got this class at the beginning of the fourth grade and you couldn't learn in that class. It hasn't happened to me yet. At the same time, my colleague told me that it was a completely normal class and she did not inform me about this at all. So she told me that this particular boy was a problem and that if I yelled at him he would freak out and that it would sort him out. But that was no longer the case in the 4th grade. At every break, several children, both girls and boys, would cry to me that someone had hurt them. Those children were completely like geese, they were fighting with each other there. They cursed each other, beat each other, and the class completely fell apart. You couldn't leave them alone during breaks, someone threatened someone, there were assaults, there were fights in front of the canteen, bullying - it was more like ostracization, the pre-stage of bullying. It was not investigated as bullying, ostracization is written in the papers. But you couldn't learn in that class. It was later found out, with the help of the tests that the prevention methodologist did with that class, that this boy was the culprit, that he had upset the children there, and that this problem had already started in the 2nd grade. There, the student used vulgar insults, not only to their person, but also to their parents, he threatened to beat them up, to do something to them. Then there was inappropriate behavior towards girls, constant touching of the bottom, inappropriate innuendos. As the children did not want to be friends with him, he tried to win them over with this inappropriate behavior. Instead of coming to someone and asking, for example, if he would go out with him, he did what he did by hurting the child for fun, provoking him. Most of the time, the child did not understand that the boy wanted to be friends with him, it was rather the other way around. The children did not want it, they reprimanded him verbally and then there were such fights in that class. I didn't teach this class at the time, I was in the second grade, but the children told me that he was also hurting his younger sister and that his mother stood up for him a lot. As a result of these problems, the children did not like going to school and had a bad relationship both with the school and with me as a teacher. The parents were talking to each other, there was a strong parent group that kept writing to me to kick the boy out of school. The parents constantly claimed that they did not want their children to go to school with him, we explained to them that it was necessary, that it was impossible to do otherwise. On the contrary, the boy's mother, when something was being investigated, said that it was not so, that she had other witnesses. The student was usually involved in it and he usually started it, for example he pushed someone or hit him with a key. As there was a free hour, there was always something.
The boy - diagnosed with ADHD, verbally and physically attacked his classmates and his family, sexually harassed his female classmates, average grades Class - Half the class was so untalented, so there was a problem even with the children carrying assignments and somehow activating them to want something do.
Physical aggression, Verbal aggression
The first thing I did when I saw that something was wrong in this classroom was to hand out papers to the children asking them if they felt safe. The children wrote on a piece of paper what bothers them, who hurts them, anonymously, and based on this it was found that it started from the second grade. I also called the boy's parents several times, we somehow solved it, but there was no agreement with the mother, she said that the boy is golden and that everyone else is ugly. So we didn't agree. I repeatedly went to the principal's office with this, that I simply can't teach there, that someone is constantly crying to me, that someone hurt him during the break. The whole class was divided. It was then resolved by the arrival of the district prevention methodologist, who was there for about three months. She had different programs, she explained to us and the parents how it would work, that the class needed help. The parents signed that he can work with the children. The school management and educational advisor were also there, and we wrote it down there. The course took place on certain days which were given in advance including the number of hours, for example every Wednesday for four hours. The children knew this beforehand. At that time, it was not normally taught, but there was this method of prevention, which had a program with the children to consolidate the collective, to eliminate these negative phenomena in the form of games, so that it would be fun for them. The children had name tags with how they wanted to be addressed. The methodologist got to know them, they worked in a circle. They were mostly games to calm down, but also to get to know the other children, what we value about them, what kind of friends they are, so that the collective learns to respect each other. The children talked about each other, shared their opinions, wrote there, worked with inflatable balls so that the children tuned in to the same note. From the beginning of the program, it was clear that it was calmer in that class. Of course, the methodologist knew which boy it was about and tried to involve him. He wasn't stupid, so he acted differently when she was there. Even the children noticed it, they said that he was different, that he didn't behave like this normally. The methodologist tried to find the good in the boy, his good sides, she tried to explain that by provoking someone and behaving badly towards him, he will not gain any friendship. She also highlighted my personality as a teacher, it was found out that the children actually have nothing against me as far as a person is concerned. One activity in the program caught my attention, when the methodologist blindfolded the children and led them through the corridor using a rope that they were holding on to. So they had to rely on her not to hurt them, but to help them. So it happened again with the boy who caused fights in the class. They also did it in pairs, helping each other. She tried to create an atmosphere of mutual help and respect there. The methodologist also spoke with the boy's parents and suggested they work with a psychologist in the district town. They agreed to it. His younger sister also went to see a psychologist so that the boy would not be alone. The psychologist suggested a family program for them, that the family with children will work differently. The parents praised it, the children were happier, but unfortunately it happened that after three months the mother stopped going there with the children. She said she didn't have time for that because she changed jobs. After that program, the boy also had an individual plan. I was given the task by the school principal to write notes on the boy's behavior. Every Friday after school, his mom had to call me and I told her what happened, what he did, what I wanted to praise him for, and what was worse.
Support, Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
After a few months, unfortunately, the problem behavior started showing up again in that class. It wasn't that the children cried to me there, that didn't happen again, but there are problems with the boy to this day. He gropes girls, even in the 5th grade he sent a photo of an erect penis to others. My parents complained, so I had to deal with it. He himself didn't know why he was doing it. There was no evidence of him doing it at school, so it had to be outside of school. I told my parents that if this happens again, I am forced to inform the police of the Czech Republic about it, that I have a reporting obligation. It hasn't happened again since. Today, the boy is in the 8th grade and what I asked the children, they are already capable and have learned how to defend themselves. What he did in that 4th grade was never repeated. Unfortunately, the student has it in him and it depends on the family. His mother still stands up for him to this day. It's true that as he gets older, he doesn't draw as much attention to himself anymore. He was even at summer camp, the rules were clearly laid out for him at the beginning and he tried. The class, I think, has already found a way to fight back. But his parents kept coming to complain, they couldn't understand that he had to be there with them, they wanted to send him away. So it worked and it didn't work. It didn't work out for the boy because we as a school have to deal with it within the framework of the other children, but we can't deal with the fact that the child doesn't have a guard at home, we can only recommend something to the parents. We taught the other kids that defense, what to do when he provokes them, to be able to say "don't do that to me, I don't want you to touch me
10 let, 4. ročník
Počítač, sport, trávení času venku
Pedagogická fakulta České Budějovice, II. stupeň (RJ a VV) + I. stupeň
Tuto třídu jsem dostala na začátku čtvrté třídy a v té třídě se nedalo učit. Mně se to ještě nestalo. Přitom kolegyně mi řekla, že je to úplně normální třída a vůbec mě o tomto neinformovala. Řekla mi tedy, že tento konkrétní chlapec je problémový a že když ho okřiknu, tak se lekne a že ho to srovná. To už ale v té 4. třídě neplatilo. O každé přestávce mi tam několik dětí brečelo, holky i kluci, že jim někdo ublížil. Ty děti byly úplně jak husité, ony se tam rvaly mezi sebou. Ony si nadávaly, mlátily se a ta třída se úplně rozložila. O přestávkách jste je nemohla nechat samotné, někdo někomu vyhrožoval, bylo tam napadání, byly tam rvačky před jídelnou, šikana – ona to byla spíš taková ta ostrakizace, ten předstupeň šikany. Ono se to jako šikana nevyšetřovalo, v papírech je napsané ostrakizace. Ale v té třídě se nedalo učit. Později se zjistilo, pomocí testů, které s tou třídou dělala metodička prevence, že tento chlapec je viníkem, že on tam ty děti rozeštval, a že tento problém začal už ve 2. třídě. Žák tam používal vulgární nadávky, nejen jejich osobě, ale i jejich rodičům, vyhrožoval, že je zmlátí, že jim něco udělá. Poté tam bylo nevhodné chování k dívkám, neustálé osahávání zadku, nevhodné narážky. Jak s ním děti nechtěly moc kamarádit, tak se snažil si je získat tímto nevhodným chováním. Místo toho, aby za někým přišel a zeptal se třeba, jestli s ním nepůjde ven, on dělal to, že tomu dítěti z legrace ubližoval, provokoval ho. Většinou to dítě nepochopilo, že s ním chce ten chlapec kamarádit, bylo to spíše obráceně. Ty děti to nechtěly, slovně ho napomínaly a pak tam byly v té třídě takové šarvátky. Já jsem v té době tuto třídu neučila, v té druhé třídě, ale děti mi vyprávěly, že on ubližuje i své mladší sestře a maminka se ho hodně zastává. V důsledku těchto problémů děti nerady chodily do školy a měly špatný vztah jak ke škole, tak ke mně jako učitelce. Rodiče si to mezi sebou říkali, byla tam silná rodičovská skupina, která mi stále psala, ať toho kluka vyrazíme ze školy. Neustále ti rodiče tvrdili, že si nepřejí, aby jejich děti s ním chodili do školy, my jsme jim vysvětlovali, že je to nutné, že to není možné jinak udělat. Naopak maminka chlapce, když se něco vyšetřovalo, řekla, že to tak nebylo, že má jiné svědky. Žák většinou v tom byl namočený a většinou to on začínal, například někoho strčil, nebo ho praštil klíči. Jak byla volná hodina, vždy tam něco bylo.
Chlapec – diagnostikované ADHD, verbálně i fyzicky napadal své spolužáky i svou rodinu, sexuálně obtěžoval své spolužačky, průměrný prospěch Třída – Půlka třídy byla taková nenadaná, takže tam byl problém i takový, aby vůbec děti nosily úkoly a nějak je aktivizovat, aby chtěly něco dělat.
První věcí, kterou jsem udělala, když jsem viděla, že je v této třídě něco špatně, byla, že jsem dětem rozdala papírky, kde jsem se jich ptala, jestli se cítí bezpečně. Děti na papírek napsaly, co jim vadí, kdo jim ubližuje, anonymně, a na základě toho se zjistilo, že to začalo už od druhé třídy. Dále jsem si několikrát zvala i chlapcovi rodiče, nějak jsme to řešili, ale s maminkou nebyla dohoda, ta říkala, že kluk je zlatý a že všichni ostatní jsou oškliví. My jsme se tedy nedomluvili. Já jsem s tím opakovaně chodila do ředitelny, že tam prostě učit nemůžu, že mi tam neustále někdo brečí, že mu o přestávce někdo ublížil. Ta třída byla celá rozpolcená. Řešilo se to poté tak, že po měsíci přijela okresní metodička prevence, která tam docházela asi tři měsíce. Měla různé programy, vysvětlila nám i rodičům, jak to bude probíhat, že ta třída potřebuje pomoc. Rodiče podepsali, že s dětmi může pracovat. Bylo u toho i vedení školy, výchovný poradce a tam jsme to sepsali. Kurz probíhal v určité dny, které byly dané dopředu včetně počtu hodin, například každou středu čtyři hodiny. Děti to věděly předem. V tu dobu se tedy běžně neučilo, ale byla tam tato metodička prevence, která s dětmi měla program na stmelení kolektivu, na eliminování těchto negativních jevů formou her, aby je to bavilo. Děti měly cedulky se jmény, jak chtěly, aby byly oslovovány. Metodička se s nimi seznamovala, pracovalo se v kruhu. Byly to hry na zklidnění většinou, ale i na poznání těch druhých dětí, čeho si na nich vážíme, jací jsou kamarádi, aby se ten kolektiv naučil respektovat toho druhého. Děti o sobě mluvily, sdílely si své názory, psalo se tam, pracovalo se s nafukovacími míči, aby se děti naladily na stejnou notu. Už od začátku programu bylo znát, že je to v té třídě klidnější. Metodička samozřejmě věděla, kterého chlapce se to týká a toho se snažila zapojit. On nebyl hloupý, tak se v tu dobu, kdy ona tam byla, choval jinak. I děti si toho všimly, říkaly, že je jiný, že se takhle normálně nechová. Metodička se na chlapci snažila najít to dobré, ty jeho dobré stránky, snažila se vysvětlit, že tím, že bude někoho provokovat a chovat se k němu nehezky, tak tím si žádné kamarádství nezíská. Vyzdvihla i mou osobu učitelky, tam se zjistilo, že ty děti proti mně vlastně nic nemají, co se týká osoby. V programu mě zaujala jedna aktivita, kdy metodička zavázala dětem oči a vedla je chodbou pomocí lana, kterého se držely. Musely se tedy na ni spolehnout, že jim neublíží, ale pomůže. Tak se to opakovalo i s tím chlapcem, který vyvolával šarvátky ve třídě. Dělaly to i po dvojicích, navzájem si pomáhaly. Snažila se tam navodit atmosféru vzájemné pomoci a respektu. Metodička mluvila i s rodiči toho chlapce a navrhla jim spolupráci s psycholožkou v okresním městě. Oni s tím souhlasili. K psycholožce chodila i jeho mladší sestra, aby v tom chlapec nebyl sám. Psycholožka jim navrhla i program do rodiny, že rodina s dětmi bude pracovat jinak. Rodiče si to chválili, děti byly spokojenější, ale bohužel se stalo, že tam po třech měsících přestala matka s těmi dětmi docházet. Řekla, že na to nemá čas, protože změnila práci. Po tom programu chlapec také měl nastavený individuální plán. Já jsem od ředitelky školy dostala za úkol, abych si psala poznámky k chování toho chlapce. Každý pátek po škole mi jeho maminka musela volat a já jsem jí řekla, co se stalo, co dělal, v čem ho chci pochválit, co zase bylo horší.
Po několika měsících, bohužel, se to problémové chování zase začalo v té třídě objevovat. Nebylo to tak, že mi tam ty děti brečely, to už se mi neopakovalo, ale s chlapcem jsou problémy dodnes. Osahává děvčata, dokonce v 5. třídě rozesílal ostatním fotku nějakého ztopořeného penisu. Rodiče si stěžovali, takže jsem to musela řešit. On sám nevěděl, proč to dělá. Nebylo dokázané, že to dělá ve škole, takže to muselo být mimo školu. Rodičům jsem řekla, že pokud se to bude opakovat, tak jsem nucena na to upozornit policii ČR, že mám ohlašovací povinnost. Od té doby se to neopakovalo. Dnes je chlapec v 8. ročníku a co jsem se ptala dětí, tak ty už jsou schopné a naučily se nějak bránit. To, co dělal v té 4. třídě, už se nikdy neopakovalo. Bohužel ten žák to má v sobě a závisí to na rodině. Maminka se ho dodnes zastává. Je pravda, že jak je starší, tak už na sebe tolik neupozorňuje. Dokonce byl i na letním táboře, na začátku mu byla jasně stanovena pravidla a on se snažil. Ta třída, si myslím, že už si našla způsob, jak se tomu bránit. Rodiče si ale chodili neustále stěžovat, nedokázali pochopit, že tam s nimi musí být, chtěli ho poslat pryč. Takže to se povedlo a nepovedlo. Pro kluka se to nepovedlo, protože my jako škola to musíme řešit v rámci ostatních dětí, ale že dítě nemá mantinely doma, to my řešit nemůžeme, pouze rodičům něco doporučit. Učili jsme ostatní děti tu obranu, co dělat, když je provokuje, umět říct „nedělej mi to, já nechci abys na mě sahal