The teacher was new to the class. The class had been without a permanent teacher for six months, which means that as freshmen they were constantly taught by substitute teachers. Although they completed the zero year with a class teacher, the first half of the first year was difficult for all the students in the class and therefore they had a hard time accepting the new teacher. There were an above-average number of problem pupils in the class, as the majority of the class consisted of pupils from a socially disadvantaged background. It didn't help the situation much that the teacher put him in the front desk. He had a great and frequent need to turn behind his classmates. The teacher considers it her own fault, as it later proved to be effective to sit him in the back benches. During the lesson, the student was approached by his classmate, who, while walking around his desk, caught the attention of the pencils that were spread out on his desk. He started asking about them while touching them. The pupil is quite short-tempered and this made him very angry. He started shouting right after his classmate.
The student comes from a socially disadvantaged background. He has two younger siblings. The parents are not able to bring them up because their mental disability prevents them from providing full-fledged education. He also started drug treatment that his mother gave him for her benefit, meaning she gave it to him so that he would be sedated when he was at home, not when he was at school, to help him focus. As a result, the student became more and more unmanageable.
Emotional outbursts, Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
The teacher approached the student and tried to calm him down with a calm arrangement. When she noticed that it was having no effect, she tried to calm him down at least with the words 'Calm down.', 'We'll make it.' or 'You need to calm down.' This also did not meet with success. The pupil did not perceive her words. It just made him more upset because a stranger had invaded his personal space and that made him furious. The disciple then began to shake violently in a frenzy. He clenched his fists and started shouting loudly at the teacher and his classmates. The teacher quickly gave a task to her classmates not to disturb the student. The teacher could thus devote herself only to him and transfer all his concentration to her person. This gradually calmed him down, but it took an inordinate amount of time. During this she had to hold his fists in his hands so that he could not hit anyone with them. It was possible to calm him down right after the incident, but it took too long and solving it like this was untenable for the peace of the teaching process. It was taking too long, a guarantee that it would work and that no classmates would be endangered. So it didn't work for her at all as a solution. After a detailed study of his case, she came up with a more effective solution, even in this case there was a low chance of a longer-term solution, due to the fact that the student started pharmacological treatment, but relatively irregular due to his parents. Thanks to this, it was very difficult to work with the student, but a quick calming down with a strong hug from the teacher proved to be a short-term solution. Then he can calm down and stay calm quite effectively.
Physical intervention, Interview, Warning
How satisfied am I with the solution to the given situation? 4 How did I behave in the given solution supporting the pupil? 5 What demands were placed on the pupil? 5 Comments on the given case studies: I would like to appreciate the attention of the teacher in using short-term solutions. It was wonderful to see her, although it may not be clear from the case reports, that she knows her students very well. He knows their strengths and weaknesses and knows how to handle them. I would like to be at least as perceptive when solving the problems of my students in practice. What I would like to criticize is the lack of long-term solutions. These are very specific cases where some long-term solutions are applied rather demandingly, but even so, it is a bit lacking there. I would like to do that better for myself. I would probably react very similarly, although in the first case study I would probably try to find a more effective long-term solution. But in those specific situations, I would react very similarly. It's hard for me to find a specific solution, because in both cases the big problem was wrongly administered drugs by the parents. According to the teacher, the effort to work with them was very futile because the parents were largely adamant. In any case, in the case of the first case study, I would try to use sport as a long-term motivation. At least extend the duration of his motivation from one day to more, which, however, is quite challenging given his diagnosis. Also, more use of short-term motivation to prevent conflicts before they arise and work with his self-control. (Sorry for the form, but my Word refused to open the original document in which we were supposed to type it, so there was no other way.)
Agrese,Fyzické násilí,Emoční labilita
Učitelka byla v třídě nová. Třída byla bez stálé učitelky šest měsíců, což znamená, že byli jako prvňáci neustále učeni zastupujícími učiteli. Ačkoli absolvovali nultý ročník s třídní učitelkou, první pololetí prvního ročníku bylo pro všechny žáky ve třídě náročné a proto přijímali novou paní učitelku poměrně těžce. Problémových žáků ve třídě bylo nadprůměrně mnoho, protože většinu třídy tvořili žáci ze sociálně znevýhodněného prostředí. Situaci velmi nepomohlo, že ho učitelka usadila do přední lavice. Měl velkou a častou potřebu se otáčet za spolužáky, kteří seděli za ním. Učitelka to považuje za vlastní chybu, neboť se později ukázalo jako efektivní posadit ho právě do zadních lavic. Během hodiny se k žákovi přiblížil jeho spolužák, protože ho během cesty kolem jeho lavice zaujaly tužky, které měl vyložené na stole. Začal se na ně ptát přičemž se jich dotkl. Žák je poměrně vznětlivý a velmi ho to rozzlobilo. Začal hned po spolužákovi křičet.
Žák pochází ze sociálně znevýhodněného prostředí. Má dva mladší sourozence. Rodiče nezvládají výchovu, protože jim v plnohodnotné výchově brání jejich mentální postižení. Také nastoupil na farmakologickou léčbu, kterou mu matka podávala ve svůj prospěch, což znamená, že mu ji podávala tak, aby byl utlumen, když je doma, a ne když je ve škole, aby se mu lépe soustředilo. Žák se díky tomu stával čím dál více nezvladatelným.
Učitelka přistoupila k žákovi a snažila se ho uklidnit klidným domluvou. Když si všimla, že to nemá účinek, snažila se ho uklidnit alespoň slovy 'Uklidni se.', 'Zvládneme to.' nebo 'Musíš se uklidnit.' To se také nesetkalo s úspěchem. Žák nevnímal její slova. Jen ho to více rozrušilo, protože někdo cizí narušil jeho osobní prostor a to ho rozzuřilo. Žák se následně začal velmi třást v amoku zuřivosti. Stiskl pěsti a začal velmi křičet i na učitelku, i na spolužáky. Učitelka dala rychle úkol spolužákům, aby žáka nerušili. Učitelka se tak mohla věnovat jen jemu a přenést veškeré jeho soustředění na její osobu. To ho postupně uklidnilo, ale trvalo to nepřiměřeně dlouho. Během toho mu musela držet pěsti v rukou, aby s nimi nemohl nikoho udeřit. Hned po incidentu se ho uklidnit sice podařilo, ale bylo to příliš dlouhé a takto to řešit bylo pro klid vyučovacího procesu neudržitelné. Trvalo to příliš dlouho, záruka, že to bude fungovat a že nebudou ohroženi spolužáci. Jako řešení se jí to tedy neosvědčilo vůbec. Po podrobném nastudování jeho případu přišla na efektivnější řešení, ani v tomto případě na dlouhodobější řešení byla nízká šance, kvůli tomu, že žák začal s farmakologickou léčbou, ale poměrně nepravidelnou kvůli jeho rodičům. Díky tomu se se žákem pracovalo velmi těžce, ale jako krátkodobé řešení se osvědčilo rychlejší uklidnění silným objetím učitelky. Tehdy se umí poměrně efektivně uklidnit a zůstat klidný.
Jak jsem spokojená s řešením dané situace? 4 Jak jsem se zachovala v daném řešení podporující pro žáka? 5 Jaké nároky se kládly na žáka? 5 Vyjádření k daným kazuistikám: Ráda bych ocenila pozornost učitelky při využívání krátkodobých řešení. Bylo na ní nádherně vidět, i když to možná není z těch kazuistik znát, že zná své žáky velmi dobře. Ví o jejich silných a slabých stránkách a ví, jak je zvládnout. Chtěla bych být alespoň stejně vnímavá při řešení problémů mých žáků v praxi. Co bych chtěla vytknout je nedostatek dlouhodobých řešení. Jsou to velmi specifické případy, kde se nějaká dlouhodobá řešení aplikují poměrně náročně, ale i tak to tam trochu chybí. To bych já chtěla u sebe udělat lépe. Asi bych reagovala velmi podobně, i když v první kazuistice bych se asi pokusila o více efektivní dlouhodobé řešení. Ale v těch konkrétních situacích bych reagovala velmi podobně. Těžko se mi hledá nějaké konkrétní řešení, protože v obou případech byly velkým problémem špatně podávané léky rodiči. Snaha pracovat s nimi byla podle učitelky velmi marná, protože rodiče byli do velké míry neústupčiví. Každopádně bych se snažila v případě první kazuistiky použít sport jako dlouhodobější motivaci. Alespoň prodloužit trvání jeho motivace z jednoho dne na více, což je však při jeho diagnóze poměrně náročné. Také více využívat krátkodobou motivaci na předcházení konfliktům předtím, než by vznikly a pracovat s jeho sebeovládáním. (Omlouvám se za formu, ale můj Word odmítl otevřít ten původní dokument, do kterého jsme to měli vepsat, tak jinak to nešlo.)