At the beginning of the school year, when I entered the class as a new English teacher, the student was very reluctant to participate in the teaching activities, rarely completed the assigned task, and unnecessarily dragged out the preparation of the aids. When working in pairs or groups, he disturbed the other classmates, so they refused to cooperate with him, to which he always reacted by going to the corner of the room offended. He did his homework - if he did it at all. For several weeks, I spoke to his soul, drawing his attention to possible consequences and conciliatoryly urging him to change his attitude. But the situation did not improve.
The student is very intelligent, has an overview of the things around him, for a fourth-grader he can connect information from different fields above average. His speech is a little strange - he speaks abruptly, often at the expense of intelligibility. He is very interested in attention and praise from those around him, but he forces both in an unpleasant way - by interrupting, various nudges or verbal attacks, which sometimes come dangerously close to harm. He doesn't have many personal interests, mainly PC games. What is a big problem is the complete lack of free qualities, he cannot, as they say, grit his teeth and overcome some of his discomfort. Even so, he expects that everything will go well for him and that he will be praised. If the expected award does not appear, he reacts irritated, takes offense, blames the environment for his failure.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
kind of shift occurred during the quarterly paper. I emphasized to all the students that the paper is important, that they should care about it. We practiced all the types of exercises that appeared in the paper together for quite a long time before writing it. The student had a lax approach to practice, ignoring homework. He spent more than half of the time writing the paper staring out of the window, not concentrating on his work at all. He was fully engaged before the end. Even so, he handed me the paper with the belief that he would definitely get a two. Although I try to give students only verbal feedback, I made an exception this time and marked the papers. The student got a four. His reaction was completely desperate, he argued aggressively and finally burst into tears. I gave him a moment for the emotions to subside. I suggested that he go to the corridor (only I could see him through the open door). The following debate took place between just the two of us, without the presence of classmates. I asked him to go wash his face and come to me when he was able to speak. In a not angry, but firm voice, I asked him how he would like to solve the situation. I told him that I understand that he is not satisfied with the grade and that I am willing to accommodate him in some way, but this time the initiative must come from him. He asked me for the opportunity to write the paper again, he immediately set the deadline himself and even asked me for the materials he wanted to prepare from.
Support, Transfer of student, Interview
The student conscientiously prepared for the exam in the correction period, filled in the missing entries in the notebook, and concentrated on the exam itself the entire time. He was very satisfied with the result. We then went through the whole matter again and analyzed what happened, how the student felt about it, what helped him to handle the situation and we also established several principles together to help him avoid a similar situation in the future (keep records more carefully in a notebook, focus on learning vocabulary at home, ask questions as soon as something is not clear to him). His full commitment did not last too long, but there was a kind of turn for the better after all. He became much more responsible, and I think he himself understood - and I think it's important here, that he figured it out himself, that his attitude matters a lot more than he originally thought. And that's why I evaluate this situation as successful and positive in its outcome, even if someone could argue that it was a negative motivation from a bad grade.
10 let, 4. ročník
hry na PC
Disrespekt,Nepracovitost
Mgr, Aj, Čj
Na začátku školního roku, kdy jsem do třídy nastoupila jako nová angličtinářka, se žák zapojoval do činností ve výuce velmi neochotně, málokdy dokončil zadaný úkol, zbytečně protahoval chystání pomůcek. Při práci ve dvojicích nebo skupinkách rušil ostatní spolužáky, takže s ním odmítali spolupracovat, na což vždy reagoval uraženým odchodem do rohu místnosti. Domácí přípravu – pokud ji vůbec udělal – odbýval. Několik týdnů jsem mu promlouvala do duše, upozorňovala ho na případné následky a smířlivě ho nabádala, aby změnil svůj postoj. Situace se ale nelepšila.
Žák je velmi inteligentní, má přehled o věcech kolem něj, na čtvrťáka až nadprůměrně dokáže propojovat informace z různých oborů. Jeho mluvený projev je trošku zvláštní – mluví překotně, mnohdy na úkor srozumitelnosti. Velmi stojí o pozornost a pochvalu od svého okolí, obé si ale vynucuje nepříjemným způsobem – vyrušováním, různým pošťuchováním či slovním napadáním, které se občas nebezpečně blíží ubližování. Osobních zájmů moc nemá, hlavně hry na PC. Co je velkým problémem je naprostá nedostatečnost volních vlastností, nedokáže, jak se říká, zatnout zuby a překonat nějaké svoje nepohodlí. I přesto ale očekává, že se mu bude vše dařit a že bude chválen. Pokud se očekávané ocenění nedostaví, reaguje podrážděně, uráží se, ze svého neúspěchu obviňuje okolí.
Jakýsi posun nastal při čtvrtletní písemce. Všem žákům jsem zdůraznila, že písemka je důležitá, že si na ni mají dát záležet. Všechny typy cvičení, které se v písemce objevily, jsme společně procvičovali poměrně dlouho před jejím napsáním. Žák se k procvičování stavěl laxně, domácí přípravu ignoroval. Více jak polovinu času na psaní písemky pošilhával z okna, na práci se vůbec nesoustředil. Naplno zabral až před koncem. I přesto mi písemku odevzdával s přesvědčením, že určitě dostane dvojku. Ačkoliv se snažím dávat žákům pouze slovní zpětnou vazbu, udělala jsem tentokrát výjimku a písemky oznámkovala. Žák dostal čtyřku. Jeho reakce byla naprosto zoufalá, agresivně argumentoval a nakonec se rozplakal. Dala jsem mu chvíli na to, aby emoce mohly odeznít. Navrhla jsem mu, ať jde na chodbu (otevřenými dveřmi jsem na něj viděla jen já). Následující debata probíhala už jen mezi námi dvěma, bez přítomnosti spolužáků. Požádala jsem ho, ať si jde opláchnout obličej a až bude schopen mluvit, ať za mnou přijde. Ne nazlobeným, nicméně pevným hlasem jsem se ho zeptala, jak by chtěl vzniklou situaci řešit. Řekla jsem mu, že chápu že se známkou není spokojený a jsem ochotná mu nějak vyjít vstříc, ale iniciativa musí tentokrát vzejít od něj. Požádal mě o možnost písemku si napsat znovu, rovnou si sám stanovil termín a dokonce mě požádal o podklady, ze kterých se chtěl připravovat.
Na písemku v opravném termínu se žák svědomitě připravil, doplnil si chybějící zápisy v sešitě, na samotnou písemku se soustředil po celou dobu. S výsledkem byl velmi spokojený. Celou záležitost jsme si pak ještě znovu prošli a rozebrali, co se stalo, jak se u toho žák cítil, co mu pomohlo situaci zvládnout a také jsme společně stanovili několik zásad, které mu měly pomoci se podobné situaci v budoucnu vyhnout (pečlivěji si vést zápisy v sešitě, věnovat se doma učení slovíček, zeptat se hned, jakmile mu něco není jasné). Jeho plné nasazení nevydrželo příliš dlouho, ale k jakémusi obratu k lepšímu přeci jen došlo. Začal být mnohem zodpovědnější a myslím, že on sám pochopil – a to mi tady připadá důležité, že si na to přišel sám, že na jeho přístupu záleží mnohem více, než se původně domníval. A proto hodnotím tuto situaci jako zdařilou a ve svém důsledku pozitivní, i když by někdo mohl namítnout, že šlo o negativní motivaci špatnou známkou.