At the beginning of the third grade, the student's behavior began to change, she began to cry a lot (almost always in the morning). She came to school crying and very worried. She also started to forget things often, not only homework but also gadgets. I reprimanded her several times, but it never crossed any unbearable line. The student and I had a very good relationship and whenever I reprimanded her, she knew that the matter was taken care of and we never returned to it. Although this situation was not at all pleasant for me, because in many subjects it did not have aids, etc., I never sat on it. Later, my mom called me to do something with her. That something is probably going on and that's why she's afraid to go to school and cries all the time in the morning.
The student comes from a very ambitious family. She lived together with her parents and 4 sisters. The father came from England. His upbringing was clearly reflected in his family upbringing. They approached the children in a very liberal way, they had a relatively free style of education. Although the parents were really ambitious and wanted their children to study and have excellent results, they used a relatively free hand in their upbringing. Actually, it seems to me that they are mutually exclusive. The mother was a teacher, she worked in a language school, so she often had lessons in the afternoon and evening. Overall, they were very active as a family, they spent every weekend visiting somewhere, at parties, barbecues, joint activities such as trips, etc., but they were not so usual. As I already said, the family really wanted all the children to study very well, to think about gymnasium, but specifically for the student, after a joint consultation, we indicated that it would be more appropriate for her to finish elementary school, and then she would decide. She didn't have the necessary drive and determination, and she also had rather average results, but she was very clever! Her father took her failures much worse than her mother. It seemed to me that the mother somehow understands that her children will not all be highly above average.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes
After the phone call with my mother, I began to investigate more about what was actually going on. I knew that the student in the group in the class had no problems with anyone. She had fun with her classmates normally, when I observed her during breaks, for example, she was never alone. So I focused on the family environment. It was not visible that her parents neglected her in any way. Since I didn't draw anything from the observation myself, I took her aside once and tried to talk to her about what was going on and if she wanted to confide in me. The student was very shy and scared, it seemed that maybe she was rather shy. After a few minutes, however, she confided in me that she is not afraid to go to school because something might happen to her, but that she knows that she always forgets something, that she is missing something. She also confided in me that her parents do not control her at home, even though she herself understands that she would need some help. It emerged from the interview that the parents rely on the student to prepare everything properly and there is no control, even if only in such a way that the parents would check whether she has a written assignment. After the conversation, I contacted my mother again and we discussed the situation together. The mother admitted that due to the workload and the set rules in the family - she specifically mentioned the rule that they trust each other - they do not control the student and leave it up to her how she reacts to the given situation. I explained to her that the student still needs to be checked, that she would need it herself, and admitted that this method did not suit her. The mother was very sorry for the whole situation and promised that they would start doing something about this situation.
Interview
There was an obvious change in the student in the following weeks. Even though in the beginning it still occasionally happened that she forgot something, the situation changed rapidly. She no longer went to school crying, and overall she became a much happier little girl. I made it a task for myself that when the tasks were written in the diary, I always asked if she wanted to check if everything was written correctly. We practiced this method for about the first month. Subsequently, it could be seen that she likes the new system very much and that she fulfills everything herself in an exemplary manner. At the class meetings, we also discussed the change in the situation with the parents. I was glad that they approached this method of cooperation and that in the end the whole "problem
9 let, 3. třída
jazyky  zejména anglický), tanec, výtvarná výchova
VŠ Mgr. – učitelství pro první stupeň ZŠ + doplňující vzdělání speciální pedagogiky (CŽV)
Na začátku třetí třídy se začalo měnit chování žákyně, začala být velmi plačtivá (téměř vždy ráno). Přicházela do školy s pláčem a s velkými obavami. Také začala často zapomínat věci, nejen domácí úkoly, ale také pomůcky. Několikrát jsem ji napomínala, ale nikdy to nepřekračovalo nějakou nesnesitelnou hranici. S žákyní jsme měly velmi dobrý vztah a vždy, když jsem ji napomenula, věděla, že je daná věc vyřízená a dále jsme se k tomu nikdy nevracely. I když mi tato situace nebyla vůbec příjemná, protože v hodně předmětech neměla pomůcky atd., nikdy jsem si na ní nezasedla. Později se mi ozvala maminka, abych s ní něco udělala. Že se nejspíš něco děje a proto se bojí chodit do školy a neustále ráno brečí.
Žákyně pochází z velmi ambiciózní rodiny. Bydlela společně se svými rodiči a se 4 sestrami. Otec pocházel z Anglie. Na výchově v rodině se jasně odrazil právě jeho původ. K dětem přistupovali velmi liberálním způsobem, měli poměrně volný styl výchovy. I když rodiče byli opravdu ambiciózní a chtěli, aby děti studovaly a měly vynikající výsledky, využívali poměrně volnou ruku při jejich výchově. Vlastně mi připadne, že se to vzájemně vylučuje. Matka byla učitelka, pracovala v jazykové škole, často tedy měla výuku i v odpoledních a večerních hodinách. Celkově jako rodina byli velmi aktivní, každý víkend trávili někde na návštěvách, na oslavách, grilování, společné aktivity jako třeba výlety apod. však nebyly tolik obvyklé. Jak už jsem říkala, rodina si opravdu přála, aby všechny děti velmi dobře studovaly, uvažovali o gymnáziu, konkrétně ale u žákyně jsme po společné konzultaci naznali, že bude vhodnější, aby dostudovala základní školu, a poté se rozhodne. Nenacházela se u ní totiž taková ta potřebná průbojnost, odhodlanost a také měla spíše průměrné výsledky, byla ale velmi šikovná! Otec její neúspěchy bral mnohem hůře než matka. Přišlo mi, že matka tak nějak rozumí tomu, že třeba její děti všechny nebudou vysoce nadprůměrní.
Po telefonátu s matkou jsem začala více zkoumat, co se vlastně děje. Věděla jsem, že žákyně v kolektivu ve třídě s nikým problémy nemá. Se spolužáky se bavila normálně, když jsem ji pozorovala třeba o přestávkách, nikdy nebyla sama. Zaměřila jsem se tedy na rodinné prostředí. Nebylo viditelné, že by ji rodiče třeba nějakým způsobem zanedbávali. Protože jsem sama z pozorování nic nevyvodila, jednou jsem si ji vzala stranou a zkusila si s ní popovídat, co se děje a jestli se mi nechce svěřit. Žákyně se velmi ostýchala a měla strach, vypadalo to, že se možná spíše stydí. Po několika minutách se mi ale svěřila s tím, že se do školy chodit nebojí kvůli tomu, že by se jí něco dělo, ale že ví, že vždy něco zapomene, že jí něco chybí. Také se mi svěřila, že doma rodiče ji nekontrolují, i když sama chápe, že by nějakou pomoc potřebovala. Z rozhovoru tedy vyplynulo to, že rodiče spoléhají na žákyni, že si vše řádně připraví a neprobíhá žádná kontrola, byť jen takovým způsobem, že by rodiče zkontrolovali, zda má napsaný úkol. Po rozhovoru jsem se opět spojila s matkou a společně jsme prodiskutovaly vzniklou situaci. Matka přiznala, že vzhledem k vytížení a nastaveným pravidlům v rodině – zmínila konkrétně pravidlo, že si vzájemně věří – žákyni nekontrolují a nechávají na ní, jak se k dané situaci postaví. Vysvětila jsem jí, že je žákyni třeba ještě kontrolovat, že sama by to potřebovala a přiznala, že tento způsob jí nevyhovuje. Matku celá situace velmi mrzela a slíbila, že s touto situací začnou něco dělat.
Na žákyni v dalších týdnech byla zřejmá změna. I když ze začátku se stalo ještě občas, že něco zapomněla, situace se rapidně změnila. Do školy už nechodila s pláčem a celkově se z ní stala mnohem veselejší holčička. Sama pro sebe jsem si dala úkol, že když se zapisovaly do deníčku úkoly, vždy jsem se zeptala, zda chce zkontrolovat, jestli má vše zapsané správně. Tento způsob jsme praktikovaly asi první měsíc. Následně šlo vidět, že nový systém se jí velmi líbí a sama vzorně všechno plní. Na třídních schůzkách jsme také s rodiči prodiskutovali změnu situace. Byla jsem ráda, že k tomuto způsobu spolupráce přistoupili a že nakonec celý „problém