The student did not come to classes for a long time, she left school earlier and came later. She apologized late or not at all. Over time, I began to suspect that she writes her own excuses. This behavior started already in the 2nd year, but not to the same extent as in the 3rd year. As the student's class teacher, I began to address this behavior - first with the student, later with the parents, and finally with the school principal and all of the student's teachers.
The student is calm, quiet, does not have many friends in the class, is singled out from the group. It is hard to say whether she singles herself out or is singled out by the collective. I think it's a combination. She is above average in humanities subjects, but slightly below average in natural sciences. She is calm in class, hands in her homework on time.
Diagnosis, Lying and cheating, Attendance problems
As the first step in solving the situation, I chose a conversation with the student, when I invited her to my office so that we would have privacy and feel safe. I didn't want to solve the situation in front of the class, or because of the student's age, with her parents before with her. In the interview, she confided in me about her health condition and psychiatric diagnosis. She confirmed to me her truancy and falsification of excuses. She was ashamed of her depression or anxiety, so she didn't discuss the situation with either her parents or me.
Support, Interview, Cooperation with experts
In the first step, we agreed that I would talk to the teachers and allow her not to be tested in front of the whole class even without announcement and prior arrangement, as it causes her great anxiety. At the same time, as a school, we allowed her a higher % of absence. This solution helped for a while, but not enough. In the next phase, however, I already had the feeling that the student was making things up too much and that instead of trying to solve her situation, she was trying to use her diagnosis to make it easier at school. That's why I ignored further speeches and pleas for another, different and more forceful solution and told her to come to an agreement with the teachers herself on the terms, that I don't want to deal with it for her anymore. Later, the student's mother got involved in the situation and started to communicate the situation with the school principal, and they established an individual plan for her based on medical reports from a psychiatrist. This solution had a very positive effect on the student's performance and, paradoxically, on her relationship with her classmates and the class. I don't think she would have been able to finish high school if this solution hadn't happened.
17 let, 3. ročník SŠ
výtvarné umění, divadlo, literatura, sport
Záškoláctví
Výtvarná výchova a základy společenských věd, magisterský titul
Žákyně dlouhodobě nedocházela na hodiny, odcházela ze školy dřív, přicházela později. Omluvenky nosila pozdě či vůbec. Časem jsem začal mít podezření, zda-li si omluvenky nepíše sama. Toto chování začalo již ve 2. ročníku, avšak ne v takové míře, jako ve třetím. Jako třídní učitel žákyně jsem toto chování začal řešit - nejdříve se žákyní, později s rodiči, nakonec s ředitelem školy a všemi vyučujícími žákyně.
Žákyně je klidná, tichá, nemá ve třídě příliš kamarádů, je vyčleněná z kolektivu. Těžko říci, zda se vyčlěńuje sama, nebo ji vyčleńuje kolektiv. Myslím, že se jedná o kombinaci. V humanitních předmětech je nadprůměrná, v přírodních vědách naopak mírný podprůměr. V hodinách je klidná, domácí práce odevzdává včas.
Jako první krok v řešení situace jsem zvolil rozhovor se žákyní, kdy jsem si ji pozval k sobě do kabinetu, abychom měli soukromí a cítila se bezpečně. Nechtěl jsem situaci řešit před třídou, nebo vzhledem ke věku žákyně s rodiči dříve, než s ní. V rozhovoru se mi svěřila se svým zdravotním stavem a psychiatrickou diagnózou. Potvrdila mi své záškoláctví i falšování omluvenek. Za své depresivní či úzkostné stavy se styděla, proto situaci neřešila ani s rodiči, ani se mnou.
V prvním kroce jsme se domluvili, že si promluvím s vyučujícími a umožníme jí, aby nebyla zkoušená před celou třídou ani bez ohlášení a předešlé domluvy, jelikož jí to způsobuje silné úzkosti. Současně jsme jí jako škola umožnili vyšší % absence. Toto řešení chvilkově pomohlo, avšak ne dostatečně. V další fázi jsem už měl ale pocit, že si žákyně příliš vymýšlí a že se místo snahy řešit svoji situaci snaží využít své diagnózy k tomu, aby si ve škole ulevila. Proto jsem další promluvy a prosby k dalšímu, jinému a ráznějšímu řešení ignoroval a řekl jí, ať se případně sama domluví s vyučujícími na podmínkách, že to za ni nechci nadále řešit. Později se do situace zapojila matka žákyně a začala situaci komunikovat s ředitelem školy a stanovili jí individuální plán na základě lékařských zpráv od psychiatra. Toto řešení se velmi kladně projevilo na prospěchu žákyně a paradoxně i na jejím vztahu ke spolužákům a ke třídě. Myslím, že pokud by nedošlo k tomuto řešení, nebyla by schopna ukončit střední školu.