regularly taught sixth grade English and never had a problem with authority or obedience from children. But then there was a slight problem. When I reflected on the solution I used, I came to the conclusion that I had chosen a bad and disproportionate solution. It all happened in the sixth grade with a boy whom I will call a pupil for this case study. I was teaching English grammar. I'm used to my classes being very contact-based, so I ask a lot of questions and discuss with them a lot. So it's already quite lively in the classroom. But when someone else starts having fun outside of the conversation on the topic, it interrupts. I had only been in the sixth grade for about a month when the student started showing up. For one hour, he repeatedly turned to the boys behind him, nudged the students in front of him, and spoke loudly into my speech.
The student has been diagnosed with ADHD, which of course I knew. I also knew about the classes of other teachers who complained about him repeatedly. It was still the same thing - disruption, marching around the class, making classmates angry, shouting.
Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
The student disturbed not only me, but also his classmates. Of course, I tried to take his diagnosis into account, but one day I burned myself out. When the student turned around again and did not respond to my instructions to stop, I foamed. I'm not in the habit of yelling, so I just raised my voice slightly and told him quite strongly to calm down and immediately go sit in the front. But the student just lowered his head and didn't answer me at all. He didn't even sulk, he just looked at the table and didn't even respond to my explanation that this is not done. He was completely stuck and could not be moved.
Disrespectful communication, Interview
Immediately after the incident, it was impossible to move the student. He just sat there and shook his head in bewilderment. I let him be for the rest of the lesson and taught him without calling him out and without our situation being resolved. He remained seated where he sat. I then decided to consult with my parents. I learned from them that he also does this at home and that they also don't know what to do with him. I realized that I was pushing the student too much and raising my voice, which could have been uncomfortable and confusing for him as a child with ADHD. Therefore, I chose a different tactic for the next lessons and always spoke gently to the student, and finally I found a way to reprimand him without scaring him. I reacted unnecessarily harshly in class, which didn't pay off for me either.
12 let, 6. ročník
Fotbal, počítačové hry
Neposlušnost
ČJ, NJ, FrJ, AJ
Pravidelně jsem učila v šesté třídě angličtinu a nikdy jsem neměla problém s autoritou ani poslušností dětí. Potom se však vyskytl mírný problém. Když jsem si reflektovala řešení, které jsem použila, došla jsem k závěru, že jsem vybrala špatné a nepřiměřené řešení. Vše se událo v šesté třídě s chlapcem, kterého budu pro tuto kazuistiku jmenovat žákem. Vyučovala jsem zrovna anglickou gramatiku. Jsem zvyklá, že mé hodiny jsou hodně kontaktní, takže se žáků hodně ptám, hodně s nimi diskutuji. Takže už tak je ve třídě poměrně živo. Když se ale začne ještě někdo další bavit mimo konverzaci o tématu, ruší to. Šestou třídu jsem měla asi teprve měsíc, když se žák začal projevovat. Jednu hodinu se opakovaně otáčel na kluky za sebou, šťouchal žáky před sebou a nahlas mluvil do mého projevu.
Žák má diagnostikováno ADHD, což jsem samozřejmě věděla. Věděla jsem také o hodinách ostatních pedagogů, kteří si na něj stěžovali opakovaně. Pořád šlo o to samé – rušení, pochodování po třídě, zlobení spolužáků, vykřikování.
Žák rušil nejen mě, ale i svoje spolužáky. Samozřejmě jsem se snažila zohledňovat jeho diagnózu, ale jednoho dne jsem se dopálila. Když se žák zase otáčel a nereagoval na moje pokyny k tomu, aby toho nechal, vypěnila jsem. Nemám ve zvyku křičet, tak jsem jen mírně zvýšila hlas a dost výrazně mu řekla, aby se zklidnil a okamžitě si šel sednout dopředu. Žák ale jen sklopil hlavu a vůbec mi neodpovídal. Ani nedutal, jen se díval do stolu a nereagoval ani na moje vysvětlování, že tohle se nedělá. Úplně se zaseknul a nešlo s ním hnout.
Hned po incidentu se nedalo s žákem ani hnout. Jen seděl a zaraženě klopil hlavu. Po zbytek hodiny jsem ho nechala být a odučila, aniž bych ho vyvolávala, a aniž by se naše situace vyřešila. Zůstal sedět, kde seděl. Rozhodla jsem se poté pro konzultaci s rodiči. Od nich jsem se dozvěděla, že tohle dělá i doma a že také neví, co s ním. Uvědomila jsem si, že jsem na žáka moc tlačila a zvýšila hlas, což mu mohlo být jako dítěti s ADHD nepříjemné a matoucí. Proto jsem pro další hodiny zvolila jinou taktiku a mluvila s žákem vždy mírně, a nakonec jsem si našla způsob, jakým ho napomenout, a přitom ho nevystrašit. Ve třídě jsem reagovala zbytečně tvrdě, což se mi také nevyplatilo.