Last year I got a third in English. Various rumors circulated among colleagues about this class, or about one student from this class. I told myself that I would not judge him in advance and in time I would see if it would be possible to come to an agreement with him. For the first few days, everything was fine, but as time went on, the pupil's began to show. Talking back was the order of the day until the critical situation arose. On Tuesday, I handed out a worksheet to the children, which included homework. When entering the task, I already announced that whoever does not complete the task will face some kind of sanction, but I don't remember what. The next class was on Wednesday, the task was to be checked.
The student lives only with his mother, who does not have time for him. The student is not well-mannered, does not respect any authority at all, does not care about everything, talks back, makes things up, is disgusting to both the teacher and classmates. He turns every situation to his advantage. At home he makes things up, tells his mother things that didn't happen and then his mother comes to the school and complains about all the teachers, yells at the principal in the principal's office and decides who and how her son will be taught and how long the lessons will be. The pupil is greatly influenced by his mother.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression
came to class on Wednesday, we did some activity at the beginning of the class, and then we could check the assignment I assigned on Monday. When I asked the student where his homework was, he replied that he had not received any paper. I told him that he was at school on Monday, he was in English class, and his classmates all got a worksheet, so he had to get it too. It would be very strange if everyone but him got the worksheet. He started yelling at me that I was making things up and I never gave him any paper. I was still trying to be calm, but I was already talking to him in a raised voice. I told him not to yell at me and not to make things up. He was here on Monday, he got the worksheet, but he didn't complete the task. Therefore, he faces a penalty for not completing the task. The student stood up and started shouting at me that I was a liar. At that moment, the other students started to speak up and shout at him that he got the paper and not to make it up. His yelling at me grew louder, but I don't remember what he said to me next. But what I do remember is that at that moment my nerves were frayed and I started to yell back at him that he wouldn't talk to me like that, no matter what. I screamed at him that he was a liar and that I had never had such a terrible student. I yelled at him to immediately pack his things and come with me to the principal's office immediately. Fortunately, he packed up and really went. I don't know what I would do if he didn't even want to go to the principal's office with me.
Consequences, Disrespectful communication, Interview
In the director's office, we both told our side of the story. A mother called the school, who of course, as always, stood behind her son. Walked through a class where the worksheet really couldn't be found. However, the headmistress was not idle and we all immediately went to look in the student's locker, where he had his personal belongings and schoolbooks scattered about. And what didn't happen, crumpled paper was found among the textbooks. The paper was nothing more than that worksheet. I was happy that the paper was found, but I was well aware that my nerves were frayed and I shouted things I probably shouldn't have said. It was definitely reflected in our classes. After that, it was not possible to communicate with the student at all. At first I tried to pretend that nothing had happened, but his talking was not over. And so I more or less ignored him until the end of the year and he ignored me. When he didn't complete something, I gave him 5 and just let him know. Of course, I used the same scale for the others as well. I felt quite sorry for them because I was quite strict with them because of him. But I always gave them a chance to fix their grade with some extra work. The student never used it. In the end, it didn't really get resolved in any way. It was a statement against a statement, he only received a reprimand from the class teacher for misbehaving, but that meant nothing to him. His mother then wrote e-mails to the headmistress that the paper must have been put there by his classmates, that he was being bullied, etc. But such messages are still coming from her. Of course, everything always has to be solved, but nothing like this is ever proven.
Ročník: tercie (8. ročník 2. stupně ZŠ), 14 let
Hry na PC
Lhaní,Arogance,Odmlouvání,Nespolupráce
titul Mgr., aprobace: anglický jazyk
Minulý rok jsem dostala tercii na angličtinu. O této třídě kolovaly různé zvěsti mezi kolegy, respektive o jednom žákovi z této třídy. Říkala jsem si, že ho nebudu předem odsuzovat a časem uvidím, jestli se s ním bude dát domluvit. Prvních pár dnů bylo vše v pořádku, ale postupem času se začal žákův projevovat. Odmlouvání bylo na denním pořádku, až jednou nastala ta kritická situace. V úterý jsem dětem rozdala pracovní list, se kterým byl spojen i domácí úkol. Již při zadávání úkolu jsem avizovala, že ten, kdo úkol neudělá, toho čeká nějaká sankce, ale už si nepamatuji jaká. Další hodina byla ve středu, to se měl úkol kontrolovat.
Žák žije pouze s matkou, která na něj nemá čas. Žák není dostatečně vychovaný, vůbec nerespektuje jakoukoliv autoritu, je mu všechno jedno, odmlouvá, vymýšlí si, je hnusný jak na učitele, tak na spolužáky. Každou situaci otočí ve svůj prospěch. Doma si vymýšlí, říká matce věci, které se nestaly a jeho matka poté přichází do školy a podává stížnosti na všechny učitele, v ředitelně řve na ředitelku a určuje si, kdo a jak bude jejího syna učit a jaký časový rozsah budou mít hodiny. Žák je velmi ovlivněn svou matkou.
Ve středu jsem přišla do hodiny, udělali jsme nějakou aktivitu na úvod hodiny a poté se šlo kontrolovat úkol, který jsem zadala v pondělí. Když jsem se ptala žáka, kde má domácí úkol, tak mi odpověděl, že žádný papír nedostal. Řekla jsem mu, že v pondělí byl ve škole, byl v hodině angličtiny a jeho spolužáci dostali všichni pracovní list, tudíž ho musel dostat i on. Bylo by velmi divné, kdyby pracovní list dostali všichni, jen on ne. Začal po mně křičet, že si vymýšlím a žádný papír jsem mu nikdy nedala. Stále jsem se snažila být klidná, ale už jsem na něj mluvila zvýšeným hlasem. Řekla jsem mu, ať po mně neřve a nevymýšlí si. V pondělí tady byl, pracovní list dostal, ale úkol nesplnil. Tudíž ho čeká sankce za nesplnění úkolu. Žák si stoupl a začal po mně křičet, že jsem lhářka. Ostatní žáci se v tu chvíli začali ozývat a pokřikovat na něj, že ten papír dostal a ať si nevymýšlí. Jeho řev po mně se zvyšoval, ale už si nepamatuji, co mi dále říkal. Co si ale pamatuji je to, že mi v ten moment ruply nervy a začala jsem na něj pořádně křičet zpět, že co si to dovoluje, takhle se se mnou bavit nebude. Křičela jsem po něm, že je lhář a že jsem nikdy tak strašného studenta nikdy neměla. Zařvala jsem po něm, ať si okamžitě sbalí své věci a jde se mnou okamžitě do ředitelny. Naštěstí se sbalil a opravdu šel. Nevím, co bych dělala, kdyby se mnou ani nechtěl jít do ředitelny.
V ředitelně jsme oba řekli svou verzi příběhu. Zavolala se do školy matka, která samozřejmě, jako vždy, stála za svým synem. Prošla se třída, kde se pracovní list opravdu nenašel. Paní ředitelka ale nezahálela a okamžitě jsme se šli všichni podívat do žákovy skříňky, kde měl své osobní věci a poházené učebnice. A co se nestalo, mezi učebnicemi se našel zmuchlaný papír. Papír nebyl nic jiného, než onen pracovní list. Já byla sice ráda, že se papír našel, ale byla jsem si moc dobře vědoma toho, že mi ruply nervy a křičela jsem věci, které jsem neměla snad ani říkat. V našich hodinách se to určitě odrazilo. Poté už se se žákem nedalo komunikovat vůbec. Nejprve jsem se snažila dělat, že se nic nestalo, ale jeho odmlouvání nebylo u konce. A tak jsem ho až do konce roku víceméně ignorovala a on ignoroval mě. Když něco nesplnil, dala jsem mu za 5 a jen jsem mu to oznámila. Samozřejmě stejné měřítko jsem používala i na ostatní. Bylo mi jich docela líto, protože kvůli němu jsem na ně byla docela přísná. Vždy jsem jim ale dala šanci si známku opravit nějakou prací navíc. Žák toho nikdy nevyužil. Ve výsledku se to vlastně nevyřešilo nijak. Bylo to tvrzení proti tvrzení, dostal jen napomenutí třídního učitele za neslušné chování, to ale pro něj nic neznamenalo. Jeho matka poté psala maily paní ředitelce, že určitě mu ten papír tam nastrčili spolužáci, že ho šikanují atd. Takové zprávy ale od ní chodí do teď. Vše se samozřejmě vždy musí řešit, nikdy se ale nic takového neprokáže.