came to work like any other day and started preparing for the Czech language lesson in the room for individual education. From half past seven, the pupils began to arrive gradually. First, they changed in the locker room, saw the prepared regime in the common class and started playing at recess. We always start the activities at eight o'clock. Since I work with pupils with autism spectrum disorders at a primary school established according to §16, paragraph 9 of the Education Act, I mostly work with each pupil individually. That was the case on this day as well. I had my lessons prepared, all the tasks were structured (in boxes or files) and the climate in the classroom was optimal. So I took the transit card in my hand and came to the student. Even when handing over the transit card, problematic behavior occurred (spitting on the teacher). Here, however, all it took was an increase in voice, to which the student responded by stopping spitting, getting up and going to the regime. From the mode where he put down the transit card and took a card called 'reading and writing', he left with me to an individual room. The student sat on the chair, I sat opposite and handed the first structured box with the task. Completing the task consisted in sorting letters of different font and color. After a few seconds of work, the student grabbed the entire box and threw it behind him. Together we had to get up and go clean the box. During the cleaning, there was also fluffing and my threats of 'ugly'. After cleaning up the discarded box, the student's behavior seemed to calm down and we could continue learning. The next task, for a change in the notebook, was a bit more difficult. The student had to cut the prepared components and paste them into a table, in which a certain algorithm had to be followed. I had to verbally accompany the task a lot, interfere with cutting and gluing. I often had to use the word 'bad', for which I always got a kick under the bench as a response. The whole situation escalated when I ended the activity before all the tasks were completed because there was no point in learning that day. The student was so angry that he lashed out at me. By accident, he hit me right in the face and scratched my eye. Since I could hardly see, I took him out of the room at least with the rest of my strength, didn't give any reward for the activity, stuck the ugly guy on the motivation board and very emphatically explained that this really shouldn't be done. The whole situation ended with the fact that, on the one hand, the student did not understand what was happening and what I was actually saying, and on the other hand, he knew that he had done something wrong - obviously when I get angry.
The student has a recognized diagnosis of autism spectrum disorder (specified: childhood autism) and an associated moderate mental disability. Since early childhood, he has been dealing with this disability and a lot of problems associated with it. He went through early care, a special kindergarten and is now educated at a primary school established in accordance with §16, paragraph 9 of the Education Act. It is very specific and unpredictable in its behavior. The student has a very weak understanding (of instructions, situation, orders, actions), his speech is not developed. He picks out only sounds and repeats the learning of the word without understanding and understanding the meaning (echolalia). However, his gross and fine motor skills are at a very good level. Therefore, he is capable of physically attacking people in the vicinity. The student's advantage is that he has discovered his level of strength, which is really great, and he can use it. He is also hypersensitive to a lot of sounds and noises, but at the same time he makes loud noises that can be compared to humming and constant honking or humming. When making sounds, it's more about playing with speakers and discovering what new things can do. The student likes his classmates very much. However, he cannot play with them or establish contact due to the absence of speech. He reacts inadequately and aggressively to the speech of his classmates (slamming, kicking, slapping). The student does not harm his classmates on purpose or in any premeditated way. Aggression is his way of expressing that he doesn't like something, that something hurts, doesn't entertain, or annoys him. So far, it has not been possible to find a suitable way of motivation that would stop his problematic and inappropriate behavior. The student has been attending primary school for the seventh year. Over the course of seven years, the composition of the class has changed several times so that the student feels as comfortable as possible at school. Unfortunately, he is such a specific student that it is not possible to create ideal conditions for him for education and learning to spend his free time. The only person who pays for the student is his twin sister. Even the parents have not yet found a way to prevent or at least mitigate his problematic behavior. The situation that occurred at school was preceded by several previous situations. In retrospect, we learned that the student did not want to go to school that day at all, he protested at home and also on the way to school. Even during all the activities before the actual teaching, his mood was bad and maybe even slightly frustrated. Since, according to him, everything was wrong from the morning, it was evident that there would be a problem with learning, where he must always exert the greatest strength and a great degree of concentration, attention, thinking, memory and all his learned skills.
Diagnosis, Emotional outbursts, Physical aggression
When dealing with problematic behavior in a student, I am immediately faced with several pitfalls that constantly complicate the solution of the situation for me. First, it is the student's inability to understand the whole situation. To understand that his kicking, banging and similar assaults hurt me. Furthermore, it is his inability to respond adequately and express dislike, pain, a bad day, or simply a misunderstanding of the assignment. Other no less easy obstacles include his absence of speech and little understanding of the meaning of words. I'm also not sure to what extent he understands the picture system we use - he recognizes the pictures, but I never know if he understands exactly what they mean. In order to solve problematic behavior, I first used a few reminders, which I hoped would moderate the student's behavior and enable him to complete tasks ready for learning. In the case of a greater degree of problem behavior, I verbally reprimanded the student several more times (with a prepared visualization), but then took him out of the classroom back for a break and thereby ended the activity prematurely. She collected the pre-arranged material reward for which he was exposed to work that day (chips). Then I approached the motivation table (from the point of view of social rewards), where he has exactly visualized good and bad behavior and stuck the so-called 'ugly'. I continued to describe in a raised voice in simple sentences, or just words, what had happened and what would follow from it. For a better understanding, I still used the motivation chart for good and bad behavior (visualization). It must be added that the whole time the student had to feel that I was the one who had more say. This is very difficult to achieve with the pupil - he is very tall and also has great strength. The only time he considers others to be of greater authority is if you are greater than him. Case in point, if you're a man (but not his father). It was therefore necessary to sit the pupil on the ground with the help of another teacher, and I stood over him throughout the whole arrangement.
Consequences, Disrespectful communication, Transfer of student, Warning
In terms of a short-term solution, i.e. immediately after the incident, the pupil really calmed down and worked as he should for the rest of the day. He no longer allowed himself to protest or boycott the situation, aggressive behavior towards other teachers or classmates. It startled him when he scratched my face. That really helped make him realize at least that something was wrong. He was expecting my immediate reaction to the strain. Instead, I checked my eye and did not pay attention to the pupil at that moment. From the point of view of a long-term solution, however, one situation is not restrictive or limiting for him. The student forgets the incidents very quickly and most importantly, the cause of his problematic behavior is his disability. Often, he might like to forgive and break away from the affective, problematic behavior, but he can't help it. It must pass and cannot be finished until it runs and reaches the finish line (if the runner starts). All of us at school try to make him feel comfortable, understand everything as best as possible and not have many situations where he doesn't know what to do. Nevertheless, we do not manage to catch everything we need and a problem arises.
14 let, sedmý ročník
Plavání, trampolíny, prolézačky, dětská hřiště, zábavní parky  Bruno, Bongo)
Magisterské vzdělání, obor speciální pedagogika
Přišla jsem do práce jako každý jiný den a začala si přichystávat v místnosti pro individuální vzdělávání výuku češtiny. Od půl osmé začaly postupně přicházet žáci. Nejprve se převlékli v šatně, shlédly nachystaný režim ve společné třídě a začaly si hrát na přestávce. Činnosti zahajujeme vždy v osm hodin. Jelikož pracuji s žáky s poruchami autistického spektra na základní škole zřízené dle §16, odst. 9 školského zákona, s každým žákem pracuji většinou individuálně. Tak tomu bylo i v tento den. Učení jsem měla připravené, všechny úkoly strukturovné (v krabicích, nebo v šanonech) a klima ve třídě bylo optimální. Vzala jsem tedy tranzitní kartu do ruky a přišla k žákovi. Už při předávání tranzitní karty došlo k problémovému chování (poplivání pedagoga). Zde ale stačilo pouze zvýšení hlasu, na které žák reagoval tím, že přestal plivat, zvednul se a odešel k režimu. Od režimu kde odložil tranzitní kartu a vzal kartičku s názvem 'čtení a psaní', odcházel společně se mnou do individuální místnosti. Žák si sednul na židli, já seděla naproti a podala první strukturovanou krabici s úkolem. Splnění úkolu spočívalo v třízení písmenek různého fontu a barvy. Po pár vteřinách práce žák celou krabici chytnul a odhodil za sebe. Společně jsme se museli zvednout a jít krabici uklidit. Při úklidu taktéž probíhalo flusání a mé výhružky 'škareďákem'. Po uklizení odhozené krabice se zdálo, že chování žáka se zklidnilo a můžeme pokračovat v učení. Další úkol, pro změnu v sešitu, už byl o něco těžší. Žák měl rozstříhat připravené komponenty a nalepit je do tabulky, ve které bylo zapotřebí dodržovat určitý algorytmus. Úkol jsem musela velmi hojně doprovázet slovně, zasahovat do stříhání i lepení. Často jsem musela použít slovo 'špatně', za které jsem vždy jako odezvu dostala kopanec pod lavicí. Celá situace vygradovala tím, že jsem ukončila činnost dříve, než byly splněné všechny úkoly, protože učení v tento den nemělo smysl. Žáka to tak moc naštvalo, že se proti mě napřáhnul a ohnal. Nešťastnou náhodou se mi trefil přímo do obličeje a škrábnul do oka. Jelikož jsem na oko skoro neviděla, alespoň zbytkem sil jsem ho vyvedla z místnosti pryč, nedala žádnou odměnu za aktivitu, nalepila škareďáka na motivační tabulku a velmi důrazně vysvětlovala, že tohle se teda opravdu nesmí. Celá situace končila tím, že žák na jednu stranu nerozuměl tomu, co se děje a co vlastně říkám a na druhou stranu ale věděl, že udělal něco špatně- evidentně, když se zlobím.
Žák má přiznanou diagnózu- porucha autistického spektra (specifikováno: dětský autismus) a přidružené středně těžké mentální postižení. Od raného dětství se potýká s daným postižením a spoustou problémů, které jsou s postižením spojeny. Prošel si ranou péčí, mateřskou školou speciální a nyní se vzdělává na základní škole zřízené dle §16, odst. 9 šk. zákona. Ve svém chování je velmi specifický a nepředvídatelný. Žák má velmi slabé porozumění (pokynům, situaci, rozkazům, úkonům), není u něj rozvinuta řeč. Vylovuje pouze zvuky a opakuje naučení slova bez porozumění a pochopení významu (echolálie). Jeho hrubá a jemná motorika je ale na velmi dobré úrovni. Proto je schopen fyzického napadání osob v okolí. Žák výhoda je ta, že zjistil svou míru síly, která je opravdu velká a dokáže ji využít. Také je hypersenzitivní na spoustu zvuků a hluků, ale zároveň sám vyluzuje hlasité zvuky, které se dají připodobnit k huhňání a neustálému houkání, či pobrukování. Při vyluzování zvuků je to spíše hra s mluvidly a objevování, co všechno nové ještě dokáže. Žák má velmi rád své spolužáky. Neumí si s nimi ale hrát, ani navázat kontakt kvůli absenci řeči. Na projevy spolužáků reaguje neadekvátně, agresivně (bouchnutí, kopnutí, plácnutí). Žák neubližuje svým spolužákům záměrně, ani nijak promyšleně. Agrese je jeho způsob, jak vyjádřit, že se mu něco nelíbí, že jej něco bolí, nebaví, či otravuje. Prozatím se nepodařilo najít vhodný způsob motivace, která by zastavila jeho problémové a nevhodné chování. Žák navštěvuje základní školu již sedmým rokem. V průběhu sedmi let se několikrát změnilo složení třídy tak, aby se žák cítil ve škole co nejlépe. Bohužel je tak specifickým žákem, že není možné pro něj vytvořit ideální podmínky pro vzdělávání a učení se trávení volného času. Jediným člověkem, který na žáka platí je jeho sestra- dvojče. Ani rodiče prozatím nenašli cestu, jak zabránit, případně alespoň zmírnit jeho problémové chování. Situaci, která nastala ve škole předcházelo i několik předešlých situací. Zpětně jsme se dozvěděli, že žák ten den do školy vůbec nechtěl jít, protestoval už doma a také po cestě do školy. Také při všech úkonech před samotným učením byla jeho nálada špatná a možná i mírně frustrovaná. Jelikož bylo tedy od rána dle něj všechno špatně, bylo evidentní, že nastane problém i na učení, kde musí vždy vynaložit největší sílu a velkou míru soustředění, pozornosti, myšlení, paměti a všech svých naučených dovedností.
Při řešení problémového chování u žáka se potýkám hned s několika úskalí, které mi celé řešení situace neustále komplikují. Nejprve je to žákova neschopnost pochopit celou situaci. Pochopit, že mě bolí jeho kopání, bouchání a podobné napadání. Dále je to jeho neschopnost adekvátně reagovat a vyjádřit nechuť, bolest, špatný den, či pouze nepochopení zadání úkolu. Mezi další neméně snadné překážky patří jeho absence řeči a malé porozumění významu slov. Také si nejsem jistá, do jaké míry rozumí obrázkovému systému, který využíváme- obrázky pozná, ale nikdy nevím, zda přesně rozumí i jejich významu. Pro řešení problémového chování jsem tedy použila nejdříve několik napomenutí, které jak jsem doufala, zmírní žákovo chování a zvládne splnit úkoly připravemé na učení. Při větší míře problémového chování jsem žáka ještě několikrát slovně napomenula (s připravenou vizualizací), poté ale vyvedla z učebny zpět na přestávku a tím také předčasně ukončila činnost. Sebrala předem dohodnutou hmotnou odměnu, za kterou byl odholaný ten den pracovat (brambůrky). Poté jsem přistoupila k motivační tabulce (z hlediska sociálních odměn), kde má přesně vizualizované dobré a špatné chování a nalepila tzv. 'škareďáka'. Nadále jsem začala zvýšeným hlasem v jednoduchých větách, či jen slovech popisovat, co se stalo a co z toho bude plynout. K lepšímu pochopení jsem stále používala motivační tabulku pro dobré a špatné chování (vizualizace). Nutno dodat, že celou dobu musel mít žák pocit, že já jsem ta, kdo má větší slovo. U žáka se toho dosahuje velmi těžce- je velmi vysoký a má také velkou sílu. Jediné, kdy považuje ostatní za větší autoritu je tehdy, pokud jste větší, než on. Případě, pokud jste muž (ale ne jeho otec). Bylo tedy nutné žáka s dopomocí druhého pedagoga posadit na zem a já přes celou domluvu stála nad ním.
Z hlediska krátkodobého řešení, tedy ihned po incidentu se žák opravdu zklidnil a zbytek dne pracoval jak měl. Nedovolil si nadále žádné větší protestování, či bojkotování situace, agresivní chování vůči jiným pedagogům, ani spolužákům. Zarazilo ho to, když mě škrábnul do obličeje. To opravdu pomohlo k tomu, aby si uvědomil alespoň to, že je něco špatně. Očekával totiž mou okamžitou reakci na napřáhnutí. Místo toho jsem si ale kontrolovala oko a žákovi v tu chvíli nevěnovala pozornost. Z hlediska dlouhodobého řešení pro něj ale jedna situace není nijak omezující, ani limitující. Žák velmi rychle na incidenty zapomíná a hlavně, příčina jeho problémového chování je v jeho postižení. Často by si afektivní, problémové chování možná rád odpustil a odprostil se od něj, ale nemůže si pomoct. Musí projít a nemůže být ukončeno, dokud neproběhne a nedosáhne cíle (pokud tedy bějak započne). Všichni ve škole se snažíme, aby se cítil komfortně, všemu co nejlépe rozuměl a neměl mnoho situací, kdy neví, co dělat. Přesto všechno se nám ale nedaří podchytit vše, co bychom potřebovali a problém nastane.