The student suffered from a moderate autism spectrum disorder and his behavior was extremely challenging for group teaching due to this diagnosis. When he came to class, he would take things that didn't belong to him, regardless of whether they were the children's or the teacher's, he simply took anything he liked. He behaved arbitrarily, he was not in control of his actions at all, so when something occurred to him as part of his work activities, he calmly tore a page, drew in a notebook, painted with a marker on the blackboard or on the wall, spat on the bench and smeared it. When he decided that he wasn't going to do something, he simply 'boiled' and didn't do it. But we were most worried about the children. The student boxed around, pushed children, stuck out his tongue at them, had a tendency to bite someone who was nearby. He also did it to children he more or less liked or liked - it was his way of winning over someone or trying to get some attention. He painfully gripped a new student's hand, once threw keys at me, verbally threatened the assistant to kill her. We somehow managed to defend ourselves, we predicted it, but the children didn't know how many times. The worst thing was that it happened when no one expected it - the children did not provoke him in any way. In short, he sometimes thought of something, and when everything was not according to his ideas, the slightest change occurred, it caused him discomfort and restlessness, and he could explode.
He got up, pushed the children into the table, climbed the desks, left the classroom. It was hard to get him to do something, to keep his attention. The boy was bigger for his age and, above all, inscrutable. He was shown to be capable of mastering regular subjects, but his maladaptive behavior was lowering his mental level. His mother warned us herself that the boy does not manage well in a team. He manifested himself aggressively in it, he also used physical force. I would say he never hurt intentionally, it was the nature of his disorder. However, he was idiosyncratic, he did not respect the rules and instructions, which terribly disturbed the teaching. He did not respond to strong words and prohibitions, the arrangement did not affect him much.
Diagnosis, Physical aggression, Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression
It helped when we said, for example, that we would call mom: that she wouldn't like it, that it would make her sad - he was able to say that a little. Then we even slightly 'threatened' the devil, we tried to scare him in some way. Then it helped quite a bit to deny him some advantage, for example we took away his favorite bus (a toy he had), and vice versa, when he succeeded or tried, he got it to play with. Sensitive work with motivation, reward and punishment system had a good effect on him. The walks were also good, when he was behaving very badly, we went for a walk with him in the corridor; the change of environment took its toll. When he did something wrong, we told him that it was wrong and also what was wrong and what we had to do in the situation (apologise, ask, thank...). Various instructions on how to react, how to behave... We showed each other these model situations. We tried it for about two or three months together, it was an adjustment period, but it didn't work out. Even the doctors often did not know what to do, they adjusted his medication a lot. It happened to us that he was very apathetic, tired, fell asleep on us, or, on the contrary, he was oversized. No day was the same with him. He also completed a diagnostic stay, which unfortunately did not help either...
(Disciplinary) Punishments, Disrespectful communication, Support, Transfer of student, Interview
So then we switched to homeschooling. It was the culmination of the fact that within the collective, teaching could not be implemented at all. He would have most needed the socialization that he missed the most, but it was not possible at any cost. I'm sorry we couldn't include him more, although we tried. In the end, though, it seemed to work pretty well in the home environment. Since there were no children, there were no major conflicts. The home education proved successful and he passed the exams with flying colors after the home preparation.
9 let, 2. třída ZŠ
Dopravní prostředky – policejní auta, sanitky, autobusy…
Vysokoškolské vzdělání, aprobace speciální pedagog
Žák trpěl středně těžkou poruchou autistického spektra a jeho chování bylo kvůli této diagnóze pro skupinovou výuku extrémně náročné. Při příchodu do třídy bral věci, které mu nepatřily, bez ohledu na to, jestli jsou to věci dětí, nebo učitele, bral zkrátka všechno, co se mu líbilo. Choval se svévolně, neměl vůbec svoje jednání pod kontrolou, takže když ho něco napadlo v rámci pracovních aktivit, klidně roztrhal stránku, čáral do sešitu, maloval fixou po tabuli nebo po zdi, plivnul na lavici a roztíral to. Když se rozhodl, že něco dělat nebude, tak se prostě 'šprajcnul' a nedělal to. Nejvíc jsme se ale báli o děti. Žák kolem sebe boxoval, strkal do dětí, vyplazoval na ně jazyk, měl tendenci třeba kousnout někoho, kdo byl poblíž. Dělal to i dětem, které měl víceméně rád nebo v oblibě - byla to jeho forma, jak si chtěl někoho získat, nebo se snažil o nějakou pozornost. Novému žákovi sevřel bolestivě ruku, po mně jednou hodil klíče, paní asistentce vyhrožoval slovně, že ji zabije. My jsme se nějakým způsobem dokázali bránit, předvídali jsme to, ale ty děti kolikrát nevěděly. Nejhorší bylo to, že se to dělo, když to nikdo nečekal - děti ho nijak, neprovokovaly. Zkrátka ho někdy něco napadlo, a když nebylo všechno podle jeho představ, nastala sebemenší změna, vyvolalo to v něm nepohodu a neklid a dokázal vybuchnout.
Vstával z místa, strkal dětem do stolu, lezl po lavicích, odcházel ze třídy. Bylo těžké přimět ho k nějaké činnosti, udržet jeho pozornost. Chlapec byl na svůj věk mohutnější a hlavně nevyzpytatelný. Ukázalo se, že je schopen zvládat běžné učivo, ale to, jak nepřizpůsobivě se projevoval ve svém chování, mu mentální úroveň snižovalo. Jeho maminka nás sama upozorňovala, že chlapec špatně zvládá kolektiv. Projevoval se v něm agresivně, používal i fyzickou sílu. Řekla bych, že nikdy neubližoval úmyslně, bylo to z podstaty jeho poruchy. Byl ovšem svérázný, nerespektoval pravidla a pokyny, což strašně narušovalo výuku. Na důrazná slova a zákazy nereagoval, domluva na něj moc nezabírala.
Pomáhalo to, když jsme třeba říkali, že zavoláme mamince: že se jí to nebude líbit, že z toho bude smutná - to si dal trošičku říct. Potom jsme třeba i lehce 'vyhrožovali' čertem, snažili jsme se ho nějakým způsobem vystrašit. Pak docela pomáhalo odepření nějaké výhody, třeba že jsme mu sebrali jeho oblíbený autobus (hračku, kterou měl), a zase naopak, když se mu něco povedlo, nebo se snažil, tak ji dostal, aby si s ním hrál. Dobře na něj působila citlivá práce s motivací, systém odměny a trestu. Dobré byly také procházky, když se choval velmi ošklivě, šli jsme se s ním projít na chodbu; změna prostředí zabrala. Když udělal něco špatně, řekli jsme mu, že je to špatně a také co je na tom špatně a co musíme v dané situaci udělat (omluvit se, poprosit, poděkovat...). Různé návody, jak zareagovat, jak se zachovat… Tyhle modelové situace jsme si ukazovali. Zkoušeli jsme to asi dva nebo tři měsíce společně, to byla přivykací doba, ale nedařilo se to. Ani lékaři si nevěděli často rady, hodně mu upravovali medikaci. Stalo se nám, že byl hodně apatický, unavený, pospával nám, anebo byl naopak předimenzovaný. Žádný den s ním nebyl stejný. Absolvoval i diagnostický pobyt, který bohužel také nepomohl…
Tak jsme potom přešli na domácí vzdělávání. Bylo to vyvrcholení toho, že v rámci kolektivu výuka vůbec nešla realizovat. On by právě nejvíc potřeboval tu socializaci, která mu nejvíc chyběla, ale za každou cenu to nebylo možné. Mrzí mě, že jsme ho nedokázali více začlenit, ačkoli jsme se snažili. Nakonec to však v domácím prostředí zřejmě fungovalo docela dobře. Tím, že tam nebyly děti, nedocházelo k žádným větším konfliktům. Domácí vzdělávání se osvědčilo a zkoušky po domácí přípravě zvládl na výbornou.