This boy was one of the freshmen at our school, I had their class for Czech language and English language. At the beginning of the school year, he worked relatively well in my classes, brought his tools, did his homework, listened and did not disturb the lessons. But something changed and sometime around the turn of January and February I started to notice changes in his behavior. The difference was really striking, he was lying on the bench, he didn't bring any tools to my classes, and then he even started causing such provocative situations. When we were in the office, I asked him if something was going on, maybe at their house, and if he needed to talk about something. However, the student told me that nothing was happening at home, but it was obvious that everything was not quite right. I continued with more questions, but I tried not to startle him. After a few minutes, the student told me that he was annoyed when half the class laughed at him while reading his text in Czech, and that since then he feels bad and demotivated in my classes. I apologized to him because I had no idea that this situation would affect him so much. I tried to explain to him that he shouldn't feel bad at all about the fact that he didn't succeed, because you learn from mistakes and it definitely moved him somewhere. We agreed if there was anything else I could do for him at that moment, to which he replied that he didn't know. I suggested that in this class, I would do away with reading students' work out loud in front of the class. We also agreed that if a student is troubled by a situation that happens in my class again, he can come to me at any time and talk about it. Since then, this boy has again cooperated in class and behaved very well.
Pupil - 1st year high school student, quiet, rather introverted.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
When his behavior had already crossed considerable limits, I decided to talk to other colleagues about whether he had deteriorated in their classes as well. What was surprising to me was that none of the colleagues noticed any changes in that student. I hesitated whether I should contact the parents first or talk to the boy directly. In the end, I decided on the second option, after the English lesson I asked him to help me take things to the office, where we could talk in peace afterwards. When we were in the office, I asked him if something was going on, maybe at their house, and if he needed to talk about something. However, the student told me that nothing was happening at home, but it was obvious that everything was not quite right. I continued with more questions, but I tried not to startle him. After a few minutes, the student told me that he was annoyed when half the class laughed at him while reading his text in Czech, and that since then he feels bad and demotivated in my classes. I apologized to him because I had no idea that this situation would affect him so much. I tried to explain to him that he shouldn't feel bad at all about the fact that he didn't succeed, because you learn from mistakes and it definitely moved him somewhere. We agreed if there was anything else I could do for him at that moment, to which he replied that he didn't know. I suggested that in this class, I would do away with reading students' work out loud in front of the class. We also agreed that if a student is troubled by a situation that happens in my class again, he can come to me at any time and talk about it.
Interview
Since our conversation, this boy has again cooperated in class and behaved very well.
15, 1. ročník SŠ
Auta, mechanické práce
Mgr. ČJ, AJ, OV
Tento chlapec byl jedním z prváků na naší škole, jejich třídu jsem měla na český jazyk a anglický jazyk. Na začátku školního roku pracoval v mých hodinách relativně hezky, nosil si pomůcky, dělal domácí úkoly, poslouchal a nevyrušoval v hodinách. Něco se ale změnilo a někdy na přelomu ledna a února jsem začala pozorovat změny v jeho chování. Ten rozdíl byl opravdu markantní, polehával na lavici, nenosil si do mých hodin žádné pomůcky a pak dokonce začal vyvolávat takové provokativní situace. Když jsme byli v kabinetu, tak jsem se ho zeptala, jestli se něco děje, třeba u nich doma, a zda si nepotřebuje o něčem promluvit. Žák mi ale sdělil, že doma se nic něděje, ale bylo na něm znát, že není úplně vše v pořádku. Pokračovala jsem s dalšími otázkami, ale snažila jsem se ho nevylekat. Žák mi po několika minutách sdělil, že ho naštvalo, když se mu při čtení jeho textu v českém jazyce vysmála půlka třídy a že se v mých hodinách od té doby cítí špatně a demotivovaně. Omluvila jsem se mu, protože mě vůbec nenapadlo, že ho tato situace tak moc poznamená. Snažila jsem se mu vysvětlit, že se vůbec nemá cítit špatně z toho, že se mu něco nepovedlo, protože chybami se člověk učí a určitě ho to někam posunulo. Domlouvali jsme se, jestli pro něj v tu chvíli můžu ještě něco udělat, na to odpověděl, že neví. Navrhla jsem, že v této třídě zruším čtení prací žáků nahlas před třídou. Také jsme se dohodli, že pokud opět bude žáka trápit nějaká situce, která se stane v mé třídě, může kdykoli přijít za mnou a promluvit si o tom. Od té doby tento chlapec opět v hodinách spolupracoval a choval se velmi vzorně.
Žák – student 1. ročníku střední školy, tichý, spíše introvert.
Když už jeho chování překročilo značné meze, rozhodla jsem si promluvit s ostatními kolegy, zda se takto zhoršil i v jejich hodinách. Překvapující pro mě bylo, že nikdo z kolegů u toho žáka nezaznamenal žádné změny. Váhala jsem jestli mám nejdříve kontaktovat rodiče nebo si rovnou promluvit s chlapcem. Nakonec jsem se rozhodla pro tu druhou variantu, po hodině angličtiny jsem ho požádala, aby mi pomohl odnést věci do kabinetu, kde bychom si mohli následně v klidu promluvit. Když jsme byli v kabinetu, tak jsem se ho zeptala, jestli se něco děje, třeba u nich doma, a zda si nepotřebuje o něčem promluvit. Žák mi ale sdělil, že doma se nic něděje, ale bylo na něm znát, že není úplně vše v pořádku. Pokračovala jsem s dalšími otázkami, ale snažila jsem se ho nevylekat. Žák mi po několika minutách sdělil, že ho naštvalo, když se mu při čtení jeho textu v českém jazyce vysmála půlka třídy a že se v mých hodinách od té doby cítí špatně a demotivovaně. Omluvila jsem se mu, protože mě vůbec nenapadlo, že ho tato situace tak moc poznamená. Snažila jsem se mu vysvětlit, že se vůbec nemá cítit špatně z toho, že se mu něco nepovedlo, protože chybami se člověk učí a určitě ho to někam posunulo. Domlouvali jsme se, jestli pro něj v tu chvíli můžu ještě něco udělat, na to odpověděl, že neví. Navrhla jsem, že v této třídě zruším čtení prací žáků nahlas před třídou. Také jsme se dohodli, že pokud opět bude žáka trápit nějaká situce, která se stane v mé třídě, může kdykoli přijít za mnou a promluvit si o tom.
Od našeho rozhovoru tento chlapec opět v hodinách spolupracoval a choval se velmi vzorně.