The student was accepted to the school because he achieved the third best result in the admission procedure. He had no problems at home in his family, growing up with his father and mother and a sister three years younger. In the first semester, he attended classes without major problems and his grades were average (three threes in science subjects), which did not quite correspond to his placement in the admissions process, but neither the family nor the teachers considered it a problem, and the student was not put under much pressure.
The class teacher was relatively lax in terms of apologising, which the student then began to use in the second semester. It wasn't until the third quarterly meeting that I learned that the student had missed 180 hours, most of which were excused by the parents. This was a rather shocking finding, on the basis of which we convened an educational committee as soon as possible, to whose meeting the pupil's parents were also invited. At this meeting, we learned from the parents that they do not know anything about excuses, so the student had to write them himself.
Attendance problems
At the time, the student could not explain it in any way, but he admits to his parents that after leaving home for school, he spent his time at the bus stop, where he waits for the end of classes to go home again. The educational committee therefore asked for the cooperation of the school psychologist. He found out that the student wanted to go to another high school, but his parents convinced him to go to the gymnasium. As soon as he found out that the class teacher did not check the excuses with the parents, he started to sign them himself and spent his time at the bus stop, where he closed himself off in his world of imagination, what it might be like at another school. Over time, his fear grew, to such an extent that he couldn't even come to school and just waited for the whole situation to be figured out.
Transfer of student, Interview, Cooperation with experts
During another joint meeting with the student and his parents, he was able to open up and explained to the parents how his dream was to go to the vocational school of his choice, to which he would like to transfer, which he not only believes he can graduate from, but that he is also thinking about studying at a university . He managed to convince his parents then, they agreed to transfer to another school, where he starts his first year. At the second school, he becomes a successful graduate, and was even accepted into college.
16 let, první ročník
Sport, technika
Lhaní
Mgr., IVT, pedagogika a psychologie
Žák byl přijat na školu, jelikož dosáhl třetího nejlepšího výsledku v přijímacím řízení. Doma v rodině žádné problémy neměl, vyrůstal s otcem i matkou a o tři roky mladší sestrou. V prvním pololetí docházel do vyučování bez větších problémů a jeho prospěch byl průměrný (tři trojky z přírodovědných předmětů), což úplně neodpovídalo jeho umístění při přijímacím řízení, ale rodina ani vyučují to nepovažovali za problém a na žáka nebyl vyvíjen větší tlak.
Třídní učitelka byla poměrně laxní, co se dodržování omlouvání týče, čehož pak žák začal využívat v druhém pololetí. Až teprve na třetí čtvrtletní poradě jsem se dozvěděl, že žák má 180 zameškaných hodin, z čehož většinu omluvili rodiče. To bylo poměrně šokující zjištění, na jehož základě jsme co nejdříve svolali výchovnou komisi, na jejíž jednání byli přizváni i rodiče žáka. Na tomto jednání jsme se od rodičů dozvěděli, že oni o omluvenkách nic neví, tudíž si je musel žák psát sám.
Žák to tehdy nedokázal nijak vysvětlit, ale rodičům přiznává, že po odchodu z domu do školy svůj čas trávil na autobusové zastávce, kde celou dobu čeká na konec vyučování, aby mohl zase jet domů. Výchovná komise tedy požádala o spolupráci i školního psychologa. Ten zjistil, že žák si přál jít na jinou střední školu, ale rodiče jej přesvědčili o gymnáziu. Jakmile pak zjistil, že třídní učitelka nekontroluje omluvenky u rodičů, začal si je sám podepisovat a svůj čas trávil na autobusové zastávce, kde se uzavíral do svého světa představ, jaké by to asi tak mohlo být na jiné škole. Postupem času u něj narůstal strach, a to až do takové míry, že nemohl do školy ani přijít a jenom čekal, až se na celou situaci přijde.
Při dalším společném setkání s žákem a jeho rodiči se dokázal otevřít a vysvětloval rodičům, jak byl jeho sen jít na jím vybranou odbornou školu, na kterou by chtěl přejít, o které nejenom věří, že dokáže vystudovat, ale že uvažuje i o studiu na vysoké škole. Rodiče se mu tehdy podařilo přesvědčit, ti s přestupem na jinou školu souhlasili, kde nastupuje do prvního ročníku. Na druhé škole se stává úspěšným absolventem, a dokonce byl i přijat na vysokou školu.