During an English lesson, where the student was forced to share a textbook with a classmate on a desk, he first began to physically harass classmates on the desk in front of him by kicking their chairs. After they asked him to stop, he began verbally abusing and insulting these classmates. The catalyst for his behavior was most likely only the absence of my attention, which was directed to the students in the class who needed help with the assigned work.
The student comes from a family of long-term divorced parents. His mother suffered from alcoholism for some time. She did not show a deeper interest in her child, especially during his puberty, but she did not behave particularly negatively towards him. He had been aloof and not integrated into the collective of the class for a long time. He had no long-term friends among them. The main source of meeting his social needs was visits to concerts and bars, where he liked to meet significantly older musicians and people. Here he also often indulged in alcohol consumption, which often manifested itself in his inability or lack of interest to participate in classes. His general achievement was below average in the context of his class, where most students were academically gifted, however, he showed interest in English lessons, where his achievement was below average, but he never brought a textbook to class and was forced to share it with a classmate. His general apathy was perceived negatively by his classmates, which supported his isolation from the collective.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Verbal disruption of lessons
started solving the situation after the explanation requested by other students was finished. In similar situations, e.g. in secondary school or in older years, I would let the pupil walk along the corridor, or go to find out what is in the cafeteria for lunch today, which will remove the disruptive pupil from the current situation and redirect his energy to another, different activity outside the collective his classmates. It was not possible to use this here, as it is a younger year, where pupils cannot be left unsupervised. I followed by moving the student to a desk in the front row (where he has no one to kick) and asked the class to borrow a textbook for him, from which I assigned him independent work. There was no point in writing him notes or proceeding with other formal disciplinary punishments (reprimands, reprimands, ...) because neither the pupil nor his mother dealt with these matters.
Transfer of student 
The student calmed down and did not show similar behavior for the rest of the lesson, however, nothing changed in the long term and this behavior was repeated for approx. once a week, where the approach and solution to this problem did not change significantly. The negative perception of the result of this solution is mainly due to the lack of interest of the pupil and his mother in any way to solve or consult the problems that the pupil was dealing with.
14 let, kvarta/9. ročník ZŠ
Poslech a produkce hudby, návštěvy hudebních klubů a koncertů
Alkohol,Rušení výuky
Magisterské; Anglický jazyk, Občanská výchova a sociální vědy
V průběhu hodiny angličtiny, kde byl žák nucen sdílet učebnici se spolužákem v lavici, začal nejprve fyzicky obtěžovat spolužáky o lavici před ním kopáním do jejich židlí. Po jejich prosbě, aby přestal, začal se verbálně osočovat a urážet tyto spolužáky. Katalyzátorem jeho chování byla nejspíše pouze absence mé pozornosti, která byla směrována na žáky ve třídě potřebující pomoc se zadanou prací.
Žák pochází z rodiny dlouhodobě rozvedených rodičů. Jeho matka trpěla nějakou dobu alkoholismem. O své dítě zejména v období jeho puberty nejevila hlubší zájem, nicméně se k němu nechovala nijak obzvláště negativně. Byl již delší dobu odtažitý a nezačleněný do kolektivu třídy. Mezi nimi neměl žádné dlouhodobé přátele. Hlavním zdrojem náplně sociálních potřeb byly pro něj návštěvy koncertů a barů, kde se rád seznamoval s výrazně staršími muzikanty a lidmi. Zde se také často oddával konzumaci alkoholu, což se často projevovalo v jeho neschopnosti či nezájmu účastnit se výuky. Jeho obecný prospěch byl podprůměrný v kontextu jeho třídy, kde byla většina žáků studijně nadaná, nicméně projevoval zájem o výuku angličtiny, kde se jeho prospěch držel průměru, avšak nikdy nenosil učebnice do hodiny a byl nucen sdílet ji se spolužákem. Jeho obecná apatie byla jeho spolužáky negativně vnímána, což podporovalo jeho vyčlenění z kolektivu.
Situaci jsem započal řešit po ukončení žádaného vysvětlení ze strany jiných žáků. V podobných situacích bych např. na střední škole či ve starších ročnících nechal žáka se projít po chodbě, případně jít zjistit, co je dnes v jídelně na oběd, což vyrušujícího žáka vyjme ze stávající situace a přesměruje jeho energii k jiné, rozdílné činnosti mimo kolektiv jeho spolužáků. Toto zde nebylo možné použít, jelikož se jedná o mladší ročník, kde žáky není možno ponechat bez dozoru. Následoval jsem přesazením žáka do lavice v první řadě (kde nemá do koho kopat) a požádal jsem třídu o půjčení učebnice pro něj, ze které jsem mu zadal samostatnou práci. Nemělo cenu mu psát poznámky či postupovat s jinými formálními kázeňskými tresty (napomenutí, důtky, …), protože ani žák a ani jeho matka tyto věci neřešili.
Žák se uklidnil a podobné chování ve zbytku dané hodiny nevykazoval, nicméně dlouhodobě se v podstatě nic nezměnilo a toto chování se u žáka opakovalo cca. jednou týdně, kde se přístup a řešení tohoto problému výrazně neměnily. Negativní pojetí výsledku tohoto řešení vychází především z absence zájmu žáka a jeho matky, jakkoliv řešit či konzultovat problémy, se kterými se žák potýkal.