When I was assigned to grade 8.C, the entire grade school board knew the student and his behavior at school. Situations that recurred regularly involved him constantly disrupting classes, harassing classmates by taking things, taunting or pushing. The described situation occurred when the pupil came to school after a week on Monday after being ill. I was supposed to have the student and the entire 8th grade until the fifth hour, which is quite difficult for students to keep their attention, especially for someone like him. I started the lesson with a normal repetition of the material from last week and the student had already started his song. He annoyed his classmates by talking at them, throwing papers at them and not paying attention to the subject at all. He was even yelled at several times by his classmates, but the student rebuffed them with obscene curses and insults. After about ten minutes of the lesson, I gave the students an independent task and I sat down with the student to make sure that he understood the given material, or I would explain to him what he had inconsistencies in. The student was very distracted and refused to communicate with me. I asked him why he felt the need to be inattentive and he told me to my face that the whole school annoyed him and that he certainly wouldn't hang out with such a fool as some math teacher and spat at me.
The student lives only with his mother because he and his father are divorced. The father shows no interest in him and the student lacks a male role model. The mother is overly caring, very uncritical of her son's behavior and has a very contemptuous attitude towards our school. The student is among the more physically mature individuals and his classmates are rather afraid of him. He has no friends in class, he hangs out with older boys. I don't think the class would push him away, he always gets out with his behavior. As for learning, the student is not stupid, he is rather lazy, I might say that he lacks order.
Physical aggression, Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
have to say that I was left scalded and so were the students who recorded the incident. I stood up, went to the door and very coldly told him to come with me without any emotion. He probably went with me because he realized it was way out of line. I took him to the office, next to the classroom, and I asked the class to be quiet and to work. I washed up in the office and sat him down on the chair so that we were sitting across from each other. We looked at each other for a while. He had no idea what would follow. After a while I started. I tried to be very calm and open. The student was very uneasy and a little scared because he didn't know what was going to happen. Teacher: You know, I'm sad. I feel really let down. I am not trying to be your boss in the classroom, but rather as your helper, a mentor who will accompany you in your learning and you can turn to him at any time and with anything. What made you humiliate me like this and make me feel like this? Student: I don't know. Teacher: Do you think I deserved your behavior? Student: As far as I know, probably not. Teacher: Would you do something differently now? Pupil: Well, I probably wouldn't spit on you. Teacher: Do you think I'm here to make your life miserable? Student: You are not. Teacher: I want you to know that we are all here for you, not only me, but also the other teachers and staff of the school. Is there something that's bothering you right now? Student: Fine. Teacher: Pupil, if something happens, you get into a problem, you should come to me and talk about it, if you don't want to tell your mother, we can find a solution together. I would like to help you and I would like to know if you are also in favor of us working together. Student: Yeah. Teacher: I'm glad. I really like that positive attitude. Student: So you won't give me a note, or yell at me, or call your mother? Teacher: No, it really hurt me and made me very cold, but I believe that you are a bright boy and such behavior will not be repeated. I'm looking forward to our cooperation. Now we'll go back to class and forget about everything.
Transfer of student, Interview
After coming back to the class, the student took the notebook and did not say anything for the whole class and tried very hard. I think he was shocked by the access I gave him. I didn't scream, I wasn't hysterical, and I didn't even threaten him. He was not used to such a form of 'talking to the soul'. In later classes, his episodes recurred but were not as intense as in my classes. After each interruption, I told the class that we would wait until the student calmed down and continue. He calmed down again and we could continue the lesson. I have even seen him try and do extra work in my classes, when I ask him for something, he is happy to oblige, and it also happened that he needed advice and came to me. Which made me very happy. I cannot say whether the same approach would help to correct another pupil who, unlike the pupil, comes from a functional family where he is given enough attention and where he gets the feeling that he knows he is not alone.
8. ročník
otevřená otázka	Počítačové hry, sport
Agrese,Rušení výuky
Speciální pedagogika a učitelství matematiky
Když jsem dostala do třídnictví 8.C, žák a jeho chování ve škole věděl celý třídnický sbor. Situace, které se pravidelně opakovaly, se týkaly jeho neustálého vyrušování v hodinách, obtěžování spolužáků braním věcí, posmíváním nebo postrkováním. Popisovaná situace nastala, když žák přišel po týdnu v pondělí po nemoci do školy. Žáka a celou 8.C jsem měla mít až pátou hodinu, což je pro žáky dosti náročné udržet pozornost obzvlášť pro někoho, jako je on. Hodinu jsem začala běžným opakováním látky z minulého týdne a žák už začal tu svou písničku. Otravoval spolužáky mluvením na nich, házel po nich papírky a vůbec se nevěnoval látce. Byl dokonce svými spolužáky několikrát okřiknut, ale žák se na nich ohradil neslušnými nadávkami a urážkami. Asi po deseti minutách vyučovací hodiny jsem zadala žákům samostatnou práci a přisedla jsem si k žákovi, abych se ujistila, že dané látce rozumí, popřípadě bych mu dovysvětlila to, v čem má nesrovnalosti. Žák byl velmi roztržitý a odmítal se mnou komunikovat. Zeptala jsem se ho, proč má potřebu být nepozorný a on mi do očí řekl, že celá škola ho štve a že se určitě nebude bavit s takovou lůzou jako je nějaká učitelka matematiky a odplivl si na mě.
Žák žije pouze s matkou, protože se s otcem rozvedli. Otec o něj nejeví žádný zájem a žákovi chybí mužský vzor. Matka je přehnaně starostlivá, velmi nekritická, co se týče chování jejího syna a má vůči naší škole velmi pohrdavý postoj. Žák patří mezi fyzicky vyspělejší jedince a spolužáci z něj mají spíše strach. Kamarády ve třídě nemá, baví se se staršími kluky. Nemyslím si, že by ho třída odstrkovala, sám se svým chováním vždy vyautuje. Co se týče učení, žák hloupý není, je spíše líný, možná bych řekla, že mu chybí řád.
Musím říct, že jsem zůstala jak opařená a žáci, kteří incident zaznamenali taky. Stoupla jsem si, šla ke dveřím a řekla bez jakýchkoli emocí velmi chladně, aby šel se mnou. Nejspíš se mnou šel proto, že si uvědomoval, že to bylo velmi přes čáru. Odvedla jsem ho do kabinetu, vedle třídy a třídu jsem poprosila o klid a aby pracovali. V kabinetě jsem se omyla a usadila ho na židli tak, abychom seděli naproti sobě. Chvilku jsme se na sebe dívali. On vůbec netušil, co bude následovat. Po chvíli jsem spustila. Snažila jsem se být velmi klidná a otevřená. Žák byl velmi nesvůj a měl trošku strach z toho, že neví, co se stane. Učitelka: Víš, jsem smutná. Cítím se opravdu podražená. Nesnažím se být ve třídě váš šéf, ale spíše jako vás pomocník, mentor, který vás bude v učení provázet a můžete se na něj kdykoliv a s čímkoliv obrátit. Co tě vedlo k tomu, abys mě takto ponížil a donutil jsi mě se takto cítit? Žák: Nevím. Učitelka: Myslíš si, že jsem si zasloužila tvé chování? Žák: Co já vím, asi ne. Učitelka: Udělal bys teď něco jinak? Žák: No asi bych na vás neflusnul. Učitelka: Myslíš si, že jsem tu, abych ti znepříjemňovala život? Žák: Nejste. Učitelka: Chci, abys věděl, že tu pro tebe jsme všichni, ne jenom já, ale i ostatní učitelé a pracovníci školy. Je něco, co tě teď štve? Žák: V pohodě. Učitelka: Žáku, já jsem od toho, kdyby se něco stalo, dostal ses do problému, abys za mnou přišel a popovídali si o tom, pokud to nechceš říkat mamince, můžeme spolu najít řešení. Ráda bych ti pomohla a chtěla bych vědět, jestli i ty si pro, abychom spolu spolupracovali. Žák: Jo. Učitelka: To mě těší. Opravdu se mi takový pozitivní přístup líbí. Žák: Takže mi nedáte poznámku, ani a mě nebudete křičet a ani nebudete volat matce? Učitelka: Ne, sice mi to opravdu ublížilo a velmi zamrzelo, ale věřím, že jsi bystrý kluk a takové chování se opakovat nebude. Těším se na naši spolupráci. Teď se vrátíme zpátky do třídy a na vše zapomeneme.
Po příchodu zpět do třídy žák vzal sešit a za celou hodinu nic neřekl a velmi se snažil. Myslím si, že byl v šoku z přístupu, který jsem mu poskytla. Nekřičela jsem, nebyla hysterická a ani jsem mu nevyhrožovala. Nebyl na takovou formu 'promluvy do duše' zvyklý. V pozdějších hodinách se jeho epizody opakovaly, ale nebyly v mých hodinách nijak intenzivní. Po každém vyrušení jsem prohodila ve třídě, že počkáme, než se žák uklidní a budeme pokračovat. On se opět zklidnil a my mohli ve vyučování pokračovat. Dokonce jsem ho viděla, že se v mých hodinách snaží a dělá práci navíc, když ho o něco požádám, rád mi vyhoví a také se stalo, že potřeboval poradit a přišel za mnou. Což mě velmi potěšilo. Nedokážu říct, jestli by stejný přístup pomohl i k nápravě jiného žáka, který na rozdíl od žáka pochází z funkční rodiny, kde je mu věnována dostatečná pozornost a kde se mu dostává pocitu, že ví, že není sám.