This case happened at the beginning of my time at this school, it was about 2 years after college. It was physical education class, we were supposed to do athletics. So we went to the field and threw a grenade. The student who threw then followed me to the end of the subway and waited until he threw another so he could bring the grenades forward... and so they kept taking turns. The rest of the group stood in the area where the throw was coming from. Another student dropped his attempts and followed me. Next, his classmate threw, I wrote down the results. The first student collected the grenades, but instead of bringing them to the start, he threw them.
Pupil - 11 years old, male, lives with his father, results above average, an exceptional event occurred, it was imprudence
Not attending to teaching/Inattention to teaching
When I looked up and saw that he had thrown the grenades back, I thought I was going to go mad with rage. Not only did he disobey my instructions, but he could have hurt someone badly. I started shouting at him: 'You must be kidding, right?! Are you Normal?! What if you hit someone? You could kill him! The only luck is that your performances are not so good that you can negotiate there. Pick yourself up immediately, go get the grenades and bring them to them. Until the end of the class, you will sit and just watch, so that you don't think of something stupid again! Trust me there will be another consequence to this!' The student just turned and left.
Disrespectful communication
The student just sat and did not speak until the end of the lesson. The other students were also taken aback and said nothing. Me too actually. After a few hours, it started playing in my head, I realized that I was not behaving correctly. So I went to see the student during the break. I apologized to him and explained why I was so upset. In short, I was afraid. The student took everything well, he also apologized. Since then we have never had any problem with each other. I got along very well with him.
11 let, 6. třída (gymnázium)
hra na klavír, sport
Mgr., BI a TV
Tento případ se stal na začátku mého působení na této škole, bylo to asi 2 roky po vysoké škole. Byla hodina tělesné výchovy, měli jsme dělat atletiku. Šli jsme tedy na hřiště a házeli granátem. Žák, který hodil poté šel za mnou na konec metru a počkal, dokud zase neodházel další, aby mohl donést granáty dopředu… a tak se stále střídali. Zbytek skupiny stál v prostoru odkud se házelo. Další žák odházel své pokusy a šel za mnou. Dále házel jeho spolužák, já si zapisovala výsledky. První žák posbíral granáty, ale místo toho, aby je donesl na začátek, hodil je.
Žák – 11let, muž, žije s otcem, výsledky nadprůměrné, došlo k výjimečné události, šlo o nerozvážnost
Když jsem zvedla hlavu a viděla, že granáty nazpět hodil, myslela jsem, že se vzteky zblázním. Nejen, že neuposlechl mé instrukce, ale mohl někoho ošklivě zranit. Začala jsem na něj křičet: 'To si snad děláš srandu, ne?! Jsi normální?! Co kdybys někoho trefil? Vždyť bys ho mohl zabít! Jediné štěstí, že tvé výkony nejsou tak dobré, abys tam dohodil. Okamžitě se seber, zajdi pro granáty a dones jim je. Do konce hodiny budeš sedět a jen koukat, aby tě zas nenapadla nějaká blbost! Věř mi, že tohle bude mít ještě další důsledek!' Žák se jen otočil a odešel.
Žák do konce hodiny jen seděl a nemluvil. Ostatní žáci byli také zaraženi a nic neříkali. Já sama vlastně taky. Po pár hodinách se mi to rozleželo v hlavě, došlo mi, že jsem se nechovala správně. Šla jsem tedy o přestávce za žákem. Omluvila jsem se mu a vysvětlila mu, proč mě to tolik naštvalo. Zkrátka jsem měla strach. Žák vzal vše dobře, také se omluvil. Od té doby jsme spolu nikdy neměli žádný problém. Vycházela jsem s ním velmi dobře.