers. The boy I'm telling you about couldn't find them for a long time, then he started shouting around the class that someone must have stolen them. So we started looking for the tempera, and finally we found them under the things he had on the bench, he probably didn't realize he had put them there. Overall, he always had a terrible mess on his bench, so I'm not surprised he couldn't find them. So I kind of hoped that when we found the tempers, there would be peace, he would start working and he would. Well, the opposite was true. After a while, he got up from his chair and began, one might say, freaking out again. I had no idea what was wrong with him, so I followed him and calmly asked him what was going on. I learned that he probably didn't like that someone was looking at his drawing, I tried to calm him down, but it didn't work at all. Even the students started looking at him and it was obvious that it bothered him even more. So I decided to take him outside the classroom and talk to him there. I stood there with him for more than five minutes and he was unable to calm down. I tried to talk him out of it, then I raised my voice at him a little because it was too much for me too. After a short argument where I told him that I wouldn't let him in class until he calmed down, I told him that if he didn't let it go I would call his father. Hearing this, he calmed down slightly, but still not much. I finally pulled out my phone and showed him his father's phone number, which he also remembered. At that moment the boy froze and told me that he was calm now, and above all not to call my dad. So it only got to him when he saw that I was actually able to call his dad.
The student had problems before, but the older he got, the more the problems escalated. The teachers' effort was to find out where the problem was, they recommended the teachers to visit a pedagogic-psychological consultation, but the parents refused, because they stood up for themselves and believed that the boy, unlike his sister, was completely fine. When the teachers learned that the boy had an older sister who had a mild intellectual disability and apparently other behavioral disorders, they began to believe that the boy's behavior would have something to do with it. Unfortunately, they were only speculating as to what exactly it could be. Anyway, as the teacher who told me everything indicated, the father paid more attention to the boy, so it can be said that the mother was more devoted to the daughter and the father to the boy. Within the class, the boy integrated quite well, but it was always noticeable that he would rather hang out with boys than girls and also had a problem with girls more often.
Emotional outbursts
As I already indicated when I told you about it, I handled it at the time in such a way that when the situation got too heated, I took the boy out into the hallway so that I wouldn't have to deal with it in front of the whole class. I believe that it would not be pleasant for anyone, both for the boy and for me, but also for the whole class. And overall, I think it's always better to deal with this only with those involved, which in this situation was the boy and me. So when I got him out of class and he was still getting angry, I tried to calm him down first. I spoke to him in a calm voice and didn't let it be known that I wasn't exactly comfortable with the situation, but neither would anyone else. Anyway, the boy was still getting upset, so I raised my voice slightly at him. I told him that if he didn't stop, he would get a note and I would have to deal with the school administration and parents. But even that didn't calm him down at that moment and he continued. I grabbed his hands, which he was waving around him, and told him clearly that if he didn't stop now, I would call his father. He stiffened slightly at that moment. After a while he looked at me and said that I wouldn't have done it anyway so he was going to stay angry because he didn't like someone looking at his drawing without his permission and that I should do something about it first. At that moment, I took my phone out of my pocket, found his father's number, which I had saved after some previous incidents, and showed the boy that I had the number ready and was determined to call. The boy immediately calmed down, told me that he would be calm now, and that he would be happy if I didn't call his father. At that moment, I realized that it was his father who paid the most attention to the boy and that I had to show him clearly what I was capable of doing. And I honestly think it was the best thing I could have done at the time because I can't even imagine how it would have gone on and I certainly couldn't have stayed with him in that hallway for an entire hour when I had other students in the class .
Disrespectful communication, Support, Transfer of student 
The rest of the class then proceeded calmly. The student worked on the assigned task, and the atmosphere in the classroom relaxed. Considering that it was in the first grade and the children didn't have that many teachers, so they mainly had me, except for PE, there was never such an aggravated incident. The boy knew that if he did something the wrong way or behaved the wrong way, it was really me, as well as a colleague, able to pick up the phone and call his dad. So for the rest of the year I didn't have much of a problem with him, and if I did, they could always be resolved by agreement. The problem did not arise until the second grade, but this is related to what I told you about, where it went so far that he physically attacked the teacher's assistant who was watching over the students on the school playground. Apparently, the boy had a harder time with the transition from the first grade to the second grade and everything connected with it. This was also discussed with the staff of a certain educational facility. However, as I said at the beginning, now a year later, no one would say that the pupil had such disciplinary problems. Well, apparently the incident with the assistant and the subsequent solution within the educational facility took the best of him. I only heard about the assistant, that's why I didn't tell you so much about it.
11 let, 5. třída
Spíše přírodní vědy
Bariéry v komunikaci,Nespolupráce
Magisterské – aprobace – 1. stupeň ZŠ
Nejsem si úplně jistá, jestli ti vše řeknu úplně tak dopodrobna, jak by si asi potřebovala vědět, no budu se snažit si na vše vzpomenout, protože už je to nějaká doba, co se ta událost stala. Bylo to asi dva roky zpět, to jsem ještě učila na prvním stupni, ten chlapec byl v páté třídě, teď je v sedmé třídě u pana učitele a člověk by neřekl, že má problém s chováním. No teď ale k samotné události, byla to jedna z posledních hodin ten den, možná vlastně poslední a byla to hodina výtvarky. Už si nepamatuju, co měli děcka dělat, ale vím, že potřebovaly tempery. Ten chlapec, o kterém ti vyprávím, je nemohl dlouho najít, pak začal vykřikovat po třídě, že mu je určitě někdo ukradl. Začali jsme teda ty tempery hledat, a nakonec jsme je našli pod věcma, které měl na lavici, asi si neuvědomil, že je tam dal. Celkově měl vždycky na lavici hrozný nepořádek, takže se ani nedivím, že je nemohl najít. Tak něják jsem doufala, že když jsme ty tempery našli, bude klid, on začne pracovat a bude. No opak byl pravdou. Po chvíli se zvedl se židle a opět začal, dá se říct, vyšilovat. Netušila jsem vůbec, co ho to popadlo, tak jsem šla za ním a úplně klidně jsem se ho ptala, co se děje. Dozvěděla jsem se, že se mu snad nelíbilo, že se někdo koukal na jeho výkres, snažila jsem se ho uklidnit, ale vůbec to nešlo. Už i žáci se po něm začali koukat a bylo na něm vidět, že to mu vadilo ještě víc. Rozhodla jsem se tedy, že ho vemu ven za třídy a tam mu domluvím. Stála jsem tam s ním více než pět minut a on nebyl schopný se uklidnit. Snažila jsem se mu domluvit, pak jsem na něj trochu zvýšila hlas, protože i na mě to bylo moc. Po krátké hádce, kdy jsem mu řekla, že dokud se neuklidní nepustím ho do třídy, jsem mu řekla, že pokud toho nenechá zavolám jeho otci. Když to slyšel, mírně se zklidnil, ale stejně ne moc. Vytáhla jsem nakonec telefon a ukázala mu telefonní číslo na jeho otce, které si i on pamatoval. V ten moment chlapec ztuhnul a řekl mi, že už je v klidu, a hlavně ať nevolám tátovi. Takže na něj zabralo až to, když viděl, že jsem opravdu schopná jeho tátovi zavolat.
Problémy se u žáka vyskytovaly už dříve, ovšem čím byl starší, tím více se problémy stupňovaly. Snahou učitelů bylo zjistit, kde je problém, doporučili učitelům návštěvu pedagogicko-psychologické porady, ale to rodiče odmítli, neboť si stáli za svým a domnívali se, že chlapec, na rozdíl od jeho sestry je zcela v pořádku. Když se učitelé dozvěděli, že má chlapec starší sestru, která má lehké mentální postižení a zřejmě i další poruchy chování, začali se domnívat, že chlapcovo chování bude mít nějakou souvislost právě s tím. Bohužel se jen domnívali, co by to přesně mohlo být. Každopádně jak naznačovala i učitelka, která mi vše vyprávěla, na chlapce platil spíš otec, takže se dá říct, že matka se věnovala spíše dceři a otec chlapci. V rámci třídy se chlapec začlenil poměrně dobře, ale bylo vždy patrné, že se raději bude bavit s chlapci než dívkami a měl také častěji s dívkami problém.
Tak jak jsem naznačovala už, když jsem ti to vyprávěla, v daný moment jsem to řešila tak, že když se situace vyhrotila až moc, vzala jsem si chlapce na chodbu, abych to nemusela řešit před celou třídou. Věřím, že by to nebylo příjemné pro nikoho, jak pro toho chlapce, tak pro mě, ale i pro celou třídu. A celkově si myslím, že je vždy lepší toto řešit jen s těmi, kterých se to týká, což byl v této situaci chlapec a já. Když jsem ho tedy dostala ze třídy a on se stále vztekal, snažila jsem se ho nejprve klidnit. Mluvila jsem na něj klidným hlasem a nedala jsem na sobě poznat, že mi situace nebyla zrovna příjemná, ale také komu by byla. Každopádně chlapec se stále rozčiloval, a tak i já jsem na něj mírně zvýšila hlas. Řekla jsem mu, že pokud nepřestane, dostane poznámku a budu to muset řešit s vedením školy a rodiči. Ovšem ani to ho v daný moment neuklidnilo a dál pokračoval. Chytla jsem ho za ruce, kterými máchal kolem sebe a jasně jsem mu řekla, že pokud teď nepřestane, zavolám jeho otci. V ten moment mírně ztuhnul. Po chvíli se na mě podíval a řekl, že bych to stejně neudělala, takže bude dál naštvaný, protože se mu nelíbí, že někdo bez jeho dovolení kouká na jeho výkres a že bych měla nejdřív dělat něco s tím. V ten moment jsem vytáhla z kapsy telefon, našla jsem číslo na jeho otce, které jsem měla po nějakých předchozích incidentech uložené, a ukázala jsem chlapci, že mám číslo nachystané a jsem rozhodnutá volat. Chlapec se hned uklidil, řekl mi, že už bude v klidu, a že bude rád, když jeho otci volat nebudu. V ten moment mi došlo, že na chlapce nejvíce platí právě jeho otec a že mu musím názorně ukázat, co všechno jsem schopná udělat. A upřímně si myslím, že to bylo to nejlepší, co jsem v daný moment mohla udělat, protože si nedokážu ani představit, jak by to probíhalo dál a určitě jsem s ním na té chodbě nemohla zůstat celou hodinu, když jsem měla ve třídě další žáky.
Zbytek hodiny pak probíhal klidně. Žák pracoval na zadaném úkolu, a i atmosféra ve třídě se uvolnila. Vzhledem k tomu, že to bylo na prvním stupni a u dětí se nestřídalo tolik učitelů, takže měli hlavně mě, až na tělocvik, nikdy pak nedošlo k tak vyhrocenému incidentu. Chlapec věděl, že když něco udělá tak jak nemá nebo se zachová, jak nemá, opravdu jsem já, ale i kolegyně schopné zvednout telefon a jeho tatínkovi volat. Takže po zbytek roku jsem s ním moc problému neměla, a pokud ano, vždy se dali vyřešit domluvou. Problém pak nastal až na druhém stupni, ale to se naváže k tomu, o čem jsem ti povídala, tam to došlo až tak daleko, že fyzicky napadl asistentku pedagoga, která hlídala žáky na školním hřišti. Tam zřejmě chlapec nesl hůř přechod z prvního stupně na druhý a vše s tím spojené. To se pak řešilo i s pracovníky určitého výchovného zařízení. Ovšem jak jsem říkala na začátku, teď o rok později, by nikdo neřekl, že měl žák až takové kázeňské problémy. No zřejmě incident s asistentkou a následné řešení v rámci výchovného zařízení na něj zabralo úplně nejlépe. S tou asistentkou to mám jen z doslechu, proto jsem ti o tom neříkala tolik.