have to say at the beginning that in the second grade there is some problematic behavior in almost every class. The pupils are in puberty and sometimes it is very difficult for them. Personally, I notice the most behavior problems in the 7th grade. I dealt with most of the problems, either by myself or with the help of another colleague, counselor or parents. However, I remember a case that I could not solve. About 10 years ago, I got the ninth graders to tutor because their former class teacher had a serious injury. I had experience with classroom management, but I always went through the entire second grade with a class, I never had a class for such a short period of time. I thought that it would be a challenge for me to get to know the students in such a short time, because I had never taught them, and I was a good support for them when they finished their studies at our base. My fears increased when I learned that I would have a student in my class who was repeating a grade. I suspected that there would be disciplinary problems with the student, but I did not want to approach him with prejudices, but with a clean slate. I hoped that he had learned his lesson when he had to repeat the year. Unfortunately, I couldn't be further from the truth. Already at the beginning of the school year, I began to notice the first behavior problems. The student was very noisy in class and often disturbed the rest of the class. The problems escalated, he often started skipping school, didn't make excuses, had very bad grades...
The student I'm talking about was diagnosed with attention disorders, he was also dysgraphic and dyslexic. He was assigned an assistant to whom he became very aggressive over time. Unfortunately, the student visited the pedagogical-psychological facility irregularly, especially the lack of communication with his mother. Not to engage in any leisure activities at school. He went to school in sweatpants, smelled of smoke. Sometimes I saw him outside the school environment with a group of older boys, smoking, listening to loud songs and using vulgar expressions. I believe that his background played a large part in his behavior. No one paid attention to him at home, he was often alone there, so he sought company outside. I think he just got into the wrong party that dragged him down. In my opinion, some of the schooling was completely stolen from the older boys, because they had already completed the basic education.
Diagnosis, Emotional outbursts, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Attendance problems, Verbal disruption of lessons
First, I tried to find out why the student does not go to school, why he has no motivation to learn at all. I turned to the parents, that is, only the mother, with whom the student lived, his father did not take part in his upbringing at all and did not interfere in the life of his son. I couldn't call my mother at all, she didn't respond to my emails, messages, the communication was really terrible. However, I finally managed to get her to the school to talk to her about her son's problems. I didn't learn anything at all from the interview, the mother didn't know that her son didn't go to school, because she was allegedly always at work. Little did she know that her son was once again prone to failing multiple subjects. When I tried to find out why she doesn't sign the messages I write to her in the student book, she replied that she doesn't have the time or nerves for that, that it's his struggle. Since communication with my mother was going nowhere and there was no one else in the family to turn to, I tried to interview my classmates to see if they knew about anything. I also consulted with my colleagues, asked how the student behaves in their classes, we were all at a loss. The student showed no interest in the slightest subject, it was no longer in my power to try to motivate him to learn, I really tried. So, as far as the assessment is concerned, he had a lot of relief, I really left him a lot of time, I made his exercises easy. I think I really tried to accommodate him. When he didn't answer even one of my questions during the history exam, I gave him the opportunity to choose any event from history that we discussed, or that he found sympathetic in some way, and he commented on it in more detail, but he always preferred to say that he wanted in five I called him to my office several times and tried to convince him not to drop his entire studies, to take at least the last year, because otherwise he won't even finish elementary school. His aggressive behavior resulted in him punching through the classroom door after talking to the assistant. So he and his mother were summoned before the school board and they were required to pay for the damage.
Disrespectful communication, Support, Interview, Cooperation with experts
would summarize the result as, although my colleagues and I tried, at the end of the school year the student had about 90 unexcused hours and failed 3 subjects. Although he attended elementary school, he did not graduate. I was very sorry for such a result, but since communication with my mother did not work at all and I did not manage to arouse the slightest interest in him, I was short on solving the situation. Today I think that maybe I shouldn't have yelled at him so much because it didn't lead to anything anyway and he was just more aggressive afterwards.
15, 9. třída
Lhaní,Záškoláctví,Agrese,Rušení výuky
Učitelství pro 1. stupeň základní školy, Mgr.
Musím na začátek říct, že na druhém stupni je nějaké problémové chování snad v každé třídě. Žáci jsou v pubertě a občas je to s nimi velmi náročné. Osobně nejvíce problému s chováním zaznamenávám v 7. třídě. S většinou problému jsem si poradila, ať už sama nebo s pomocí jiné kolegyně, poradkyně či rodičů. Vzpomínám si však na případ, který se mi vyřešit nepodařil. Před asi 10 lety jsem dostala deváťáky k třídnictví, protože jejich bývalá třídní měla vážný úraz. S třídnictvím jsem měla zkušenosti, ale vždy jsem s třídou prošla celým druhým stupněm, nikdy jsem neměla třídu jen na tak krátké období. Řekla jsem si, že to pro mě bude výzva, abych za tak krátký čas zvládla žáky poznat, neboť jsem je nikdy neučila, a byla jim dobrou oporou při ukončování studia na naší základce. Mé obavy se zvyšovaly, když jsem se dozvěděla, že ve třídě budu mít žáka, který ročník opakuje. Tušila jsem, že s žákem budou kázeňské problémy, ale nechtěla jsem k němu přistupovat s předsudky, ale s čistým listem. Doufala jsem, že se třeba poučil, když si ročník musí zopakovat. Bohužel jsem nemohla být dále od pravdy. Již na začátku školního roku jsem začala zaznamenávat první problémy chování. Žák byl ve vyučování velmi hlučný a rušil často tak zbytek třídy. Problémy se stupňovaly, často začal chodit za školu, nenosil omluvenky, měl velmi špatné známky...
Žák, o kterém mluvím, měl diagnostikovány poruchy pozornosti, dále byl dysgrafik a dyslektik. Byla mu přidělena asistentka, ke které byl časem velmi agresivní. Žák bohužel nepravidelně navštěvoval pedagogicko-psychologické zařízení, především vázla komunikace s maminkou. Ve škole se nezapojit do žádných volnočasových aktivit. Chodil do školy v teplácích, byl cítit kouřem. Občas jsem ho mimo školní prostředí zahlédla se skupinkou starších kluků, jak si pokuřují, poslouchají nahlas písně a vulgárně se vyjadřují. Domnívám se, že velký podíl na jeho chování mělo zázemí. Doma se mu nikdo nevěnoval, byl tam často sám, proto vyhledával společnost venku. Myslím si, že se chytl prostě špatné party, která ho táhla ke dnu. Těm starším klukům už nějaká školní docházka byla podle mého názoru úplně ukradená, protože základku už hotovou měli.
Nejdříve jsem se snažila dopátrat, proč žák nechodí do školy, proč nemá vůbec motivaci se učit. Obrátila jsem se na rodiče, tedy jen na maminku, se kterou žák bydlel, jeho otec se vůbec nepodílel na výchově a nijak nezasahoval do života syna. Vůbec jsem se mamince nemohla dovolat, nereagovala na mé emaily, zprávy, prostě komunikace byla opravdu otřesná. Nakonec se mi však podařilo ji nahnat do školy, abych si s ní popovídala o problémech jejího syna. Z rozhovoru jsem se vůbec nic nedozvěděla, maminka nevěděla, že syn nechodí do školy, protože byla údajně věčně v práci. Vůbec ani nevěděla, že její syn má opět sklon k propadnutí z více předmětů. Když jsem se snažila zjistit, proč nepodepisuje v žákovské knížce vzkazy, které ji píšu, tak mi odpověděla, že na to nemá čas a ani nervy, že je to jeho boj. Jelikož komunikace tedy s maminkou nikam nevedla a nebylo se na koho jiného z rodiny obrátit, zkusila jsem vyzpovídat spolužáky, zda-li o něčem nevědí. Dále jsem se radila s kolegy, ptala se, jak se žák chová v jejich hodinách, všichni jsme byli bezradní. Žák nevykazoval žádný zájem o sebemenší předmět, nebylo už v mé moci ho zkusit motivovat k učení, opravdu jsem se snažila. Co se tedy týče hodnocení, tak měl hodně úlev, nechávala jsem mu opravdu hodně času, zlehčovala mu cvičení. Myslím si, že jsem se mu opravdu snažila vyjít vstříc. Když mi u zkoušení z dějepisu neodpověděl ani na jednu moji otázku, dala jsem mu možnosti si vybrat jakoukoliv událost z dějin, kterou jsme probírali, nebo která se mu nějakým způsobem zdá sympatická a blíže se k ní vyjádřil, ale vždy raději řekl, že chce za pět. Několikrát jsem si ho zavolala do kabinetu a snažila se mu domluvit, aby nezahazoval celé své studium, aby zabral aspoň ten poslední rok, protože jinak ani nedokončí základní školu. Jeho agresivní chování vyústilo v to, že po rozhovoru s asistentkou prorazil pěstí dveře třídy. Byl tedy s jeho maminkou předvolán před školní radu a bylo po nich požadováno škodu zaplatit.
Výsledek bych shrnula asi tak, že ačkoliv jsme se s kolegy snažili, tak žák na konci školního roku měl asi 90 neomluvených hodin a propadal ze 3 předmětů. Základní školu sice dochodil, ale nedostudoval ji. Takovýto výsledek mě velmi mrzel, ale jelikož absolutně nefungovala komunikace s maminkou a nepodařilo se mi v něm probudit sebemenší zájem, tak jsem na řešení situace byla krátká. Dnes si říkám, že jsem možná neměla na něj tolik ječet, protože to stejně nikam nevedlo a on byl akorát potom více agresivní.