During my internship, I met a lot of students who had problematic behavior. The first situation is from the period when I taught for several years at an elementary school, which is a small class. The pupil who was diagnosed with ADHD did not only show himself in a strange way in class. He quite often reacted with aggressive outbursts to various stimuli in his surroundings. Something else always upset him. So it was hard to predict when and how the boy would react. My colleagues and I often discussed the situation. The advantage was not only the work of a social pedagogue at the school, but also the presence of a teaching assistant in the classroom. The class as such was quite problematic. Several children with SPV, ADHD or LMP visited her.
So, as I mentioned, the boy was diagnosed with ADHD, and he was not provided with an ideal family background. He came from a socially weak family that moved often. During his three years of compulsory schooling, he attended a total of three primary schools. Together with other pedagogues, we looked for various causes that could probably cause the boy's aggressive behavior. We also discussed the situation with repeated moving, which could have been more psychologically demanding for him. I very often discussed the possible causes with the student himself and generally tried to discuss his behavior with him as well. Among other things, a social pedagogue also intervened in the situation. He worked not only with the whole class, but also individually with the boy. Parents' meetings with the school management, the social pedagogue and me, as the class teacher, also took place regularly at the school.
Diagnosis, Emotional outbursts
After some time, when the situation did not improve, my colleagues and I decided that we would have to think of another way to help the boy. We therefore recommended parents a diagnostic stay in DPL in a special facility. From the beginning, it seemed that the parents would not even think about this possibility. This was also indicated by their thinking about further relocation. The reaction when parents decided to take advantage of the offer was surprising to us.
Transfer of student, Cooperation with experts
In my opinion, the boy benefited from the diagnostic stay. The boy began to realize his behavior. Although he was unable to suppress the aggressive responses completely, even given the nature of his diagnosis, there was some progress in how he was able to process various stimuli. The moments when the boy reacted aggressively did not occur to the same extent as before the stay in DPL. I classify this situation as successfully resolved.
10 let, 4. ročník ZŠ
otevřená otázka	hraní počítačových her
Arogance
vysokoškolské vzdělání, aprobace: speciální pedagogika
Za dobu mé praxe jsem se setkala se spoustou žáků, kteří měli problémové chování. První situace je z období, kdy jsem již několikátým rokem vyučovala na základní škole, která je malotřídkou. Žák, kterému bylo diagnostikováno ADHD, se nejen v hodinách projevoval zvláštním způsobem. Poměrně často reagoval agresivními výbuchy na různé podněty ve svém okolí. Vždy jej rozčílilo něco jiného. Těžko se tedy dalo předvídat, kdy a jak bude chlapec reagovat. S kolegy jsme situaci řešili často. Výhodou bylo nejen působení sociálního pedagoga na škole, ale také přítomnost asistenta pedagoga ve třídě. Třída jako taková byla totiž docela problematická. Navštěvovalo ji několik dětí s SPV, ADHD či LMP.
Jak jsem tedy zmínila, chlapci bylo diagnostikováno ADHD, navíc mu nebylo poskytováno ideální rodinné zázemí. Pocházel ze sociálně slabé rodiny, která se často stěhovala. Během tří let jeho povinné školní docházky navštěvoval celkem tři základní školy. Společně s ostatními pedagogy jsme hledali různé příčiny, které pravděpodobně mohly způsobovat chlapcovo agresivní chování. Probírali jsme i situaci s opakovaným stěhováním, která pro něho mohla být psychicky náročnější. Velmi často jsem se samotným žákem rozebírala možné příčiny a celkově jsem se s ním snažila rozebírat i jeho chování. Mimo jiné do situace zasahoval také sociální pedagog. Ten pracoval nejen s celou třídou, ale také individuálně s chlapcem. Pravidelně ve škole také probíhaly schůzky rodičů s vedením školy, sociálním pedagogem a mnou, jakožto třídní učitelkou.
Po nějaké době, kdy se situace nezlepšovala, jsme s kolegy usoudili, že bude třeba vymyslet jiný způsob, jak chlapci pomoct. Doporučili jsme tedy rodičům diagnostický pobyt v DPL ve speciálním zařízení. Z počátku se zdálo, že rodiče o této možnosti nebudou ani přemýšlet. Poukazovalo na to i jejich uvažování o dalším stěhování. Překvapivá tak pro nás byla reakce, kdy se rodiče rozhodli nabídky využít.
Dle mého názoru chlapci diagnostický pobyt prospěl. Chlapec si své chování začal uvědomovat. Ačkoli nedokázal agresivní reakce zcela utlumit, a to i vzhledem k povaze jeho diagnózy, i přes to byl zaznamenán určitý pokrok v tom, jak různé podněty zvládal zpracovat. Chvíle, kdy chlapec reagoval agresivně, už neprobíhaly v takové míře, jako tomu bylo před pobytem v DPL. Tuto situaci tak řadím mezi úspěšně vyřešené.