Teacher J.: 'I remember it like it was today. It was May, almost the end of the school year. I was walking down the corridor past the changing rooms and I hear a terrible roar from the second level changing rooms. I couldn't do it and went to see what was going on there. In the dressing room, I had to push my way through a large group of students from the ninth and eighth grades watching the scene in front of me, and only then did I see what was happening. In the middle, a smaller boy was lying on the ground, all of his gym stuff was scattered around him, and his classmate was standing over him and was just about to pour milk on all of his things that were given to him as a snack. The others just watched, chanted the student's name, encouraged him, there was no one to stand up for the classmate and stand up to the classmate.'
Teacher J. remembers the eighth and ninth grades: 'Well, eight and nine, they thought they were almost adults when they decided for themselves where they would go to school and what they would become. But the opposite was true. Most of them were not mentally mature even when I met them years later. At that time, a large part of them were children selected on the basis of their abilities and knowledge. But a few were children of influential or wealthy parents and thought they had the upper hand even over teachers. They didn't pay attention, they were disruptive and sometimes they crawled out of some objects, but they didn't care, because they knew that the parents would somehow make it so that nothing would come of it. Specifically, the student was the biggest síger of them all. He was just brandishing curse words, obscene words, exalting himself above others. He didn't have a good word for either boys or girls. When I heard him on the phone once, I suppose with his father, there was shouting on the phone and the boy kept apologizing. Then when I saw him with his mother in front of school, when she was picking him up, he treated her terribly and was rude to her. On my own mother.'
Physical aggression, Verbal aggression
Teacher J.: 'I remember that when I saw him standing with the milk over the other boy, I didn't think much. I was still very young then. I immediately shouted at the student if he was normal and if he was running out of his chicken brain what he was doing. At that moment, I heard an explosion of laughter from his classmates behind me. At first I thought I had won, but then I saw how the student was clenching his jaw and fists and I knew he was bad. And then a sentence fell out of him that I will remember for a long time. Student: 'Better to have a chicken's brain than a whale's ass.' I was really close to tears at that moment. But I knew it would be worse. I was already thinking about going dark on him in front of the whole group, but in the end I just wrote him a note and disbanded the group. I could have solved the whole thing differently. But it can't be returned.'
Consequences
Teacher J mentioned that she later learned from colleagues that neither her nor any other comments had an effect on the boy, that they all hoped he would grow out of it in time. In the end, it turned out that the boy is physically handicapped, and at the next school where he studied, he was bullied because of his handicap. It also turns out that the art of wielding sharp elbows and peppery words was instilled in him by his own father.
14 let, 8. třída
sport, videohry
Arogance,Nepozornost,Rušení výuky,Šikana
RNDr
Učitelka J.: 'Pamatuju si to jak dneska. Byl květen, skoro konec školního roku. Šla jsem po chodbě kolem šaten a slyším hrozný řev ze šaten druhého stupně. Nedalo mi to a šla jsem se podívat, co se tam děje. V šatně jsem se musela první prodrat velkým hloučkem žáků z deváté a osmé třídy dívajících se na scénu před sebou a až pak jsem viděla, co se děje. Veprostřed na zemi ležel menší kluk, kolem něho rozsypané všechny jeho věci na tělocvik a nad ním stál jeho spolužák a zrovna se mu chystal všechny věci polít mlékem, co dostali ke svačině. Ostatní se jen dívali, skandovali jméno žáka, povzbuzovali ho, nenašel se nikdo, kdo by se spolužáka zastal a postavil se spolužákovi.'
Učitelka J. vzpomíná na onu osmou a devátou třídu: 'No jo, osmáčka a devítka, mysleli si, jak už jsou skoro dospělí, když se sami rozhodli, kam půjdou na školu a co z nich bude. Jenže opak byl pravdou. Většina z nich nebyla mentálně dospělá ani když jsem je po letech potkala. V té době velkou část z nich tvořily děti vybrané na základě svých schopností a vědomostí. Pár jich ale bylo dětmi vlivných nebo bohatých rodičů a mysleli si, že mají navrch i nad učiteli. Nedávali pozor, vyrušovali a občas tak tak prolézali z některých předmětů, ale bylo jim to jedno, protože věděli, že rodiče to nějak udělají, aby z toho nic nebylo. Konkrétně žák byl z nich největší sígr. Pořád se jen oháněl nadávkami, sprostými slovy, povyšoval se nad ostatní. Neměl dobré slovo ani pro kluky ani pro holky. Když jsem ho jednou slyšela telefonovat, předpokládám, že s otcem, s telefonu byl slyšet křik a chlapec se pořád jen omlouval. Když jsem ho pak viděla s matkou před školou, když ho vyzvedávala, choval se k ní hrozně a byl na ni sprostý. Na vlastní matku.'
Učitelka J.: 'Vzpomínám si, že když jsem ho viděla stát s tím mlékem nad druhým klukem, moc jsem nepřemýšlela. Byla jsem tehdy ještě hodně mladá. Okamžitě jsem na žáka zakřičela, jestli je normální a že jestli mu vůbec dochází v tom jeho slepičím mozku, co dělá. V tu chvíli jsem za sebou slyšela výbuch smíchu od jeho spolužáků. V první moment jsem si myslela, že mám vyhráno, ale pak jsem uviděla, jak žák zatíná čelist a pěsti a věděla jsem, že je zle. A pak z něho vypadla věta, kterou si budu ještě dlouho pamatovat. Žák: 'Lepší mít slepičí mozek, než prdel jak velryba.' V tu chvíli jsem opravdu neměla daleko k slzám. Ale věděla jsem, že by to bylo ještě horší. Už jsem se nadechovala, že mu to vytmavím před celou tou skupinou, ale nakonec jsem mu jen napsala poznámku a rozpustila skupinu. Mohla jsem to celé řešit jinak. Ale vrátit to už nejde.'
Učitelka J. se zmínila, že se od kolegů později dozvěděla, že ani její ani žádné jiné poznámky nemají na chlapce vliv, že všichni doufají, že z toho časem vyroste. Nakonec se ukázalo, že chlapec je fyzicky znevýhodněný a na další škole, kde studoval, byl šikanovaný kvůli znevýhodnění. Také se ukázalo, že umění ohánět se ostrými lokty a peprnými slovy mu vštěpoval jeho vlastní otec.