It was just after the half-term holidays and the children were going back to school. I had two students in my class who had been friends since first grade. As time went by, each one found their own party and it seemed to me that they competed with each other in a lot of things. But now I will mainly talk about one of the mentioned two students. The student in question started wearing a lot of make-up when she entered the sixth grade, dressed stylishly, and reproached her former friend in front of others for not wearing make-up and for not being fashionable. Usually, this was the only topic these two started arguing about. Unfortunately, they always dragged the whole class into it, so when someone walked by, it was the sixth graders who made the most noise. But they were still quite innocent arguments. They were more like making fun of each other. I'll come back to the second semester. It was the first class and the said lady came to school without makeup and without any extra clothes. Of course, the second lady couldn't do it and had to dig into her. She said something to the effect of - why isn't he wearing his fancy rags and a clown mask on his face. I admonished the girl to keep her notes to herself. But I was very surprised by the reaction of the first girl. She got up, went straight to the back bench to the other girl and slapped her. That really got me off my chair. I really yelled at her to stop and sit down immediately. Unfortunately, she ran away from my class. I ran after her in the corridor, but she was already gone. She left her things on the bench.
Bullied - a girl in the sixth grade of elementary school, rather an introverted type, but she has a lot of friends, introverted in the sense - when she doesn't have to, she doesn't talk, healthy self-confidence, easy-going, one of the best students in the class, she also participates in the Olympics in Czech and English, sometimes verbal attacks from his ex-girlfriend. The bully - a sixth-grade elementary school student, very extroverted and chatty, really high self-confidence, sometimes too much, above-average academic performance, competes with her already mentioned friend, is rude to teachers, fashion enthusiast.
Violation of classroom/school rules, Verbal aggression
Right after the incident, I quickly assigned the class an assignment. I spoke briefly with the student who was slapped and called her parents. The student's mother couldn't believe it at first, then she called me that she was already home and that she would take the things tomorrow. So I left her things in my cabinet after the agreement. The next day, the student arrived with both parents, so we sat together with the counselor. The principal and I, as a class teacher, were also there. In short, we dealt with yesterday's incident, the student told her story, then I told the same from my point of view. But the parents insisted that the slap was justified, reproached us that they could not understand how anyone could afford to treat her as the winner of the class (which she was not, perhaps in the eyes of the parents). They even insisted that the other girl be punished for what she said. Of course, our director explained to them that it doesn't really work that way. Unfortunately, even after almost two hours of arguing, there was no smooth talk with the parents.
Interview, Cooperation with experts
It turned out that the parents decided to send their daughter to a completely different school. They claimed that we were disrespectful to her, that she was above average gifted, and that she would not continue to lose her talent at our below average school. I don't know what else to say about it. As the parents said, so it happened. Despite our recommendation, the student transferred to a primary school in another city less than a month later. I don't know what happened to her anymore. Anyway, even after all these years, I insist that we would solve it together at school just fine. I would invite the two students to my office together and I'm sure we would find a solution. Unfortunately, my parents tackled the problem a little too eagerly for me. It even seemed to me that the whole session the girl was silent and listened to what was on her parents' mind. When she told her version, she indicated that she was sorry. In my opinion, she would simply apologize to her classmate and everything would be resolved. Unfortunately, her parents are what they are. So the solution was to practically run away from the problem. In my opinion, they had unrealistic expectations and wanted to see something in their daughter that wasn't there.
Počítačové hry, běh
Mgr., AJ, NJ, TV,
Právě bylo po pololetních prázdninách a děti se vracely do školy. Ve třídě jsem měla dvě žákyně, které se spolu kamarádily už od první třídy. Jak šel čas, tak si ale každá našla svoji vlastní partičku a přišlo mi, že ve spoustě věcí spolu soutěžily. Budu se teď bavit ale hlavně o jedné ze zmíněných dvou žákyň. Žákyně, o které je řeč, se s nástupem do šesté třídy začala dost líčit, stylově se oblékat a vyčítala své bývalé kamarádce před ostatními, že se taky nemaluje a že kašle na módu. Většinou tohle bylo jediné téma, kvůli kterému se tyto dvě začaly hádat. Bohužel do toho vždy zatáhly celou třídu, tak když šel někdo kolem, největší hluk byl právě u šesťáků. Pořád to ale byly celkem nevinné hádky. Spíš si ze sebe navzájem dělaly srandu. Vrátím se k tomu druhému pololetí. Byla první hodina a zmíněná slečna přišla do školy bez makeupu a bez nějakého extra oblečení. Druhé slečně to samozřejmě nedalo a musela si do ní rýpnout. Řekla jí něco ve smyslu – proč na sobě nemá svoje luxusní hadry a na obličeji masku jak klaun. Napomenula jsem dívku, ať si nechá své poznámky pro sebe. Hodně mě ale překvapila reakce první dívky. Ta vstala, šla rovnou do zadní lavice k druhé dívce a vlepila jí facku. To mě fakt zvedlo ze židle. Pořádně jsem na ni zařvala, ať toho nechá a okamžitě se posadí. Bohužel mi utekla hned ze třídy. Běžela jsem za ní na chodbu, ale už byla pryč. Nechala si věci v lavici.
Šikanovaná – slečna v šesté třídě Základní školy, spíše introvertní typ, ale má spoustu přátel, introvertní ve smyslu – když nemusí, tak nemluví, zdravé sebevědomí, pohodářka, jedna z nejlepších žákyň ve třídě, účastní se i olympiád v českém a anglickém jazyce, občas slovní útoky od své bývalé kamarádky. Šikanátor – žákyně šesté třídy Základní školy, velmi extrovertní a ukecaná, opravdu velké sebevědomí, občas už i moc, nadprůměrný studijní prospěch, soutěží se svou již zmíněnou kamarádkou, je drzá na učitele a učitelky, módní nadšenec.
Hned po incidentu jsem třídě rychle zadala úlohu. Promluvila jsem si krátce s žákyní, která facku dostala a volala jsem rodičům. Maminka žákyně tomu napřed nemohla uvěřit, následně mi volala, že už je doma a že si věci vezme zítra. Věci jsem jí po domluvě teda nechala u sebe v kabinetu. Další den došla žákyně s oběma rodiči, tak jsme si spolu sedli u poradkyně. Byl u toho i ředitel a já jakožto třídní učitel. Ve zkratce jsme řešili včerejší incident, žákyně povyprávěl svůj příběh, pak jsem řekla já to stejné z mého pohledu. Rodiče ale trvali na tom, že facka byla oprávněná, vytýkali nám, že nemůžou pochopit, jak si na ni jako premiantku třídy (což nebyla, možná tak v očích rodičů) může někdo dovolit. Dokonce trvali na tom, aby byla druhá dívka potrestaná za to, co řekla. Náš ředitel jim samozřejmě vysvětlil, že takhle to opravdu nefunguje. S rodiči bohužel i po skoro dvou hodinách dohadování, nebyla kloudná řeč.
Dopadlo to tak, že se rodiče rozhodli dát svoji dceru do úplně jiné školy. Tvrdili, že jsme k ní nebyli ohleduplní, že je nadprůměrně nadaná a že nebude nadále přicházet o svůj talent na naší podprůměrné škole. Nevím, co k tomu říct dál. Jak rodiče řekli, tak se taky stalo. I přes naše doporučení přestoupila žákyně ani ne za měsíc na základní školu v jiném městě. Dál již nevím, co se s ní stalo. Každopádně stále i po těch letech trvám na tom, že bychom to spolu vyřešili ve škole úplně v pohodě. Pozvala bych si do kabinetu ty dvě žákyně společně a jsem si jistá, že bychom nalezly řešení. Bohužel se do problému rodiče pustili za mě až příliš horlivě. Připadalo mi dokonce, že celé sezení dívka mlčela a poslouchala, co mají rodiče na srdci. Když vyprávěla totiž svoji verzi ona, naznačila, že je jí to líto. Podle mě by se prostě omluvila spolužačce a vše by se vyřešilo. Naneštěstí její rodiče jsou, jací jsou. Takže řešením bylo prakticky utéct od problému. Dle mého názoru měli nerealistické očekávání a chtěly ve své dceři vidět něco, co tam ani nebylo.