We had a Czech language lesson, the teaching assistant who is assigned to the pupil was not present in this lesson. He only has a certain number of hours per week, and we agreed that he would not come for this one. The introduction to the style class with the theme of description was an activity where one of the students described a picture and the others had to redraw it on paper according to his instructions. It was forbidden to ask questions or express oneself in any way. I told the class before the activity that the goal is to show them how important the description is, and it may happen that they don't understand what their classmate wants from them, but let them try to fulfill it as best they can. According to the ideas, the resulting drawings did not match the original very much, the student could see that he was not completely satisfied with the result (he has problems with handling failure), I tried to alleviate the situation by saying that it was not the fault of either party and I again pointed out the importance of correct describing. Subsequently, they individually completed the exercises in the workbook, I don't remember exactly what the content was, but you could see that it was a challenge for the class. I went around them and tried to guide them to a solution. When, after 7 minutes, I instructed them to stop the activity and we would carry out an inspection, or explain to ourselves what was supposed to be done in it. The student said that he had not finished it. I went to see him and explained to him that I understood that, but that we didn't have much time and I would like to go through it with them again, because most of his classmates don't know how to deal with it. Let him check what he has and at the end of the lesson we will discuss the exercise in more detail. We started checking him and about halfway through the exercise I noticed that the student was getting angry. This signaled a problem, as a seizure would follow shortly after. With his speech, he began to disturb his classmates and the class.
As already mentioned, the pupil attends the 6th grade at a regular elementary school, there are 24 of them in the class altogether. He is a boy with an autism spectrum disorder and a 3rd degree support measure in the form of an assistant, otherwise the content of the material taught is no different from the others in the class . In class, his uniqueness is sometimes shown when, for example, he leaves his seat and needs to look closely at what I am showing them. He also has a need to correct others when they get something wrong. With that comes the problem of dealing with failure on his part. We are trying to work on it with the assistant and other interested parties and catch potential conflicts. There is not a single child with support measures in the class, there is also a girl with selective mutism and a boy with SEN. Paradoxically, they do not represent the biggest obstacle in working with the class, there are two intact boys with a tendency to disrupt the course of the lesson.
Diagnosis, Emotional outbursts
He has a bag on the ground in the back for exactly that purpose, but I didn't want it to go that far. I therefore assigned the rest of the exercises to the class to complete once they knew how to do it. Then I went to him and asked what happened. I learned that he had it all wrong because he didn't understand the assignment, which I didn't find out when I went through the class. I carefully picked up the fallen crayons. I tried to understand how he felt, which I told him and at the same time explained to him that it was okay if he did not understand the assignment correctly. I discussed with him that this happens sometimes and as he saw, many of his classmates were in the same situation. When I calmed him down a bit, I looked at the completed exercise. Based on the description of his interpretation, I checked the solution and assessed that it was correct. That's what I told him. You could tell he was feeling better when he was able to explain what was going on. And now that he knows how to do it, we can look at the exercise together and revise it. So we gradually went through the whole exercise together, we discussed the ambiguities and he coped with everything without a problem.
Support, Interview
The result was that we went through the drill together and I prevented a much bigger incident thanks to early intervention. In the end, the rest of the class finished the exercise in the lesson and we also managed to summarize the material, which I consider successful. In the following lessons, it was only reflected in my approach, I focused more on what I was saying and watched the behavior of the class as a whole, but of course also the student himself. I talked about it with his assistant so that she would know what happened. Otherwise, I didn't notice anything else.
11,6. ročník
otevřená otázka	Čtení - encyklopedie, literatura faktu; zvířata
VŠ - Magisterské v oborech Český jazyk a literatura se zaměřením na vzdělávání a Občanská výchova a základy společenských věd se zaměřením na vzdělávání
Měli jsme hodinu českého jazyka, tuto hodinu zrovna nebyla přítomna asistentka pedagoga, která je přiřazena k žákovi. Má totiž týdně jenom určitý počet hodin a zrovna na tuto jsme se dohodly, že nedorazí. Úvod do hodiny slohu s tématikou popisu byla aktivita, kdy jeden z žáků popisoval obrázek a ostatní ho museli překreslovat na papír podle jeho instrukcí. Bylo zakázáno doptávat se či jakkoliv se vyjadřovat. Třídě jsem před aktivitou sdělila, že cílem je ukázat si, jak je popis důležitý a může se stát, že nebudou chápat, co po nich jejich spolužák chce, ale ať se to pokusí splnit, jak nejlépe dovedou. Podle představ se výsledné kresby moc neshodovaly s předlohou, na žákovi bylo vidět, že není úplně spokojený s výsledkem (má problémy se zvládáním neúspěchu), snažila jsem se situaci zmírnit tím, že to není chyba ani jedné strany a znovu jsem poukázala na důležitost správného popisování. Následně jednotlivě plnili cvičení v pracovním sešitě, už si přesně nepamatuji, co bylo obsahem, ale bylo vidět, že pro třídu představuje výzvu. Obcházela jsem je a snažila se je navést na řešení. Když jsem po 7 minutách dala pokyn, aby ukončili činnost a provedeme kontrolu, případně si dovysvětlíme, co se v něm mělo dělat. Žák se ozval, že to nemá hotové. Vydala jsem se za ním a vysvětlila jsem mu, že tomu rozumím, ale že nemáme moc času a ráda bych to s nimi ještě prošla, protože většina jeho spolužáků si s tím neví rady. Ať si zkontroluje to, co má a na konci hodiny spolu probereme cvičení podrobněji. Začali jsme jej kontrolovat a zhruba v půlce cvičení jsem zaregistrovala, že se žák začíná vztekat. To signalizovalo problém, protože chvilku na to přijde záchvat. Svým projevem začínal rušit spolužáky a chod hodiny.
Jak už bylo zmíněno, žák navštěvuje 6. ročník na běžné základní škole, dohromady jich je ve třídě 24. Je to chlapec s poruchou autistického spektra a podpůrným opatřením 3. stupně v podobě asistentky, jinak se obsah vyučované látky nijak neliší od ostatních ve třídě. V hodinách se občas projevuje jeho jedinečnost, kdy například opustí své místo a potřebuje si to, co jim ukazuji, prohlédnout zblízka. Taktéž má potřebu opravovat ostatní, když mají něco nesprávně. S tím se pojí problém se zvládáním neúspěchu z jeho strany. Snažíme se na tom s asistentkou a dalšími zainteresovanými pracovat a podchycovat případné konflikty. Ve třídě není jediné dítě s podpůrnými opatřeními, nachází se zde taktéž dívka se selektivním mutismem a chlapec s SPU. Paradoxně ale nepředstavují největší překážku v práci se třídou, nachází se zde dva intaktní chlapci s tendencí narušovat chod hodiny.
Má vzadu na zemi pytel přesně pro tyto účely, ale nechtěla jsem, aby to došlo tak daleko. Třídě jsem proto zadala zbytek cvičení na dokončení, když už věděli, jak na to. Potom jsem šla za ním a doptávala se, co se stalo. Dozvěděla jsem se, že to měl celé nesprávně, protože nepochopil zadání, což jsem ale při průchodu třídou nezjistila. Opatrně jsem přitom zvedala popadané pastelky. Snažila jsem se pochopit, jak se cítí, což jsem mu i řekla a zároveň mu vysvětlila, že ničemu nevadí, když nepochopil správně zadání. Řešila jsem s ním, že to se občas stane a jak viděl, hodně jeho spolužáků na tom byla podobně. Když jsem jej lehce zklidnila, podívala jsem se na vyplněné cvičení. Na základě popisu jeho interpretace jsem provedla kontrolu řešení, a zhodnotila jsem, že bylo správně. To jsem mu i pověděla. Bylo vidět, že se cítí lépe, když dokázal vysvětlit, co se děje. A když teď už ví, jak na to, můžeme se na cvičení spolu podívat a přepracovat jej. Postupně jsme spolu tedy prošli celé cvičení, probrali si nejasnosti a se vším si poradil bez problému.
Výsledek byl ten, že jsme spolu prošli cvičení a díky včasné intervenci jsem zabránila mnohem většímu incidentu. Zbytek třídy nakonec cvičení dokončil ještě v hodině a stihli jsme i shrnutí látky, což považuji za úspěšné. V následujících hodinách se to odrazilo pouze v mém přístupu, více jsem se soustředila na to, co říkám a sledovala chování třídy jako celku, ale samozřejmě i žáka samotného. Pobavila jsem se o tom i s jeho asistentkou, aby věděla, co se událo. Jinak jsem nic dalšího nezpozorovala.