During one lesson of the first lesson, I had an activity prepared for the children in a circle focused on stretching and working with the body. We always do circle activities at the back of the classroom on the carpet where the children take off their slippers. After the activity was over, the children put their shoes back on and had a break. Some of them had a few more questions for me, so I focused on them and didn't look at what was going on in class. One of the girls forgot her shoes near the back bench where a student diagnosed with Asperger's syndrome is sitting. Children with this diagnosis tend to have problems with communication and proper social habits and are very sensitive to their personal space. When the student saw the shoes by his desk, he became very angry and threw them across the class at their owner. Fortunately, it was only rubber boots, but he still hit the girl in the head with one of them. Unfortunately, I did not notice this situation, but the assistant pointed it out to me.
We have a total of 22 pupils in the class (10 girls and 12 boys), three of whom have an IEP (individual education plan). For this reason, two teaching assistants are present in most classes and during breaks to help improve the teaching process. There are also several other children in the class who have difficulties with discipline. The most problematic pupil is precisely the pupil with Asperger syndrome. Although he is one of the youngest in his class, he is relatively tall and physically mature for his age. He also has great strength, which is very dangerous when combined with the aggressive behavior he is prone to. It is therefore necessary for him to be constantly under the supervision of an assistant. We are trying to gradually teach him how to behave in society, unfortunately communication with his parents does not go well, they do not want to tell him the diagnosis and constantly excuse him by saying that he is tired, etc. It is sometimes beneficial for the student if he goes out with the assistant for a while in the corridor , where he has peace of mind to work and is not distracted by class. Likewise, the class is not distracted by him if he tends to shout insults or talk back. The whole class is gradually reaching puberty and the relationships between boys and girls are quite sharply defined here.
Diagnosis, Physical aggression
After alerting the assistant, I went to the student and asked him what had just happened. It was clear that he was aware that he had not behaved properly as he was hiding at the back of the cupboard. I asked: What did you do just now? The student answered: What? I think you know what. You hurt a student and now she's crying. The student responded: I don't know, I didn't do anything. The teacher saw that you threw your shoes at the student. Why? The student replied: He shouldn't let them roll around here. Did her shoes bother you at your desk? The student confirmed: Yes. But that doesn't mean you can throw them at someone. If you are uncomfortable with someone putting things on your bench, you have to warn them first. For example, you can say: I'm not comfortable with your shoes at my desk. Please take them away. And if a classmate does not want to comply with you, come to me and we will solve it together. By throwing your shoes at your student, you hurt her and you should apologize to her. The student refused: I will not apologize to anyone, he should not leave his shoes on my desk. By now a large part of the class had turned their attention to us, some were amused and it was clear that this was not good for solving the problem at hand. The pupil and the pupil will now go with me to the corridor. For the time being, the others will learn Czech with the teacher and with the teacher. The student refused: I'm not going anywhere and I won't apologize to anyone. The student is stupid and deserves it. You can't talk about your classmates like that. Now we will go to the corridor and solve what happened. The student refused: No. The student runs to the other side of the classroom. We're going. The student refused: No one can force me. Okay, so stay here and the whole class will go to the corridor for now. You stay here and try to think about everything a bit. The whole class and all the teachers leave for the corridor. It is necessary to explain to the pupils that it is a little different for the pupil and that he is just learning the right behaviour. But that does not mean that he can verbally or even physically attack other children in the class. After a few minutes I return back to the classroom. For now, the children go to the garden with the teacher and the teacher.
Working with the collective, Transfer of student, Interview
When I returned to the classroom, I saw that the student was very sad and crying. I sat down with him and explained to him that his behavior was not acceptable and threatened other classmates. Throwing anything at someone else is not allowed. In addition, if it were a more dangerous object, it could seriously injure the person hit. I asked him how he would feel if someone else threw his shoes at him and if he would be comfortable with it. Then we talked about why it's good to follow the rules and what to do if someone upsets him. At the same time, I thanked him for staying in class and realizing that he had overreacted. I know it's not always easy for him in the classroom, but we all have to try to do well in the classroom. If it is too much for him, he can go to the corridor with the assistant, work in peace and take a break from his classmates for a while. However, the class also needs a break from him or some of the other children when they are behaving badly. Then I went to pick up my pupil. It was clear that apologizing was not easy for the student, at first he did not even want to look at his classmate. But in the end they shook hands and the apology went through. Although it may seem that this method of solution was not completely supportive for the student, in the long term it is necessary for the student to realize that in order to function in the classroom (as well as in any other collective), it is necessary to follow certain rules. And that what I don't like, I can't do to others.
10, 5. třída
manuální práce  např. montování, opravy, práce v dílně apod.)
Mgr. (Učitelství pro 1. stupeň ZŠ, Německý jazyk)
Při jedné hodině prvouky jsem měla pro děti připravenou aktivitu v kruhu zaměřenou na protahování a práci s tělem. Aktivity v kruhu děláme vždy vzadu ve třídě na koberci, kde si děti sundávají přezůvky. Poté, co aktivita skončila, si děti boty opět vzaly a měly přestávku. Některé z nich na mě měly ještě pár otázek, takže jsem se věnovala jim a nedívala jsem se, co se děje ve třídě. Jedna z dívek zapomněla boty u zadní lavice ve které sedí žák, kterému byl diagnostikován Aspergerův syndrom. Děti s touto diagnózou mívají problém s komunikací a správnými sociálními návyky a jsou velmi citlivé na svůj osobní prostor. Když žák uviděl boty u svojí lavice, velmi se rozzlobil a hodil je přes celou třídu po jejich majitelce. Naštěstí šlo pouze o gumové boty, i tak ale trefil dívku jednou z nich do hlavy. Bohužel jsem si této situace nevšimla, ale upozornila mě na ni paní asistentka.
Ve třídě máme celkem 22 žáků (10 dívek a 12 chlapců) z nichž tři mají IVP (individuální vzdělávací plán). Z tohoto důvodu jsou ve většině hodin a o přestávkách přítomné dvě asistentky pedagoga, které pomáhají se zlepšením průběhu vyučování. Ve třídě je i několik dalších dětí, které mají potíže s kázní. Nejproblematičtějším žákem je právě žák s Aspergerovým syndromem. Přestože patří ve třídě k nejmladším, je na svůj věk poměrně vysoký a fyzicky vyspělý. Má také velkou sílu, což je velmi nebezpečné v kombinaci s agresivním jednáním, ke kterému má sklony. Je proto nutné, aby byl neustále pod dozorem asistentky. Snažíme se ho postupně učit, jak se chovat ve společnosti, bohužel se příliš nedaří komunikace s rodiči, kteří mu nechtějí sdělit diagnózu a neustále ho omlouvají tím, že je unavený apod. Pro žáka je občas přínosné, když jde s asistentkou na chvíli na chodbu, kde má klid na práci a není rozptylován třídou. Stejně tak třída není rozptylována jím, pokud má tendenci vykřikovat urážky nebo odmlouvat. Celá třída se postupně dostává do puberty a poměrně ostře se zde vymezují vztahy mezi chlapci a dívkami.
Po upozornění paní asistentky jsem šla za žákem a zeptala se ho na to, co se právě stalo. Bylo jasné, že si uvědomuje, že se nezachoval správně, protože se schovával vzadu u skříně. Zeptala jsem se: Co jsi právě teď udělal? Žák odpověděl: Co? Já myslím, že víš co. Ublížil jsi žačce a ona teď pláče. Žák reagoval: Nevím, nic jsem neudělal. Paní učitelka viděla, že jsi po žačce hodil boty. Proč? Žák odpověděl: Nemá si je tu nechat válet. Vadily ti její boty u tvojí lavice? Žák potvrdil: Jo. To ale neznamená, že je můžeš po někom hodit. Pokud je ti nepříjemné, že si někdo položí věci ke tvé lavici, musíš ho na to nejdříve upozornit. Například můžeš říct: Není mi příjemné, že máš boty u mé lavice. Prosím, odnes si je. A pokud ti spolužák nebo spolužačka nechtějí vyhovět, přijď za mnou a společně to vyřešíme. Tím, že jsi po žačce hodil boty, jsi jí ublížil a měl by ses jí omluvit. Žák odmítl: Nebudu se nikomu omlouvat, nemá si nechávat boty na mojí lavici. Nyní už velká část třídy obrátila pozornost k nám, někteří z toho měli legraci a bylo jasné, že to pro řešení daného problému není dobré. Žák a žačka teď půjdou se mnou na chodbu. Ostatní se zatím budou učit češtinu s paní učitelkou a s paní učitelkou. Žák odmítl: Nikam nejdu a nebudu se nikomu omlouvat. Žačka je blbá a zaslouží si to. Takto se o svým spolužácích vyjadřovat nemůžeš. Teď půjdeme na chodbu a vyřešíme, co se stalo. Žák odmítl: Ne. Žák odběhne na druhou stranu třídy. Jdeme. Žák odmítl: Nikdo mě nemůže nutit. Dobře, tak tady zůstaň a celá třída zatím půjde na chodbu. Ty tady zůstaneš a zkusíš o všem trochu popřemýšlet. Celá třída i všechny paní učitelky odchází na chodbu. Žákům je nutné vysvětlit, že žák to má trochu jinak, a že se teprve učí správnému chování. Což ale neznamená, že může slovně nebo dokonce fyzicky napadat ostatní děti ve třídě. Po několika minutách se vracím zpátky do třídy. Děti jdou zatím na zahradu s paní učitelkou a paní učitelkou.
Když jsem se vrátila do třídy, viděla jsem, že žák je velice smutný a pláče. Sedla jsem si k němu a vysvětlila mu, že jeho chování nebylo akceptovatelné a ohrožovalo ostatní spolužáky. Házet čímkoliv po někom jiném se nesmí. Navíc pokud by šlo o nějaký nebezpečnější předmět, mohlo by to zasaženou osobu vážně zranit. Zeptala jsem se ho, jak by se cítil on, kdyby po něm někdo jiný hodil boty a jestli by mu to bylo příjemné. Potom jsme si povídali o tom, proč je dobré dodržovat pravidla a co má dělat, když ho někdo rozčílí. Zároveň jsem mu poděkovala za to, že zůstal ve třídě a uvědomil si, že reagoval přehnaně. Vím, že to pro něj není ve třídě vždy jednoduché, ale musíme se všichni snažit, aby nám bylo ve třídě dobře. Pokud je toho na něj moc, může jít s paní asistentkou na chodbu, pracovat v klidu a na chvíli si od spolužáků odpočinout. Stejně tak ale si třída potřebuje odpočinout od něj nebo od některých jiných dětí, když se chovají ošklivě. Potom jsem došla pro žačku. Bylo jasné, že omluvit se není pro žáka jednoduché, nejdříve se nechtěl na spolužačku ani podívat. Nakonec si ale podali ruce a omluva proběhla. Ač se může zdát, že tento způsob řešení nebyl pro žáka zcela podporující, z dlouhodobého hlediska je nezbytné, aby si žák uvědomil, že pro fungování ve třídě (ale i v jakémkoliv jiném kolektivu), je nutné dodržovat určitá pravidla. A že to, co se mi nelíbí, nemůžu dělat ostatním.