The student goes to the gymnasium in the fourth year and I meet him as part of the chemistry lesson. From the beginning, he ostentatiously showed his disinterest in teaching chemistry. He didn't pay attention to me in class, he didn't follow the reactions of his classmates and his activity was minimal. His performance deteriorated with each test he wrote, and he ignored opportunities to correct failed papers. He made it clear in every way that he was not interested in chemistry and found it useless. This situation bothered me, because the student disturbed not only me, but also his classmates with his behavior, and I also felt sorry for the potential that I saw in him, which remained unused due to his attitude. In addition, the situation worsened as the material covered increased, the student could not keep up the pace of the lesson and did not show any interest in any support from me or his classmates.
The student comes from a complete family, lives with both parents and has two siblings. His mother works as an accountant, his father is a craftsman. The family is financially well-secured, and the student has the opportunity to participate in all school events. He is one of the more expressive individuals in the class, and often shows himself in a group of classmates who recognize him for his constructive practical ideas. He is not doing the best at school, teachers complain about lack of motivation and obvious lack of interest in teaching. The parents do not show too much interest in their son's well-being, and despite his negative attitude to chemistry, the student is one of the bright students, and thanks to this, he always gets a grade of four and is not in danger of failing.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
During the first semester, I had the opportunity to observe very well the lack of interest in chemistry. I also observed that cooperation with his parents would not be a very successful means of solution and also motivation with grades would not work in this case. I found that when I meet a student outside of class, he seems more approachable than in the classroom. So I started having shorter conversations with the student at these moments. In the beginning, I avoided school topics and talked to him about what was new at home, what he was doing in his free time, where he was on vacation...however, over time I also got to the topic of school. I asked the student to openly tell me what bothers him in chemistry lessons, why he has such a negative attitude towards it and what he thinks could be done to change it. I learned that he thought that chemistry was useless, that his father made a lot of money and lived with his hands, and that the student saw no benefit in theoretical learning. According to him, nothing can be done about it, he just has to endure it. I thought a lot about his words and decided on the following course of action. Every week at the beginning of one of the two chemistry lessons I taught in the fourth grade, I prepared a short experiment. I involved the student in the preparation of experiments to a greater extent than before. At first he looked bored and annoyed, but after about a month the situation started to change. I noticed that the student listens more and more to my explanation, at first only during the experiments, later also during the following lesson.
Support, Interview
The student gradually began to show enthusiasm for chemical experiments, especially those that he said were useful. He stopped interrupting my explanation with comments, and I felt that his negative attitude towards chemistry was gradually and very slowly beginning to change. He began to discover that the knowledge that had previously seemed theoretical and useless would be of no use to him in practical chemistry. I sensed from his behavior that he resented not being able to accurately understand chemical processes because he did not know the properties of elements and compounds. He also had difficulties with help in the preparation of experiments, because he did not know the chemical language - symbols of elements and compounds, and thus could not find his way around the chemical laboratory without help. I noticed that this situation did not suit him and that's why I offered him one time after chemistry class that if he didn't understand something, he could come to me. I have already outlined this possibility to him several times, but only now I felt that the student could really take it seriously and use it. And it really happened. At first he seemed ashamed to admit that he had come because chemistry had become more interesting to him. He told me that he didn't want to get a bad grade, over time he started asking questions in class and learning the previously despised theoretical chemistry. My original intention was that he would be able to figure out for himself what the knowledge of theory would be useful for and that thanks to this he would be able to take chemistry at his mercy. I am very glad that it really happened.
15 let, kvarta
sport, manuální činnosti
Rušení výuky
Mgr., matematika a chemie
Žák chodí na gymnázium do kvarty a já se s ním setkávám v rámci výuky chemie. Od počátku dával ostentativně najevo svůj nezájem o výuku v chemii. Nevěnoval mi v hodinách pozornost, nesledoval reakce svých spolužáků a jeho aktivita byla mizivá. Prospěch se mu zhoršoval s každým napsaným testem a ignoroval možnosti opravy neúspěšně napsaných písemek. Dával všemi způsoby najevo, jak ho chemie nezajímá a přijde mu zbytečná. Tato situace mi vadila, protože žák svým chováním rušil nejen mě, ale i své spolužáky a také mi bylo líto potenciálu, který jsem v něm viděl a který zůstával kvůli jeho přístupu nevyužitý. Situace se navíc s přibývající probranou látkou zhoršovala, žák nedokázal udržet tempo výuky a nejevil zájem o jakoukoli podporu z mé strany či ze strany spolužáků.
Žák pochází z úplné rodiny, žije s oběma rodiči a má dva sourozence. Jeho matka pracuje jako účetní, jeho otec je řemeslník. Rodina je finančně dobře zabezpečena, a žák má možnost se účastnit všech školních akcí. Ve třídě patří k výraznějším jedincům, často se projevuje v kolektivu spolužáků, kteří jej uznávají pro jeho konstruktivní praktické nápady. Ve škole neprospívá nejlépe, učitelé si stěžují na nedostatek motivace a očividný nezájem o výuku. Rodiče nejeví o synův prospěch příliš velký zájem a žák i přes svůj negativní přístup k chemii patří k bystrým žákům a díky tomu vždy známku uhraje na čtyřku a nehrozí mu propadnutí.
Během prvního pololetí jsem měl možnost velmi dobře sledovat nezájem o chemii. Vypozoroval jsem také, že spolupráce s jeho rodiči by nebyla příliš úspěšným prostředkem řešení a rovněž motivace známkami by v případě nefungovala. Zjistil jsem, že když žáka potkám mimo výuku působí přístupnějším dojmem než ve školní třídě. S žákem jsem v těchto momentech tedy začal vést kratší hovory. Ze začátku jsem se vyhýbal školním tématům a bavil se s ním o tom, co doma nového, co dělá ve volném čase, kde byl o prázdninách...postupem času jsem se však dostal i na téma školy. Požádal jsem žáka, aby mi otevřeně řekl, co mu v hodinách chemie vadí, proč k ní má tak negativní přístup a co by se dalo podle něj dělat, aby se to změnilo. Dozvěděl jsem se, že mu přijde, že chemie je k ničemu, že jeho tatínek vydělává hodně peněz a živí se rukama a že žák v teoretickém učení nevidí žádný přínos. Podle jeho slov se s tím nic dělat nedá, prostě to musí přetrpět. Hodně jsem nad jeho slovy přemýšlel a rozhodl se pro následující postup. Každý týden jsem na začátku jedné ze dvou hodin chemie, co jsem v kvartě vyučoval, připravil krátký pokus. Do přípravy pokusů jsem zapojoval žáka ve větší míře než dříve. Ze začátku vypadal znuděně a otráveně, asi po měsíci se však situace začala měnit. Všímal jsem si, že žák čím dál více naslouchá mému výkladu, nejprve pouze během pokusů, později i v rámci následující výuky.
Žák postupně začal projevovat nadšení z chemických pokusů, zejména těch dle jeho slov užitečných. Můj výklad přestal přerušovat poznámkami a cítil jsem, že se jeho negativní vztah k chemii postupně a velmi pozvolna začíná měnit. Začínal zjišťovat, že znalosti, které se mu dříve zdály teoretické a k ničemu by se mu hodily v praktické chemii. Cítil jsem z jeho chování, že mu vadí, že není schopen přesně porozumět chemickým dějům, protože neznal vlastnosti prvků a sloučenin. Rovněž měl potíže s pomocí při přípravě pokusů, neboť neznal chemický jazyk-značky prvků a sloučenin a nedokázal se tak v chemické laboratoři zorientovat bez pomoci. Všímal jsem si, že mu tato situace nevyhovuje a proto jsem mu jednou po hodině chemie nabídnul, že kdyby něčemu nerozuměl, může za mnou přijít. Tuto možnost jsem mu nastínil již vícekrát, avšak teprve nyní jsem cítil, že by ji žák opravdu mohl vzít vážně a využít. A opravdu se tak stalo. Ze začátku jako by se styděl přiznat, že přišel, protože ho chemie začala více zajímat. Tvrdil mi, že nechce dostat špatnou známku, postupem času se začal ptát i v hodině a učit se i dříve opovrhovanou teoretickou chemii. Můj původní záměr byl, aby si sám mohl přijít na to, k čemu se mu znalosti teorie budou hodit a že díky tomu by chemii mohl vzít na milost. Jsem moc rád, že se tak opravdu stalo.