The situation repeats itself during my work hours. When students work with different materials and create products that require concentration, patience, and students have to work according to pre-given instructions. If it is possible for the students to work according to their own imagination or their own model, which they create themselves, everything is fine. But if, for example, I assigned work with modeling clay, when they had to model a specific thing according to a template or we made 'recyclers' from waste material, such as toilet paper rolls, PET bottles, foil and the like, which the class had to present on Earth Day, so the problem arises. The boy consistently refuses to work on the assigned task and deliberately destroys other classmates' products. It also often happens to me that instead of the assigned task, the boy either does not hand in anything or his creation is something else entirely. Mostly it has some 'morbid or sexual' subtext.
The boy is only diagnosed with ADHD, the parents refuse any further examination, as well as any psychological help offered by the school or any examination in a pedagogical-psychological consultancy. In other subjects, it manifests itself in inattention, failure to complete assigned tasks, and disrespect for authority. The boy lives in foster care.
Diagnosis, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Nonverbal disruption of lessons, Violation of classroom/school rules
The boy consistently refuses to work on the assigned task and deliberately destroys other classmates' products. All the pupils were successful in their creations, and one girl even modeled an exact copy of the given model. When I praised the students for a job well done. The boy suddenly cried out and with a 'Huronian laugh' he ran towards the displayed products with incredible speed that could not be stopped and threw most of them to the ground. Unfortunately, many of them did not survive the boy's typhoon and were destroyed when they fell to the ground. The children were greatly derailed by the boy's act, including me. I'm on the whole, you could say a calm teacher, but at that moment the blood rushed to my head, I shouted at the boy that he was stupid and wanted to slap him. But at the last moment I stopped and returned my outstretched hand back to my body. I realized that 'getting angry means destroying your health because of other people's stupidity' and the teacher must maintain 'decorum' in every situation. But the given situation really turned me off.
Physical intervention, Disrespectful communication, Support, Interview
After repeated incidents, I called the boy to my office accompanied by an assistant. Which is with another child, but he moves around the class more often than I do and often has a better insight into what is going on behind the scenes of the class. We talked about the whole situation in class, what happened. What could have caused such a reaction in him that he was able to destroy the products of others. That there are things that a person does for pleasure and what would make him happy, what he would like to create. The boy said he would prefer to create a working gallows. He did not want to answer any other questions. My assistant and I were amazed and in the next hour of work activities I included the production of a historical model of the city in connection with local history. Since our city had a feudal right in the Middle Ages, we created models of the town hall, the church, and finally the gallows itself. In class, we explained to each other what capital law actually means, and that in ancient times many criminals, thieves and murderers ended up on the gallows. I intended for the boy to realize that the way he behaves in class can lead to bad ends. I have been working in education for 25 years, but during my time in education I have never encountered similar behavior in a regular school. I think that the inclusion that took place recently in our education system was not very happy for many students, including teachers. There are students who require very individual care and access, and unfortunately, despite the number of assistants in schools, we cannot provide them in regular schools. Unfortunately, I don't know how to do it in that case and I consider it my pedagogical failure.
11 let, 5. ročník ZŠ
Sport, bojová umění
ADHD,Podvody,Lhaní,Neuznávání pravidel,Ničení majetku
Mgr., učitelství občanské výchovy, přírodopis, pracovní činnosti, výtvarná výchova
Situace se mi opakuje v hodinách pracovních činností. Kdy žáci pracují s různými materiály a vytváří výrobky, které vyžadují soustředění, trpělivost a žáci mají pracovat podle předem daného návodu. Pokud je možné, aby žáci pracovali podle vlastní fantazie nebo svojí předlohy, kterou si sami vytvoří, je vše v pořádku. Pokud jsem ale například zadala práci s modelovací hmotou, kdy měli vymodelovat konkrétní věc podle předlohy nebo jsme vyráběli 'recyklověci' z odpadního materiálu, jako jsou ruličky od toaletního papíru, PET láhve, fólie a podobně, kterou se třída měla prezentovat na Dni Země, tak nastává problém. Chlapec soustavně odmítá pracovat na zadaném úkolu a záměrně ničí ostatním spolužákům jejich výrobky. Často se mi také stává, že místo zadaného úkolu chlapec buď neodevzdá nic nebo jeho výtvor je zcela něco jiného. Většinou má nějaký 'morbidní či sexuální' podtext.
U chlapce je diagnostikováno pouze ADHD, další vyšetření rodiče odmítají, stejně jako jakoukoli psychologickou pomoc nabízenou školou nebo jakékoliv vyšetření v pedagogicko-psychologické poradně. V ostatních předmětech se projevuje nepozorností, neplněním zadaných úkolů, nerespektováním autorit. Chlapec žije ve střídavé péči.
Chlapec soustavně odmítá pracovat na zadaném úkolu a záměrně ničí ostatním spolužákům jejich výrobky. Všem žákům se výtvory povedly, a dokonce jedna dívka vymodelovala zcela přesnou kopii zadaného modelu. Když jsem žáky chválila za skvěle odvedenou práci. Chlapec najednou vykřikl a s 'hurónským smíchem' neuvěřitelnou rychlostí, která se nedala zastavit přiběhl k vystaveným výrobkům a většinu shodil na zem. Bohužel mnohé z nich nepřestály chlapcův tajfun a při pádu na zem se zničily. Děti byly značně vykolejené z chlapcova činu mně nevyjímaje. Jsem v celku, dá se říci klidná učitelka, ale v tu chvíli se mi nahrnula krev do hlavy, vykřikla jsem na chlapce, že je blb a chtěla jsem mu dát pohlavek. Na poslední chvíli jsem se ale zastavila a napřaženou ruku vrátila zpět k tělu. Uvědomila jsem si, že 'rozčilovat se, znamená, ničit si zdraví pro blbost jiných' a učitel musí zachovávat 'dekórum' v každé situaci. Neskutečně mě daná situace ale vytočila.
Po opakovaných incidentech jsem si chlapce zavolala do kabinetu za doprovodu asistentky. Která je u jiného dítěte, ale ve třídě se pohybuje častěji jako já a má častokrát větší přehled do zákulisí třídy, co se tam děje. Popovídali jsme si o celé situaci v hodině, co se stalo. Co v něm mohlo vyvolat takovou reakci, že dokázal zničit výrobky ostatních. Že jsou věci, které člověk dělá pro radost a co by udělalo radost jemu, co by chtěl vytvořit. Chlapec řekl, že nejraději by vytvořil funkční šibenici. Na ostatní otázky nechtěl v žádném případě odpovídat. S asistentkou jsme se zarazily a v další hodině pracovních činností jsem zařadila ve spojení s vlastivědou vyrobení historického modelu města. Jelikož v dobách středověku mělo naše město hrdelní právo, tvořili jsme modely radnice, kostela, a nakonec i samotné šibenice. Ve třídě jsme si vysvětlovali jsme si, co vlastně hrdelní právo znamená, a že v dávných dobách mnoho zločinců, zlodějů a vrahů končilo právě na šibenici. Měla jsem v úmyslu, aby si chlapec uvědomil, že chování, jakým se v hodinách chová může vést ke špatným koncům. Pracuji ve školství již 25 let, ale za dobu mého působení ve školství jsem se v běžné škole s podobným chováním u žáka ještě nesetkala. Myslím si, že inkluze, která proběhla v nedávné době na půdě našeho školství nebyla pro mnohé žáky, potažmo ani učitele příliš šťastná. Jsou žáci, kteří vyžadují velmi individuální péči a přístup a ten jim bohužel i přes množství asistentů ve školách nemůžeme v běžných školách zajistit. Bohužel se v tom to případě nevím rady a považuji to za své pedagogické selhání.