taught my first year in high school. When the student got on, I knew right away that he would not be a frightened freshman, but on the contrary, that he was already slowly sticking out his elbows. However, over the years of my practice, I am already used to these types. The first week of school has passed and even after the load of information and tests, assignments, etc., the pupil's attitude has not changed. On the contrary, everything only got worse. In the first year, they go to our school for an adaptation course, which the student, as a freshman, also completed. Upon his return, his behavior took a sharp turn for the worse. The earlier disruptions in class and forgotten assignments suddenly became a big problem. I remember a specific situation when I wanted to check the Czech homework with the students. As usual, the student did not have a task. So I asked him rather forcefully why he didn't have the task again and he replied that he didn't have time for some tasks. Another question from my side was therefore directed to whether he has time to play computer games, which he very often highlights in class. His reaction was quite abrupt and he seemed quite angry to me. Time was running out, so I left the student and gave myself a point for an unfinished task. As the school year progressed, the student did not do his homework and shouted in various ways during the lessons, he sometimes got into fights during the break and more or less contradicted all the teachers. Another thing was his lack of concentration. He couldn't do independent work for more than five minutes, he simply stopped enjoying it and started doing crap. Gradually, the other teachers began to complain about the student's behavior and were just as clueless as I was. Notes, reminders, conversations with him all lacked all meaning. So I decided to solve the whole matter with the school counselor, the psychologist and the student's mother.
The student lived only with his mother, who worked in double shifts, so she did not have much time for her son. So the student spent all his free time at the computer. The mother went to class meetings, but she was at a loss for her son and had full confidence in the actions of the teaching staff. She herself did not know what to do with him and it was not in her power to stand over him and do tasks with him. She has never been with him to a psychologist or any other medical examination regarding disturbances. As for the class, the student was an exception with this bad behavior. I think, for myself, that even his classmates became embarrassed by this interruption over time.
Physical aggression, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
As I already indicated in the previous paragraph, the student's failure to do homework was more than usual. He probably didn't bring even one. Furthermore, there was his distractibility, during the activity (whether it was independent work or work in groups), the student kept his attention for a maximum of 10-15 minutes and then got bored and disturbed. Over time, he even fought with his classmates during breaks. The dialogue and other descriptions are part of the previous paragraphs.
Interview, Cooperation with experts
After consulting with the other teachers, the school psychologist and counselor and, of course, the mother, we all came to the opinion that the student needs to be examined by a specialist. I personally suspected ADHD, which was confirmed after some time. The student received the correct medication, he spent some extra time with a psychologist, and his conditions have been one hundred and one since then. I had the feeling that a completely new student had joined the school. I probably can't fully describe the situation immediately after the incident, because it was a longer-term problem. But I am glad that, in my opinion, we caught the problem in time and the pupil did not have to worry about bad behavior in the following years.
15 let, první ročník SŠ
PC hry
Nepozornost,Rušení výuky,Zapomnětlivost,Agrese
Mgr., Český jazyk a literatura, Občanská výchova a základy společenských věd
Učila jsem první rok na střední škole. Když žák nastoupil, hned jsem věděla, že se nebude jednat o vystrašeného prváka, ale naopak, že už vystrkuje pomalu lokty. Nicméně za roky své praxe jsem na tyto typy už zvyklá. Uplynul první týden školy a ani po náloži informací a testů, úkolů atd. se žákův přístup nezměnil. Naopak, vše se jen zhoršovalo. V prvním ročníku se jezdí na naší škole na adaptační kurz, který žák, jakožto čerstvý prvák, absolvoval také. Po návratu se jeho chování prudce zhoršilo. Z dřívějšího vyrušování v hodinách a zapomenutých úkolů byl rázem velký problém. Vzpomínám si na konkrétní situaci, kdy jsem chtěla se studenty kontrolovat domácí úkol z češtiny. Žák, jako již tradičně, úkol neměl. Zeptala jsem se ho tedy poměrně důrazně, proč úkol opět nemá a on mi odpověděl, že na nějaké úkoly nemá čas. Další dotaz z mé strany tedy směřoval na to, jestli má čas na hraní počítačových her, které velice často vyzdvihuje v hodinách. Jeho reakce byla poměrně prudká a připadal mi poměrně naštvaný. Čas kvapil a nechala jsem tedy žáka a udělala si tečku za nedonesený úkol. Jak postupoval školní rok, žák úkoly nenosil a v hodinách různě pokřikoval, o přestávce se občas porval a víceméně všem učitelům odporoval. Další věc byla jeho nesoustředěnost. Nedokázal dělat samostatnou práci déle než pět minut, zkrátka ho to přestalo bavit a začal dělat kraviny. Postupně si na žákovo chování začali stěžovat i ostatní učitelé a byli stejně bezradní jako já. Poznámky, upomínky, rozhovory s ním, to vše postrádalo veškerý smysl. Rozhodla jsem se tedy celou věc řešit se školní poradkyní, psycholožkou a žákem maminkou.
Žák žil pouze s maminkou, která pracovala ve dvousměnném provozu, tím pádem neměla na syna tolik času. Žák tedy veškerý svůj volný čas trávil u počítače. Na třídní schůzky maminka chodila, nicméně byla ze syna bezradná a měla v kroky učitelského sboru veškerou důvěru. Sama nevěděla, co s ním má dělat a nebylo v jejích silách nad ním stát a dělat s ním úkoly. Nikdy s ním nebyla u psychologa, ani na nějakém jiném lékařském vyšetření, týkající se vyrušování. Co se týče třídy, tak byl žák výjimka s tímto špatným chováním. Myslím si, sama za sebe, že i jeho spolužákům bylo postupem času toto vyrušování trapné.
Jak jsem již naznačila v předchozím odstavci, tak u žáka bylo více než běžné nenošení domácích úkolů. Nedonesl snad ani jeden. Dále tu byla jeho roztržitost, u činnosti (ať to byla samostatná práce nebo práce ve skupinách), žák udržel pozornost max 10-15 minut a poté se nudil a vyrušoval. Postupem času se o přestávkách se spolužáky i rval. Dialog a další popisy jsou součástí předchozích odstavců.
Po domluvě s ostatními učiteli, školní psycholožkou a poradkyní a maminkou samozřejmě, jsme všichni dospěli k názoru, že žák potřebuje vyšetřit odborníkem. Já osobně jsem měla podezření na poruchu ADHD, která se nám po čase i potvrdila. Žák dostal správnou medikaci, docházel nějaký čas navíc k psycholožce a jeho stavy byly od té doby sto a jedna. Měla jsem pocit, že na školu nastoupil úplně nový žák. Situaci ihned po incidentu asi úplně popsat nedokážu, protože se jednalo o dlouhodobější problém. Jsem ale ráda, že jsme problém, dle mého názoru, zachytili ještě včas a žák se netrápil se špatným chováním i v dalších letech.