was a Tertian class teacher. It was quite a noisy class, which colleagues often complained about. The children were quite clever and diligent, but they were just still disturbing and having fun. One boy stood out among them. He was very quiet, introverted and always sat alone, isolated from everyone - not only in class, but also in the cafeteria, at school mass and so on. I had fun with him several times, he never complained about any bullying or taunts. He claimed he simply preferred to be alone. However, he once admitted to me that his classmates were very, quote, 'furious' by his standards. When I talked with his classmates again, they said that he was weird and didn't want to participate in any games. He once again argued that they don't want to involve him and when they are playing, they sometimes throw a ball of paper, a pack of tissues at him or make some sarcastic remark. This surprised me because he always claimed they were good for him. This is basically how it 'spilled' all the time - he was isolated and his classmates were still 'goofing around'. One time I came to class and he was trying to join his classmates while they were playing cards. I saw with my own eyes how they sent him away, whereupon he took part of the deck of cards and threw it in the air. He just couldn't fit in with his classmates. I would perhaps not fully characterize it as problematic behavior on either side. It was simply a problematic situation for the whole class, and I didn't feel like I would ever be able to see into their relationships in such detail.
Pupil - introvert, loner, quiet. The rest of the class - 'shot', chatty, cooperative, noisy.
felt sorry for the state of the class. I saw the student still alone and his classmates still having fun. I wanted to unite both sides. I wanted everyone to be able to have fun, but also to chat together. I organized spiritual renewal as soon as possible. We went by train for 2 nights to a place of spiritual renewal, where we had a program with priests on the first and last day. The middle day was free, and there I came up with the activities again. I started gradually with the activities, when the students had to write on pieces of paper privately and anonymously how satisfied they are in their team. Then I gave them I don't know exactly what game, during which they simply had to communicate in pairs. They struggled at first, but then they got going. I divided the next activity into threes, then into fours. At the end, everyone should have had fun and played together. It was about deep topics and conversations because I wanted them to exchange ideas with each other that they wouldn't normally get to at all. The student also gradually hardened. During the dialogues, he talked a lot, according to his standards. After a long time, I saw that he was looking into the eyes of his classmates during a conversation, he did not normally do that. Everyone got involved in the joint game 'The postman walked around the house'.
Working with the collective
have to say that since coming back from the spiritual renewal, everything seemed to be much better. In fact, classmates clearly had more fun with each other, less stupid things. The student also seemed more acclimatized. I was very satisfied. But it didn't last as long as I would have liked. It was still definitely better than before, but the improvement of their team seemed to be slowing down. Since it was already relatively close to the end of the school year, I started organizing a final trip for several days and in cooperation with the psychologist we prepared a program that brought them together more. Then after the school holidays, which I was quite dreading, it was pretty good I guess. I also received positive feedback from colleagues who taught there.
13, tercia (na osemročnom gymnáziu)
futbal, zvieratá, farma
Mgr. – anglický jazyk (jednoodbor.)
Byla jsem třídní učitelkou terciánu. Byla to dost hlučná třída, na kterou se kolegové často stěžovali. Děti byly celkem šikovné a usilovné, ale prostě stále vyrušovali a bavili se. Spomedzi nich výrazně vystupoval jeden chlapec. Byl velmi tichý, introvertní a seděl vždy sám, izolovaně od všech – a to nejen na hodinách, ale i například v jídelně, na školní mši a tak dále. Několikrát jsem se s ním bavila, nikdy se mi nestěžoval na nějakou šikanu nebo posměšky. Tvrdil, že je prostě raději sám. Jednou se mi ale přiznal, že jsou na jeho poměry spolužáci moc, cituji, 'besní'. Když jsem se zase bavila s jeho spolužáky, říkali, že on je divný a nechce se zapojit do žádných her. On se zase jednou přeřekl, že oni nechtějí zapojit jeho a když se hrají, tak po něm někdy hodí míček z papíru, balíček kapesníků nebo uštědří nějakou posměšnou poznámku. To mě zarazilo, protože vždy tvrdil, že jsou na něj dobří. Takto to v podstatě 'přelévalo' celou dobu – on byl izolovaný a spolužáci zase stále 'blbli'. Jednou jsem přišla do třídy a on se snažil přidat se k spolužákům, když hráli karty. Na vlastní oči jsem viděla, jak ho poslali pryč, na co on vzal část balíčka karet a hodil ho do vzduchu. Prostě se nevedl mezi spolužáky začlenit. Jako problémové chování bych to možná úplně necharakterizovala ani na jedné straně. Byla to prostě problémová situace celé třídy a neměla jsem pocit, že bych do jejich vztahů byla někdy schopná vidět tak detailně.
Žák – introvert, samotář, tichý. Zbytek třídy – 'strelený', ukecaný, spolupracující, hlučný.
Bylo mi líto stavu ve třídě. Žáka jsem viděla stále samotného a jeho spolužáci se stále bavili. Chtěla jsem obě strany sjednotit. Chtěla jsem, aby se uměli všichni bavit, ale i pokecat spolu. Zorganizovala jsem co nejdříve duchovní obnovu. Jeli jsme vlakem na 2 noci do místa duchovní obnovy, kde jsme měli na první a poslední den nachystaný program s pátry. Prostřední den byl volný a tam jsem aktivity vymyslela zase já. Začala jsem postupně od aktivit, kdy měli žáci na papírky napsat každý soukromě a anonymně, jak jsou ve svém kolektivu spokojeni. Potom jsem jim dala už nevím přesně jakou hru, během které ale prostě museli komunikovat ve dvojicích. Ze začátku se při tom trápili, ale potom se rozjeli. Další aktivitu jsem zase rozdělila na trojice, následně na čtveřice. Na konci se měli bavit a hrát už všichni spolu. Šlo o hluboké témy a rozhovory, protože jsem chtěla, aby si vyměňovali navzájem myšlenky, ke kterým by se běžně vůbec nedostali. Žák se postupně otužoval také. Při dialozích se celkem rozmluvil, na své poměry. Po dlouhé době jsem viděla, že kouká spolužákům během konverzace do očí, to běžně nedělával. Při společné hře 'Šel pošťák kolem domu' se zapojili všichni.
Musím říct, že od návratu z duchovní obnovy se zdálo být všechno mnohem lepší. Fakt, zřetelně více se spolu spolužáci bavili, méně dělali hlouposti. I žák působil aklimatizovaněji. Byla jsem velmi spokojená. Ale netrvalo to tak dlouho, jak bych si přála. Stále to bylo určitě lepší než předtím, ale už se to zlepšování jejich kolektivu začalo jakoby zpomalovat. Protože to bylo ale už relativně těsně před koncem školního roku, začala jsem organizovat závěrečný výlet na více dní a ve spolupráci s psycholožkou jsme připravili program, který je zase spojil více. Potom po školních prázdninách, čehož jsem se docela bála, to už bylo, myslím, docela dobré. Pozitivní zpětnou vazbu jsem dostávala i od kolegů, kteří tam učili.