It was a student from my class. It happened about the third month of school. There were never any problems with him, he was a good boy. Out of nowhere, he began to be absent often, he was unfocused, and his grades also deteriorated. Of course, I contacted my parents. He says he just doesn't want to go to school. After some time, I was called to the class that my student had failed. The parents were contacted immediately. Only then did we finally get what was going on from him. He was said to have been verbally bullied since first grade. At first he didn't do anything about it, he ignored it. Over time, he wanted to start defending himself, but he couldn't and the attacks started to escalate. He was afraid to tell anyone, he was afraid of the boys in the class, and he was also afraid of being labeled a brat.
Pupil: tall, thin, very sensitive, closed, with difficulty opening up and confiding. Class: the majority of the class without problems, bullies - 'tricksters', worse grades
Bullying
was shocked. I immediately arranged a classroom lesson and calmly talked to them about the event. I wanted to know the reasons why the bullies did it, what it brought them. They say it wasn't supposed to be anything terrible, just a boyish poke. So we talked about it for an hour. I agreed with my parents that we would pay more attention to him, talk to him a lot more. After an agreement between me, my parents and him, we rejected help from an expert. I couldn't do it, and I arranged an excursion for the entire class to the Specialized Pedagogical Workplace. They went through the bullying program with us. Everyone was given the opportunity to be both the bully and the bully. There was a lot of talk about the feelings that these unpleasant situations evoke in a person, what will remain in them after this experience. Even the most problematic pupils were calm, they listened and it seemed that this excursion brought them something and they took something away from it.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
For me, I saw a difference the very next week. The class was calm, the student was going to school again, no one scolded him, they communicated with him completely normally. After a while, the pupil looked forward to school again, smiled, was the cheerful student again. What pissed me off the most about this case was that I didn't figure it out sooner and that it had to go this far. I blamed myself for a long time. Since then, I also communicated more with the students and the topic of bullying was often discussed.
12, 7.třída
Četba, pc hry, pes
Mgr., Čj, Hv
Jednalo se o žáka z mé třídy. Stalo se to asi třetí měsíc školy. Nikdy s ním nebyly problémy, byl to hodný chlapec. Z ničeho nic začínal často chybět, byl nesoustředěný, i jeho prospěch se zhoršil. Rodiče jsem samozřejmě kontaktovala. Prý se mu jen nechce do školy. Po nějaké době jsem byla přivolána do třídy, že se mi tam žák složil. Ihned byli kontaktováni rodiče. Až poté jsme z něj konečně dostali, co se dělo. Prý byl už od prvního stupně slovně šikanován. Nejdříve si z toho nic nedělal, ignoroval to. Postupem času se chtěl začít bránit, ale nešlo mu to a ataky se začaly stupňovat. Bál se to komukoli říct, bál se kluků ze třídy a taky, aby nebyl označen za sraba.
Žák: vysoký, hubený, velmi citlivý, uzavřený, s problémem se otevřít a svěřit se. Třída: většina třídy bezproblémová, šikanátoři - 'machýrci', horší prospěchy
Byla jsem v šoku. Ihned jsem si zařídila třídnickou hodinu a s klidem jsem si s nimi o události promluvila. Chtěla jsem znát důvody, proč to šikanátoři dělali, co jim to přinášelo. Prý to nemělo být nic strašného, jen klukovské popichování. Tak jsme si o tom celou hodinu povídali. S rodiči jsem se domluvila, že na něj budeme dávat větší pozor, mnohem více s ním mluvit. Pomoc od odborníka jsme po domluvě mezi mnou, rodiči a ním zamítli. Nedalo mi to a zařídila jsem pro celou třídy exkurzi na Specializované pedagogické pracoviště. Projeli s námi program o šikaně. Každý dostal příležitost být v roli šikanovaného i šikanátora. Mluvilo se hodně o pocitech, co tyto nepříjemné situace v člověku vyvolávají, co v nich po tomto zážitku zůstane. I ti nejproblémovější žáci byli v klidu, poslouchali a vypadalo to, že jim tato exkurze něco přinesla a něco si z ní odsnášejí.
Za mě jsem viděla rozdíl hned následující týden. Ve třídě byl klid, žák opět do školy chodil, nikdo si z něj neutahoval, komunikovali s ním naprosto normálně. Odstupem času se žák opět do školy těšil, usmíval se, byl opět ten veselý student. Na tomto případu mě nejvíce zamrzelo, že jsem na to nepřišla dříve a že to muselo zajít tak daleko. Dlouho jsem si to vyčítala. Od té doby jsem i já se žáky víc komunikovala a téma šikany se často probíralo.