Last year, at the beginning of the third grade, one of my students, a quiet, calm and unproblematic girl, began to behave in a non-standard way. She started destroying her classmates' products, made fun of them during breaks, used inappropriate words. It bothered the children and there were often disputes. The seriousness of the situation escalated at the moment when her classmates came to tell me that she was in the club in the afternoon and then on the playground she repeatedly asked for a knife, that she wanted to kill herself. I assessed the situation as high risk. At this point it became clear to me that I needed to involve my parents in solving the problem.
The student is the youngest of three siblings. The mother lives with her partner - the student's father. The eldest daughter is married and lives with her family in another city. Family is caring. Mother started going to work in shifts. The student is quiet, calm. He doesn't have many friends. He lives near the school. His interests are appropriate for his age. She likes to play with dolls, takes care of guinea pigs.
Selfdestructive behaviour, Verbal aggression
know from experience that such small children can reflect problems in the family with their behavior, I had to solve this situation. I had a conversation with the student about how her friends treat each other, what she likes, what she doesn't like, what she wouldn't want children to do to her. I was brought down to her level the entire time of the conversation so that I could look her straight in the eyes and she did not perceive me as a superior person. When I asked her about the holidays, she told me that she was at her big sister's for the whole holiday and was not at home at all. At this point it became clear to me that I needed to involve my parents in solving the problem. Respect and be respected - communication with the child as an equal, respectful non-superior attitude. I called my mother, who very willingly came to school. The student was in the sorority at the time. I explained the situation to my mother. At that moment, the mother burst into tears and confided in me that they have problems with the girl at home as well, that she is mean to them, retorts, does not listen. Mom doesn't know how to deal with her at home. I asked when these problems started. Mom told me that after coming home from big sister. I told my mother that this was a possible reason that the student could feel lonely, pushed away. My mother tearfully confirmed my assumption that she herself felt that she was punishing them for it. My mother and I agreed that we would explain everything together with the student and that she would try to organize her time at home in such a way that they could devote maximum time to her. Mom then went to pick up the student from the group and they returned to me. I explained to the student in the presence of her mother that I was very worried about her, that she seemed very sad and that I heard what she was saying outside. I tried to explain to her that nothing she says or does can ever be taken back. If she did something, mommy and daddy would be very unhappy. That they both like her very much, but they both have to go to work to earn money so they can buy her something nice or go on a trip with her. With tears in her eyes, her mother apologized that she was not at home during the holidays, but that she would be alone all day, that is why she was with her sister who has small children. She assured her that they loved her very much. It could be seen that the student was also moved. She assured her mother that she loved her very much. Mom assured me as they left that they would do their best.
Interview
watched the student until Christmas. She seemed to have calmed down internally, the situation at home had improved. The parents divided the tasks. The father regularly goes to pick up the student from the group and spends the afternoon together. They got her a guinea pig to keep as a pet in case she had to be home alone for a while. At school, I explained to the children in the class that within the class we respect each other, we cooperate, we have fun. The children began to take her in, new bonds were formed. The student reintegrated into the team. My mother and I evaluated the situation at a class meeting at the end of November. She told me that they reassessed the situation at home, adjusted and set new rules, and they were all greatly relieved. I believe that I prevented a possible accident by solving the problem in time.
8 let, 3. ročník
Ráda si hraje s panenkami, pečuje o morče 1. Podrobný popis  vzniku) situace na úrovni chování  v první osobě, chronologicky, max. 2 normostrany-3 600 znaků) V loni, na začátku třetího ročníku, se jedna moje žákyně, tichá klidná a bezproblémová dívka, začala chovat nestandartním způsobem. Začala spolužákům ničit výrobky, o přestávkách jim dělala naschvály, používala nevhodná slova. Dětem to vadilo a docházelo často ke sporům. Závažnost situace se vyhrotila v okamžiku, kdy mi její spolužáci přišli sdělit, že je odpoledne v družině a potom i na hřišti opakovaně žádala o nůž, že se chce zabít. Situaci jsem vyhodnotila jako vysoce rizikovou. V tomto okamžiku mi bylo jasné, že do řešení problému musím zapojit rodiče. 2. Anamnéza žáka/ů nebo třídy  osobní anamnéza), tedy vše co je relevantních pro zvolenou situaci  max. 2 normostrany) Dívka – nejmladší ze tří sourozenců. Matka žije s partnerem – otcem dívky. Nejstarší dcera je vdaná a žije se svojí rodinou v jiném městě. Rodina je pečující. Matka začala chodit do práce na směny. Dívka je tichá, klidná. Nemá mnoho kamarádů. Bydlí blízko školy. Zájmy má přiměřené věku. Ráda si hraje s panenkami, pečuje o morče. 3. Podrobný popis řešení problematického chování  v první osobě, chronologicky, max. 2 normostrany, nejlépe zachytit dialog vedený s žákem/y a činnosti, které při řešení probíhaly) Ze zkušenosti vím, že takto malé děti dokážou svým chováním zrcadlit problémy v rodině, musela jsem tuto situaci řešit. S dívenkou jsem vedla rozhovor o tom, jak se kamarádi k sobě chovají, co má ráda, co naopak ráda nemá, co by nechtěla, aby děti dělaly jí. Celou dobu rozhovoru jsem byla snížena na její úroveň, abych se jí mohla dívat zpříma do očí a ona mě nevnímala jako nadřazenou osobu. Když jsem se jí ptala na prázdniny, vylíčila mi, že byla celé prázdniny u velké sestry a vůbec nebyla doma. V tomto okamžiku mi bylo jasné, že do řešení problému musím zapojit rodiče.
Mgr. titul první stupeň ZŠ, specializace HV
V loňském roce, na začátku třetího ročníku, se jedna moje žákyně, tichá klidná a bezproblémová dívka, začala chovat nestandardním způsobem. Začala spolužákům ničit výrobky, o přestávkách jim dělala naschvály, používala nevhodná slova. Dětem to vadilo a docházelo často ke sporům. Závažnost situace se vyhrotila v okamžiku, kdy mi její spolužáci přišli sdělit, že je odpoledne v družině a potom i na hřišti opakovaně žádala o nůž, že se chce zabít. Situaci jsem vyhodnotila jako vysoce rizikovou. V tomto okamžiku mi bylo jasné, že do řešení problému musím zapojit rodiče.
Žákyně je nejmladší ze tří sourozenců. Matka žije s partnerem – otcem žákyně. Nejstarší dcera je vdaná a žije se svojí rodinou v jiném městě. Rodina je pečující. Matka začala chodit do práce na směny. Žákyně je tichá, klidná. Nemá mnoho kamarádů. Bydlí blízko školy. Zájmy má přiměřené věku. Ráda si hraje s panenkami, pečuje o morče.
Ze zkušenosti vím, že takto malé děti dokážou svým chováním zrcadlit problémy v rodině, musela jsem tuto situaci řešit. S žákyní jsem vedla rozhovor o tom, jak se kamarádi k sobě chovají, co má ráda, co naopak ráda nemá, co by nechtěla, aby děti dělaly jí. Celou dobu rozhovoru jsem byla snížena na její úroveň, abych se jí mohla dívat zpříma do očí a ona mě nevnímala jako nadřazenou osobu. Když jsem se jí ptala na prázdniny, vylíčila mi, že byla celé prázdniny u velké sestry a vůbec nebyla doma. V tomto okamžiku mi bylo jasné, že do řešení problému musím zapojit rodiče. Respektovat a být respektován – komunikace s dítětem jako sobě rovným, respektující nenadřazený postoj. Volala jsem matce, která velmi ochotně přišla do školy. Žákyně byla v tomto okamžiku v družině. Mamince jsem vysvětlila vzniklou situaci. V tu chvíli se maminka rozplakala a svěřila se mi, že mají s dívkou problémy i doma, že je na ně zlá, odsekává, neposlouchá. Maminka si s ní doma neví rady. Ptala jsem se, kdy tyto problémy začaly. Maminka mi sdělila, že po návratu domů od velké sestry. Sdělila jsem mamince, že je to možná příčina, že se žákyně mohla cítit osamělá, odstrčená. Maminka mi s pláčem moji domněnku potvrdila, že sama má pocit, že je za to trestá. S maminkou jsme se domluvily, že si s žákyní vše společně vysvětlíme a doma se pokusí čas zorganizovat tak, aby jí mohli věnovat maximum času. Maminka šla poté vyzvednout žákyni z družiny a vrátily se za mnou. Žákyni jsem v přítomnosti matky vysvětlila, že o ni mám veliký strach, že mi přijde velmi smutná a že jsem slyšela, co říkala venku. Snažila jsem se jí vysvětlit, že nic, co jednou řekne nebo udělá nikdy už nelze vzít zpátky. Kdyby si něco udělala, maminka i tatínek by byli velmi nešťastní. Že ji oba mají moc rádi, ale oba musí chodit do práce, aby vydělali peníze a mohli jí něco pěkného koupit nebo s ní jet na výlet. Maminka se jí se slzami v očích omluvila, že nebyla o prázdninách doma, ale že by byla celý den sama, proto byla u sestry, která má malé děti. Ujistila ji, že ji mají moc rádi. Bylo vidět, že žákyně je také dojatá. Maminku ujistila, že ji má moc ráda. Maminka mě při odchodu ujistila, že udělají maximum.
Žákyni jsem pozorovala až do Vánoc. Zdálo se, že se vnitřně uklidnila, doma se situace zlepšila. Rodiče si rozdělili úkoly. Tatínek chodí pravidelně žákyni vyzvedávat z družiny a tráví spolu odpoledne. Pořídili jí morče, aby měla domácího mazlíčka, kdyby musela být chvíli doma sama. Ve škole jsem dětem ve třídě vysvětlila, že v rámci třídy se respektujeme, spolupracujeme, bavíme se. Děti ji začaly brát mezi sebe, vytvořily se nové vazby. Žákyně se opět včlenila do kolektivu. S maminkou jsme situaci vyhodnotily na třídní schůzce koncem listopadu. Řekla mi, že situaci doma přehodnotili, upravili a nastavili nová pravidla a výrazně se jim všem ulevilo. Věřím, že jsem včasným řešením problému zabránila možnému neštěstí.