The situation that I experienced with the given pupil regularly last school year and now repeats itself with every new teacher who teaches the given pupil, is not so much disciplinary serious as it is disturbing for the given pupil, fellow pupils and the teacher. I will describe his behavior in one particular situation, but his interruptions are always almost the same. At the beginning of the lesson, I divided the students in the class into two groups, where one group had to do independent work in the mathematics notebook and the other group wrote dictation of letters. I agreed with the children that if someone does not understand something, they will log in so that they do not disturb others during dictation and independent work. All the children followed the rules, only the pupil interrupted every two minutes with questions and comments, to which he immediately answered himself. The other children were angry with the student for disturbing them and not being able to concentrate, but they all finished the work. However, the student did not finish the work despite his interruptions. Such a situation was repeated several times during the following weeks.
The student lives with both parents, who are both professional soldiers. He has older siblings (adults, each with their own household) that his mother has from his first marriage, with both of whom he has a very good relationship. The student is now the only child in the family, and due to the time demands of both parents' professions, he can "get by" with his parents. The student also spends time with his grandparents, who regularly take him on trips to nature, teach him practical things, and the student speaks very nicely about them. For example, when we discussed mushrooms with the children, only one student recognized all the mushrooms because he often goes to the forest with his grandmother. Among children, the pupil is extroverted, very lively and likes to assert his opinion. He is always loud enough when playing with the boys and is not afraid to show his competitiveness. On the contrary, when he spends time with girls, he is always kind, considerate, even protective towards them. His classmates generally like him, but more so outside of class. He is talked about during breaks, but when they have to choose team members for group work or competitions, almost no one chooses the student, because his constant interruptions and shouting almost always deprives them of the win.
Verbal disruption of lessons
decided to introduce a system where I would give the student time after lunch (instead of playing in the school club) to finish the work and hand it in before I left school. The student tried to persuade me to give him the rest of the work as homework. However, I refused this, because then he would be evaluated for a different work than his classmates, i.e. not for independent work. The student did not take my first warning seriously and did not finish the work in another similar situation. Then when I corrected the notebooks, the student's notebook was almost empty. So I wrote a note in the notebook saying 'I don't correct, I have nothing to evaluate'. However, that didn't help either, and that's why in the next unfinished work, when the student didn't finish it even in the afternoon at school, I was forced to evaluate only what was in the notebook, and so the student got a bad grade. This was probably a shock for the student and the parents, because the next day my mother called me asking how it was possible that the student brought home a bad grade, while she knows that he is studying well. So I invited my mother for a personal consultation, explained the situation in detail and introduced her to the solution I had implemented.
Consequences, Support, Interview
The improvement did not take place immediately after the implementation of the solution, it took place only after the first bad grade was given and a consultation with the pupil's mother. That is, about a week after the implementation of the solution. In the long term, the solution still works, the student usually finishes the work in an hour, and if not, he goes to finish it himself after lunch. Only with new teachers does he always try to see if he can get away with something else. However, in order not to label, I do not warn the teacher in advance, because I do not think that it is a serious enough disciplinary problem that I have to talk about it before the teachers get to know the student.
8 let, druhý ročník ZŠ
Hokej, fotbal, PC hry
Pedagogická fakulta UK Praha, Učitelství 1. stupeň, Mgr.
Situace, kterou jsem s daným žákem zažívala v minulém školním roce pravidelně a nyní se opakuje s každým novým učitelem, který daného žáka vyučuje, není tak kázeňsky závažná, jako spíš vyrušující pro daného žáka, spolužáky i učitele. Jeho chování popíšu na jedné konkrétní situaci, ale jeho vyrušování probíhá vždy téměř stejně. Na začátku hodiny jsem žáky ve třídě rozdělila na dvě skupiny, kdy jedna skupina měla dělat samostatnou práci v sešitě z matematiky a druhá skupina psala diktát písmen. S dětmi jsem se domluvila, že pokud někdo nebude něčemu rozumět, přihlásí se, aby ostatní při diktátu a samostatné práci nerušil. Všechny děti pravidla dodržovaly, jenom žák každé dvě minuty vyrušoval s otázkami a připomínkami, na které si vzápětí hned odpověděl sám. Ostatní děti se na žáka zlobily, že je vyrušuje a nemohou se soustředit, ale práci všechny dokončily. Žák přes své vyrušování však práci nedokončil. Taková situace se během následujících týdnů opakovala několikrát.
Žák žije s oběma rodiči, kteří jsou oba vojáci z povolání. Má starší sourozence (dospělé, každý vlastní domácnost), které má jeho maminka z prvního manželství, s oběma má velmi dobrý vztah. Žák je tak nyní jediné dítě v rodině a vzhledem k časové náročnosti povolání obou rodičů mu u rodičů tzv. 'vše prochází'. Žák také tráví čas se svými prarodiči, kteří ho pravidelně berou na výlety do přírody, učí praktické věci a žák o nich mluví velmi hezky. Například když jsme s dětmi probíraly houby, jediný žák poznal všechny houby, protože s babičkou chodí často do lesa. Mezi dětmi je žák extrovertní, velmi živý a rád prosazuje svůj názor. Při hře s kluky je vždy dost slyšet a nebojí se projevit svou soutěživost. Naopak když tráví čas s holkami, je vůči nim vždy milý, ohleduplný, až ochranářský. Spolužáci ho obecně mají rádi, ale spíše mimo vyučování. O přestávkách se s ním baví, ale pokud si mají vybírat členy týmu na skupinovou práci či soutěže, žáka si téměř nikdo nevybere, protože jeho neustálé vyrušování a vykřikování je téměř vždy připraví o výhru.
Rozhodla jsem se zavést systém, že dám žákovi prostor po obědě (místo hraní ve školní družině) práci dodělat a odevzdat mi ji, než odjedu ze školy. Žák mě zkoušel přemluvit, abych mu zbylou práci dala za domácí úkol. To jsem však odmítla, protože by potom byl hodnocený za jinou práci než jeho spolužáci, tj. ne za samostatnou práci. Žák mé první varování nebral vážně a při další podobné situaci práci nedokončil. Když jsem pak sešity opravovala, žákův sešit byl téměř prázdný. Napsala jsem do sešitu tedy poznámku 'neopravuji, nemám, co hodnotit'. Ani to však nepomáhalo, a proto při další nedokončené práci, kdy ji žák nedokončil ani odpoledne ve škole, jsem byla nucena hodnotit pouze to, co v sešitě bylo, a tak dostal žák špatnou známku. To byl zřejmě šok pro žáka i rodiče, jelikož mi další den volala maminka s dotazem, jak je možné, že přinesl žák domů špatnou známku, přitom ona ví, že se učí dobře. Maminku jsem si tedy pozvala na osobní konzultaci, situaci ji podrobně vysvětlila a seznámila ji i s řešením, které jsem zavedla.
Ihned po zavedení řešení zlepšení neproběhlo, proběhlo až po udělení první špatné známky a konzultaci s maminkou žáka. Tedy cca po týdnu od zavedení řešení. Z dlouhodobého hlediska řešení stále funguje, žák většinou práci dokončí o hodině a pokud ne, jde ji sám dodělat po obědě. Pouze u nových učitelů vždy zkouší, zda mu neprojde něco jiného. Abych však nenálepkovala, nevaruji učitele předem, protože si nemyslím, že je to kázeňsky natolik závažný problém, abych o něm musela mluvit ještě, než učitelé žáka poznají.