It was the only short circuit in my practice. It was still when I had an internship at a high school of pedagogy. It happened in the school club in the afternoon, when I was instructed by the teacher to take the children to change clothes and to go to the park to play games. Everyone changed in the changing room, only one student did not want to. So I coaxed him at first, tried techniques on him like: 'Come on, everyone is there and they'll be waiting.' It was such a time pressure. I also tried the reward of kicking with him or going for ice cream, but they're closing now, so let's make it. And the student kept sitting and nothing. He looked completely off, so it must have been deliberate ignorance. After he was silent for a while, he asked if I would stay in that class with him. I explained to him that no, that we had to go, and that everyone was waiting for us, because we were going out and no one was allowed to be here for cleaning. He pretty much heard that, reversed his strategy and asked if I would play chase in the corridor with him. I told him again that no, that we had to go and I handed him his outdoor clothing in a plastic bag. At that moment he stood up, put his hands on his hips and said: 'So you're not going to play with me?!' To that I answered him again that no, that we will go outside and play there..it was something along those lines.
The student comes from a large family, he had 4 siblings at the time and was the oldest of them. He went to school decently dressed, prepared and with supplies. He was a problem-free student and his academic results fully corresponded to this.
Physical aggression, Verbal aggression
And as the student stood with his hands on his hips, he stretched out his leg and kicked me in the shin with all his might. Well, and this action provoked my reaction. It was in an instant, and not even a second later he received a flying slap from my side. It wasn't a strong slap, it was a classic one. The student just stood there, wide-eyed and didn't know what was going on, so I told him to get changed and that we were actually going out and I would wait for him outside the door. It helped, he changed and went. He even wanted to hold my hand. In the end, it produced a positive result, but not so much for me. He was probably used to a harsher regime from home, because he reacted to the given situation without tears and you could see that it was nothing unusual for him. He probably wasn't used to negotiating, but straight to an instruction. If he did not fulfill it, a beating followed. But those are just my assumptions. I personally felt guilty and thought that when they found out at school, they would probably throw me out. I immediately confessed to another teacher in the park so that she would know. She reacted somewhat strangely, instead of yelling she understood me. She accepted it and said to be careful next time, that it shouldn't happen, but that she wouldn't make a big deal out of it if I was diligent and this was a heated situation. I went to tell the headmistress of their school that very day, if by any chance the student said it at home, let the management know about it. The principal reacted similarly to the teacher and was glad I told him. I then confessed to my head teacher at the secondary school where I studied, because I didn't feel good about it at all.
Physical intervention, Interview
From then on, the student started to like me, he was close to me, he wanted to play different games with me, he held my hand when we went out, he even offered to help by taking balls, circles and so on. We still meet today after so many years and he himself reports to me, it's nice on the other hand. Today, however, I would definitely handle the situation differently. Maybe it was just a hasty reflex at the time, because that kick really hurt. But I know it shouldn't happen. Since then I have been very careful about it.
1. třída, 7 let
Sport, kreslení
nMgr. obor Speciální pedagogika pro 2. stupeň a střední školy, Učitelství geografie pro střední školy
Byl to takový jediný zkrat za mou praxi. Bylo to ještě, když jsem měl praxe na střední škole pedagogické. Odehrálo se to ve školní družině odpoledne, kdy jsem dostal pokyn od vychovatelky, že mám odvést děti se převléct a že půjdeme do parku si hrát hry. Všichni se převlíkali v převlíkárně, jen jeden žák nechtěl. Tak jsem ho nejprve přemlouval, zkoušel jsem na něj techniky ve stylu: 'Pojď, všichni tam jsou a budou čekat.' Byl to takový časový nátlak. Zkoušel jsem i odměnu, že si pak s ním budu kopat nebo půjdeme na zmrzku, ale už zavírají, tak ať to stihneme. A žák furt seděl a nic. Díval se úplně mimo, takže to byla asi cílená ignorace. Po chvilce co mlčel, tak se zeptal jestli s ním zůstanu v té třídě. Já jsem mu vysvětlil, že ne, že musíme jít, a že na nás všichni čekají, protože se jde ven a nesmí tu nikdo být kvůli úklidu. Na to celkem slyšel, otočil strategii a ptal se, jestli si s ním zahraju honičku na chodbě. Já jsem mu opětovně řekl, že ne, že musíme jít a podal jsem mu v igelitce jeho úbor na ven. V tu chvíli se postavil, dal si ruce v bok a řekl: 'Takže ty si semnou hrát nebudeš?!' Na to jsem mu znovu odpověděl, že ne, že půjdeme ven a tam si můžeme hrát..bylo to něco v tom smyslu.
Žák pochází z velké rodiny, měl v té době 4 sourozence a byl nejstarší z nich. Chodil do školy slušně oblečený, připravený a s pomůckami. Byl bezproblémový žák a jeho studijní výsledky s tím plně korespondovaly.
A jak žák stál s těmi rukami v bok, tak napřáhl nohu a kopl mě do holeně vší silou. No, a tato akce vyvolala mou reakci. Bylo to v mžiku a ani ne během vteřiny mu přiletěla letmá facka z mé strany. Nebyla to nějak silná facka, taková klasická. Žák jen stál, měl vykulené oči a nevěděl co se děje, tak jsem mu řekl, ať se převleče, a že jdeme fakt ven a počkám ho za dveřmi. Pomohlo to, převlékl se a šel. Dokonce chtěl jít semnou za ruku. Ve výsledku to přineslo pozitivní výsledek, ale pro mě zas až tak ne. Byl nejspíš z domova zvyklý na drsnější režim, protože na danou situaci reagoval bez slz a šlo vidět, že to pro něj není nic neobvyklého. Asi nebyl zvyklý na domlouvání, ale rovnou na pokyn. Pokud jej nesplnil, tak následoval výprask. To jsou ale pouze mé domněnky. Já osobně jsem měl výčitky svědomí a říkal jsem si, že až se to dozví ve škole, tak mě snad vyhodí. Hned jsem se v parku přiznal jiné vychovatelce, aby to věděla. Reagovala poněkud zvláštně, místo řvaní mě pochopila. Přijala to a řekla, ať si na to dám příště pozor, že se to stávat nesmí, ale že z toho nebude dělat velkou věc, když jsem pilný a tohle byla vyhrocená situace. Šel jsem to říct hned ten den i ředitelce jejich školy, kdyby to náhodou žák řekl doma, tak ať o tom vedení ví. Ředitel reagoval podobně jako vychovatelka a byl rád, že jsem mu to řekl. Přiznal jsem se potom i u nás mému vedoucímu učiteli na střední škole, kde jsem studoval, protože jsem z toho neměl vůbec dobrý pocit.
Žák mě od té doby začal mít rád, měl ke mně blízko, chtěl semnou hrát různé hry, držel mě za ruku když jsme šli ven, nabízel se i s pomocí, že vezme míče, kruhy a tak. Potkáváme se i dnes po tolika letech a sám se ke mně hlásí, je to hezké na druhou stranu. Dnes bych ale situaci rozhodně řešil jinak. Možná to tehdy byla jen unáhlená reakce v reflexu, protože ten kopanec opravdu zabolel. Vím ale, že by se to stávat nemělo. Od té doby si na to dávám velký pozor.