was a primary school teacher and a student from the class came to me with information that her friend - a classmate - was being bullied by a classmate. I know that this student is very good friends with him and in a way she has taken him under her wing and is keeping a protective hand over him. She described taking things from a classmate, hiding them and sometimes mocking him. At the same time, I knew from my observation that he was trying to be in a group with this classmate, so despite these facts he still talked with him and did not show that he was bothered by these provocations. But my classmate told me that she couldn't watch it anymore and that she felt that it had exceeded the limits of what she could bear, but he couldn't defend himself.
The student is an introverted student with average academic results, a quiet, calm boy. He likes to read, plays games at home, there was never a problem with him. The classmate is a more expressive personality, an extrovert, he has a bunch of friends around him, you could say that he is the class clown. He is not evil, there was no problem with him, but sometimes he does not think about the consequences of his behavior.
Bullying
My first reaction was to call the student's mother, who I asked if she knew anything about it and if he had complained at home. Mom didn't know about anything, but she sighed on the phone. It is said that they solved a similar problem in the first grade of elementary school (another school). The student is said to be like that, he easily becomes a victim. She told me she would talk to her son. I called my classmate the next day and talked to him. I told him that his behavior is not appropriate and that he may be sorry, even if he doesn't show it and pretends that everything is fine. My classmate nodded and agreed that he would not continue the bullying. There were class meetings just a few days after that, when I met my mother and she told me that he didn't want her to deal with it, that his classmate didn't do anything so terrible to him. He said it stopped since I talked to him. I continued to observe the class afterwards and occasionally talked to the classmate of both students to see if everything seemed okay to her. A month after that, we had a meeting with colleagues from the PedPsy counseling center, where they criticized my procedure. They say I behaved badly and they prescribe it differently in their procedures. They say I shouldn't have contacted the mother, but to solve the matter primarily with the children at school. Actually, I still didn't understand how I should have behaved properly. You would certainly be interested in that, as well as me, actually, I would send you to them, but my colleagues are now on the adapter with the freshmen.
Interview
think the problem has been solved, since then I have not noticed the problem in the class, neither my mother nor my classmate reported anything. But I know that I probably solved it wrong, that it was not according to the tables. So that's why I would classify it as a rather negative solution to the problem. The following school year, we were in the class for mapping the classroom climate, where it was said that the student was partly out of the group, but they didn't give me any advice on what or how to improve.
11, prima
Knihy, hry
Mgr., ČJ, RJ a AJ
Byla jsem třídní učitelka u primánů a přišla za mnou jedna žákyně ze třídy s informací, že jejího kamaráda – spolužáka šikanuje spolužák. Vím, že tato žákyně se s ním hodně kamarádí a svým způsobem si ho vzala pod křídla a drží nad ním ochranou ruku. Popsala, že spolužákovi bere věci, schovává mu je a občas se mu posmívá. Zároveň jsem ze svého pozorování věděla, že se snaží být v partě s tímto spolužákem, takže i přes tyto skutečnosti se s ním stále bavil a nedával najevo, že by mu tyto provokace vadily. Spolužačka mi ale říkala, že už se na to nemůže dívat a že jí připadá, že to překročilo únosné meze, ale on se neumí bránit.
Žák je introvertní žák s průměrnými studijními výsledky, tichý, klidný chlapec. Rád čte, hraje doma hry, nikdy s ním nebyl problém. Spolužák je výraznější osobnost, extrovert, má kolem sebe partu kamarádů, dá se říct, že je to třídní klaun. Není zlý, žádný problém s ním nebyl, ale občas nedomýšlí důsledky svého chování.
Mou první reakcí bylo zavolat mamince žáka, které jsem se zeptala, zda o tom něco ví a zda si třeba doma nestěžoval. Maminka o ničem nevěděla, ale v telefonu si povzdechla. Prý podobný problém řešili i na prvním stupni ZŠ (jiná škola). Žák je prý takový, snadno se stane obětí. Řekla mi, že si se synem promluví. Já jsem si druhý den zavolala spolužáka a promluvila si s ním. Řekla jsem mu, že jeho chování není vhodné a že může mrzet, i když to nedává najevo a tváří se, že je všechno v pohodě. Spolužák mi vše odkýval a souhlasil, že už v šikaně pokračovat nebude. Zrovna pár dní na to byly třídní schůzky, kdy jsem se potkala s maminkou a ta mi řekla, že nechtěl, ať to řeší, prý mu spolužák nic tak hrozného nedělá. Prý to od té doby, co jsem si s ním promluvila, přestalo. Nadále jsem třídu poté sledovala a občas si promluvila i se spolužačkou obou žáků, zda se jí vše zdá v pořádku. Měsíc na to jsme měli poradu s kolegyněmi z PedPsy poradny, kde mi můj postup zkritizovaly. Prý jsem se zachovala špatně a ony to mají ve svých postupech předepsáno jinak. Prý jsem neměla kontaktovat matku, ale věc řešit primárně s dětmi ve škole. Vlastně jsem dodnes nepochopila, jak jsem se měla zachovat správně. To by vás určitě zajímalo, vlastně i mě, poslala bych vás za nimi, ale kolegyně jsou teď s prváky na adapťáku.
Myslím, že problém se vyřešil, od té doby jsem ve třídě problém nezpozorovala, nic nehlásila ani matka ani spolužačka. Ale vím, že jsem to teda asi vyřešila špatně, že to nebylo podle tabulek. Takže proto bych to zařadila ke spíše negativnímu řešení problému. Následující školní rok jsme pak ještě byli v třídě na mapování třídního klima, kde prý u žáka vyšlo, že je částečně mimo kolektiv, ale žádnou radu co a jak vylepšit mi nedali.