was a class teacher of fourth graders and we just had math. I was explaining a new material and the student, thanks to his impulsiveness, was constantly running a long ruler on the bench, which made an unpleasant sound and disturbed everyone. The class had 28 students. I came to the student and said that we are doing mathematics and he should open his notebook and workbook and start concentrating and working like us. But he still drove the ruler, I kept warning him if he could stop. But he stepped up his activity and started bouncing on the bench with a ruler. I couldn't use any other tool and gave it a header.
A fourth year student; very often interrupts in class, does not listen, can be very persistent; diagnosed with ADHD and unable to maintain attention; he likes to do sports the most - specifically he likes football
Nonverbal disruption of lessons
After the header, the student perked up and immediately looked at me. The class also fell silent and watched what would happen next. I was able to apologize right away, the anger that was in me was quickly absorbed into the header. The class was waiting to see what I was going to do, they were looking at me because I couldn't do it. I explained my behavior to them - I know it shouldn't be done, but I already felt beyond the limits of all methods and means, so I gave him a header, which I regret, but I need him to continue to function in class in order to grasp the new curriculum. We then talked a lot about it and explained it to each other in that lesson.
Physical intervention
still spoke with the class and the student that day. I wanted us to talk about it. It was a class I had a very good relationship with and the explanation actually ended the whole thing. Even the student didn't solve it any further. Until now, I am in contact with the class and we know each other and have fun with the student, he never read it to me later. We solved it and closed it. I explained to the students that I behaved badly, it shouldn't be like that, a teacher shouldn't handle situations like that, but I couldn't do it at that moment. The class understood this, it was greatly helped by an open dialogue about our behavior, by which we can spoil a lot - for example, by a strong emotional reaction, as in my case. But it's a mistake that's always in my head, it can't be taken back. We solved it, we're fine, but it's still not easy.
11 let – 4. ročník
Sport  fotbal)
Mgr., speciální pedagogika
Byla jsem třídní učitelkou čtvrťáků a zrovna jsme měli matematiku. Vysvětlovala jsem novou látku a žák po celou dobu, díky své impulsivitě, ustavičně jezdil dlouhým pravítkem po lavici, což vydávalo nepříjemný zvuk a všechny rušilo. Třída měla 28 žáků. Já jsem ke žákovi přišla a říkala jsem, že děláme matematiku a měl by si otevřít sešit a pracovní sešit a začít se soustředit a pracovat jako my. On ale stále jezdil pravítkem, já jsem ho stále upozorňovala, jestli by mohl přestat. On svou aktivitu ale vystupňoval a pravítkem začal na lavici poskakovat. Já už jsem nedokázala použít žádný jiný nástroj a dala jsem mu záhlavec.
Žák čtvrtého ročníku; velmi často vyrušuje v hodinách, neposlouchá, dokáže v tom být velmi vytrvalý; má diagnostikované ADHD a nedokáže udržet pozornost; nejraději se věnuje sportu – konkrétně má rád fotbal
Po záhlavci žák zbystřil a hned se na mě podíval. Ztichla i třída a pozorovala, co bude dál. Já jsem se hned vzápětí dokázala omluvit, hněv, který ve mě byl se celý rychle vstřebal do záhlavce. Třída čekala, co budu dělat, hleděli na mě, protože jsem to nezvládla. Svoje chování jsem jim vysvětlila – vím, že se to dělat nesmí, ale už jsem si připadala za hranicí všech metodik a prostředků, a tak jsem mu dala záhlavec, čehož lituji, ale potřebuji, aby v hodině dál fungoval, aby pochytil nové učivo. Hodně jsme se o tom pak bavili a vysvětlili jsme si to ještě v té hodině.
Se třídou a s žákem jsem ten den ještě mluvila. Chtěla jsem, abychom se o tom bavili. Byla to třída, se kterou jsem měla velmi dobrý vztah a vysvětlením to vlastně celé skončilo. Ani žák to pak dál neřešil. Do teď jsem se třídou v kontaktu a s žákem se známe a bavíme se, nikdy mi to později nevyčetl. Vyřešili jsme to a uzavřeli. Vysvětlila jsem žákům, že jsem se zachovala špatně, tak by to být nemělo, učitel by neměl takto řešit situace, ale já to v tu chvíli nedokázala. Třída to pochopila, velmi tomu napomohl otevřený dialog o našem chování, kterým toho můžeme hodně pokazit – např. prudkou emocionální reakcí jako v mém případu. Je to ale pochybení, které mám pořád v hlavě, to se nedá vzít zpátky. Vyřešili jsme to, jsme v pohodě, ale i tak to není jednoduché.