could already see that there would be a problem with the student during the entrance exams, where she could not go without her mother. The whole teaching staff noticed this moment and we didn't like it. However, the student managed the talent show and successfully entered the school. The mother admitted the child's diagnosis right from the beginning of the school year, for which we were glad, among other things, because parents tend to keep their children's disorders a secret and not tell us at all. In the first two years, the student was not able to interrupt her activities and start a new job.
Communication with the student had to be specific because she could not handle pressure. I had to talk to her calmly and slowly. The problem with the female student escalated in distance learning in the first wave. The school was not sufficiently prepared for this form of education, and information flowed to the students through several channels – bachelors, emails, Google Classroom, and there was no clear, organized schedule. There was no order and this is a big problem for Aspergers. It took a while for the teachers to notice how and who in the class group was reacting. It was difficult for me and my colleagues to identify students who are active at the computer. I found out that the student did not want to communicate with her mother at all about her things for school. She closed herself off from her, but she was pleasant, accommodating and calm to the teacher. The mother tries to compensate for the handicap, to help, to be interested as much as possible. The student was not able to accept help from her mother, she wanted to be completely independent. She rejected programs for online learning such as Google Classroom, through which the entire school functioned. It was chaos for her. She could not filter the pages, search for information, tasks, material. She couldn't handle this UI. In the autumn wave of covid, the biggest problem arose when the school set clear conditions. We didn't want the students to get lazy, so we as a school had to adapt and function the same way we functioned before covid. Physical contact was ideal for the student. When I could arrange with her physically at school. But that didn't work out in the fall and she stopped joining classes completely. The student's mother began to complain directly to the principal that some subjects were not working. After communicating with the teachers, the principal explained to the mother that the problem is not on the school's side, as classes are running normally. The student was unable to function online, she did not have a clear, organized schedule, she was unable to view everything she was supposed to see and search for in the system.
Diagnosis, Failure to attend class
meeting was held with the mother, the class teacher and the guidance counselor - a solution was reached. The student will have a special work program. All teachers were advised to assign simple, concise and clear work to the student. When she didn't keep up with the assignments, she was given a smaller amount of assignments. Reduce and simplify. The school's IT has arranged for all tasks, messages, notifications to go to the mother as well, so that she knows where and when her daughter is supposed to be and what she is supposed to do. The student has started to cope with distance learning, but it is not a suitable environment for her. He needs physical contact and can't stand the chaos of distance learning. She likes to work independently, but is unadaptable when faced with such a change as distance learning.
Support, Interview
On the recommendation of the school psychologist, I began to evaluate her carefully, evaluate mistakes more lightly and be reasonable, which I do not agree with very much. However, I consider this problem solved. The student graduated. I think that she will be able to apply herself in a job where she will be given more tasks and will not have to rely on herself.
18 let, 3. Ročník SŠ
malba
Pasivita,Neposlušnost,Nespolupráce,Nepracovitost
Magisterské na FAVU, Vut Brno
Že bude problém u žákyně jsem viděla už na přijímacích zkouškách, kam nedokázala jít bez maminky. Tento moment celý pedagogický sbor postřehl a nelíbilo se nám to. Nicméně žákyně talentovky zvládla a úspěšně se na školu dostala. Maminka hned ze začátku školního roku diagnózu dítěte přiznala, za což jsme byli mimo jiné rádi, protože rodiče poruchy svých dětí spíše tají a neřeknou nám to vůbec. V prvních dvou ročnících žákyně nebyla schopna přerušit činnost a začít novou práci.
Komunikace s žákyní musela být specifická, protože nezvládala nátlak. Musela jsem s ní hovořit klidně a pomalu. Problém s žákyní eskaloval v distanční výuce v první vlně. Škola nebyla dostatečně připravena na tuto formu vzdělávání a studentům proudily informace několika kanály – bakláři, maily, google classroom a nebyl jasný přehledný rozvrh. Nebyl žádny řád a pro aspergery to je velký problém. Chvíli trvalo, než si učitelé všimli, jak a kdo reaguje z třídního kolektivu. Pro mě i mé kolegy bylo těžké identifikovat žáky, kteří jsou za počítačem aktivní. Zjistila jsem, že žákyně nechtěla vůbec komunikovat s maminkou o svých věcech do školy. Uzavírala se před ní, ale na učitele byla příjemná, vstřícná a klidná. Maminka se snaží handicap kompenzovat, pomáhat, zajímat se jak jen to jde. Žákyně nebyla schopna přijímat pomoc od matky, chtěla být úplně samostatná. Odmítala programy pro online výuku jako byl google classroom, přes který fungovala celá škola. Byl to pro ni chaos. Nedokázala filtrovat ve stránkách, vyhledávat informace, úkoly, látku. Nezvládala tohle uživatelském rozhraní. V podzimní vlně covidu nastal největší problém, kdy škola nastavila jasné podmínky. Nechtěli jsme, aby žáci zlenivěli, takže jsme se jako škola museli přizpůsobit a fungovat stejně, jako jsme fungovali před covidem. Pro žákyni byl ideální fyzický kontakt. Když jsem se s ní mohla domluvit fyzicky ve škole. To ale na podzim nešlo a přestala se připojovat na výuku úplně. Maminka žákyně si začala stěžovat rovnou řediteli, že některé předměty nefungují. Ředitel po komunikaci s učiteli mamince vysvětlil, že problém není na straně školy, protože výuka normálně běží. Žákyně nedokázala fungovat online, neměla jasný přehledný rozvrh, nedokázala si zobrazit vše co má vidět a vyhledávat v tom systému.
Proběhla schůzka s maminkou, třídní učitelkou a výchovným poradcem – došlo k řešení. Žákyně bude mít zvláštní program práce. Všem vyučujícím bylo doporučeno zadávat žákyni jednoduchou stručnou a jasnou práci. Když nestíhala úkoly, zadávalo se jí menší množství úkolů. Ubrat a zjednodušit. IT školy zařídilo, aby všechny úkoly, zprávy, upozornění chodily i mamince, aby věděla, kde a kdy má její dcera být a co má dělat. Žákyně začala zvládat distanční výuku, ale není to pro ni vhodné prostředí. Potřebuje fyzický kontakt a nesnese chaos v distanční výuce. Ráda funguje samostatně, ale při takové změně jako je distanční výuka je nepřízpusobitelná.
Začala jsem ji na doporučení školního psychologa hodnotit opatrně, odlehčeněji hodnotit chyby a být přiměřená, s čímž příliš nesouhlasím. Nicméně beru tento problém jako vyřešený. Žákyně odmaturovala. Myslím si, že se dokáže uplatnit v práci, kde bude více úkolována a nebude se muset upínat sama na sebe.