In the 6th grade, the student had health problems which, according to the class teacher, could be of a psychosomatic nature. In the 7th grade, right during her illness, two of her classmates sent messages on a social network that were not very nice. They were also supposed to start a group on the social network called "Stop the pupil".
There was an even number of boys and girls in the class. Based on this gender distribution, several groups were formed that did not pull together. The boys had their own group, while the girls had more groups - about three. So the girls didn't stick together, and sometimes gossiped about each other. The groups often met at one bench, and when someone left the chair, someone else took it, and the other girls wouldn't let anyone else in. The class therefore rejected possible bullying by female classmates. Several witnesses from the class said that all the girls were gossiping about each other and it was not unusual. The same goes for taunting, but the student always took it too personally. Her classmates' humor was different from hers, and she often got offended because of it. Several female classmates said that the student had her own sense of humor that no one but her understood. When one of the other classmates did not have the same opinion as the pupil, she immediately got angry. There were also comments on the student's outfit when she was wearing an older T-shirt. Gossip was not only present in the classroom, but continued into cyberspace - especially on Facebook, the social network and Instagram. However, no one in the class group knew about the sent messages, except for the student, her classmate and her classmate. The pupil was in the toilet at the time when the classmate was sending messages to the pupil from her mobile phone. The classmate has a lot of fun with the girls in the class and, among other things, also makes friends with the male and female classmates. As a student, she is quite offensive and gossips about other girls.
Violation of classroom/school rules, Verbal aggression, Bullying
After reporting the student's parents, due to possible psychological bullying, the school's prevention methodologist turned to the girls' class teacher, who selected individual classmates of the girls, and then interviews took place with them. At least two employees were always present during the calls - the school's prevention methodologist, an educational counselor and a class teacher. About a week later, the school's prevention methodologist contacted the pedagogical-psychological counseling center, where all the facts and messages sent on the social network were shared. The employee of the pedagogical-psychological consultancy did not believe that this was bullying and recommended further work with the class team, informing parents and strengthening the supervision of the class. The day after, a meeting was held with the parents of the pupil and fellow pupil, where the situation in the classroom was discussed. The parents agreed that the pupil is overly sensitive, tearful, regretful and abusive, and that the problem is on both sides. Another procedure for mapping relationships in the classroom was discussed. At the same time, it was agreed to work with the school psychologist in the classroom to help improve relationships in the classroom. About two weeks later, consultations took place with the school psychologist who worked with the class team. It was observed that there is a lack of mutual respect and little cohesion (grouping of the collective) in the class. Inappropriate behavior (teasing, gossiping, manipulative behavior, etc.) was also observed, but across the entire class. The target was not just one pupil or pupil, but it happened on both sides. These findings led to the conclusion that this is not psychological bullying towards the pupil. During class activities, which had the goal of uniting the collective, all students cooperated, except for one student and one classmate, who boycotted the activities. The student refused to cooperate with the psychologist and, according to her, she is fine in class and does not want to solve anything. The pupil's parents were also reluctant to cooperate with the psychologist. The pupil's parents also insisted on their original claim that it was psychological bullying, which the psychologist ruled out several times.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
The solution proposed by the psychologist (for the pupil to visit a psychologist) was rejected by the pupil's parents and they refused to entertain this solution. Now the situation is such that the student has fun with all her classmates, but the friendships may not be sincere. Most often, the student has fun with her "aggressors".
13 let, 7. třída
–
Magisterské (fyzika, matematika)
V 6. třídě žačka mívala zdravotní problémy, které podle třídního vyučujícího, mohly být psychosomatického charakteru. V 7. třídě, právě během nemoci, poslaly dvě její spolužačky zprávy na sociální síť, které nebyly příliš hezké. Dále měly údajně založit skupinu na sociální síti pod názvem „Zastavme žačku
Ve třídě byl vyrovnaný počet kluků a dívek. Na základě tohoto genderové rozložení se vytvořilo několik skupinek, které netáhly za jeden provaz. Kluci měli svoji skupinku, zatímco u dívek bylo těch skupinek vytvořeno více – cca tři. Děvčata tedy nedržela pohromadě, a občas se pomlouvala. Skupinky se často scházely u jedné lavice, a když někdo opustil židli, tak ji někdo jiný zasedl a ostatní děvčata už nikoho dalšího nepustila. Třída tedy odmítla možnou šikanu ze strany spolužaček. Několik svědků ze třídy řeklo, že všechna děvčata se navzájem pomlouvají a není to nic neobvyklého. Stejně tak posmívání, ale žačka si to brala vždy až příliš osobně. Humor spolužaček byl odlišný než u žačky a často se kvůli tomu urážela. Několik spolužaček řeklo, že žačka má svůj vlastní humor, který nikdo, kromě ní, nechápe. Když někdo jiný ze spolužáků neměl stejný názor jak žačka, tak se hned naštvala. Docházelo také ke komentování oblečení žačky, když měla nějaký starší tričko na sobě. Pomlouvání nebylo přítomné pouze ve třídě, ale pokračovalo do kyberprostoru – zejména na Facebook, sociální síti a Instagram. Ovšem o zaslaných zprávách nikdo ve třídním kolektivu nevěděl, kromě žačky, spolužačky a spolužačky. Žačka v době, kdy spolužačka posílala zprávy žačce z jejího mobilního telefonu, byla na záchodě. Spolužačka se dost baví s děvčaty ve třídě, a mimo jiné se kamarádí také s žačkou a spolužačkou. Stejně jako žačka je dost urážlivá a pomlouvá ostatní děvčata.
Po nahlášení rodičů žačky, kvůli možné psychické šikaně, se školní metodik prevence obrátil na třídního vyučujícího dívek, který vytypoval jednotlivé spolužáky a spolužačky dívek a následně proběhly s nimi hovory. U hovorů byly přítomny vždy alespoň dva zaměstnanci – školní metodik prevence, výchovný poradce a třídní vyučující. Asi o týden později školní metodik prevence kontaktoval pedagogicko-psychologickou poradnu, kde byla sdělena všechna fakta a zprávy zaslané na sociální síti. Pracovník pedagogicko-psychologické poradny se nedomníval, že se jedná o šikanu a doporučil další práci se třídním kolektivem, informování rodičů a posílení dozoru u třídy. Den poté proběhlo jednání s rodiči žačky, spolužačky a spolužačky, kde byla probírána situace ve třídě. Rodiče se shodli na tom, že žačka je příliš přecitlivělá, plačtivá, lítostivá a urážlivá, a že problém je na obou stranách. Byl projednán další postup mapování vztahů ve třídě. Zároveň byla odsouhlasena spolupráce se školním psychologem ve třídě, aby pomohl zlepšit vztahy ve třídě. Asi o dva týdny později probíhaly konzultace se školním psychologem, který pracoval se třídním kolektivem. Bylo vypozorováno, že ve třídě chybí vzájemný respekt a malá soudržnost (skupinkování kolektivu). Nevhodné chování (posměšky, pomluvy, manipulativní chování atd.) bylo taktéž vypozorováno, ale napříč celou třídou. Terčem nebyl pouze jeden žák nebo žačka, ale docházelo k tomu oboustranně. Tyto poznatky vedly k tomu, že se o psychickou šikanu vůči žačce nejedná. Při třídních aktivitách, které měly za cíl sjednotil kolektiv, všichni žáci spolupracovali, kromě žačky a spolužačky, které bojkotovaly aktivity. Žačka odmítala spolupráci s psychologem a podle sých slov je ji ve třídě dobře a nic nechce řešit. Ke spolupráci s psychologem se odmítavě postavili i rodiče žačky. Rodiče žačky také trvali na svém původním tvrzení, že se jednalo o psychickou šikanu, což ovšem psycholog několikrát vyloučil.
Řešení, která navrhovala psycholožka (aby žačka navštěvovala psychologa), bylo rodiči žačky odmítnuto a o tomto řešením se odmítali bavit. Nyní je situace taková, že se žačka se všemi spolužačkami baví, ale kamarádské vztahy nemusí být upřímné. Nejčastěji se žačka baví se svými „agresorkami