During the performance of my teaching practice, during the first lesson of the English language in the second year, I noticed that one student often does not pay attention, even often uses the phone (not for study purposes, of course). He visibly shows his reluctance to do anything and his boredom and participates in lessons to a fundamentally lesser extent than his classmates. He reacts irritated, even hostile, to any questions or normal interactions and attempts by the teacher to involve him in some activity. After the lesson, I asked the teacher about the behavior of the student in question. I received an answer that this behavior has been manifested in the pupil since the beginning of the school year. However, English classes are said to be the only problem.
The student comes from a complete family, lives with both parents, with whom he has good relations and who are interested in him. He lives in a nearby village. His relations with his classmates are not bad, he cannot be described as an outsider in the class group. But as for the hours themselves, he shows a very lax attitude, even a distaste for any activity.
Not attending to teaching/Inattention to teaching
During the conversation with the teacher, we tried to come up with a way to motivate and activate the student in a certain way. We both came up with some ideas, and finally we agreed that I, as a teaching assistant, would try to interact with the student and try to find out the reason for his behavior. I came to him during the break and after answers in the spirit that he simply did not enjoy it and simply did not want to do anything, I asked him what he would enjoy in English. The initial answer was also difficult to work with, as it sounded exactly like: "Nothing
Support, Interview
During the activity, the student acted "as if changed
16 let, druhý ročník čtyřletého programu na gymnáziu
Počítačové hry, fotbal
Nepozornost,Rušení výuky,Podvody,Závislost na technologiích
MUNI Filozofická fakulta – Anglický jazyk a literatura, Německý jazyk a literatura
Během výkonu své pedagogické praxe jsem si v průběhu první hodiny anglického jazyka v druhém ročníku povšiml, že jeden student často nedává pozor, dokonce často používá telefon (samozřejmě ne pro studijní účely). Svoji neochotu cokoli dělat a znuděnost viditelně projevuje a na hodinách se podílí v zásadně menší míře než jeho spolužáci. Na jakékoli otázky či běžné interakce a snahu jej zapojit do nějaké aktivity ze strany vyučující, reaguje podrážděně, až hostilně. Po hodině jsem se dané učitelky na chování zmíněného žáka ptal. Dostalo se mi odpovědi, že toto chování se u žáka projevuje již od začátku školního roku. Hodiny angličtiny jsou však údajně jediný problém.
Žák pochází z úplné rodiny, žije s oběma rodiči, se kterými má i dobré vztahy a kteří se o něj zajímají. Žije v blízké vesnici. Vztahy se spolužáky nemá špatné, nelze jej označit za žádného outsidera v třídním kolektivu. Co se ale týče samotných hodin, tak v těch projevuje velmi laxní přístup, až dokonce nechuť k jakékoli aktivitě.
Při rozhovoru s učitelkou jsme se snažili přijít na způsob, kterým by se dal žák dal motivovat a určitým způsobem aktivizovat. Oba jsme přišli s nějakými nápady, a nakonec jsme se domluvili, že já, jakožto asistent pedagožky s žákem zkusím interagovat a pokusím se zjistit, jaký je důvod jeho chování. O přestávce jsem za ním přišel a po odpovědích v tom duchu, že jej to prostě nebaví a nechce prostě nic dělat, jsem se zeptal na to, co by ho tedy v angličtině bavilo. S počáteční odpovědí se taky těžce pracovalo, jelikož zněla přesně: „Nic
Při aktivitě žák působil „jak vyměněný