We had the fourth class that day, the previous class was physical education, where the students ran a lot, which they all enjoyed a lot. It is often difficult to get the attention of students, especially first graders. However, all the pupils worked well, it was a mathematics class and it is usually popular with the pupils in the first grade. At the beginning, we match objects to numbers up to 5, which most students can already do from kindergarten. Only pupil T. did not work.
The student entered the first grade after the postponement of compulsory school attendance from the preparatory class, which is introduced at our school. I had already been warned in advance that the pupil was 'more lively', that even in the preparatory class he had problems with other classmates. For this reason, I sat the student in the first row at the beginning of the school year. Already in the first days of the school year, the pupil began to show himself by repeatedly nudging classmates who were sitting near him. During the lessons, he often talked with the student who sat on the bench with him, the other classmates complained about him hitting them. Since it was the beginning of the school year and the first grade, I didn't have any teacher's assistant in my class. The headmistress told me that the teacher's assistant will probably come to the class later, as such a support measure has not yet been suggested to any pupil by the pedagogical-psychological consultancy.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
Shortly after the start of the lesson, I noticed that the student was lying on the desk and not paying attention. I walked up to him and asked if he knew what we were doing. He didn't know, even though he had the workbook open on the right side. I showed him which exercise we were currently doing and went back to the explanation. I watched the student more and soon I saw that he was not working. I asked him why and he told me he was tired. I responded by saying that he should try again, that we would all go to lunch in a little while. I continued the lesson, assigned an independent exercise to the class, but the student did not work. I came to him again and asked if he understood the material being discussed, if he knew what to do. He said he did not understand the material. I briefly explained the material to him, I explained to him what he should do in the given exercise. Meanwhile, the others were already finished, I explained the next exercise to the students and left them separate time to work. But the student did not work again, he had not finished the previous exercise, nor had he started it. I pointedly warned him to pick up a pencil and start. He took the pencil, but did not start working. I stood by him for a while, waiting. Again I tell him to start working and he says he won't work. I ask him why? To which he says that he doesn't enjoy it and that he won't do it. I began to explain to him that he was at school, that there were various exercises at school, and that he would make me and my parents happy if he worked. In the end, we led a similar discussion until the end of the lesson, and the student did not complete the exercise. I didn't want to be too hard on him because he was a freshman and at the beginning of the school year. In the afternoon, when I went home from work, I met the pupil's mother (we are from a small town, we know each other), I told her that her son did not want to work in class, that he had to finish his exercises at home, and she replied that he needed a cuddle '. I told her that I think she needs more support.
Support, Interview, Warning
The conversation with the mother had a very positive immediate effect on the pupil, who came to school the next day with all assignments completed, listened to the explanation and did not disturb the class. However, this attitude of his did not last long, soon his problematic behavior began to repeat itself, and during the school year I managed to convince the parents that they should visit a pedagogic-psychological counseling center with their son.
7 let, 1. ročník
hraní počítačových her
Nespolupráce,Rušení výuky,Fyzické násilí
VŠ – titul Mgr., aprobace: učitelství pro 1. stupeň ZŠ
Měli jsme ten den čtvrtou vyučovací hodinu, předcházející hodina byla tělesná výchova, kde žáci hodně běhali, což je všechny hodně bavilo. Vrátit pozornost žáků, obzvláště prvňáčků bývá složité. Nicméně všichni žáci pracovali dobře, jednalo se o hodinu matematiky a ta bývá v první třídě u žáčků oblíbená. Na začátku přiřazujeme předměty k číslicím do 5, což většina žáků umí již z mateřské školy. Jedině žák T. nepracoval.
Žák nastoupil do první třídy po odkladu povinné školní docházky z přípravné třídy, která je na naší škole zavedena. Byla jsem již předem upozorněna, že žák je 'živější', že i v přípravné třídě měl problémy s ostatními spolužáky. Z tohoto důvodu jsem žáka na začátku školního roku posadila do první řady. Již v prvních dnech školního roku se žák začal projevovat opakovaným pošťuchováním se spolužáky, kteří seděli blízko něj. V průběhu hodin se často bavil s žačkou, která s ním seděla v lavici, ostatní spolužáci si na něj stěžovali, že je bouchá. Vzhledem k tomu, že se jednalo o začátek školního roku a první ročník, ve třídě jsem neměla žádnou asistentku pedagoga. Paní ředitelka mi sdělila, že asistent pedagoga do třídy patrně přijde později, neboť takové podpůrné opatření nebylo zatím žádnému žáku pedagogicko-psychologickou poradnou navrženo.
Krátce po začátku hodiny jsem si všimla, že žák polehává po lavici a nedává pozor. Přišla jsem k němu a zeptala jsem se, jestli ví, co děláme. Nevěděl, i když pracovní sešit měl otevřený na správné straně. Ukázala jsem mu, které cvičení momentálně děláme a vrátila se k výkladu. Žáka jsem více sledovala a brzy jsem viděla, že nepracuje. Zeptala jsem se ho, proč a on mi řekl, že je unavený. Na to jsem reagovala tak, že ať to ještě zkusí, že za chvíli půjdeme všichni na oběd. Pokračovala jsem v hodině, zadala jsem třídě samostatné cvičení, ale žák nepracoval. Opět jsem za ním přišla a ptala jsem se, jestli probírané látce rozumí, jestli ví, co má dělat. Řekl, že látce nerozumí. Ve stručnosti jsem mu látku vysvětlila, vysvětlila jsem mu, co má v daném cvičení dělat. Během toho už ostatní byli hotovi, vysvětlila jsem žákům další cvičení a nechala jsem jim samostatný čas na práci. Žák ale opět nepracoval, předcházející cvičení neměl hotové, ani nezačal. Důrazně jsem ho upozornila, aby si vzal do ruky tužku a začal. Tužku si vzal, ale pracovat nezačal. Chvíli jsem u něj stála, čekala. Opět mu říkám, začni pracovat a on, že pracovat nebude. Ptám se ho proč? Na to on, že ho to nebaví, a že to dělat nebude. Začala jsem mu vysvětlovat, že je ve škole, že ve škole se dělají různá cvičení, a že by mne i rodičům udělal radost, kdyby pracoval. Nakonec jsme podobnou diskuzí vedli až do konce hodiny a žák cvičení nevypracoval. Nechtěla jsem na něj být úplně moc tvrdá, protože to byl prvňáček a navíc na začátku školního roku. Odpoledne, když jsem šla z práce domů, potkala jsem žákovu maminku (jsme malé městečko, známe se), řekla jsem jí, že její syn nechce v hodině pracovat, že musí si dodělat cvičení doma a ona mi odpověděla, že on potřebuje 'pomazlit'. Na to jsem jí já odpověděla, že si myslím, že spíš potřebuje více podpory.
Rozhovor s maminkou měl velmi pozitivní okamžitý vliv na žáka, který druhý den přišel do školy s dopsanými všemi úlohami, poslouchal výklad a v hodině nevyrušoval. Nicméně tento jeho přístup nevydržel dlouho, brzy se začalo opakovat jeho problémové chování a v průběhu školního roku se mi podařilo přesvědčit rodiče, že by se synem měli navštívit pedagogicko-psychologickou poradnu.