Problem behaviors occur almost daily. We deal a lot with jumping into the conversation, disrespecting and not following the established rules, then we deal with the emotional outbursts of some children. Overall, this results in not following the rules, but the cause is that they can't control their emotions. Most often, we solve some kind of conflict between two children - we have two students in particular who have some kind of conflict between them. It often happens that one hits the other. Sometimes it's a mistake, but more often it's because the other person did something to him that he didn't like, and he didn't deal with it according to the class rules that we have set up to say, 'Stop, it bothered me that you did this. ..' or 'I didn't like that you did this...', and it will be solved by just that banging or similar behavior.
Pupils in whom this repeated conflict appears come from a standard, problem-free family where both parents figure in their upbringing. However, one of the mentioned pupils, who exhibits intense outbursts of behavior, has parents who use 'harsh' education, or it also includes corporal punishment. This could be the reason why he deals with these situations in the classroom with the above behavior, because he does not know any other approach, if at home it is common to use physical reactions when something is not right.
Physical aggression
In the event that the described situation arises, I try to take these two children together and give one the space to describe what happened from his point of view in this conflict. It would be good if the other one didn't jump into it. Then comes the second one. Then we try to find a solution together so that it can be done better next time, we try to find out what the problem was and how to solve it next time so that it doesn't happen again. In similar situations, I often purposefully use descriptive language and name things that I see as bad and how they appear to me, how I feel about them ('it bothers me that...', 'I'm sorry that', 'it makes me these feelings...'), I also often refer to the established class rules, e.g. when jumping into the conversation - the rules state that this is not done, etc. The solution in this way appears to be effective.
Interview
The results of the solution generally appear to be short-term, as they occur repeatedly and frequently. Although the situation is considered closed at the moment, the behavior will appear again, either in a different or a similar context. As for the rest of the class, when the described situation arises, they leave the solution entirely up to the teacher. She sometimes deliberately draws them into the solution, because she feels that it will help these students who are in conflict if their peers give them their opinion that the behavior is not correct. In general, other students are annoyed by the resulting conflict situation, because it can slow down their learning during the lesson. The teacher considers this situation to be manageable in her current practice, but she is very interested in improving in the future in managing the problematic behavior of pupils. She takes a rather critical view of herself and feels that the more often similar situations occur, the less controllable they are for her, also due to a loss of patience. He also realizes that the behavior of these pupils can be improved, but he judges it in his own words as a long-distance run.
9 let, 2. třída (chování přetrvává dlouhodobě)
sporty  tenis, taekwondo, basketbal)
Emoční labilita,Verbální agresivita
magisterské (učitelství pro první stupeň)
Problémové chování se vyskytuje téměř denně. Hodně řešíme skákání do řeči, nerespektování a nedodržování stanovených pravidel, potom řešíme emoční výbuchy některých dětí. Celkově to vyústí v nedodržování pravidel, ale příčinou je to, že nezvládají svoje emoce. Nejčastěji řešíme nějaké konflikty dvou dětí – máme konkrétně dva žáky, kteří mají mezi sebou nějaký konflikt. Často to bývá tak, že jeden druhého bouchne. Někdy to bývá omylem, ale častěji to bývá, protože ten druhý mu něco udělal, co se mu nelíbilo, a on to neřešil podle třídních pravidel, která máme nastavená tak, že má říct: 'Stop, vadilo mi, že jsi udělal tohle...' nebo 'Nelíbilo se mi, že jsi udělal tohle...', a už se to vyřeší právě tím bouchnutím nebo podobným chováním.
Žáci, u kterých se tento opakovaný konflikt objevuje, pocházejí ze standardní bezproblémové rodiny, kde při výchově figurují oba rodiče. Nicméně jeden z uvedených žáků, u kterého se projevují intezivní výbuchy chování, má rodiče, kteří používají 'drsnou' výchovu, resp. vyskytují se v ní i tělesné tresty. To by mohl být důvod, proč tyto situace ve třídě řeší uvedeným chováním, neboť nezná jiný přístup, pokud je doma běžné používat fyzické reakce, když něco není v pořádku.
V případě, kdy se objeví popsaná situace, se snažím vzít tyto obě děti k sobě a dát jednomu prostor, aby popsal, co se z jeho pohledu stalo v tomto konfliktu. Bylo by dobré, kdyby ten druhý mu do toho neskákal. Pak přijde na řadu druhý. Poté zkusíme společně hledat řešení, aby se to příště dalo udělat lépe, snažíme se odhalit, co byl ten problém a jak to vyřešit příště, aby se tohle znovu nestalo. Při podobných situacích často cíleně použivám popisný jazyk a pojmenovávám věci, které vidím jako špatné a jak se mi jeví, jaký z nich mám pocit ('vadí mi, že...', 'mrzí mě, že', 'vyvolává to ve mně tyto pocity...'), dále často odkazuji na stanovená třídní pravidla, např. při skákání do řeči – v pravidlech je, že se tohle nedělá apod. Řešení touto cestou se jeví jako efektivní.
Výsledky řešení se všeobecně jeví jako krátkodobé, neboť se vyskytují opakovaně a frekventovaně. Přestože je v daný moment situace brána jako uzavřená, chování se objeví znovu, ať už v jiném nebo podobném kontextu. Co se týče zbytku třídy, když se popsaná situace objeví, nechávají řešení zcela na učitelce. Ta je někdy do řešení cíleně vtáhne, protože má pocit, že těmto žákům, kteří jsou v konfliktu, pomůže, když jim jejich vrstevníci podají svůj názor, že chování není správné. Všeobecně jsou ostatní žáci vzniklou konfliktní situací otrávení, protože to může zpomalovat jejich učení během výuky. Učitelka tuto situaci považuje za zvládnutou ve své momentální praxi, ale má velký zájem se do budoucna zlepšovat ve zvládání problémového chování žáků. Samu sebe bere spíše kriticky a má pocit, že čím častěji se podobné situace objevují, tím méně jsou pro ni kontrolovatelné, i z důvodu ztráty trpělivosti. Uvědomuje si taky, že chování těchto žáků se může zlepšovat, ale posuzuje ho vlastními slovy jako běh na dlouhou trať.