This event took place early in my teaching career. It was the 29th of June, the day before the report card, and I had to collect textbooks from the students in my class. One student liked the geography atlas, so she decided not to return it to me. She told me that she didn't have it with her, but I saw that she had it with her on the bench. I repeatedly asked her to return it to me, however, throughout our conversation she said that she did not have it with her and that she could not return it.
A ninth-grade elementary school student, extroverted, self-confident, frequent adolescent scenes, disrespectful of rules, went to school, was reprimanded by the school principal.
Physical aggression, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
asked her several times to return the atlas to me. After some time I ran out of patience, so I said we will go to see the headmistress. So we went to the principal's office, I accurately described the situation to the principal, and the student finally returned the atlas. However, I still did not consider the situation resolved. That same day, the pedagogical council was held and I demanded that this student get a two in behavior. For that, it was necessary that the teaching body voted for this decision, which happened and I was satisfied with this solution.
Interview, Cooperation with experts
The second day, June 30, was the handing over of certificates. I handed over the student's report card with the belief that she had a two in behavior, as we agreed at the meeting. After a while, she came to me excited that she got a first in behavior. I didn't understand how that was possible. In the end, the director made a different decision than what we agreed on at the meeting. I remember it turned me on a lot at the time. After graduating from school, the student came back to me several times, I was her favorite teacher. She managed to graduate from college and travel to a lot of countries, so she seems to be doing quite well.
15 let, 9. ročník
hudba
Mgr., matematika (SŠ), tělesná výchova (SŠ)
Od začátku roku se ve třídě žák choval agresivně. Několikrát se zapojil do rvaček, ostatní děti se mu vyhýbaly s tím, že je zlý. Jeho chování vůči ostatním dětem opakovaně vedlo k úrazům a pláči. Například se několikrát zapojil do různých her, ale jak hra postupovala a on prohrával, pokusil se měnit pravidla ve svůj prospěch. Bíval své spolužáky při situacích, kdy s ním nesouhlasili nebo jen tak bez žádného vážného důvodu – prostě k nim přišel a zaútočil. Když se ho učitelka zeptala na důvod, vždycky si vymyslel, že mu ostatní nějak ubližují a on se jen bránil. Zřídka se účastnil skupinových her. Když byl pozván, aby se přidal, odpověděl: 'To je hloupost' nebo 'Nesnáším to' nebo 'Nemusím'. Místo toho chodil po třídě a nezdálo se, že by se zajímal o nějakou konkrétní aktivitu. Nebo šel blízko kruhu, kde seděli ostatní děti a začal je vyrušovat. Někdy, když se zdálo, že pozorně sleduje skupinové diskuse, vykřikl své myšlenky nebo protesty.
Žák je často podrážděný, účastní se rvaček s jinými dětmi a během přestávek bývá často drzý na učitele, kteří dohlíželi na chodbě. Učitel navrhl absolvovat úplné fyzické vyšetření lékařem. Rodiče ho vzali k jejich dětskému lékaři. Lékař řekl, že je žák zdravý a jen je 'jedním z mnoha hyperaktivních dětí moderního světa'. Doporučil, aby se žák co nejvíce vyhýbal sladkostem a měl vyváženější stravu.
Diagnóza chování byla extrémně blízká popisu dětského chování, když není splněna jedna nebo více emočních potřeb: 'U všech pěti těchto extrémních forem chování pozorovatel v blízkosti dítěte zaznamenává napětí, absence tohoto vnitřního pocitu pohody.' Navíc se zdá, že všechny tyto druhy chování narušují učení. Dítě nadále reaguje na své podněty s malou racionalitou.
Žák byl shledán zatíženým emočními problémy. Agresivně reagoval v situacích s dětmi, učiteli a při úkolech. Děti ho ignorovaly, protože ho považovaly za zlého. Rozhodl se zůstat sám, když se skupiny shromáždily kvůli osnovám nebo zábavným aktivitám. Odtáhl se od projevu náklonnosti učitele. Většinu času vypadal nešťastně. Jeho chování bylo pozorováno také u jiných dětí jeho vrstevnické skupiny. U něj však byla frekvence a intenzita chování mnohem větší. Matka se snažila synovi porozumět a pomoct mu, ale jeho otec řekl, že není vůči všem těmto 'věcem' nejskeptičtější a že jedinou metodou, která skutečně fungovala, byl trest a vše ostatní byla ztráta času.