We ended the English lesson with a joint check of the homework assigned in the previous lesson. All the children took out their workbook and flipped through their completed homework. However, the student had a different opinion, and only after the second warning did he very reluctantly start looking for the homework notebook. We checked the task in such a way that I called every single student according to the meeting order, so that everyone had the same opportunity to participate. We were about halfway through the inspection when it was the pupil's turn. His notebook was closed, and he was looking out the window at the cars passing by the school. When I asked him if he could read the next sentence, he refused. When I subsequently tried to find out why he didn't want to read the next sentence, the student replied that he wasn't interested and that it 'wouldn't do him any good anyway', and he told me with a smirk on his face that he hadn't done the homework at all. So I asked him to at least open the workbook and follow the lesson with us. The student resolutely refused my request. In addition, after the refusal, he stood up, took his bag and cleaned everything he had prepared for the lesson. When I asked him what he thought he was doing, he didn't answer me at all and left the class, telling me that his presence for the rest of the class was meaningless to him. The student knew that I would not let him leave the class, but since he was sitting about a meter, maybe even less, from the door, he took advantage of the situation and slammed the door before I could recover from his behavior.
The student was diagnosed with ADHD after entering the 1st grade. In the first grade, his behavior in class was mostly still within the prescribed school standards. The pupil started to be problematic only from the second grade of school attendance, when meeting all the teachers. The student cannot distinguish between what is permissible at school and what is already beyond the limit. His hyperactivity often manifests itself in class. The student is often unable to concentrate on the material being discussed. Furthermore, he is unable to estimate the level of expression of his emotions, which results in frequent fluctuations in aggressive behavior, which sometimes escalates in situations similar to the one described above. With this type of behavior, the student does not differentiate between the school's teaching staff and classmates or other school students, he shows aggression towards all three mentioned groups of people. Due to significant emotional instability, the student was repeatedly under the care of a child psychologist.
Not attending to teaching/Inattention to teaching, Violation of classroom/school rules
The only thing that usually happened to the student in class when he did something like this was to raise his voice, because at that moment he still showed the last vestiges of respect for me due to his youth. However, this is not a long-term solution due to the strain on the vocal cords and the aging of the pupil. In addition, the situation described above was the first instance of the pupil completely ignoring the raising of the voice. Immediately after the incident, I went after the student, stopped him right at the entrance to the school, and in the hallway I explained to him in a rather raised voice that such behavior was simply too much and I took him back to the classroom. Since the student did not respect the disciplinary sanctions, I tried to give him a sufficient amount of extracurricular work, which he had to do under the supervision of the teacher in the children's home where he lives due to a complicated family situation. I agreed with the teacher that the student must first complete all assigned tasks and only after they can have personal time off. From repeated conversations with the teacher, I found out that the student does not have excessive aggressive swings when completing tasks. I realized that the boy is most likely seeking attention from others and that is why he behaves the way he does. So I tried to stay with the pupil at school even after classes, and instead of at the children's home, we tried to work out the tasks at school. At the moment when there was no larger group of people in the class, in front of whom the student could show off, he was able to complete the tasks as much as possible, he was able to concentrate on them in a limited time horizon. We often talked after the assignments. Among the student's hobbies is fishing, which was very often the subject of our conversation. The student was impressed by my interest in his hobby, it was visible on him.
(Disciplinary) Punishments, Support, Interview
After I followed the student into the hallway and explained to him that such behavior was out of line, the student returned to the classroom for the rest of the lesson. I expected him to protest going back to class, but he didn't utter a word, just stared at me in amazement. However, he continued to refuse to work in class, so I preferred not to call him to the end. According to the teacher, the pupil got angry during the tasks he was given at home because his free time was significantly reduced. After a few months of daily tasks at school and talking, you could see that this method had an effect on the student. On the one hand, the student was still unable to maintain attention throughout the lesson, he often went to sharpen his pencils, blow his nose, etc., and his pace could not keep up with the other classmates. On the other hand, similar intense fluctuations of emotions have not appeared in my classes since then, and it was clear that the student is trying, that he is not completely indifferent to the subject matter. Although he did not always succeed, the effort was visible. The student learned to perceive the teacher more positively, I can say from my own experience that he often brought me painted pictures to display in class. He also no longer sought to be the center of attention at all costs. I therefore consider our ten hours spent together over and above school teaching per week to be a successful solution in view of the change in the student's behavior during lessons.
9 let, 3. ročník
Rybaření, počítačové hry
Lhaní,Odmítání spolupráce
Magisterské (Učitelství pro 1. stupeň)
Hodinu angličtiny jsme ukončili společnou kontrolou domácího úkolu, zadaného v hodině předchozí. Všechny děti si vytáhly pracovní sešit a nalistovaly si vypracovaný domácí úkol. Žák byl ovšem jiného názoru, a až po druhém upozornění velice neochotně začal sešit s domácím úkolem hledat. Úkol jsme kontrolovali tím způsobem, že jsem vyvolala každého jednoho žáka podle zasedacího pořádku, aby všichni měli stejnou příležitost se zapojit. Byli jsme zhruba v polovině kontroly, když přišla řada na žáka. Sešit měl zavřený, a koukal z okna na okolo školy projíždějící auta. Když jsem se ho zeptala, jestli by mohl přečíst další větu, odmítl. Když jsem se následně snažila zjistit to, proč nechce další větu přečíst, žák mi odpověděl, že ho to nezajímá, a že mu to 'stejně k ničemu nebude', navíc mi s pošklebkem na tváři sdělil, že domácí úkol vůbec nevypracoval. Poprosila jsem ho tedy, aby si pracovní sešit alespoň otevřel a sledoval učivo s námi. Žák moji prosbu rezolutně odmítl. Po odmítnutí se navíc postavil, vzal si tašku a uklidil si vše, co měl na hodinu připravené. Když jsem se ho zeptala, co si myslí, že dělá, vůbec mi neodpověděl a opustil třídu, při čemž mi sdělil, že jeho přítomnost ve zbývající části hodiny pro něj postrádá jakýkoliv smysl. Žák věděl, že bych ho třídu opustit nenechala, ale protože sedí asi jenom metr, možná ještě méně, ode dveří, tak využil situaci a dveře zabouchl ještě před tím, než jsem se stačila z jeho chování vzpamatovat.
Žákovi bylo po příchodu do 1. třídy diagnostikováno ADHD. V první třídě bylo jeho chování v hodinách většinou ještě v rámci předepsaných školních norem. Problematickým začal žák být až od druhé třídy školní docházky, a to při setkání se všemi pedagogy. Žák nedokáže rozeznat míru toho, co je ve škole přípustné, a co je již za hranici. V hodinách se často projevuje jeho hyperaktivita. Žák se často nedokáže soustředit na probíranou látku. Dále pak nedokáže odhadnout míru projevu svých emocí, což má za důsledek časté výkyvy agresivního chování, které občas vyeskaluje v situace, podobné té výše popsané. Při tomto typu chování žák nerozlišuje mezi pedagogické pracovníky školy a spolužáky či ostatními žáky školy, agresivitu projevuje vůči všem třem zmíněným skupinám lidí. Z důvodu značné emocionální nestability byl žák opakovaně v péči dětského psychologa.
Jediné, co na žáka většinou v hodině, když takto něco provedl platilo bylo zvýšení hlasu, protože v tu danou chvíli ke mně kvůli jeho mládí vykazoval ještě poslední zbytky respektu. To ovšem není dlouhodobým řešením vzhledem k namáhání hlasivek a stárnutí žáka. Výše popsaná situace byla navíc první instancí toho, kdy žák zvýšení hlasu kompletně ignoroval. Bezprostředně po incidentu jsem se tedy vydala za žákem, zastavila ho těsně u vchodu do školy, a na chodbě jsem mu dosti zvýšeným hlasem vysvětlila, že takové chování je prostě už moc a odvedla jsem ho zpět do třídy. Protože kázeňské postihy žák nikterak nerespektoval, zkusila jsem mu dávat dostatečné množství mimoškolní práce, kterou musel pod dohledem vychovatelky v dětském domově, kde kvůli složité rodinné situaci bydlí, splnit. S paní vychovatelkou jsem se domluvila, že žák musí nejdříve splnit všechny zadané úkoly a teprve po nich může mít osobní volno. Z opakovaných rozhovorů s vychovatelkou jsem zjistila, že žák nemívá při plnění úkolů přílišné agresivní výkyvy. Uvědomila jsem si, že chlapec nejspíše vyhledává pozornost ostatních, a proto se chová tím způsobem, jakým se chová. Vyzkoušela jsem tedy zůstat s žákem ve škole i po vyučování, a namísto v dětském domově jsme zkusili vypracovat úkoly ve škole. V okamžiku, kdy ve třídě nebyla větší skupina lidí, před kterými by se žák mohl předvádět, byl schopný úkoly plnit, co více, byl schopen se na ně v omezeném časovém horizontu i soustředit. Často jsme si po úkolech i povídali. Mezi žákovy koníčky patří rybaření, které bylo velmi často předmětem našeho rozhovoru. Žákovi imponoval můj zájem o jeho koníček, bylo to na něm viditelné.
Po tom, co jsem se za žákem vydala na chodbu a vysvětlila mu, že takové chování je přes čáru, se žák do třídy na zbytek hodiny vrátil. Čekala jsem, že bude proti návratu do třídy protestovat, ale nevydal ze sebe ani hlásku, jenom na mě s úžasem zíral. I nadále však v hodině odmítal pracovat, tak jsem ho už do konce raději nevyvolávala. Při úkolech, které dostával do domova se podle paní vychovatelky žák vztekal, protože mu byl výrazně zkrácen jeho volný čas. Po pár měsících každodenního plnění úkolů ve škole a povídání si bylo vidět, že tato metoda měla na žáka vliv. Na jednu stranu sice žák pořád nedokázal udržet pozornost celou hodinu, často si chodil ořezávat tužky, smrkat apod., a svým tempem se nedokázal vyrovnat ostatním spolužákům. Na stranu druhou, podobně intenzivní výkyvy emocí se od té doby v mých hodinách neprojevily a bylo vidět, že se žák snaží, že mu učivo není úplně lhostejné. Ikdyž mu to ne vždy šlo, snaha byla viditelná. Žák se naučil vnímat učitele pozitivněji, z vlastní zkušenosti můžu říci, že mi obšas nosil namalované obrázky, abych si je ve třídě vystavila. Rovněž se již nesnažil být za každou cenu středem pozornosti. Našich, společně strávených, deset hodin nad rámec školní výuky týdně tedy považuji za úspěšné řešení vzhledem ke změně chování žáka při hodinách.