At the first school I taught at, I met a problematic student in the fifth grade in terms of disruption not only in my lessons, but also with other colleagues. The student moved among a number of children who looked up to him, as he played football very well and at a high level, he was generally very popular. At first I didn't pay much attention to it, they are simply children who enjoy being disturbed and the whole team enjoys it too. But over time it started to bother me a lot, his speech was not offensive or obscene, rather it was about answering my questions inappropriately, which was supposed to be funny and to entertain everyone. Unfortunately, it didn't help that the other kids really laughed at his jokes. I first asked the other colleagues if they also encountered this behavior in this student and how they could solve it, the answer was that they ignored it and never tried to fight it in any way. His behavior did not get worse or better, rather it stagnated at the same level. Unfortunately, it was still very uncomfortable for me.
Pupil - popular, athlete, 5th grade elementary school student, disruptive in class, enjoys the attention of classmates
Verbal disruption of lessons
As already said, I first asked my colleagues how they handle this situation, unfortunately their answers did not help me, so I waited (as the disturbance was not alarming) for class meetings where I could meet his mother. At first glance, she was a nice lady, so I was convinced that the solution to our problem would not be difficult. Unfortunately, I was quite wrong about her, and when I mentioned her son's inappropriate behavior, she immediately began to excuse him by saying that he is exhausted from football, so there is too much for him and apparently he is bored in my lessons, that is why he interrupts. I asked if the student was in any way distracted at home, but this was not confirmed. He had previously been to a pedagogical-psychological counseling center because of dyslexia, but nothing was confirmed for him. It was clear to me that I wouldn't get help from my mother, but what I didn't know was that the student's disruption would intensify many times more, as if it was some kind of retribution. Admonishing didn't help, neither did shutting up and waiting. On the advice of the guidance counselor, I started to write notes for him (as well as for the other pupils, so that we could not talk about any session) and when they reached the agreed amount of notes there was a threat that they would not be able to participate in events and trips. This solution lasted for a couple of weeks until the action took place, then the problems occurred again, albeit to a lesser extent. At that time, I mistakenly reacted to this problem by resigning. Today I know that I should never have resorted to this step and should have tried to find some common path, but at that time I lacked the experience that I have now and I could apply it.
Interview, Cooperation with experts
Since this was not a one-time incident, I cannot answer this directly. However, it is certain that the solution to this problem was not correct and therefore could not bear fruit. The student continued to be disruptive, the only change occurred near the time of interesting school events, when there was a possibility to threaten him with a ban on participation in a certain way, but then everything returned to the old track. Over time, he also received several notes from other teachers, and I vaguely remember that he also received a reprimand from the principal, but that did not deter him or his parents in the least. Today, the student is studying at a sports gymnasium and I know from hearsay that he is doing quite well, even if he does not excel in the subjects that I have taught him so far.
11 let, 5. třída
fotbal
Mgr., M a F
Na první škole, na které jsem učila, jsem se setkala v páté třídě s problémovým žákem z hlediska vyrušování nejen v mých hodinách, ale i u ostatních kolegů. Žák se pohyboval mezi množstvím dětí, kteří k němu vzhlíželi, jelikož hrál hodně dobře fotbal a na vysoké úrovni, byl obecně velmi oblíbený. Nejdříve jsem tomu nevěnovala nijak velkou pozornost, jsou prostě děti, kteří se vyrušováním baví a baví i celý kolektiv. Postupem času mi to ale začalo hodně vadit, jeho projevy nebyly nijak urážlivé nebo sprosté, spíše to bylo o nevhodném odpovídání na mé otázky, co mělo být vtipné a všechny pobavit. Bohužel tomu nenapomáhalo to, že se ostatní děti jeho vtipům opravdu smáli. Ptala jsem se nejdříve ostatních kolegů, zda se s tímto chováním u tohoto žáka také setkávají a jak to případně řeší, odpovědí mi bylo to, že to ignorují a nikdy se s tím nijak bojovat nepokoušeli. Jeho chování se nijak nezhoršovalo ani nezlepšovalo, spíše stagnovalo na stejné úrovni. Bohužel i tak mi to bylo velmi nepříjemné.
Žák – oblíbený, sportovec, student 5. ročníku základní školy, v hodinách vyrušuje, užívá si pozornost spolužáků
Jak už bylo řečeno, nejdříve jsem se obrátila na kolegy s dotazem, jak oni tuto situaci řeší, jejich odpovědi mi bohužel nepomohly, a tak jsem vyčkala (jelikož vyrušování nebylo nijak alarmující) na třídní schůzky, kde jsem se mohla setkat s jeho matkou. Na první pohled se jednalo o milou dámu, a tak jsem byla přesvědčena, že řešení našeho problému nebude nic náročného. Bohužel jsem se v ní dost zmýlila a při zmínce o nevhodném chování jejího syna ho začala okamžitě omlouvat tím, že je vyčerpaný fotbalem, a tak je toho na něj moc a zřejmě se v mých hodinách nudí, proto vyrušuje. Ptala jsem se, zda je žák v domácím prostředí nějakým způsobem roztěkaný, ale to se mi nepotvrdilo. V pedagogicko-psychologické poradně již byl dříve kvůli dyslexii, ale nepotvrdilo se u něj nic. Bylo mi jasné, že od matky se pomoci nedočkám, co jsem ale netušila bylo to, že se žákovo vyrušování ještě mnohokrát zintenzivní, jako by se jednalo o nějakou odplatu. Napomínání nepomohlo, ztichnout a počkat také ne. Na radu výchovné poradkyně jsem mu začala psát zápisy (stejně tak i ostatním žákům, abychom se nemohli bavit o nějakém zasednutí) a když dosáhli smluveného množství zápisů hrozilo, že se nebudou moci zúčastňovat akcí a výletů. Toto řešení zabralo na pár týdnů, dokud se daná akce neuskutečnila, poté problémy nastaly znovu, i když v menší míře. Tehdy jsem na tento problém chybně reagovala rezignací. Dnes už vím, že jsem se k tomuto kroku nikdy uchýlit neměla a měla se snažit najít nějakou společnou cestu, ale tenkrát mi na to chyběly zkušenosti, které mám teď a mohla jsem je uplatnit.
Jelikož se nejednalo o žádný jednorázový incident, tak se na tuto odpověď neumím přímo odpovědět. Jisté je však to, že řešení tohoto problému nebylo správné a tím pádem ani nemohlo přinést ovoce. Žák nadále vyrušoval, k jediné změně docházelo v časové blízkosti zajímavých akcí školy, kdy existovala možnost určitým způsobem mu pohrozit zákazem účasti ale následně se vše vrátilo do starých kolejí. Postupem času dostal i několik poznámek od ostatních učitelů a matně si vzpomínám, že obdržel i ředitelskou důtku, to ho ani jeho rodiče ovšem ani v nejmenším nerozhodilo. Dnes žák studuje sportovní gymnázium a z doslechu vím, že se mu docela daří, i když v předmětech, které jsem ho učila do teď neexceluje.