enter the classroom. I'm preparing myself for what lies ahead. This class is generally considered the worst class in the school, and rightfully so. There are usually one to two problem kids in a class, but there are many more in this class. Almost half of the class has problems with discipline. The biggest difficulties are with the pupil, whom I will call the pupil. The student is constantly interrupting. He annoys and shouts every hour. He talks when he is not supposed to talk and only rarely talks about the topic we are learning about. Other children are inspired by him, and so disciplinary problems spread through the class like an avalanche. I'm going to class. Let's say hello. As soon as the student sits down, he talks to a classmate, and it becomes clear to me that even today's class will not be without problems. Even before I start explaining, I tell the students to open their student books and write down that they should bring three hundred for the field trip. The student immediately responds that it is a lot of money and wants to know why it is so expensive. So I explain to him exactly what is included in the amount they are supposed to bring. When he hears how much the bus trip will cost, he suggests that we travel differently (by train or by bike). I will explain to him with logical arguments why neither option is feasible. He leaves it. I begin with the interpretation. A student from the first bench shouts at a classmate in the back bench. Almost the whole class is listening to what the two are talking about, and even if someone wanted to listen to the explanation, they wouldn't be able to concentrate. And so I scold the student for the first time. I raise my voice and warn him to be careful. He turns towards me, but doesn't last long. I ask the whole class a question and the student deliberately makes up very improbable answers to amuse the class. He's shouting nonsense. Some of the children laugh, some look annoyed. I appeal to him to stop immediately. He defends himself by saying that what he says is not nonsense. I won't discuss with him any further. He shuts up. After a while, he again interrupts my interpretation with his screams. In a raised voice, I announce to him that he has my first little five. He wants to defend himself, but I don't let him talk. I interrupt him, saying that if he doesn't let it go, he will get another five and give me a student book on the table to write him a note. It's quiet for a while. After another interruption, I warn him that if he doesn't let it go, I'll call his father at school. His brother promptly responds by saying that their father doesn't have time. I answer that I didn't ask him anything. We discuss the curriculum. I ask questions. The student gets involved. Sometimes he says nonsense, but he tries to answer as correctly as possible. A final admonition not to swing and the class is finally over.
This class is considered the worst class in the school in the minds of all teachers. The benefit could be considered average, but in terms of behavior, this class crosses all boundaries. The audacity of some students is astonishing. There are a total of 18 children in the class. Boys predominate. Specifically, ten boys and eight girls attend the class. More than half of the boys have disciplinary problems. The rules of polite behavior do not work at all in the classroom. Pupils scold each other (even in class), shout at each other, mock each other with their answers to the teacher's questions. They often completely ignore the teacher's commands. They show their indifference and carelessness. They also show their lack of interest in the subject matter and the teacher's explanation. The student I will focus on is in this very class. The student is one of the rudest students in the class. You could say that he is the absolute rudest of them all. His brother (twin) is in the class with him, and his behavior is not much better. Both boys live in the alternating custody of their father and mother, who have recently divorced. Parents, in an effort to get them on their side, indulge their children in anything they can think of. Which intensifies their feeling that everything has to be their way. The student visited a psychological counseling center with his parents, but without major results. The student is constantly interrupting. He still needs to scream. He is constantly showing off and trying to draw attention to himself. He wants to be interesting and likes when others laugh at what he did or said.
Verbal disruption of lessons
The first admonition of the student in this class is as follows: I raise my voice and warn him to pay attention. His immediate reaction marks a certain success as he turns and at least pretends to be paying attention. Unfortunately, it won't last long. When I ask questions to the class, the student deliberately makes up very improbable answers to amuse the class. I appeal to him to stop immediately. He tries to defend himself. Finally he gives up and shuts up. After a while, he again interrupts my interpretation with his screams. In a raised voice, I announce to him that he has my first little five. He wants to defend himself, but I don't let him talk. I cut him off by saying that if he doesn't let it go, he'll get another high five. It's quiet for a while. After another interruption, I threaten to call his father at school. His brother promptly responds by saying that his father doesn't have time. I answer that I didn't ask him anything.
Consequences, Cooperation with experts, Warning
The solution to the disciple's discipline is always only momentary. His interruptions are repeated regularly. After the admonishment, she is quiet for a while, but then she starts again. The described situation is repeated practically every hour with only minor variations, which depend on the student's current mood and the specific situation that will arise during the lesson. No teacher knows how to deal with a disobedient student. The school psychologist also did not resolve the situation, and no diagnosis was confirmed in the psychological consultation.
15 let, 9. ročník
počítačové hry, trávení času s kamarády, hokej
Rušení výuky,Disrespekt
Magisterský titul (Mgr.), aprobace český jazyk, dějepis
Vcházím do třídy. Dopředu se připravuji na to, co mě čeká. Tato třída je obecně považována za nejhorší třídu ve škole a to naprosto oprávněně. Obvykle je ve třídě jedno maximálně dvě problémové děti, ale v této třídě je jich mnohem víc. Problémy s kázní má téměř polovina třídy. Největší potíže jsou s žákem, kterého budu říkat žák. Žák neustále vyrušuje. Každou hodinu otravuje a vykřikuje. Mluví, když nemá mluvit a jen výjimečně mluví k tématu, o kterém se učíme. Další děti se jím nechávají inspirovat a tak se kázeňské problémy šíří po třídě jako lavina. Vejdu do třídy. Pozdravíme se. Už když si žák sedá, mluví se spolužákem a mně začíná být jasné, že ani dnešní hodina se neobejde bez problémů. Ještě před tím, než se pustím do výkladu, říkám žákům, aby si otevřeli žákovské knížky a zapsali si, že mají přinést tři stovky na exkurzi. Žák se hned ozývá s tím, že je to moc peněz a chce vědět, proč je to tak drahé. Tak mu vysvětluji, co přesně je zahrnuto v částce, kterou mají přinést. Když slyší, kolik bude stát cesta autobusem, tak navrhuje, abychom jeli jinak (vlakem nebo na kole). Logickými argumenty mu vysvětlím, proč ani jedna z možností není uskutečnitelná. Nechává toho. Začínám s výkladem. Žák z první lavice pokřikuje na spolužáka v zadní lavici. Téměř celá třída poslouchá, o čem se ti dva baví, a i kdyby někdo chtěl poslouchat výklad, nemohl by se soustředit. A tak žáka okřikuju poprvé. Zvýším hlas a upozorním ho, že má dávat pozor. Otočí se směrem ke mně, ale dlouho to nevydrží. Pokládám otázku celé třídě a žák si schválně vymýšlí velmi nepravděpodobné odpovědi, aby pobavil třídu. Vykřikuje nesmysly. Část dětí se směje, část se tváří otráveně. Oslovuji ho s tím, aby toho okamžitě nechal. On se hájí tím, že to co říká přece nejsou nesmysly. Dál s ním nediskutuji. Zmlkne. Po chvíli opět přerušuje můj výklad svými výkřiky. Zvýšeným hlasem mu oznamuji, že má u mě první malou pětku. Chce se bránit, ale nenechávám ho mluvit. Přerušuji jej s tím, že pokud toho nenechá, dostane další pětku a dá mi na stůl žákovskou knížku, abych mu napsala poznámku. Chvíli je klid. Po dalším vyrušení ho upozorním, že pokud toho nenechá, zavolám jeho otce do školy. Jeho bratr pohotově reaguje slovy, že jejich otec nemá čas. Na to odpovídám, že jeho jsem se na nic neptala. Probíráme učivo. Pokládám otázky. Žák se zapojuje. Občas řekne nesmysl, ale snaží se odpovídat, co nejsprávněji. Poslední napomenutí, aby se nehoupal a hodina je konečně u konce.
Tato třída je v podvědomí všech učitelů považována za nejhorší třídu na škole. Prospěch by se dal považovat za průměrný, ale co se týče chování, překračuje tato třída všechny hranice. Drzost některých žáků je až udivující. Ve třídě je celkem 18 dětí. Převažují chlapci. Konkrétně třídu navštěvuje deset chlapců a osm děvčat. Více než polovina chlapců má kázeňské problémy. Ve třídě vůbec nefungují pravidla slušného chování. Žáci si mezi sebou nadávají (i v hodině), pokřikují na sebe, navzájem se posmívají svým odpovědím na otázky učitele. Často naprosto ignorují příkazy učitele. Ukazují svou lhostejnost a nedbalost. Také dávají najevo svůj nezájem o učivo a výklad učitele. Žák, na kterého se zaměřím, chodí právě do této třídy. Žák patří k těm nejdrzejším žákům třídy. Dá se říct, že je tím úplně nejdrzejším ze všech. Spolu s ním je ve třídě i jeho bratr (dvojče), který na tom s chováním není o moc lépe. Oba kluci žijí ve střídavé péči otce a matky, kteří se nedávno rozvedli. Rodiče, ve snaze dostat je na svou stranu, dopřávají svým dětem vše, co si usmyslí. Což umocňuje jejich pocit, že vše musí být po jejich. Žák s rodiči navštívil psychologickou poradnu, ale bez větších výsledků. Žák neustále vyrušuje. Pořád má potřebu vykřikovat. Neustále se projevuje a snaží se na sebe upoutat pozornost. Chce být zajímavý a líbí se mu, když se ostatní smějí tomu, co udělal nebo řekl.
První napomenutí žáka v této hodině probíhá následovně: zvýším hlas a upozorním ho, že má dávat pozor. Jeho okamžitá reakce značí jistý úspěch, protože se otáčí a alespoň předstírá, že dává pozor. Bohužel mu to dlouho nevydrží. Při mém pokládání otázek třídě si žák schválně vymýšlí velmi nepravděpodobné odpovědi, aby pobavil třídu. Oslovuji ho s tím, aby toho okamžitě nechal. On se snaží obhájit. Nakonec to vzdává a umlká. Po chvíli opět přerušuje můj výklad svými výkřiky. Zvýšeným hlasem mu oznamuji, že má u mě první malou pětku. Chce se bránit, ale nenechávám ho mluvit. Přerušuji jej s tím, že pokud toho nenechá, dostane další pětku. Chvíli je klid. Po dalším vyrušení vyhrožuji tím, že zavolám jeho otce do školy. Jeho bratr pohotově reaguje slovy, že jeho otec nemá čas. Na to odpovídám, že jeho jsem se na nic neptala.
Řešení žákovi kázně je vždy jen chvilkové. Jeho vyrušování se pravidelně opakuje. Po napomenutí je chvíli zticha, ale pak začne zase nanovo. Popsaná situace se opakuje prakticky každou hodinu jen s malými obměnami, které závisí na žákovi aktuálním rozpoložení a konkrétní situaci, která v hodině nastane. Žádný učitel si s žákovi neposlušností neví rady. Školní psycholog také situaci nevyřešil a v psychologické poradně se žádná diagnóza nepotvrdila.