He was a student in a small class of twenty, in which I was the class teacher. From the time he started school, he stood out in the classroom with his eccentric behavior. He was highly intelligent but problematic from an early age. The word aids was foreign to him, and although this ailment was solved many times with the pupil and parents, the pupil was always able to do everything even without entries in the notebook, and therefore the rest of the cantors got used to this fad and stopped solving it. The only subject he had a problem with was math, which I taught my class. He was not very good at counting and it was slow. Considering his approach, I believed that it was insufficient preparation, and although his writing and numbers were legible, although somewhat peculiar, and therefore I did not suspect any learning disability, I decided to create tests for him individually. This change helped. In third grade, classmates began to notice that the student was different and began to make fun of him. However, students did not practice this behavior in front of teachers, so it took some time for this bullying to manifest itself. Once during math, one of the classmates made a remark about the student's ability to count, and the student slammed his fist on the table in response. In the subsequent resolution of this incident, the bullying was detected and successfully ended with the educational advisor. However, when the fourth grade came around, the more complex subjects in mathematics began to reveal problems. The student stopped being able to count, his grades deteriorated significantly, and he often did not work in class. When forced to work, he vented his frustration by talking back, sometimes banging his desk.
The student is an only child. His parents never cared much about his schooling or him, solving any situations with them had no effect. He is extroverted, highly intelligent, never brought gadgets to school. He never liked Matika.
Diagnosis, Emotional outbursts, Physical aggression, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Failure to attend class, Bullying
In order to make the subject easier for the student, I allowed him to use a calculator and draw cards with patterns. At the same time, I decided to consult with the educational counselor at school. However, she told me that the student in her biology and social studies classes behaves well, has excellent results, and therefore the problems in my classes are caused by my attitude. So I went to the school principal. After consulting with several teachers, they all confirmed that the student is always prepared and behaves well. I was therefore convinced that he must have a problem with mathematics rather than with me. I invited the parents to a meeting, but they refused, saying that their child had a problem. So I decided to go to the director. The director had his last year before retirement, and I must point out that he was no longer interested in many things, and I received the answer that I should follow the advice of the guidance counselor. Frustrated, I resigned myself to the fact that nothing would happen. However, the student's indifference to carrying aids showed, and when I reprimanded him several times in mathematics for not having one, he protested that he did not need one. Frustration manifested itself in the fact that I started shouting at him that he was not able to count basic examples, after which the student threw the notebook across the whole class and left the class with a bang. I realized that it won't go on like this, and that if there is no effort to solve the problem around me, I will have to solve it myself with my students. We agreed that classmates will help the student with his preparation by tutoring, and his calculator and supporting materials will always be in the classroom. I started giving him more time than others for papers.
Disrespectful communication, Support, Cooperation with experts
The student's grades began to improve, and even though he had fours, he passed. Although his performances and behavior have improved a little, I would say that I and his classmates have gotten used to it rather than that this fact has somehow been resolved. Although his anger sometimes showed, there was never any physical contact, and his classmates learned to live with him and get along with him. I only managed to get him to the pedagogical-psychological counseling center in my high school graduation year, when I wanted to get more time for him during the high school graduation exam. This possibility finally convinced the student and he asked me to take him to the counseling center. In the counseling center, the pupil was diagnosed with behavioral disorder, dysgraphia and dyscalculia. During the consultation with the linguists that the student had, I found out that they had suspected a learning disability for a long time, but they solved the situation by extending the time for work, and did not take care of the matter any further. Aggressive behavior or outbursts of anger were never observed by any of his colleagues. The student eventually graduated with doubles and went to college to study theology. To this day, I don't know why his aggression bubbled up only in my classes, and no one else noticed it.
15 let, kvarta (9. Třída)
Náboženství, filozofie, historie, všeobecný přehled, komunikace s lidmi
Odmlouvání,Neposlušnost,Vykřikování,Agrese
Mgr., Matematika
Byl žákem v malé, dvacetičlenné třídě, ve které jsem byla třídní učitelkou. Od nástupu do školy ve třídě svým až podivínským chováním vyčníval. Byl od malička vysoce inteligentní ale problematický. Slovo pomůcky mu bylo cizí, a ačkoliv byl tento neduh s žákem i rodiči mnohonásobně řešen, žák i bez zápisů v sešitě vždy vše uměl, a tudíž si zbytek kantorů na tento výstřelek zvykl a přestal ho řešit. Jediný předmět, se kterým měl problém, byla právě matematiku, kterou jsem svou třídu učila. Počítání mu moc nešlo a bylo pomalé. Vzhledem k jeho přístupu jsem se domnívala, že je to nedostatečnou přípravou, a ačkoliv bylo jeho písmo i číslice čitelné, ačkoliv poněkud osobité, a neměla jsem tudíž podezření na nějakou poruchu učení, rozhodla jsem se mu testy vytvářet individuálně. Tato změna pomohla. V tercii si spolužáci začali všímat toho, že je žák jiný, a začali se mu vysmívat. Žáci však toto chování před učiteli nepraktikovali, a tak trvalo nějakou dobu, než se tato šikana projevila. Jednou během matematiky ujela jednomu ze spolužáků poznámka na žákovo schopnost počítání, a ten v reakci uhodil pěstí do stolu. V následném řešení tohoto incidentu se povedlo s výchovným poradcem šikanu odhalit a úspěšně ukončit. Když však přišla kvarta, složitější učivo v matematice začalo odhalovat problémy. Žák přestával zvládat počítat, výrazně se mu zhoršily známky, a v hodinách často nepracoval. Při donucení k práci si vylíval frustraci odmlouváním, občas si odbouchl do stolu.
Žák je jedináček. Rodiče se nikdy moc nestarali ani o jeho školní docházku, ani o něj, řešení jakýchkoliv situací s nimi nemělo žádný efekt. Je extrovertní, vysoce inteligentní, nikdy nenosil pomůcky do školy. Matiku neměl nikdy rád.
Abych žákovi předmět ulehčila, dovolila jsem mu používat kalkulačku i taháčky se vzorečky. Zároveň jsem se rozhodla poradit se s výchovnou poradkyní na škole. Ta mi však řekla, že se žák v jejích hodinách biologie a společenských věd chová dobře, má skvělé výsledky, a tudíž problémy v mých hodinách jsou způsobené mým přístupem. Šla jsem tedy za ředitelem školy. Po poradě s více vyučujícími mi všichni potvrdili, že je žák vždy připraven a chová se dobře. Byla jsem tudíž přesvědčená, že musí mít problém spíš s matematikou, než se mnou samotnou. Pozvala jsem si rodiče na schůzku, ti však odmítli že by jejich dítě mělo nějaký problém. Rozhodla jsem se tedy zajít za ředitelem. Pan ředitel měl poslední rok před důchodem, a musím podotknout, že ho již moc věcí nezajímalo, a dostalo se mi odpovědi, že se mám řídit radami výchovného poradce. Frustrovaná jsem se tedy smířila s tím, že se nic dít nebude. Projevila se však žákova lhostejnost k nošení pomůcek, a když mu mnou bylo poněkolikáté v matematice vyčteno, že ji nemá, ohradil se, že žádnou nepotřebuje. Frustrace se tehdy projevila v tom, že jsem po něm začala křičet, že není schopen spočítat základní příklady, načež žák hodil sešitem přes celou třídu a s třísknutím odešel ze třídy. Uvědomila jsem si, že takhle to dál nepůjde, a že když není snaha řešit problém okolo, budu ho muset řešit sama se svými žáky. Dohodli jsme se, že spolužáci budou žákovi pomáhat s přípravou doučováním, a jeho kalkulačka a pomocné materiály budou vždy ve třídě. Na písemky jsem mu začala dávat více času než ostatním.
Žákovi se začaly známky zlepšovat, a i když měl čtyřky, procházel. Ačkoliv se jeho výstupy i chování trochu zlepšily, řekla bych, že jsem si já i jeho spolužáci spíše navykli, než že by se tato skutečnost nějak vyřešila. Občas se sice jeho zloba projevila, nikdy však nedošlo k žádnému fyzickému kontaktu, a spolužáci se s ním naučili existovat a vycházet s ním. Do pedagogicko-psychologické poradny se mi ho povedlo dostat až v maturitním ročníku, kdy jsem pro něj chtěla získat více času při maturitní zkoušce. Tato možnost žáka nakonec přesvědčila a požádal mě, abych ho do poradny dostala. V poradně byla žákovi diagnostikována porucha chování, dysgrafie a dyskalkulie. Při konzultaci s jazykáři, které žák měl, jsem zjistila, že měli podezření na poruchu učení dlouho, ale situaci řešili prodloužením doby na práci, a dál se o věc nestarali. Agresivní chování nebo výbuchy vzteku u něj nikdy nepozoroval žádný z kolegů. Žák nakonec odmaturoval na dvojky a šel studovat teologii na vysokou školu. Dodnes nevím, proč jeho agrese vybublala pouze v mých hodinách, a nikdo jiný ji nezpozoroval.