The situation happened about 3 years back. It concerned a group of boys who had been friends since kindergarten. They returned to school after the holidays and everything seemed fine. One day I noticed that the boys' behavior had somehow changed. They began to have such 'toad and mouse wars' together, but only against one boy. For example, in the group, when normally everyone played together, preferably football or some board game, one of the boys drew separately from the whole group. They sat separately at lunch and did not want to be together in the same team during the gym. It got to the point where they started yelling at each other in various ways, doing 'on purpose', nudging each other. Which, of course, started to affect the other children in some way, and at that moment I had to step in and at least map out the whole situation.
The pupils all attend one class, they have an average result. The class consists of 24 children. She never had any major disciplinary problems. The students had the same teacher as in the first grade.
Bullying
decided that I would try to solve the situation myself first before proceeding to some more radical solution. So I started talking to boys. It was clear to me that I wouldn't learn anything in the company of others, so I discreetly took them aside one by one. I started off lightly and was checking the situation. I didn't know how serious a problem I was solving, so I mainly wanted to be careful - but also fast. So I asked if anything strange had happened, either at school or outside. Since we are a school in a small village where we all know each other, I knew that the boys play together for the same football team. At the same time, I knew that it probably wouldn't be a problem from the family environment, because I also know the boys' parents well. But of course I couldn't be sure. The boys did not cooperate very willingly. It seemed to me that they were a little afraid to say something, that they probably sensed a problem. But everyone told me that of course nothing had happened and that they didn't really understand what I was dealing with. Except for the outcast boy himself. He broke down in tears during the interview and told me that guys stopped talking to him and he didn't know why. That he didn't do anything to them and that no one even plays football with him. So I went to ask the boy's parents, because he happened to be the coach of the football team. I asked him if he happened to notice something. He told me that he did, that suddenly the boys didn't really want to accept him among them, and also that a new player had joined their team. They moved in from another place and it was such a 'crap'. He wanted to be the best in everything, he wanted to score the most goals, he wanted to be the 'entertainer' of the whole team. But here was the problem, because the one who scored the most goals and who was the best at that moment was the boy who was singled out. I found it strange that it would have such an effect on changing the behavior of his friends. But after repeated conversations with a group of boys, I really realized that the new boy wanted to be the best and thus began to influence the original group of friends not to hang out with the outcast boy, that he was stupid, that he didn't really like them and that he would they should have stopped entertaining him. And the boys, because they wanted to ingratiate themselves with the new boy, they really believed him and the boys started doing things on purpose and not messing with him, they basically started bullying him.
Interview
The teacher spoke to everyone thoroughly. She thought that if she explained the situation to everyone, the boys might understand that everything was completely different. So she invited a whole group of boys into the classroom and let them talk. She told them that she had talked to everyone and that she thought what they had done was stupid. That they can't just cut someone off and cause him problems. She explained to them that what they thought the boy was doing to them was not what he was doing. She told them to explain what they disliked about each other. What should they change in their behavior? The boys talked and explained the whole situation with the help of the teacher. They held hands and played soccer together in the group. I really think it was such a stupid thing to do because the whole situation was resolved within 2 weeks. I was surprised that extracurricular activities could have such an impact.
8 let, 2. ročník
Sport - fotbal
Mgr., učitelství pro první stupeň
Situace se stala asi 3 roky zpět. Týkala se skupinky chlapců, kteří se společně kamarádili od školky. Po prázdninách se vrátili do školy a vše se zdálo v pořádku. Jednoho dne jsem si všimla, že se chování chlapců nějak změnilo. Začali spolu vést takové 'žabomyší války', ale pouze proti jednomu chlapci. Například ve družině, kdy si normálně všichni hráli společně, nejraději fotbal nebo nějakou stolní hru, si jeden z chlapců kreslil odděleně od celé skupiny. Na obědě seděli odděleně a při tělocviku nechtěli být společně v jednom týmu. Dostalo se to až tam, že na sebe začali různě pokřikovat, dělali si 'naschvály', pošťuchovali se. Což se samozřejmě začalo už nějakým způsobem týkat ostatních dětí a v tu chvíli jsem musela zakročit a minimálně zmapovat celou situaci.
Žáci navštěvují všichni jednu třídu, mají průměrný prospěch. Třída se skládá z 24 dětí. Nikdy v ní nebyly nějaké větší kázeňské problémy. Žáci měli stejnou paní učitelku, jako v první třídě.
Rozhodla jsem se, že než přistoupím k nějakému radikálnějšímu řešení, pokusím se situaci nejdříve vyřešit sama. Začala jsem tedy rozhovory s chlapci. Bylo mi jasné, že ve společnosti ostatních bych se nic nedozvěděla, proto jsem si je jednoho po druhém nenápadně brala stranou. Začala jsem zlehka a zjišťovala jsem stav situace. Neveděla jsem, jak závažný problém řeším, proto jsem chtěla být hlavně opatrná – současně ale také rychlá. Ptala jsem se tedy, jestli se něco zvláštního nestalo, ať už ve škole nebo mimo ni. Jelikož jsme škola na malé vesnici, kde se všichni společně známe, tak jsem věděla, že chlapci společně hrají za jeden fotbalový tým. Zároveň jsem věděla, že se asi nebude jednat o žádný problém z rodinného prostředí, protože rodiče chlapců taky dobře znám. Ale jistá jsem si samozřejmě být nemohla. Chlapci moc ochotně nespolupracovali. Přišlo mi, že mají trochu strach něco říct, že asi tuší problém. Ale odpovídali mi všichni, že se samozřejmě nic nestalo a že vlastně nechápou, co řeším. Až na samotného odstrkovaného chlapce. Ten se v průběhu rozhovoru rozbrečel a řekl mi, že se s ním kluci přestali bavit a on neví proč. Že jim nic neudělal a že se s ním nikdo nebaví ani na fotbale. Šla jsem se tedy zeptat rodičů chlapce, protože ten byl shodou okolností i trenér fotbalového družstva. Ptala jsem se ho, jestli si náhodou něčeho nevšiml. Řekl mi, že ano, že ho najednou kluci moc nechtěli přijímat mezi sebe a taky to, že jim do týmu přibyl nový hráč. Přistěhovali se z jiného místa a byl to takový 'machýrek'. Chtěl být ve všem nejlepší, chtěl dávat nejvíce gólů, chtěl být 'bavič' toho celého týmu. Tady ale nastal ten problém, protože tím, kdo dával nejvíce gólů a kdo byl v tu chvíli nejlepší, byl právě vyčleněný chlapec. Přišlo mi až zvláštní, že by to mělo takový vliv na změnu chování u jeho kamarádů. Ale po opakovaných rozhovorech se skupinkou chlapců jsem opravdu přišla na to, že nový chlapec chtěl být nejlepším a začal tak ovlivňovat původní partu kamarádů k tomu, aby se s vyčleňovaným chlapcem nebavili, že je hloupý, že je vlastně nemá rád a že by se s ním měli přestat bavit. A chlapci, protože se chtěli zavděčit novému klukovi, mu opravdu uvěřili a začali chlapci dělat naschvály a nebavit se s ním, začali ho v podstatě šikanovat.
Paní učitelka si se všemi důkladně promluvila. Říkala si, že když všem vysvětlí situaci, mohli by chlapci pochopit, že vše bylo úplně jinak. Pozvala si tedy celou skupinku chlapců do třídy a nechala je mluvit. Řekla jim, že si se všemi promluvila a že si myslí, že byla hloupost, co udělali. Že přece nemohou někoho jen tak odříznout a dělat mu problémy. Vysvětlila jim, že to, co si mysleli, že jim dělá chlapec, nedělal on. Řekla jim, ať si vysvětlí, co jim na sobě vadí. Co by měli ve svém chování změnit. Chlapci si promluvili a celou situaci si s pomocí paní učitelky vysvětlili. Podali si ruce a společně si zahráli ve družině fotbal. Opravdu si myslím, že se jednalo o takovou hloupost, protože se celá situace vyřešila do 2 týdnů. Překvapilo mě, že mimoškolní aktivity mohou mít takový vliv.