was the class teacher of the class in which the situation happened. There was a pupil that I saw late at night in the city with various groups that did not seem to have a positive effect on him. Then the boy started to go to school more neglected than usual, he always wore the same clothes, he went without his hair, without homework, without homework, he was often sleepless and tired. He had no equipment, no training clothes and wore almost nothing. He began to side with the class team, expressed himself negatively in class, was lax, that he didn't care about everything and that everything was nonsense. During the breaks, he sat alone or tried to attract attention with funny jokes.
The student came from an incomplete family, lived with his mother and younger half-brother. He was a preschooler at the time. He never saw the father, he was not interested in the boy. His mother had three children, each with a different man. His classmates, as the situation unfolded, stopped taking the pupil, but after he was placed in a children's center, the team accepted him. Even his classmate, who lived next to the children's center where he was placed, went to school with him in the morning and accompanied him. The class was subsequently supportive and collegial without making fun of the student.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
It happened the first year of my internship. I once kept a student after school so we could talk. Not that he would do anything specific, but just to stay. I asked him what happened because I noticed these things, I noticed changes in behavior towards myself, towards my classmates and teachers. At first he denied everything, that he was the same and that nothing was happening, so I asked with such a sneaky question what he actually does often in the afternoon. He said he was just hanging around town. So I asked what about his mother, if he talked to her about it, he said no, that his mother is still at work. But then he said that he sometimes watches over his younger brother at the cottage in the evening. I immediately took advantage of the situation and asked what cottage he was guarding him at and he replied that there was none, so I asked if he would dictate to me the address of his permanent residence. He didn't know and wasn't sure if he should tell me, so I tried to convince him that we were two guys and it was between guys. Don't make it up and tell it like it is, that I'll try, even if it's uncomfortable. Then he actually admitted that he hasn't been living in the apartment where they were before for half a year, that they had to move out and his mother took him and his brother to some cottage, to some person who sometimes comes there for the weekend. He confided in me that he sleeps with his brother on the same bed and his mother sleeps on the mat in a sleeping bag and sometimes the other person sleeps there with them. At least I asked what the cabin looked like and for him to describe it to me. The student described it to me and I remember him saying that there was no water or electricity and there was only a dry toilet outside the cabin. I had this conversation with him sometime before the autumn holidays in mid-October. I asked him if he could tell mom to come see me at school and not to worry that what he told me was just between us, that I just wanted to talk to mom about what was going on. He smirked and said that he would try to tell his mother, but he probably knew in advance that his mother would not be interested in solving it and would not come to school. Nothing was resolved over the autumn holidays, so I decided to call my mother after the holidays. Her phone was unavailable, so I asked the student if he had told his mother what he had, and he replied that he had forgotten. So I asked if mom had a new number. The student said he didn't know he didn't even have a phone, so I gave him until the next day to sort it out again. The next day he came to me that he had forgotten again, and so it kept happening. You could see that he didn't want to tell his mother. It continued for another week, so out of helplessness I went to consult our etopedist - a special pedagogue, to find out what I should do next. She listened to me and took a student from the class and listened to him separately. The student told her about half of what he told me, he even started to lie. Subsequently, the physiotherapist and I met again and agreed on a solution that I, as the class teacher, would also contact the report about the OSPOD pupil via the data box.
Interview, Cooperation with experts
In the short term - Then the whole thing was reported, about a week after the report, both boys (student and brother) were taken from their mother and placed in a children's center. Meanwhile, social workers came to our school to ask about the situation regarding the boy. So I, the etopedician and the school director reported directly to OSPOD. The pupil hated me for all this. He wasn't attacking me verbally, but he was letting me know non-verbally that I had let him down. An employee from the children's center came to the school directly after me and we talked for about an hour about the student, what he actually is, so we asked each other what he listens to, what he likes and dislikes, and we set together the rules of communication between the school and the employees of the children's center center, as I was the school's representative for this case. The boys were in a room together in the center because they were brothers, and the mother was given half a year to provide full-fledged housing so that she could then get the children back into care. Long-term – During the six months that the pupil spent at the children's center, his behavior improved after about 14 days of starting. He started carrying things to school, he was ready for classes, he was clean, on time, he had clean clothes and after three months of being at the center he started to have interests. It was floorball and reading military literature. His grade also improved from below average to average. He also carried assignments signed by a worker from the center. The mother visited them there regularly, took them for walks and returned them on time. Eventually, the children were returned to their mother, when she first secured housing with the Salvation Army for a month and then found a rental apartment. When the pupil returned to his mother, he was around April and he maintained an average grade, but he was starting to forget his tools again, his assignments were not signed by his mother and he began to neglect taking care of himself. It just wasn't as bad as before. He still retained his interests and even borrowed books from the library in the classroom during breaks and read. He lived at that new residential address until he graduated from the 9th grade. Then I lost touch with him. I personally struggled with it a lot in the beginning, I had regrets if I didn't disrupt the family, so I actually kept my fingers crossed for my mother to get her act together. As a result, she started to communicate better with me and with the school.
7. třída, 13 let
Do doby než byla situace vyřešena, neměl žádné zájmy, poté ano.
nMgr. obor Speciální pedagogika pro 2. stupeň a střední školy, Učitelství geografie pro střední školy
Byl jsem třídní učitel dané třídy, ve které se situace stala. Byl tam žák, kterého jsem vídával v pozdních hodinách večer ve městě s různými partami, které nevypadaly, že by měly pozitivní vliv na něj. Potom chlapec začal chodit do školy zanedbávanější než obvykle, pořád nosil stejné oblečení, chodil neučesaný, bez domácí přípravy, bez úkolů, často byl nevyspalý a unavený. Neměl pomůcky, cvičební úbor a skoro nic si nenosil. Začal se stranit třídního kolektivu, vyjadřoval se v třídnických hodinách negativně, byl laxní, že je mu vše jedno, a že vše jsou blbosti. O přestávkách seděl sám, anebo se snažil upoutat pozornost nejapnými vtipy.
Žák pocházel z neúplné rodiny, žil s matkou a mladším nevlastním bratrem. V té době byl předškolák. Otce nikdy neviděl, ten neměl o chlapce zájem. Jeho matka měla tři děti a každé s jiným mužem. Spolužáci, jak se děla daná situace, přestali žáka brát, ale posléze jak byl zařazen do dětského centra, tak jej kolektiv přijal. Dokonce jeho spolužák, jenž bydlel vedle dětského centra, kde byl umístěn, s ním chodil společně ráno do školy a doprovázel jej. Třída byla následně podporující a kolegiální bez posměšků na osobu žáka.
Stalo se to první rok mé praxe. Jednou jsem si žáka nechal po škole, ať si můžeme promluvit. Ne, že by něco konkrétního udělal, ale jen, aby zůstal. Ptal jsem se ho, co se stalo, protože jsem si všiml těch věcí, všiml jsem si změn chování k sobě samému, ke spolužákům a učitelům. Vše nejdřív popíral, že je stejný a nic se neděje, tak jsem se zeptal takovou záludnou otázkou, co vlastně dělá často odpoledne. Říkal, že se jen poflakuje po městě. Tak jsem se ptal a co třeba jeho mamka, jestli se s ní o tom bavil, tak říkal že ne, že mamka je pořád v práci. Ale pak se prořekl, že občas hlídá svého mladšího bráchu večer na chatě. Hned jsem situace využil a zeptal se, na jaké chatě jej hlídá a on odpověděl, že na žádné, tak jsem se reagoval, jestli mi nadiktuje adresu trvalého bydliště. On nevěděl a znejistil, zda mi to má říct, tak jsem jej pak zkusil přesvědčovat, že jsme tu my dva chlapi a je to mezi chlapama. Ať si nevymýšlí a řekne to na plnou pusu tak, jak to je, že já to zkousnu, i když je to nepříjemné. Pak se tedy vlastně přiznal, že už půl roku nebydlí v bytě kde byli předtím, že se museli vystěhovat a mamka ho vzala i s bratrem na nějakou chatu, k nějakému osobě, který tam občas přijde na víkend. Svěřil se mi, že spí s bráchou na jedné posteli a mamka, že spí na karimatce ve spacáku a občas tam s nimi přespí ten osobě. Aspoň jsem se zeptal, jak ta chatka vypadá a ať mi ji popíše. Žák mi ji popsal a pamatuji si, že řekl, že tam není ani voda, ani elektřina a je tam jen suchý záchod mimo tu chatku. Tento rozhovor jsem s ním vedl někdy před podzimními prázdninami v půlce října. Zeptal jsem se ho, jestli může říct mamince, aby přišla za mnou do školy a ať se nebojí, že to co mi řekl, bude jen mezi námi, že si chci jen promluvit s maminkou o tom, co se děje. Ušklíbl se a řekl, že to zkusí mamce říct, ale asi už dopředu věděl, že matka nebude mít zájem to řešit a nepřijde do školy. Přes podzimní prázdniny se nic nevyřešilo, a tak jsem se po prázdninách rozhodl zavolet matce. Telefon měla nedostupný, proto jsem se ptal žáka, jestli teda mamce vzkázal, co měl, a ten odvětil, že zapomněl. Tak jsem se ptal, jestli nemá mamka nové číslo. Žák řekl, že neví, že sám ani nemá telefon, tak jsem mu dal do druhého dne čas, aby to znovu vyřídil. Druhý den za mnou přišel, že zase zapomněl, a tak se to stále opakovalo. Šlo vidět, že to matce říct nechtěl. Trvalo to ještě další týden, tak jsem se z bezradnosti šel poradit s naší etopedkou – speciální pedagožkou, abych zjistil, co mám dál dělat. Vyslechla mě a vzala si žáka z hodiny a zvlášt si jej vyslechla. Žák jí řekl tak polovinu toho, co mně, dokonce už začal mlžit. Následně jsme se s etopedkou znovu sešli a dohodli se na řešení, že kontaktuji já jako třídní učitel i se zprávou o žákovi OSPOD přes datovou schránku.
Krátkodobě - Potom se to celé nahlásilo, asi týden po tom nahlášení byli oba chlapci (žák i bratr) odebráni matce a byli umístěni do dětského centra. Mezitím k nám do školy přišli sociální pracovníci se zeptat na situaci ohledně chlapce. Takže já, etopedka a ředitelka školy jsme podávali zprávy přímo OSPOD. Žák mě za to všechno nenáviděl. Slovně na mě neútočil, ale neverbálně mi dával najevo, že jsem ho zklamal. Pracovnice z dětského centra přišla do školy přímo za mnou a zhruba hodinu jsme se bavili o žákovi, jaký vlastně je, tak jsme si říkali, na co on slyší, co má a nemá rád a nastavili jsme si společně pravidla komunikace mezi školou a pracovnicemi dětského centra, jelikož já jsem byl zástupce školy pro tento případ. Chlapci byli v centru společně na pokoji, protože byli bratři a matka dostala půl roku na zaopatření plnohodnotného bydlení, aby následně mohla dostat děti zpět do péče. Dlouhodobě – Během toho půl roku, co žák strávil v dětském centru se asi po 14 dnech od nástupu jeho chování lepšilo. Začal nosit věci do školy, byl připravený na hodiny, chodil čistý, včas, měl čisté oblečení a po třech měsících, co byl v tom centru, začal mít i zájmy. Byl to florbal a četba vojenské literatury. Zlepšil se mu i prospěch z podprůměrného na průměrný. Nosil také podepsané úkoly pracovnicí z centra. Matka je tam chodila pravidelně navštěvovat, brala si je i na vycházky a včas je vracela. Došlo posléze k navrácení dětí k matce, když si zajistila nejprve na měsíc bydlení u Armády spásy a poté si našla pronájem bytu. Když se žák vrátil k matce, tak byl asi duben a udržel si průměrný prospěch, ale už zase začínal opětovně pomůcky zapomínat, úkoly neměl podepsané od matky a péči o sebe začal zanedbávat. Jen to nebylo tak strašné jako předtím. Zájmy si i přesto zachoval a dokonce si o přestávkách půjčoval knihy z knihovničky ve třídě a četl si. Na té nové adrese bydliště bydlel až do doby než vyšel 9. třídu. Pak jsem s ním ztratil kontakt. Já osobně jsem s tím moc ze začátku bojoval, měl jsem výčitky, jestli jsem nenarušil chod rodiny, takže jsem vlastně držel palce matce, aby se dala do kupy. Ona pak ve výsledku začala i lépe komunikovat se mnou a se školou.