Five years ago, I was a class teacher of the 7th grade, which was also attended by a student. Žačka moved to a nearby village, so she was new to the class at the time. We just had a Czech language lesson and I assigned the pupils to learn a poem - Bouquet. I wanted the student to read the entire poem aloud, so that we could possibly explain its meaning and expressions that the students might not understand clearly. When I called on the student and asked her to read the poem aloud, she was silent. So I asked her again if she could read the poem to us all. Being dyslexic, she read more slowly and with slurs. Then there was a silent sneer in the class at the way a seventh grader reads. I asked the class to be quiet and the student to finish reading the poem. Being even more nervous about the class's response, she read harder, causing the class to jeer again. At that moment, the student closed her textbook and ran into the corridor.
Žačka moved with her family to the nearby village, from where she attended our school. She was dyslexic, which was the only one in her class, and that was probably the reason why she became a laughing stock to some of her classmates. She was always diligent, the other subjects did not cause her problems, but in the Czech language she was rather one of the worse students. The class as a whole was problem-free, and I was even more disappointed by their behavior towards the pupil's disorder. However, after time, relations improved and the class became much more integrated with the pupil.
Diagnosis, Violation of classroom/school rules
It was not a problem behavior of the student in the full sense of the word. The fact that the pupil is dyslexic is of course not her fault. For me, the student behaved unpredictably in the situation, but I can't blame her, because the whole situation was uncomfortable for her and she tried to escape from it. After the pupil behaved in this way, I went to her in the corridor, talked to her about the situation, apologized for myself and the class, and explained to her that she excels in some other things better than others and that everyone is good at something different. In order for her to learn to read correctly, she needs to be trained, but not at the expense of ridicule in the classroom. In such a situation, I never forced the student to read in front of others.
Support, Interview
After the incident, the student returned to the classroom, the others sat stunned and apparently realized the consequences of the situation. As I already said, I had fun with the student and suggested that she choose a book at home that she will not read out of compulsion, but that she will enjoy and that she will try to practice reading aloud for at least a moment every day. The student agreed, she practiced reading. When we all read together in class and a more complex text or words followed, I tried not to deliberately call out the student, so as not to lower her both in front of the class and herself in her eyes.
13, 7. ročník
Zvířata, venčení svého psa, vaření
Vysoká škola s magisterským titulem (český jazyk; anglický jazyk)
Před pěti lety jsem byla třídní učitelkou 7. třídy, kterou navštěvovala také žačka. Žačka se přistěhovala do okolní vesnice, takže v té době byla ve třídě nová. Měli jsme zrovna hodinu českého jazyka a já jsem zadávala žákům na naučení báseň - Kytice. Chtěla jsem po žačce, aby celou báseň nahlas přečetla, abychom si případně dovysvětlili její význam a výrazy, kterým by žáci nemuseli jasně porozumět. Když jsem žačku vyvolala a vyzvala ji, aby báseň nahlas přečetla, jen mlčela. Poprosila jsem ji tedy znovu, jestli by nám všem mohla báseň přečíst. Jelikož byla dyslektikem, četla pomaleji a s přeřeky. Pak se ve třídě ozval tichý posměch tomu, jakým způsobem žačka v sedmé třídě čte. Poprosila jsem třídu, ať se ztiší a žačku, aby báseň dočetla. Jelikož byla ještě více nervózní z odezvy třídy, četla hůře, takže se ve třídě opět ozval posměch. Žačka v tu chvíli zavřela učebnici a odběhla na chodbu.
Žačka se s rodinou přistěhovala do okolní vesnice, z které navštěvovala naši školu. Byla dyslektikem, což byla jediná ve třídě a to byl zřejmě důvod, proč se díky tomu stala pro smích některým spolužákům. Byla vždy snaživá, ostatní předměty jí problém nedělaly, ale v českém jazyce patřila spíše k horším žákům. Třída jako celek byla bezproblémová, a o to více mě zamrzelo jejich chování vůči žaččině poruše, Po čase se však vztahy zlepšily a třída se mnohem více ucelila i s žačkou.
Nejednalo se o problémové chování žákyně v plném slova smyslu. To, že je žačka dyslektikem, není samozřejmě její chyba. Žákyně se pro mě zachovala ve vzniklé situaci nepředvídatelně, ale nemůžu jí to mít za zlé, jelikož jí celá vzniklá situace byla nepříjemnou a snažila se z ní uniknout. Poté, co se žačka takto zachovala, jsem šla za ní na chodbu, o situaci se s ní pobavit, omluvit se za sebe i za třídu a vysvětlila jsem jí, že v některých jiných věcech vyniká lépe než ostatní a každému jde něco jiného. Aby se správnému čtení naučila, je potřeba jej trénovat, ale ne za úkor posměchu ve třídě. V takové situaci jsem již žačku nikdy více před ostatními číst nenutila.
Po incidentu se žačka vrátila do třídy, ostatní zaraženě seděli a zřejmě si uvědomili následky vzniklé situace. Jak jsem již říkala, s žačkou jsem se pobavila a navrhla jí, ať si doma vybere knížku, kterou nebude číst z donucení, ale která ji bude bavit a pokusí se alespoň každý den chviličku čtení trénovat, a to nahlas. Žačka souhlasila, čtení trénovala. Když jsme četli všichni společně ve výuce a následoval složitější text nebo slova, žačku jsem se snažila záměrně nevyvolávat, abych ji nesnížila jak před třídou, tak ji samotnou v jejích očích.