The situation is related to the beginning of my teaching experience at a school in a different city than I am now. As a beginning teacher, I have been employed full-time in education for 5 years. I was the class teacher of a not particularly problematic class and my students were already in the 9th grade. And it was during this last year that a student transferred to us from another school also in this city. The school he came from had a worse reputation. And the transfer was justified as an arrangement based on the student's and parents' non-cooperation with the school. Immediately after coming to my class, it was clear that the students were not quite used to this kind of behavior. The student was very noisy, an extrovert who really loved attention. He accompanied his loudness with swearing, frequent mocking and parody of both classmates and teachers. He was taller and proved to be gaining influence in the team. There were increasing complaints from colleagues about the deterioration of the atmosphere in my class. On disruption, increased aggression between classmates, even complaining about problems associated with the destruction of property, violations of school rules in sentences about the use of addictive substances before school, or on suspicion of truancy.
9th grade student aged 15; extrovert, noisy, problems with morale and violation of the school rules in several parts of it, significant influence on the collective of the whole class.
Violation of classroom/school rules, Verbal disruption of lessons
feel like the first problem was that I didn't start actively dealing with it until sometime in November, when I felt like it was getting really crazy. I conducted an interview with the whole class during the classroom lesson, where I tried to point out the problems that the teachers complain about. However, I couldn't handle the fact that the class suddenly communicated with me in a completely different way than I was used to - the two leaders of the class, a newly admitted student and one more student, with whom I had no problems before, had the main say. There were sentences like 'We don't know what the teachers are complaining about and why. We don't do this. We haven't gotten any worse.' they even told me the line that 'Maybe the problem is not with us, but with you'. I wasn't used to such insolence and it didn't seem like it at all. In the next classroom lesson, I had a deputy colleague and a school psychologist with me, although there was more respect from my class, but I did not feel that there was mutual understanding. The student became the main speaker, problems multiplied and parents complained as well. So there was a conversation between me, the school representative and the student and his parents. This session was postponed twice because the parents did not show up. At the meeting, the pupil did not behave in any way disruptively, but for a change there was no good conversation with the parents. They mainly demanded of us that we let him finish the 9th grade, that he certainly doesn't cause such problems. They promised us that they would arrange for the student. Originally, we wanted to send the student to a school psychologist or to a pedagogical-psychological counseling center with the school management, but the parents did not want to cooperate with either the institution or our school psychologist.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
managed to get this class to the end of 9th grade, but it was very exhausting for me. The overall academic average worsened by 1.5 grades, and that's not to mention the number of problems with discipline and compliance with the school rules. I didn't manage it at all, in retrospect I saw as a mistake a very late reaction on my part and an insufficient offer for mutual cooperation or the use of preventive programs. On the other hand, at this time there was not much work done with these things and I myself had no experience even with, for example, studies of Nonviolent Communication. However, I rate this as one of my biggest failures as an educator.
14 let (9. třída)
Sociální sítě, kamarádi
Hyperaktivita,Nevhodné chování,Rušení výuky,Vulgární vyjadřování
Mgr., ČJ, RJ, ZSV
Situace se váže se začátkem mé učitelské praxe tenkrát na škole v jiném městě než jsem nyní. Jako začínající učitelka jsem byla ve školství na plný úvazek zaměstnána 5. rokem. Byla jsem třídní učitelkou nikterak zvláště problémové třídy a již byli moji svěřenci v 9. ročníku. A právě do tohoto posledního ročníku k nám přestoupil žák z jiné školy také v tomto městě. Škola, ze které přišel, byla horší pověsti. A přestup byl zdůvodněn jako domluva na základě nespolupráce žáka a rodičů se školou. Ihned po příchodu do mé třídy bylo znát, že žáci nejsou úplně zvyklí na takový způsob chování. Žák byl velmi hlučný, extrovert, který opravdu miloval pozornost. Svou hlučnost doprovázel nadávkami, častým zesměšňováním a parodováním jak spolužáků, tak učitelů. Byl vyšší postavy a ukázalo se, že v kolektivu nabírá na vlivu. Stoupali stížnosti od kolegů na zhoršení atmosféry v mé třídě. Na rušení, zvýšenou agresi mezi spolužáky, dokonce i stěžování si na problémovost spojenou s ničením majetku, porušování školního řádu ve větách o užití návykových látek před školou, nebo na podezření ze záškoláctví.
Žák 9. třídy ve věku 15 let; extrovert, hlučný, problémy s morálkou a porušováním školního řádu v několika jeho částech, značný vliv na kolektiv celé třídy.
Mám pocit, že první problém byl, že jsem to začala aktivně řešit až někdy v listopadu, kdy jsem měla pocit, že už to začíná být opravdu šílené. S celou třídou jsem vedla rozhovor v rámci třídnické hodiny, kde jsem se snažila poukázat na problémy, na které si vyučující stěžují. Silně jsem ale nezvládala to, že se mnou najednou třída komunikovala úplně jinak, než jak jsem byla zvyklá – hlavní slovo měli dva leadři třídy nově přijitý žák a ještě jedna žákyně, se kterou jsem ale dříve neměla problémy. Padaly věty typu, že 'Nevíme, na co si učitelé stěžují a proč. Tohle neděláme. Nijak jsme se nezhoršili.' dokonce mi řekli větu, že 'Problém možná není v nás, ale ve vás'. Na takovou drzost jsem nebyla zvyklá a vůbec se mi to nezdálo. Na další třídnické hodině jsem měla s sebou kolegu zástupce a školního psychologa, sice byl znát ze stran mé třídy větší respekt, ale necítila jsem, že by došlo k vzájemnému porozumění. Žák se stal hlavním mluvčím, problémy se množily a stěžovali si i rodiče. Došlo tedy k rozhovoru mezi mnou, zástupcem školy a žákem a jeho rodiči. Toto sezení bylo dvakrát odloženo, jelikož rodiče nepřišli. Na setkání se žák nechoval nijak rušivě, ale pro změnu s rodiči nebyla kloudná řeč. Požadovali po nás hlavně ať ho necháme dochodit 9. třídu, že zas takové problémy určitě nedělá. Slíbili nám, že žákovi domluví. Původně jsme chtěli s vedením školy poslat žáka ke školnímu psychologovi, nebo do pedagogicko-psychologické poradny, ale rodiče nechtěli spolupracovat ani s institucí, ani s naším školním psychologem.
Zvládla jsem tuto třídu dovést do konce 9. ročníku, ale bylo to pro mě velmi vyčerpávající. Studijní průměr se celkově zhoršil o 1,5 stupně, a to nemluvím o množství problémů s kázní a dodržováním školního řádu. Naprosto jsem to nezvládla, jako chybu jsem zpětně viděla velmi pozdní reakci z mé strany a nedostatečnou nabídku k vzájemné spolupráci, nebo využití preventivních programů. Na druhou stranu v této době se s těmito věcmi ještě tolik nepracovalo a já sama jsem neměla zkušenosti ani například se studiemi Nenásilné komunikace. Nicméně hodnotím to jako jedno ze svých největších selhání jako pedagoga.