The situation I had to deal with was not particularly problematic, which is perhaps due to the fact that I have not been a classroom teacher for many years. However, one situation that did not seem to be resolved happily was with a girl who was very withdrawn and had unexpected reactions. She sometimes stopped activities and refused to finish them, sometimes throwing tantrums in response to teasing from classmates.
The girl regularly visited the school psychologist, but we as a teaching staff were convinced that her behavior required a psychiatric solution. However, the mother blamed her classmates and the school and resisted psychiatric treatment.
Emotional outbursts
My colleague and I were learning to treat the girl and trying to manage her outbursts. She had mental problems and was often forgetful, did not bring supplies to school and did not cooperate. When she had a problem, we took her to the corridor to calm down. I tried to divert the topic to something she liked to talk about, like riding a bike, and I managed to build a relationship with her, as a result she cooperated in my lessons.
Interview
The ending was not a solution from our side and I was dissatisfied with it. The mother, in my opinion, underestimated the seriousness of her daughter's problems. After changing schools and moving away, I lost contact, some colleagues only received a few messages. I believe that changing the collective was not a good solution.
9 let, 3. třída
cyklistika
Nespolupráce
Magisterské
Situace, kterou jsem musela řešit, nebyla vyloženě problémová, což je možná dáno tím, že jsem dlouhá léta nebyla třídní učitelka. Přesto jedna situace, která mi nepřipadala šťastně vyřešená, byla s dívkou, jež byla velmi odtažitá a měla nečekané reakce. Někdy při aktivitách zastavila a odmítala je dokončit, občas řešila záchvaty vzteku, které byly reakcí na škádlení od spolužáků.
Dívka pravidelně navštěvovala školní psycholožku, ale my jako pedagogický sbor jsme byli přesvědčeni, že její chování vyžaduje psychiatrické řešení. Matka však vinu přisuzovala spolužákům a škole a psychiatrickému řešení se bránila.
Já a kolegyně jsme se učily chovat k dívce a snažily se zvládat její výbuchy nálad. Měla psychické problémy a často zapomínala, nenosila si do školy pomůcky a nespolupracovala. Když měla problém, brávaly jsme ji na chodbu, aby se uklidnila. Snažila jsem se odvést téma na něco, o čem se jí hezky mluvilo, například na jízdu na kole, a podařilo se mi s ní budovat vztah, ve výsledku spolupracovala v mých hodinách.
Konec nebyl řešení z naší strany a já s ním byla nespokojená. Matka podle mého názoru podceňovala vážnost problémů své dcery. Po změně školy a odstěhování jsem kontakt ztratila, některé kolegyně obdržely jen několik zpráv. Domnívám se, že změna kolektivu nebyla dobrým řešením.