The student belongs to the class that I took over as a class teacher last year. I heard from my colleagues that working with the class is difficult. This is a class that had to be combined with half of the secondary class at the end of the second year, and this disrupted the class collective. During the third year, the class often had online instruction. Paradoxically, this form of teaching greatly helped the student to become independent. He was more involved in lessons, was more active and able to complete tasks on time. In addition, he stayed at home alone, and as a reward, his mother bought him a puppy, which he took care of. Thanks to this, he began to behave more responsibly. The boy used to have tantrums from the first grade, which initially happened several times a day, even in the school group. The frequency of this behavior has increased, but the seizures have not yet completely disappeared. He also had a problem fitting into the group, because his classmates considered him a 'troublemaker' in the classroom. Combining classes and distance learning did not benefit the class team at all.
The student is an only child and lives with his mother and her boyfriend. He visits his father regularly and has a good relationship with his two step-siblings. The pupil's mother constantly apologized and spoke of him as a 'poor little boy', he has been diagnosed with ADHD, but according to the class teacher and previous teachers, the boy also has a form of autism (he does not understand social situations, in the first grade seizures when 'his' space is disturbed - in This space was a large playground, where no one was allowed to enter. The pupil has a very slow pace of work - not only work during class, but also self-care, walking, etc. The pupil's best friend, the pupil who will be the subject of the case study, also has a very slow work pace and similar hobbies as a student - i.e. computer games and YouTube.
Diagnosis, Emotional outbursts
decided to solve the situation in the classroom as soon as possible, and that's why right at the beginning of the school year, the class went to school in nature. Unlike my colleagues, I prepared the program myself with the help of an assistant who was 'written' just for the pupil and a young colleague who went with us to ŠvP. We spent five days outside the school building. We used them to create new joint experiences. Thanks to the joint activities, the class also got together with the student, who had the opportunity to use his rich general knowledge during the games. During the group activities, we tried to assign the student to one of the 'leaders' of the class. Since the beginning of the school year, I have also been in frequent contact with the student's mother. At first she kept apologizing to the boy, but in the end we agreed on a solution. The mother promised to take care of the preparation for school at home, not to let the boy sit all evening at the computer and to see that he had enough sleep. At school, we tried to involve boys more in class activities. I also tried to have regular contact with my mother, so that we could immediately solve any problem together. The boy also started going to interventions and to our school psychologist, who goes to work with the class team, on the recommendation of the counseling center.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
The student has established more contacts with classmates in the class and is no longer bound only to his friend. The boy is also more independent and his tantrums have almost stopped and he can handle more tense situations. His classmates have accepted him into the collective and understand that he is simply 'different', but they do not consider him a 'disruptor'.
10 let, 4. ročník
mobil, počítačové hry, sledování YouTube, domácí mazlíček - pes
Mgr., RJ, PJ
Žák patří do třídy, kterou jsem v loňském roce převzala jako třídní učitelka. Od kolegyní jsem slyšela, že práce s třídou je náročná. Jedná se o třídu, která musela být ke konci druhého ročníku spojena s polovinou vedlejší třídy, a tímto se narušil třídní kolektiv. Během třetího ročníku měla třída často online výuku. Paradoxně tato forma výuky žáku velmi pomohla k samostatnosti. Více se zapojoval do výuky, byl aktivnější a schopný plnit úkoly v čas. Navíc zůstával doma i sám a za odměnu mu maminka pořídila štěňátko, které měl na starost. Díky tomu se začal chovat více zodpovědněji. Chlapec míval od první třídy záchvaty vzteku, které se z počátku odehrávaly i několikrát za den, a to i ve školní družině. Frekvence tohoto chování se prodloužila, ale záchvaty zatím úplně nevymizely. Také měl problém zapadnout do kolektivu, protože ho jeho spolužáci považovali za 'narušitele' klidu ve třídě. Spojení tříd a distanční výuka třídnímu kolektivu vůbec neprospělo.
Žák je jedináček a žije s maminkou a jejím přítelem. Otce pravidelně navštěvuje a má dobrý vztah se dvěma nevlastními sourozenci. Maminka žáka neustále omlouvala a mluvila o něm jako o 'chudáčku chlapečkovi', má diagnostikováno ADHD, ale podle názoru třídní učitelky a předchozích učitelů, má chlapec i formu autismu (nechápe sociální situace, v první třídě záchvaty při narušení 'jeho' prostoru – v ŠD byl tímto prostorem velký hrací kruh, kam nesměl nikdo vstoupit. Žák má velmi pomalé tempo práce – nejen práce během hodin, ale i sebeobsluhy, chůze apod. Nejlepší kamarád žáka, jedná se o žáka, který bude předmětem kazuistiky, má také velmi pomalé pracovní tempo a podobné koníčky jako žák – tedy počítačové hry a YouTube.
Situaci ve třídě jsem se rozhodla řešit co nejdříve, a proto jsme hned na začátku školního roku, se třídou vyrazili na školu v přírodě. Na rozdíl od kolegyň, jsem si program chystala sama s pomocí paní asistentky, která byla 'napsaná' právě k žákovi a mladého kolegy, který s námi na ŠvP jel. Mimo budovu školy jsme strávili pět dní. Ty jsme využili k tvorbě nových společných zážitků. Třída se díky společným aktivitám dala dohromady i s žákem, který měl možnost při hrách zúročit i své bohaté všeobecné znalosti. Během skupinových aktivit, jsme se snažili žáka přiřazovat do skupinky k některému z 'tahounů' třídy. Od počátku školního roku jsem také byla v častém kontaktu s žákovou matkou. Ta nejdříve chlapce pořád omlouvala, ale nakonec jsme se shodly na řešení. Maminka se zavázala, že bude doma dbát na přípravu do školy, nenechá chlapce vysedávat celý večer u počítače a dohlédne na to, aby měl dostatek spánku. Ve škole jsme se snažili chlapce, více zapojovat do aktivit třídy. Dále jsem se snažila o pravidelný kontakt s maminkou, tak abychom jakýkoli problém mohli okamžitě společně řešit. Chlapec také na doporučení poradny začal chodit na intervence a k naší školní psycholožce, která chodí pracovat i s kolektivem třídy.
Žák navázal ve třídě více kontaktů se spolužáky a není již vázaný pouze na svého kamaráda. Chlapec je také více samostatný a záchvaty vzteku u něj skoro přestaly a zvládá i více vypjaté situace. Jeho spolužáci ho přijali do kolektivu a chápou, že je prostě 'jiný', ale nepovažují ho za 'narušitele'.