Once I came to teach geography in the ninth grade. The student behaved very cheerfully from the beginning. He was constantly commenting on the curriculum out loud and not doing the assigned work. He also chatted with classmates who were sitting nearby, disturbing them. I reprimanded him several times and told him to complete the task and not disturb others. He always calmed down for a while, but then he started interrupting again and talking with his neighbor on the bench. It was my last class that day, so it made my teaching very difficult. I was just tired.
Ninth-grade elementary school student, popular among classmates, above-average intelligence, phlegmatic, extrovert, athlete, cooperative in other cases Class – 16 students, good team, no cases of bullying, average good grades
Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
Halfway through the hour, the situation was starting to spin and I was losing patience. It was clear to me that I would not force him to work in any way and that he would continue to disturb. So I decided, maybe hastily, I didn't think about it much, I just got angry. I told him that I had enough and that he would set up the next class, because I was no longer on his nerves, and that he should try what it's like from the other side and that I would behave the same as he does. I gave him an assignment of what we had to discuss and continued teaching. When I left at the end of the class, I felt like I could have done it differently, I wondered if I had overdone it, and I had a bit of a guilty conscience. Of course, I prepared the lesson for the next lesson, because I expected that the student would decide to do as if it was nothing and that we would forget everything. I also wanted him to discuss something that he really can't do himself. Yes, I gave him some materials, but it was probably a very demanding request. On the other hand, I knew that the student was very intelligent because he didn't need to study for any of my tests and thus could pass. Anyway, this class left me very exhausted and I felt bad about myself.
(Disciplinary) Punishments, Warning
When I asked the student to teach the next lesson, he was taken aback and tried not to disturb me any further. The whole class was more shocked because I am usually not that authoritative and I don't allow myself to be provoked. I came to the next class and wanted to start teaching normally. However, the student reported that he had prepared the lesson. I was very surprised and could see that he regretted his behavior, but at the same time it was clear that he wanted to show off in front of the class. So I sat down in the pew and let him lead for an hour. I didn't keep my word and I didn't interrupt because I didn't want revenge or anything like that. The student had a well-prepared lesson, but it often happened that he was not able to answer the questions of his classmates, which was understandable. Also, when they started talking to each other, you could tell that his casualness was leaving him and he was getting nervous. However, he persevered and taught the entire lesson. I knew she could do it. He was above average intelligent and popular, so there was no danger of others picking on him. However, after an hour he came to me. And he sincerely apologized to me. He had already apologized to me the day before, but this was something else entirely. He told me that he never wanted to teach again and that he didn't understand how I managed it. After this lesson I was satisfied with my solution. Today it is already possible to find it in various manuals, but back then (approx. 13 years ago) it was an unusual solution. Actually, I don't know of anyone who used it back then. In the long run, I can say that it was a successful solution. The student had more respect for my interpretation. He tried not to interrupt and it probably brought us closer, as if he had more understanding.
15 let 9. třída
Knihy, matematika, basketbal
Mgr., Zeměpis
Jednou jsem přišel učit zeměpis do deváté třídy. Žák se již od začátku choval velice rozverně. Neustále nahlas komentoval učivo a nedělal zadanou práci. Také si povídal se spolužáky, kteří seděli poblíž a tím je vyrušoval. Několikrát jsem ho napomenul a řekl jsem mu, aby splnil úkol a nevyrušoval ostatní. On se vždy na chvíli uklidnil, ale poté zase začal vyrušovat a bavit se se svým sousedem v lavici. Ten den to byla moje poslední hodina, tak mi to hodně stěžovalo výuku. Už jsem byl prostě unavený.
Žák deváté třídy základní školy, oblíbený mezi spolužáky, nadprůměrně inteligentní, flegmatik, extrovert, sportovec, v jiných případech spolupracující Třída –16 žáků, dobrý kolektiv, žádný případ šikany, v průměru dobrý prospěch
V polovině hodiny mě už situace začínala točit a ztrácel jsem trpělivost. Bylo mi jasné, že ho nijak nepřinutím pracovat a že bude vyrušovat dál. Tak jsem se rozhodl, možná unáhleně, moc jsem to nepromýšlel, prostě jsem se naštval. Řekl jsem mu, že toho mám dost a že další hodinu si nachystá on, protože už na něj nemám nervy a ať si zkusí jaké to je z druhé strany a že se budu chovat stejně, jako se chová on. Dal jsem mu zadání co musíme probrat a pokračoval jsem ve výuce. Když jsem odcházel po konci hodiny, tak jsem měl pocit, že jsem to mohl udělat jinak, přemýšlel jsem, jestli jsem to nepřehnal a měl jsem trochu špatné svědomí. Výuku na další hodinu jsem si samozřejmě nachystal, protože jsem čekal, že se žák rozhodne dělat jakože nic a že na vše zapomeneme. Také jsem po něm chtěl, aby probral něco, co vlastně sám neumí. Ano dal jsem mu nějaké materiály, ale asi to byl moc náročný požadavek. Na druhou stranu věděl jsem, že žák je velice inteligentní, jelikož se na žádné z mých testů nepotřeboval učit a tím pádem by to mohl zvládnout. Každopádně mě tato hodina velice vyčerpala a měl jsem ze sebe špatný pocit.
Když jsem žákovi zadal odučit další hodinu, zarazilo ho to a snažil se již dále nevyrušovat. Celá třída byla zaraženější jelikož většinou nebývám takto autoritativní a nenechávám se vyprovokovat. Další hodinu jsem přišel a chtěl jsem začít normálně učit. Žák se však přihlásil, že si hodinu nachystal. Velice mě to překvapilo a šlo vidět, že ho jeho chování mrzí, ale zároveň bylo poznat, že se chce před třídou předvést. Tak jsem se tedy posadil do lavice a nechal jsem ho hodinu vést. Nedodržel jsem své slovo a nevyrušoval jsem, protože jsem se nechtěl mstít ani nic takového. Žák měl hodinu hezky nachystanou, avšak často se stalo, že nebyl schopen zodpovědět dotazy svých spolužáků, což bylo pochopitelné. Také když si začali povídat mezi sebou, bylo znát, že ho opouští jeho ležérnost a začíná být nervózní. Vydržel však a celou hodinu odučil. Věděl jsem, že to zvládne. Byl nadprůměrně inteligentní a navíc oblíbený, takže nehrozilo, že si ho ostatní začou dobírat. Po hodině za mnou však došel. A upřímně se mi omluvil. Omluvil se mi už den předtím, ale toto bylo něco úplně jiného. Řekl mi, že už nikdy učit nechce a že nechápe jak to zvládám. Po této hodině jsem byl se svým řešením spokojen. Dnes už je to možné najít v různých příručkách ale tehdá (cca 13 let zpět) to byl neobvyklý způsob řešení. Vlastně asi nevím o nikom kdo by to tenkrát použil. Z dlouhodobého hlediska můžu říct, že to bylo úspěšné řešení. Žák měl větší úctu k mému výkladu. Snažil se nerušit a asi nás to i sblížilo, jakoby měl více porozumění.