got first class about 2 years ago. The children started school for the first time and everything was new for them and they had to make friends with other children - classmates. After just one week, I had to disperse, because some children started talking to each other and were not paying attention in class. Of course, many didn't like it because, for example, they were sitting with their friend, whom they have known since kindergarten. I noticed this problem with one pupil, we will call him the pupil. I separated him from his friend and sat a little girl next to him, whom we will call pupil. Over the course of the class, I noticed that both of them were frowning quite a bit. I also noticed that when one is reporting, the other tries to raise his hand as high as possible to have it higher than the other. This is how they raced each other. Once I noticed that they started digging under the bench and poked each other during class. This prodding and kicking was repeated about three times.
first-grader, careful, cared for a lot by his parents, problems with his younger sister - quarrels and jealousy, remains loyal to his friends, sometimes gets offended when he fails or is reprimanded. First grader, cheerful, sticks to her 3 friends, reliable, active - especially when playing during breaks.
Physical aggression
was thinking about how to solve this situation so that it doesn't hurt anyone. I took into account that they are children in the first grade who don't know each other very well and haven't even had time to properly get used to the school environment. After the lesson, I went to the desk where the student was sitting with the girl. I asked them if everything was fine and what they said about the new meeting schedule. I didn't want to immediately attack them saying, 'I saw you kicking here, you are naughty children, this is not done'. Rather, I wanted to establish an initial non-binding contact with them by means of a question to find out about their satisfaction and I wanted to show interest in them. In practice, this procedure has worked well for me. I don't know about other teachers, but this way of finding things out from the students, trying to ask them and listen to them, rather than blaming them right away in front of the whole class, has worked better for me. That's one of the reasons why I went to the desk after them and didn't start solving it by name in front of the whole class. The children did not know each other and it could put a bad light on the pupil. Children might think - I won't be friends with him, he kicks someone, that's why my first step was individual. After asking whether the pupil and the pupil were satisfied, I found out that the pupil did not like it because his friend had moved away from him and he did not want to be friends with anyone else. I found out from the student that she doesn't care who she sits with, but she doesn't like it with the student. Subsequently, I told them that I noticed that they were nudging each other in class. The student reacted immediately and said that he did nothing, that the student started. She immediately defended herself by saying that the student kicked her first. I asked, and why were they kicking each other? From their answers it became clear that they did not want to be friends, it was mainly from the pupil's side. I was thinking and thought that it might be nice to play such a game with the children to bring them closer and make friends with each other. In my opinion, the pupil and the pupil were not the types to poke each other, rather they needed space to get closer, because the pupil was mainly affected by the fact that he did not fit in with his friend rather than the hatred because of the pupil. In one lesson, the students and I sat on the carpet and I said that I noticed that someone was kicking and nudging each other in the desk. I asked what the children thought about it, if it was right. They told me it wasn't. To make it easier for the children to understand, I took stuffed animals and using such a theater I showed them a similar situation that took place between a pupil and a pupil. We worked with the story and the stuffed animals all the time, showing them what was right and wrong, how they probably felt and how we wanted them to feel, etc.
Working with the collective, Interview
The male and female students stopped kicking and nudging each other. I even noticed that during the lesson they helped with the task, borrowed crayons or showed what to do. I think that the solution I chose was successful because I didn't notice any other problem with them during the time I was teaching them.
Franta: 7 let, 1. třída / Maruška: 7 let, 1. třída
Fotbal, vystřihování z papíru, hra s kamarády / tancování, kreslení
Mgr., Učitelství pro 1. stupeň základní školy
Dostala jsem asi před 2 roky první třídu. Děti poprvé nastupovaly do školy a bylo pro ně vše nové a musely se skamarádit i s ostatními dětmi - spolužáky. Hned po týdnu už jsem musela rozsazovat, protože některé děti se mezi sebou začaly bavit a nedávali pozor v hodinách. Samozřejmě, že se to mnohým nelíbilo, protože například seděli se svým kamarádem, s kterým se znají už od školky. Tento problém jsem zaznamenala u jednoho žáka, budeme mu říkat žák. Rozsadila jsem ho od jeho kamaráda a posadila k němu jednu holčičku, které budeme říkat žačka. Během hodin jsem zaznamenala, že se oba docela mračí. Také jsem vypozorovala, že když se jeden hlásí, tak ten druhý se snaží zvednout ruku co nejvýš, aby ji měl výš než ten druhý. Takhle se předháněli. Jednou jsem si všimla, že se začali kopat pod lavicí a během hodin do sebe šťouchali. Tohle šťouchání a kopání se opakovalo zhruba třikrát.
Žák první třídy, pečlivý, hodně opečovávaný rodiči, problémy s mladší sestrou - hádky a žárlivost, zůstává věrný svým kamarádům, občas se urazí při jeho neúspěchu nebo výtce. Žačka první třídy, veselá, drží se svých 3 kamarádek, spolehlivá, aktivní - hlavně při hraní o přestávkách.
Přemýšlela jsem, jak tuhle situaci vyřešit, tak aby to nikomu neublížilo. Brala jsem v potaz, že jsou to děti v první třídě, které se moc neznají a ještě si ani nestihli pořádně zvyknout na školní prostředí. Po hodině jsem šla k lavici, kde seděl žák s žačkou. Zeptala jsem se jich, zda je všechno v pořádku a co říkají na nový zasedací pořádek. Nechtěla jsem hned na ně útočit s tím, 'Viděla jsem, že se tady kopete, jste zlobivé děti, tohle se nedělá'. Chtěla jsem s nimi spíše navázat prvně nezávazný kontakt pomocí zjišťovací otázky na jejich spokojenost a chtěla jsem projevit o ně zájem. V praxi se mi tenhle postup osvědčil. Nevím, co ostatním učitelům, ale mě se spíše osvědčil tento způsob, kde zjišťuji věci od žáků, snažím se jich ptát a naslouchat jim, než je hned osočovat před celou třídou. To je jeden z důvodu, proč jsem šla za nimi k lavici a nezačala jsem to jmenovitě řešit před celou třídou. Děti se neznaly a mohlo by to dát špatné světlo na žáka nebo žačku. Děti by si mohly pomyslet - s tím se nebudu kamarádit, ten někoho kope, proto byl první můj krok individuální. Po otázce, zda jsou žák a žačka spokojení jsem zjistila, že se to žákovi nelíbí, protože si od něho odsedl jeho kamarád a s nikým jiným se kamarádit nechce. Od žačky jsem zjistila, že je jí to jedno s kým sedí, ale s žákem se jí to nelíbí. Následně jsem jim řekla, že jsem si všimla, že se mezi sebou v hodině pošťuchovali. Žák na to hned zareagoval a řekl, že on nic neudělal, že si začala žačka. Ta se hned obhájila tím, že ji žák prvně kopnul. Zeptala jsem se a proč se tedy kopali? Z jejich odpovědí vyšlo najevo, že se spolu nechtějí kamarádit, bylo to hlavně ze strany žáka. Přemýšlela jsem a řekla jsem si, že by mohlo být fajn si zahrát s dětmi takovou hru na sblížení a skamarádění se mezi sebou. Ani žák a žačka podle mě nebyli typy na to, aby se pošťuchovali, spíš potřebovali prostor na sblížení se, protože hlavně žáka zasáhlo to, že nesedí se svým kamarádem než nenávist kvůli žačce. V jedné hodině jsme si s žáky sedli na koberec a já jsem řekla, že jsem si všimla, že se tady někdo v lavici kopal a pošťuchoval se. Zeptala jsem se, co si o tom děti myslí, jestli je to správné. Řekly mi, že není. Aby to pro děti bylo lépe pochopitelné, vzala jsem si plyšáky a pomocí takového divadla jsem jim předvedla podobnou situaci, která se odehrála mezi žákem a žačkou. S tím příběhem a plyšáky jsme pracovali celou dobu a ukazovali si tom, co je správné a co ne, jak se asi cítí a jak chceme, aby se cítili atd.
Žák a žačka se přestali kopat a pošťuchovat se. Dokonce jsem si všimla, že si během hodiny pomohli s úkolem, půjčili si pastelky nebo ukázali, co se má zrovna dělat. Myslím si, že to řešení, které jsem zvolila byla úspěšné, protože jsem u nich nezaznamenala žádný další problém během doby, co jsem je učila.