teach English at a private high school. One of my classes is composed only of foreigners from rich families. This is a graduating class, so the students are almost all of legal age and often live alone, without their parents. Some students have parents outside the Czech Republic and it is almost impossible for me to communicate with these parents. Students in this class have very little motivation to be actively involved in class and 'boycott' most of the work. Outside of school, they are used to always getting what they want and very often they don't have to do anything for it. For a long time, I struggled with the problem that I can't get students to work even when it comes to preparing for graduation and their future. They feel that their future is secured thanks to the family property. One student in particular makes his distaste for work blatant and causes disruption for the entire class as the rest of the class often joins in.
The student lives alone, his parents are outside the Czech Republic. He is very well off financially, attends a private high school and feels that there is no need to put in any effort at all to successfully graduate from school. He disrupts the lessons by boycotting all the activities that I prepare and often brings other classmates down with his inappropriate example. It is very difficult for me to learn the lesson to the end.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching
After trying threats, punishments, and bad grades, I was exhausted and desperate. Finally, I decided to talk to the student privately. I should have done that right from the start, but unfortunately I didn't feel strong enough in my position. I asked the student to come to my office after class. I was afraid of the interview, but I could think of no other way out than a direct discussion. In the cabinet, I asked him if there was anything that bothered him personally. When he said no, I asked if he minded school. She bothered him. It feels like a waste of time and he is not learning anything important. He sees no point in trying to learn anything from it. I asked why he thought English was not important. To this he replied that he didn't think so, but he thought that the way we learn English in school is not useful. We then had a discussion for about an hour about what he thinks is useful to know in English and I tried to explain to him my point of view on the whole situation. In the end we agreed that I would include a lot more practical situations in the lessons and in return he would tolerate topics that are important for the matriculation exam.
(Disciplinary) Punishments, Agreement, Consequences, Disrespectful communication, Interview
After our conversation in the office, I made the following class as practical as possible to show that I took our agreement seriously. In the next lessons, I brought back graduation preparation, but I never devoted an entire lesson to it the way I did before. After setting the new rules, the activity in the class started to improve. There were better times and worse times, but there was no longer a general boycott.
18
motorky, pc hry
Mgr.
Učím angličtinu na soukromé střední škole. Jedna z mých tříd je složená pouze z cizinců z bohatých rodin. Jedná se o maturitní třídu, takže studenti jsou téměř všichni plnoletí a často bydlí sami, bez rodičů. Někteří studenti mají rodiče mimo Českou republiku a pro mne je téměř nemožné s těmito rodiči komunikovat. Studenti v této třídě mají velmi nízkou motivaci k aktivnímu zapojení v hodinách a 'bojkotují' většinu práce. Mimo školu jsou zvyklí, že vždycky dostanou to, co chtějí a velmi často pro to nemusí nic udělat. Dlouhodobě jsem se potýkal s problémem, že studenty nedokáži přimět k práci ani když se jedná o přípravu na maturitu a o jejich budoucnost. Mají pocit, že mají budoucnost zajištěnu díky rodinnému majetku. Obzvláště jeden student dává svou nechuť k práci okatě najevo a způsobuje pak rozklad celé hodiny, protože zbytek třídy se k němu často přidává.
Student žije sám, rodiče jsou mimo Českou republiku. Finančně je velmi dobře zajištěn, studuje na soukromé střední škole a má pocit, že není potřeba vyvinout vůbec žádné úsilí k tomu, aby školu úspěšně zakončil. Rozkládá lekce tím, že bojkotuje veškeré aktivity, které připravím a svým nevhodným příkladem často strhne další spolužáky. Pro mě je pak velmi náročné lekci odučit až do konce.
Po tom, co jsem vyzkoušel výhružky, tresty i špatné známky jsem byl vyčerpaný a zoufalý. Nakonec jsem se rozhodl si se studentem promluvit mezi čtyřma očima. To jsem měl udělat hned na začátku, ale bohužel jsem se necítil dostatečně silný ve své pozici. Požádal jsem studenta, aby za mnou po vyučování přišel do kabinetu. Rozhovoru jsem se obával, ale nenapadalo mě už jiné východisko než přímá diskuze. V kabinetu jsem se ho zeptal, jestli mu něčím vadím já osobně. Když řekl, že ne, tak jsem se zeptal, jestli mu vadí škola. Ta mu vadila. Připadá mu jako ztráta času a neučí se nic důležitého. Nevidí žádný smysl v tom, aby se snažil cokoliv z toho naučit. Zeptal jsem se, proč si myslí, že angličtina není důležitá. Na to mi odpověděl, že to si nemyslí, ale myslí si, že to, jak se učíme angličtinu ve škole, není užitečné. Měli jsme pak asi hodinovou diskuzi o tom, co si myslí, že je užitečné umět v angličtině a já se mu snažil vysvětlit svůj pohled na celou situaci. Nakonec jsme se domluvili, že do hodin zahrnu mnohem více praktických situací a on na oplátku bude tolerovat témata, která jsou důležitá kvůli maturitní zkoušce.
Po naší konverzaci v kabinetě jsem připravil následující hodinu co nejvíce praktickou, abych ukázal, že beru naši domluvu vážně. Do dalších lekcí jsem vrátil zpátky maturitní přípravu, ale nikdy jsem jí už nevěnoval celou lekci tak, jak jsem to dělával dříve. Po nastavení nových pravidel, se aktivita ve třídě začala zlepšovat. Byly lepší i horší hodiny, ale už nenastával všeobecný bojkot.