consider myself an experienced teacher who was able to solve a number of painful and initially difficult situations during my professional life. This situation happened in my own classroom. This year they are already in sophomore year and I am their classmate for the second year. When the student entered our school, I perceived her as a quiet and orderly girl, rather introverted, but friendly. She always liked to be involved in all activities, even if she didn't have to and didn't really want to be the center of attention. Her benefit was and is quite average. She is doing a little better in natural sciences, while I see some problems in languages. I never noticed that she had problems with classmates or teachers. She was always willing to solve everything and communication with her parents never got stuck in any way. All in all, I would probably describe her as a calm girl who does not get involved in any conflicts and tries to function as well as possible in the school environment. I started to notice the change already in May 2022, i.e. at the end of the first year. The student started going to school very unprepared, she often lacked teaching aids and was not even prepared for exams and any tests. I also started to notice her neglected appearance. To tell the truth, she caught my attention first. She always took care of herself, tried to walk as well-groomed as possible, like any girl her age. However, she often wore the same clothes for several days in a row, untidy greasy hair, very often smelled bad, and overall she didn't make a very good impression. As far as class readiness is concerned, it has deteriorated in all subjects and other teachers have very often confronted me about this situation. Another problem was the deterioration of her behavior. She became more rude to teachers, snapping and refusing to work. Her relationship with her classmates was also changing. A number of them made comments about her appearance and picked on her out of place, which I always found shocking when I witnessed it. I also spoke to them personally and asked them to keep their comments out of the way. Of course, the student returned it to them and there were a number of arguments and conflicts that were the order of the day. Since I was starting to suspect that something was probably going on and such a drastic change is not usual for this type of student, I tried to observe more how the student behaves in the classroom environment. Unfortunately, I didn't notice anything other than the previously mentioned deviations and I was a bit at a loss as to what to do next. However, at the end of May, a strange event happened, when three of my students, that is, my fellow students, came to my office. They started telling me that they noticed that the student very often eats the plaster and brickwork in the classroom when she thinks no one is seeing her. This completely shocked me. The mother of one of the three girls (a girl) is a doctor. The girl discussed it with her mother at home until they came to the conclusion that it is most likely a disease called pika, in which the sufferer eats objects without nutritional value such as plaster, hair, stones, glass, etc. I was also told that she very often vomits on the toilet and also eats almost nothing. In the gym, they also noticed numerous bruises on her hands and that she had lost a lot of weight. That was absolutely crazy information for me.
have already outlined the pupil's history in the previous paragraph when describing the situation. I would only add that she lives with both parents as their only daughter. They never seemed conflicted or problematic. More about the family history is not known.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Selfdestructive behaviour
Since it was the first time in my life that I was faced with such a difficult situation concerning my student, I was aware that every step by the wayside could have a fatal impact on such a sensitive topic. I therefore decided to consult the school psychologist. She was very happy that I went to see her first. She decided to talk to the girl alone. Žačka was invited to see a psychologist the very next day, who, after a long conversation, came to the conclusion that the girl most likely suffers from bulimia, has suicidal tendencies and extensive depression. Subsequently, I invited the parents of the students to the school, where we discussed it only with the four of us (me, the psychologist and the parents). The parents were very surprised, but they themselves mentioned that they had noticed changes in behavior, but attributed it only to her age. Subsequently, the pupil was also invited. The girl herself was very unhappy, but the positive thing about it was that she wants to fight it and is inclined to any solution. That made the whole situation a lot better. but also the support she received from her parents. Žačka was sent for a series of examinations, where she was indeed diagnosed with pica disease, bulimia and a number of psychological problems associated with it. The girl was hospitalized and treatment began.
Support, Interview, Cooperation with experts
Even after the start of the new school year, the girl is still hospitalized, but the treatment is going very well. The pupil receives a lot of support from her classmates and they are constantly in touch with her. Her communication with the teachers has also improved and she is also showing a great effort to get everything back on track. The student has a special teaching plan, so she continues her studies. She would probably transition to outpatient treatment very soon, but would continue to remain in the home environment. According to the doctors, everything was apparently caught at the beginning of all the problems, which is why the whole improvement is relatively fast. I consider my actions to be correct and I am very happy about the chosen procedure during the solution. The situation was very complicated and the whole thing was able to take place relatively calmly thanks to the cooperation of the whole family.
16 let, kvinta
Knihy, jezdectví
Lhaní,Nepracovitost,Emoční labilita,Agrese
Mgr., Čj, Ov
Sama sebe považuji za zkušeného pedagoga, který dokázal vyřešit řadu strastiplných a zprvu nelehkých situací během svého profesního života. Tato situace se odehrála v mé vlastní třídě. Tento rok jsou už ve druháku a já jsem tedy jejich třídní už druhým rokem. Když žačka nastoupila na naši školu vnímala jsem ji jako tichou a spořádanou dívku spíše introvertní, ale přátelskou. Vždy se ráda zapojovala do všech aktivit, i když nemusela a vlastně ani nechtěla být středem pozornosti. Její prospěch byl a je celkem průměrný. O něco lépe jí jdou přírodní vědy, zatímco v jazycích pozoruji jisté problémy. Nikdy jsem si nevšimla, že by měla problémy se spolužáky nebo s vyučujícími. Vždy byla ochotná vše vyřešit a ani komunikace s rodiči nikdy žádným způsobem nevázla. Kol a kolem, nejspíš bych ji označila za klidnou dívku, která se neplete do žádných konfliktů a snaží se co nejlépe fungovat ve školním prostředí. Změnu jsem začal pozorovat již v květnu 2022, tedy na konci prvního ročníku. Žačka začala chodit do školy velmi nepřipravená, často jí chyběly učební pomůcky a nebyla připravená ani na zkoušení a žádné testy. Začala jsem si všímat i jejího zanedbaného zevnějšku. To mě, abych řekla pravdu, upoutala jako první. Vždy o sebe pečovala, snažila se chodit co nejvíce upravená, asi jako každá dívka v jejím věku. Nicméně často nosila i stejné oblečení několik dní po sobě, neupravené mastné vlasy, velmi často šel cítit také zápach a celkově nebudila moc dobrý dojem. Co se připravenosti na hodiny týká, zhoršila se ve všech předmětech a jiní učitelé mě velmi často s touto situací konfrontovali. Dalším problémem bylo zhoršení jejího chování. Začala být více drzá k učitelům, odsekávala a odmítala pracovat. Také její vztah ke spolužákům se měnil. Řada z nich měla poznámky na její vzhled a nemístně si ji dobírali, což jsem vždy, když jsem toho byla svědkem zarazila. Také jsem s nimi mluvila osobně a prosila jsem je, aby si své komentáře nechali od cesty. Samozřejmě žačka jim to vracela a docházelo k řadě hádek a konfliktů, které byly na každodenním pořádku. Jelikož jsem začínala tušit, že se nejspíše něco děje a taková razantní změna není u žačky tohoto typu obvyklá, snažila jsem se více pozorovat, jak se žačka chová ve třídním prostředí. Bohužel jsem nic nezpozorovala, než již dříve zmíněné odchylky a byla jsem trochu v koncích, jak dál. Nicméně koncem května se stala zvláštní událost, kdy za mnou do kabinetu přišly tři moje žačky, tedy spolužačky žačky. Začaly mi vyprávět, že si všimly, že žačka velmi často pojídá omítku a zdivo ve třídě, když si myslí, že ji nikdo nevidí. To mě dokonale šokovalo. Matka jedné ze tří dívek (dívka) je lékařkou. Dívka to s matkou doma probrala až došly k závěru, že se nejspíše jedná o nemoc zvanou pika, při níž postižený pojídá předměty bez nutriční hodnoty jako právě omítku, vlasy, kamínky, sklo atd. Také mi bylo řečeno, že velmi často chodí zvracet na záchod a také prakticky skoro nic nejí. V tělocviku si také všimly četných ranek na rukách a toho, že velmi zhubla. To pro mě byly naprosto šílené informace.
Anamnézu žačky jsem již nastínila v předchozím odstavci při popisu situace. Pouze bych dodala, že žije s oběma rodiči jako jejich jediná dcera. Nikdy nepůsobili nijak konfliktně a problémově. Více k rodinné anamnéze není známo.
Jelikož jsem poprvé v životě stála před tak těžkou situací, která se týkala mé žákyně, tak jsem si byla vědomá toho, že každý krok vedle by mohl mít fatální dopad na tak citlivé téma. Rozhodla jsem se proto vše zkonzultovat se školní psycholožkou. Ta byla velmi ráda, že jsem prvně zašla za ní. Rozhodla se, že si s dívkou promluví sama. Žačka byla hned na druhý den pozvaná k psycholožce, která se po delším rozhovoru dopracovala k tomu, že dívka nejspíše trpí bulimií, má sebevražedné sklony a také rozsáhlé deprese. Následně jsem si rodiče žačky pozvala do školy, kde jsme to probrali pouze ve čtyřech (já, psycholožka a rodiče). Rodiče byli velmi překvapení, ale sami zmínili, že si změn v chování všimli, ale připisovali to pouze jejímu věku. Následně byla přizvána i žačka. Dívka sama byla velmi nešťastná, ale pozitivní na tom bylo to, že s tím chce bojovat a je nakloněná jakémukoliv řešení. To celou situaci velmi zlepšilo. ale také podpora, kterou od svých rodičů získala. Žačka byla poslána na řadu vyšetření, kde jí opravdu byla diagnostikována nemoc pika, bulimie a řada psychických problémů, které se s tím vážou. Dívka byla hospitalizována a začala léčba.
Dívka je i po začátku nového školního roku stále hospitalizovaná, nicméně léčba probíhá velmi dobře. Od spolužáků dostává žačka velkou podporu a jsou s ní neustále ve spojení. Zlepšila se také její komunikace s učiteli a je od ní také vidět velká snaha vrátit vše do normálních kolejí. Žačka má speciální výukový plán, tudíž ve studiu dále pokračuje. Zřejmě by měla velmi brzo přejít na ambulantní léčbu, ale nadále by zůstala v domácím prostředí. Dle lékařů se vše zachytilo zřejmě v počátku všech problémů, proto je celé zlepšení poměrně rychlé. Sama své jednání považuji za správné a jsem velmi ráda za zvolený postup během řešení. Situace to byla velmi komplikovaná a celé to mohlo proběhnout poměrně v klidu i díky spolupráci celé rodiny.