The first big speeches started in the third grade. Right after the first lesson in September, when the children and the teacher discussed the rules and went to the gym. The 'boring' journey was complemented by jumps from about 10 steps, riding along the railing. In the gym, the teacher compared his behavior to a wild animal. He jumped, flew uncontrollably all over the gym without any instinct for self-preservation and without any respect for the given rules of safety. His behavior made him dangerous both to himself and to those around him. Even returning from class back to class was not as it should be. He considered jumping out and climbing the mesh of the dressing rooms as a completely normal release, he found no problem, no guilt in it, he took it as personal entertainment. After he climbed for the umpteenth time on the upper wall of the wardrobe sector and refused to listen to the teacher, his behavior was noticed by a passing experienced teacher with many years of experience, who had known the boy and his behavior since the first grade from the afternoon club. Only after her insistence did the boy slow down and partially realize his behavior, as he did not perceive his actions as something bad. Indiscipline in classes and during breaks did not subside. The new class teacher learned to manage his emotions and outbursts by negotiation, and over time the boy began to respect and trust her. Disciplinary problems always increased during breaks, he did not respect the teacher's supervision. Another significant incident was the physical attack of a student from the next class, while solving the situation, he began to verbally abuse a foreign teacher, he felt no guilt. He locked himself in the toilet, from where even the summoned class teacher, who by this time had been able to 'coach' the pupil, could not get him out. The boy was only scared when his father was called to the school. After a short time, the mother also arrived and the boy began to cooperate. Another turning point occurred again in the fifth grade when the class teacher and other teachers changed again. The boy did not find trust in them, so conflicts began to occur again more and more often. The boy was no longer just hyperactive, he also became very vulgar and rude to teachers and classmates. The school was unable to solve this situation in any way, the boy was unable to come to any agreements, arrangements, talks, in short, nothing worked. Therefore, after the fifth grade, the boy left school and transferred to a nearby school, which he also soon left (after about a year) with the same disciplinary problems. He chose an alternative course of education, in a distant city, where his parents drove him every day, despite a quality quantitative education directly in their place of residence.
He was simply a boy with the appearance of an angel and the body of a devil. A third grader with no instinct for self-preservation with incredible strength and energy. He had a problem with adults, it was difficult for me to communicate with them. He partially recognized their authority, but in a fit of aggression he did not pay attention to any posts, which is why many school employees had a difficult time with him. The boy did not find trust in the school staff easily, he trusted only his teachers and did not respect other teachers. He got along well with his classmates, was friendly, liked to tell stories to children and was willing. The children were neutral about his behavior, his behavior (riding the railing, jumping from 10 steps, climbing everywhere) did not particularly outrage them, but they did not please them either. He had a positive relationship with his peers, he only had if he wanted to, he could also be an insidious member of the class collective, when he mocked and was rude. The boy was already the third son in the family, but the two older brothers were already adults, so they did not live in the same household with the boy. The parents had a child at a later age (44 years). From which arose a certain parental benevolence, and the mother's behavior towards her son was not adequate considering his nature. A stay-at-home mom, she worked only part-time in her husband's company, devoting all her free time to the boy. She fulfilled all his wishes, he had an incredible amount of free time activities that he continuously liked and then disliked, so his rings alternated according to his current settings. Mom fulfilled all the requests that he was passionate about, so that at least for a moment she would have peace and the boy would be busy. She was ashamed of her son and sometimes worried about him, that something might happen to him and that he wouldn't do something 'again'. She was aware of her son's wild nature, despite the fact that he was the youngest of the family. 'Jesus Christ teacher, what did that crook do again, what happened again?!' was one of the classic sentences that my mother used to start conversations with the teacher. The father, a busy businessman, knew about the disciplinary incidents at school only indirectly from his wife, who covered for the boy in all his problems and tried to erase them. After an incident at school (boy locked in the toilet) and a conversation with the class teacher, he changed his approach to education and began to take more interest in his son, which benefited the boy.
Emotional outbursts, Physical aggression, Nonverbal disruption of lessons, Violation of classroom/school rules
Dialogues with pupils and parents, agreeing on school rules. After the first incidents, in cooperation with both parents, the educational problems stopped, and she cooperated with the class without any problems, she managed minor conflicts with her friends. In the 4th year, the situation was without major transgressions. The turning point occurred again in the 5th grade, when there was a change of class teacher and different teachers for different subjects. The aggressive nature of the boy began to manifest again in a stronger degree, including vulgarities towards teachers.
Interview
In the third grade, it was possible to negotiate with the boy, but later it didn't help either. It was impossible to negotiate with the boy in the short term, any solution was a long-distance run in the order of months.
9 let, 3. Ročník
Lyžování a snowboard  sjezdové, vodní, skoky na lyžích)  Kytara, flétna  Kreslení  BMX, skate, trial  Potápěčské kurzy  Seskoky padákem
Učitelství pro 1.stupeň ZŠ
První velké projevy začaly ve třetí třídě. Hned v září po první hodině, kdy si děti společně s paní učitelkou řekly pravidla a vydaly se do tělocvičny. 'Nudnou' cestu doplňovaly skoky cca z 10 schodů, jízda po zábradlí. V tělocvičně jeho chování paní učitelka přirovnala k divé zvěři. Skákal, lítal neukočírovatelně po celé tělocvičně bez pudu sebezáchovy a bez jakéhokoli respektování daných pravidel bezpečnosti. Svým chováním byl nebezpečný jak sobě, tak svému okolí. Ani návrat z hodiny zpět do třídy nebyl tak, jak by se slušelo a patřilo. Vyskakování a šplhání po pletivu šaten považoval za zcela normální odreagování, neshledával v tom žádný problém, žádnou vinu, bral to jako osobní zábavu. Poté, co vylezl již po několikáté na horní stěnu šatního sektoru a paní učitelku ne a ne poslechnout, si jeho chování všimla i kolemjdoucí zkušená vychovatelka s dlouholetou praxí, která chlapce a jeho chování znala již od první třídy z odpolední družiny. Až po jejím naléhání chlapec zbrzdil a částečně si uvědomil své chování, jelikož on své činy nevnímal jako něco špatného. Nekázeň v hodinách i o přestávkách neustupovala. Nová třídní učitelka se jeho afekty a úlety naučila zvládat domluvou a postupem času ji chlapec začal respektovat a důvěřoval jí. Kázeňské problémy narůstaly vždy o přestávkách, nerespektoval učitelský dozor. Dalším podstatným incidentem bylo fyzické napadení žáka z vedlejší třídy, při řešení situace cizí paní učitelku začal hrubě slovně napadat, necítil žádnou vinu. Zamkl se na toaletě odkud ho nedostala ani přivolaná třídní učitelka, která do této doby dokázala žáka 'ukočírovat'. Chlapec se zalekl až přivolání otce, kterého do školy zavolali. Po krátké době dojela i matka a chlapec začal spolupracovat. Další zlom nastal opět v páté třídě při další změně třídního učitele i dalších vyučujících. K nim si nenašel chlapec důvěru, tudíž ke konfliktům začalo opět docházet častěji a častěji. Chlapec už nebyl pouze hyperaktivní, začal být i silně vulgární a hrubý k vyučujícím i ke spolužákům. Tuto situaci už škola nedovedla nijak řešit, chlapec nebyl schopný přistoupit na žádné dohody, domluvy, promluvy, zkrátka nezabralo nic. Proto po pátém ročníku chlapec školu opustil a přestoupil na nedalekou školu, kterou se stejnými kázeňskými problémy brzy také opustil (asi po roce). Vybral si alternativní směr vzdělání, v dalekém městě, kam ho rodiče dennodenně vozili i přes kvalitní kvantitativní vzdělání přímo v jejich místě bydliště.
Byl to zkrátka kluk se vzhledem anděla a tělem ďábla. Třeťák bez pudu sebezáchovy s neskutečnou sílou a energií. Měl problém s dospělými, těžko se mi s nimi komunikoval. Částečně uznával jejich autoritu, ale v záchvatu agrese na žádné posty nedbal, proto s ním mělo spoustu zaměstnanců školy nelehké období. Důvěru si chlapec k zaměstnancům školy nehledal lehce, důvěřoval pouze svým vyučujícím a nerespektoval ostatní učitele. Se spolužáky vycházel dobře, byl kamarádský, rád dětem vyprávěl a byl ochotný. Děti se k jeho chování stavěly neutrálně, jeho chování (jízda po zábradlí, skoky z 10 schodů, šplhání všude, kde to jde) je nijak zvlášť nepobuřovalo, ale ani je netěšilo. Pozitivní vztah k vrstevníkům, měl pouze pokud chtěl, uměl být i zákeřným členem třídního kolektivu, kdy se vysmíval a byl hrubý. Chlapec byl již třetí syn v rodině, ale dva starší bratři byli již dospělý, tudíž nežili s chlapcem v jedné domácnosti. Rodiče měli dítě v pozdějším věku (44 let). Z čehož pramenila určitá rodičovská benevolence a jednání matky vůči synovi, nebylo adekvátní vzhledem k jeho povaze. Maminka v domácnosti, pracovala pouze na částečný úvazek ve firmě manžela, chlapci věnovala všechen svůj volný čas. Plnila mu veškerá jeho přání, měl neskutečné množství volnočasových aktivit, které si průběžně oblíbil a pak znechutil, tudíž se mu kroužky střídaly dle jeho aktuálního nastavení. Maminka plnila všechny požadavky, pro které se nadchnul, aby měla alespoň na chvilku klid a chlapec byl zaměstnán. Za svého syna se styděla a občas se o něho bála, aby se mu něco nestalo a aby 'zase' něco neprovedl. Divokou povahu syna si uvědomovala i přesto, že to byl benjamínek rodiny. 'Ježíši Kriste paní učitelko, co zas ten gauner provedl, co se zase stalo?!' byla jedna z klasických vět, kterou maminka začínala hovory s paní učitelkou. Otec, zaneprázdněný podnikatel, o kázeňských incidentech ve škole věděl pouze zprostředkovaně od své ženy, která chlapce ve všech problémech kryla a snažila se je zahladit. Po incidentu ve škole (chlapec zamčený na toaletě) a rozhovoru s třídní učitelkou změnil přístup k výchově a začal se o syna více zajímat, což chlapci prospělo.
Dialogy s žákem i s rodiči, domlouvání pravidel ve škole. Po prvních incidentech ve spolupráci s oběma rodiči výchovné problémy ustaly a s třídní bezproblémově spolupracoval, menší konflikty s kamarády zvládla. Ve 4. ročníku byla situace bez větších prohřešků. Zlom nastal opět v 5. třídě, kdy proběhla změna třídního učitele a různí učitelé na různé předměty. Znovu se začala projevovat agresivní povaha chlapce v silnější míře včetně vulgarismů vůči učitelům.
Ve třetí třídě šlo s chlapcem jednat domluvou, později již ani to nepomohlo. Krátkodobě se s chlapcem jednat nedalo, jakékoli řešení byl běh na dlouhou trať v řádech měsíců.