noticed that something was wrong when I was substituting at our elementary school. On my first day of teaching, I walked into a classroom full of children who seemed completely fine and seemed calm to me, except for one. I noticed a girl sitting in the back pew who was constantly sewing with herself. As soon as I greeted the class, I could see that something was wrong. She didn't even greet me properly, she looked very annoyed and you could see that she had some kind of problem. The first thing I did was to move her and her seatmate to the front, because it seemed logical to me that such a student should sit in the front. On that account, she started arguing with me, that she wouldn't go anywhere, that she could sit wherever she wanted. This is where her great opposition to me, as a teacher and thus a certain authority, became apparent. We started the lesson with a task that they had to prepare at home. The task contained several longer exercises that tested spelling knowledge. So we gradually started reading, and every time it was her turn, she didn't know where we were. Although she had a task, she paid absolutely no attention to what was being done at that moment, on the contrary, she still disturbed the others, especially her seatmate, who was also very bothered by it, so I separated them so that she could have peace of mind. As for some collective position in the class, the kids didn't like her very much, on the contrary, they made it quite clear to her not to annoy them, to pay attention and stop disturbing them. As for her grades, they weren't terrible, on the contrary, I'd say they were average, even slightly above average. The latter mainly spoiled her dictation and longer exercises, during which she had to concentrate much more than, for example, with the supplementary machine. But what really surprised me was during that hour, when I warned her not to disturb, I heard her whispering curses to herself, which of course were directed at me. And it was very rude swearing. Of course, I understand that it is not easy for her, because as I later found out, she has been diagnosed with ADHD, but that does not give her the right to curse. I called my parents on that account and informed them about the whole situation. But they replied that the fault was on my side and in my teaching methods, that everything was fine with their daughter. That's what the pupil's mother told me. But the father also joined the debate, saying that he behaves exactly the same at home. After that, both parents started arguing and cursing, which clearly showed me where their daughter got it from. Then it came out that they were getting a divorce and their daughter was taking it very badly. Also, in my opinion, a big problem is that their daughter is the best and most worthy child in her mother's eyes, so she allows herself to be dictated to. That's the main problem. She only hears criticism and some kind of moral rebuke from her father and teachers, so I think she has simply resigned herself and told herself in her head that everyone except her mother is united against her. So, in my opinion, she lacks the word of her mother, as a woman, certain advice and, of course, also certain moral rebuke.
9th grade student, diagnosed with ADHD syndrome and regularly visits a psychological counseling center. He has a big problem with maintaining attention during any activity. Whether it is a school or extracurricular activity. As the parents no longer know how to deal with her, there was a minor resignation for them, especially for the father, who does not have enough patience. Outside of school, the student attends a gymnastics club and plays the flute. Her inability to concentrate is ruining her school grades. In addition to lack of concentration, he shows signs of vulgar behavior and a loss of respect for authority.
Diagnosis, Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
For me, an individual approach is always very important, and that's what I did. After an unsuccessful meeting with the parents, I met the student in the office. I asked her questions that mainly related to what she disliked about my teaching and what she would like me to change. I told her that I wanted to get along with her not only during substitute classes, but especially outside of classes in the corridors of the school. She told me that she was so glad I called her because she has a problem with every teacher, but no one has ever tried to ask her what is really bothering her. I suggested to her that whenever she feels bad or wants to help with something, she should call and be calm and we will discuss everything calmly, even over coffee. Of course she accepted the option.
Support, Interview
Since I was substituting for the class, I coincidentally became their class because their teacher had left the school. It was an absolutely ideal situation for me, as I could fully devote myself to this whole situation. Right from the first lesson, I saw a huge shift in the fact that the student sat by herself in the front. Although together with her co-sitters, as far as the disturbance is concerned, it has become much quieter. It happened to me several times that she interrupted again, but every time I reprimanded her, she took it respectfully and was quiet. Another shift I observed was that by trying to stay focused, she didn't get lost in the subject matter and between the lines. We've gone through several classes since then and each one gets better and better. I am very happy that I was able to monitor the progress in the collective area as well, where more pupils were having fun with the pupil, and even when I came to class earlier during the break, she was chatting with her friends and not making a fuss. For me, this whole situation is actually a good indicator that an individual approach to students is really necessary and can change many things for the better.
14 let, 9.třída ZŠ
Hra na flétnu, gymnastika
Lhaní,Rušení výuky,Neúcta k autoritám,Nevhodné chování
Mgr., český jazyk a občanská výchova
To, že je něco špatně, jsem si všiml době, kdy jsem suploval u nás na Základní škole. První den mé výuky jsem vešel do třídy plné dětí, které se jevily zcela v pořádku a působily na mne klidným dojmem, až na jedno. Všiml jsem si dívky, která seděla v zadní lavici a neustále s sebou šila. Již při pozdravu se třídou jsem na ní viděl, že je něco v nepořádku. Pořádně mě ani nepozdravila, tvářila se velmi otráveně a bylo na ní vidět, že má nějaký problém. První věc, kterou jsem udělal byla, že jsem ji společně s její spolusedící přesadil dopředu, protože mi logicky přišlo na místě, aby takový žák seděl vepředu. Na to konto se se mnou začala hádat, že nikam nepůjde, že si přece může sedět, kde ona sama chce. Zde se projevil její velký odpor ke mně, jako učiteli a tím pádem určité autoritě. Hodinu jsme začali úkolem, který si měli připravit doma. Úkol obsahoval několik delších cvičení, které prověřovala znalost pravopisu. Postupně jsme teda začali číst, na což pokaždé, co byla na řadě ona, nevěděla, kde jsme. Sice úkol měla, ale nevěnovala absolutně žádnou pozornost tomu, co se v daný moment dělá, naopak mi ještě vyrušovala ostatní, hlavně její spolusedící, které to také velmi vadilo, a tak jsem je rozesadil, aby měla klid. Co se týče tedy nějakého kolektivního postavení ve třídě, tak děcka ji moc rády neměly, naopak jí dávaly dost jasně najevo, aby je neotravovala, dávala pozor a přestala vyrušovat. Co se třeba jejího prospěchu týče, tak ten ale nebyl nějak hrozný, naopak bych řekl, že byl průměrný, až lehce k tomu nadprůměru. Ten jí kazil hlavně diktát a delší cvičení, u kterých se musela mnohem více soustředit než třeba u doplňovačky. Co mě ale hodně překvapilo bylo v té hodině, že když jsem ji upozornil, aby nevyrušovala, slyšel jsem, jak si potichu říká nadávky, které byly samozřejmě směřovány ke mně. A byly to nadávky velmi hrubé. Samozřejmě chápu, že to nemá lehké, protože jak jsem pak zjistil, má diagnostikován syndrom ADHD, což ji ale neopravňuje k tomu, aby sprostě nadávala. Na to konto jsem si zavolal rodiče, které jsem o celé situaci informoval. Ti mi ale odvětili tím, že chyba je na mé straně a v mých výukových metodách, že s jejich dcerou je vše v pořádku. To mi řekla matka žačky. Do debaty se ale přidal i otec, který řekl, že se doma chová úplně stejně. Po tom se začali oba rodiče hádat a sprostě nadávat, což mi jasně ukázalo, odkud pak to asi jejich dcera má. Pak z nich vylezlo, že se rozvádí a jejich dcera to velmi špatně nese. Taky je teda podle mě velký problém v tom, že jejich dcera je v matčiných očích to nejlepší a nejhodnější dítě, tím pádem si nechá skákat po hlavě a diktovat si. To je hlavní problém. Kritiku a nějaké morální kárání slyší jen od otce a učitelů, tím pádem podle mě už v sobě prostě rezignovala a v hlavě si řekla, že jsou kromě její matky proti ní všichni spolčeni. Chybí ji tedy podle mě slovo matky, jako ženy, určité rady a samozřejmě také určité morální pokárání.
Žačka 9.třídy, diagnostikován syndrom ADHD a pravidelně navštěvuje psychologickou poradnu. Má veliký problém s udržením pozornosti při jakékoliv činnosti. Ať už je to činnost školní, či mimoškolní. Jelikož si s ní rodiče již neví rady, proběhla u nich menší rezignace, zejména tedy u otce, který nemá dostatečnou trpělivost. Žačka mimo školy navštěvuje kroužek gymnastiky a věnuje se hře na flétnu. Její neschopnost soustředit se jí kazí školní prospěch. Mimo nesoustředěnost vykazuje známky vulgárního chování a ztrátou respektu k autoritě.
Pro mě je vždy velmi důležitý individuální přístup, a tak jsem i učinil. Po neúspěšné schůzce s rodiči jsem se setkal se žačkou v kabinetě. Ptal jsem se jí na otázky, které se týkaly zejména toho, co jí na mé výuce vadí a co by chtěla, abych změnil. Řekl jsem jí, že s ní chci vycházet nejen na suplovaných hodinách, ale hlavně i mimo hodiny na chodbách školy. Řekla mi, že je hrozně moc ráda, že jsem si ji zavolal, protože má problém s každým učitelem, ale žádný se ještě nepokusil o to, aby se jí zeptal, co jí vlastně vadí. Navrhl jsem jí, že kdykoliv se bude cítit špatně nebo bude chtít s něčím pomoct, ať se ozve a klidně se staví a vše v klidu probereme, třeba i u kávy. Možnost samozřejmě přijala.
Od doby, kdy jsem třídu suploval, jsem se stal shodou okolností jejich třídním, jelikož jejich pedagog odešel ze školy. Pro mě to byla naprosto ideální situace, jelikož jsem se tak mohl plně věnovat této celé situaci. Hned u první hodiny jsem viděl obří posun v tom, že žačka seděla sama od sebe vepředu. Sice společně s její spolusedící, ale co se týče vyrušování, tak se hodně utlumilo. Stalo se mi několikrát, že opětovaně vyrušovala, ale vždy, když jsem ji napomenul, s respektem to vzala a byla zticha. Další posun, který jsem sledoval bylo v tom, že díky tomu, že se snažila udržet pozornost, se neztrácela v obsahu učiva a mezi řádky. Od té doby jsme prošli několika hodinami a v každé je to lepší a lepší. Jsem hrozně rád, že jsem mohl pokrok sledovat i v oblasti kolektivu, kde se se žačkou bavilo více žáků, a i když jsem přišel do hodiny dříve během přestávky, povídala si s kamarádkami a nedělala ruch. Pro mě je teda tato celá situace vlastně dobrým ukazatelem toho, že individuální přístup k žákům je opravdu potřebný a může mnohé změnit v lepší.