Already in the first grade, I noticed small nuances in my students' social behavior, but I knew that the big reason was the fact that the children spent a significant amount of time at home in quarantine instead of socializing in kindergarten, especially during such an important period such as preschool age. However, this student of mine began to deviate quite a bit, and as time went on, problems began to arise with him. I repeatedly heard from other children how the student did something, took something from someone, or said unpleasant things to someone. Suing is of course something that I try to teach children not to do, but at the beginning of the first grade they mainly get to know the children and we are not so clear about the rules yet, because I am talking about the first weeks of school. So I started to observe his behavior more and noticed the situations he does, such as a more aggressive reaction to classmates.
The student also did things that he subsequently denied, or invented situations that did not occur at all. The student comes from a complete family, was born in Ukraine, but has been growing up in the Czech Republic since childhood. He likes to read, do karate and go to nature. He has no siblings and had no problems in society from his parents. However, as the pupil and his peers were significantly affected by the lockdown, he spent the preschool year at home. However, his family environment did not appear to be problematic, after talking with his mother, I thought that his parents paid enough attention to him, so the problem arose in the first grade when he started school and among a team that he was not used to, and because of this, they most likely began to manifest his behavioral disorders.
Emotional outbursts, Physical aggression, Lying and cheating, Violation of classroom/school rules, Verbal aggression
When I started to notice the student's behavior, at first I dealt with it only with him and tried to teach him the right behavior in the team, but the lying and disagreements kept repeating and I contacted his parents, who pointed out the problems and met with them. After mutual agreement and my recommendation, we made an appointment with a psychologist. The first session was successful and the student started visiting the psychologist regularly. It was the first possibility that could find the reasons why the student behaves like this and, above all, help him to stop it.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
As the pupil is still very young, we probably started dealing with his behavior at the right time. After repeated visits to the psychologist and the application of various procedures within my lessons, such as group games to bring the collective together or group work in subjects, his behavior improved significantly and the student stopped lying and began to value things and his classmates more. In this way, it was gradually possible to correct the pupil's behavior, which was most likely due to the remote preschool age and also due to the lack of socialization before starting school. Until now, it sometimes happens that the student does not behave quite correctly, but it cannot be compared to the behavior I observed at the beginning of the first grade.
7 let, 2. ročník
čtení, příroda, karate
Lhaní,Agrese
Vysokoškolské, titul - Mgr.
Již v první třídě jsem u svých žáků pozorovala drobné nuance co se týče sociálního chování, avšak věděla jsem, že velkým důvodem je fakt, že děti strávily zásadní čas doma v karanténě místo toho, aby se socializovaly v mateřské škole, hlavně v tak důležitém období jako je předškolní věk. Tento můj žák se však začal dost vymykat a postupem času s ním začaly být potíže. Opakovaně jsem od ostatních dětí poslouchala, jak žák něco provedl, někomu něco vzal, či někomu říkal nehezké věci. Žalování je samozřejmě věc, kterou děti snažím učit nedělat, avšak na začátku první třídy se s dětmi hlavně seznamují a v pravidlech ještě nemáme tolik jasno, jelikož se bavím o prvních týdnech školy. Začala jsem tedy jeho chování více pozorovat a všímala jsem si situací, které dělá, jako bylo například agresivnější reakce na spolužáky.
Žák také dělal věci, které následně popíral, nebo si vymýšlel situace, které vůbec nenastaly. Žák pochází z úplné rodiny, narodil se na Ukrajině, avšak od dětství vyrůstá v České republice. Rád si čte, dělá karate a chodí do přírody. Nemá sourozence a ze strany rodičů neměl žádné problémy ve společnosti. Jelikož se však žáka a jeho vrstevníků výrazně dotkl lockdown, trávil předškolní rok doma. Jeho rodinné prostředí se však nejevilo jako problematické, po rozhovoru s matkou mi přišlo, že se mu jeho rodiče věnovali dostatečně, problém tedy nastal v první třídě s nástupem do školy a mezi kolektiv, na který nebyl zvyklý, a díky tomu se nejspíše začaly projevovat jeho poruchy v chování.
Když jsem si začala chování žáka všímat, nejdříve jsem to řešila pouze s ním a snažila jsem se ho naučit správnému chování v kolektivu, jenomže lhaní a neshody se opakovaly a kontaktovala jsem jeho rodiče, které jsem upozornila na problémy a setkala se s nimi. Po vzájemné domluvě a mému doporučení jsme sjednali schůzi s psychologem. První sezení se osvědčilo a žák začal pravidelně navštěvovat psychologa. Byla to taková první možnost, která by mohla najít příčiny, proč se takhle žák chová a hlavně mu pomoct, aby to přestalo.
Jelikož je žák ještě ve velmi mladém věku, nejspíše jsme jeho chování začali řešit ve správný čas. Po opakovanému docházení k psychologovi a aplikaci různých postupů v rámci mých vyučovacích hodin, jako byly skupinové hry na sblížení kolektivu či skupinová práce v předmětech, se jeho chování výrazně zlepšilo a žák přestal lhát a začal si více vážit věcí a svých spolužáků. Postupně se tak tedy podařilo napravit chování, které měl žák nejspíše právě kvůli distančnímu předškolnímu věku a také kvůli nedostatku socializace před nástupem do školy. Do teď se občas stane, že se žák nezachová úplně správně, avšak nedá se to srovnat s chováním, které jsem pozorovala na začátku první třídy.