Last school year, after returning to school from distance learning, I went to the classroom as an educational counselor to welcome the students, wish them a comfortable return to school and point out the possibility of consultations if they feel the need to talk to someone. On the same day, a student stopped me in the hallway asking if she could come and talk about something completely unrelated to school. With full support, I empathetically invited her to my office, where we agreed on five more meetings, always once a week. During the meeting, the girl gradually confided in me, for example, her fears about returning to school, because during distance education she had a fight with her friends from class and they stopped talking to her, and they didn't talk to her even after returning to school. Žačka felt unhappy, angry with herself, which she began to solve by self-harming. She also took out her feelings of anger on family members.
Žačka is an introvert who has problems establishing new contacts, does not feel comfortable in new situations and is a student with low self-esteem. Žačka became a student of the Prima A class at the age of eleven. She gradually integrated into the class. A classmate from the elementary school they both attended previously helped her integrate into the class. In class, her behavior was different from the others. She always demanded the same place in the classroom, she was the only one who repeatedly asked about parts of the material and teachers' instructions, she needed more time to work than others, she brought an extra large pencil case with colorful stationery to the classrooms, she did not like working in pairs or groups that she was not used to , every change threw her off.
Selfdestructive behaviour
During five meetings, I motivated the student to overcome her fear of re-establishing a relationship with classmates, we trained self-control techniques and prevention of escalated situations that could lead her to self-harm. We talked about the motive of the discord between her and her friends, which consisted in the fact that the girls gossiped among themselves, but in the end it was the student who was singled out from their 'girl' group who 'caught' it the most. We discussed how to take the first step to re-establish contact, for example by watching new series that the girls often talked about. I tasked the pupil to write in a diary every day what she succeeded in and to think of something positive during a fit of anger, take a deep breath and count to ten. I also suggested to the student the possibility of participating in the international project The Duke of Edinburgh's International Award, in which she would improve her chosen sport, skills, volunteering and finish this project with a team expedition.
Support, Interview
Žačka began to realize that it is important to always find something positive in every day, she was able to re-establish friendships with her friends and is open to her further development in new activities. This resulted in her overall calming down and outlook, so she no longer even has fits of rage.
14 let, kvarta
malování, sledování seriálů
Sebepoškozování,Emoční labilita
VŠ magisterské
V loňském školním roce po návratu do školy z distančního studia jsem jako výchovná poradkyně šla do třídy studenty přivítat, popřát pohodový návrat do školy a upozornit na možnost konzultací, pokud budou cítit potřebu si s někým popovídat. Žačka mě ten samý den zastavila na chodbě s dotazem, zda si může přijít popovídat o něčem, co úplně nesouvisí se školou. S plnou podporou jsem ji empaticky pozvala k sobě do kanceláře, kde jsme se i domluvily na dalších pěti setkáních, vždy jednou za týden. Během setkání se mi dívka postupně svěřila například s obavami z návratu do školy, protože se během distančního vzdělávání pohádala s kamarádkami ze třídy a ony se s ní přestaly bavit, nebavily se ani po návratu do školy. Žačka se cítila nešťastná, naštvaná na sebe, což začala řešit sebepoškozováním. Své pocity vzteku si vybíjela i na členech rodiny.
Žačka je introvert, který má problémy s navazováním nových kontaktů, necítí se dobře v nových situacích a je student s nízkým sebevědomím. Žačka se stala studentkou třídy Prima A ve svých jedenácti letech. Do třídy se postupně začlenila. Se začleněním do třídy jí pomohla spolužačka ze základní školy, kterou obě dříve navštěvovaly. V hodinách se svým chováním lišila od ostatních. Vyžadovala vždy stejné místo v učebně, jako jediná se opakovaně ptala na části látky a instrukce vyučujících, na práci potřebovala více času než ostatní, do učeben si přinášela extra velký penál s barevnými psacími potřebami, nerada pracovala ve dvojicích či skupinách, na které nebyla zvyklá, každá změna ji rozhodila.
Během pěti setkání jsem žačku motivovala k překonání obavy ze znovunavázání vztahu se spolužáky, trénovaly jsme techniky sebeovládání a předcházení vyhrocených situací, které by ji mohly vést k sebepoškozování. Povídaly jsme si o motivu nesváru mezi ní a jejími kamarádkami, který spočíval v tom, že holky se mezi sebou pomlouvaly, ale nakonec to nejvíce 'schytala' žačka, kterou vyčlenily z jejich 'holčičí' skupiny. Probraly jsme, jak udělat první krok k znovu navázání kontaktu, např. skrz sledování nových seriálů, o kterých si holky často povídaly. Žačku jsem zaúkolovala, aby si každý den psala deník, co se jí povedlo a při návalu vzteku myslet na něco pozitivního, zhluboka se nadechnout a napočítat si do deseti. Žačce jsem rovněž navrhla možnost participace na mezinárodním projektu The Duke of Edinburgh’s International Award, ve kterém by se zdokonalovala ve zvoleném sportu, dovednosti, dobrovolnictví a tento projekt by zakončila týmovou expedicí.
Žačka si začala uvědomovat, že je důležité vždy si najít něco pozitivního na každém dni, dokázala znovu navázat přátelství s kamarádkami a je otevřena svému dalšímu rozvoji v nových činnostech. Došlo tak k jejímu celkovému zklidnění a nadhledu, tudíž ji už ani nepřepadávají návaly vzteku.