had one student in physical education who did not have a good relationship with this subject. He was apologizing, dialing, he was afraid to participate in activities, he made excuses that he didn't have clothes on, he 'faked' that he was in pain so that he wouldn't have to participate in physical education. He had a feeling that others would laugh at him if something went wrong. It was necessary to choose some methods and procedures that would be suitable for the positive motivation of the pupil. I wanted him to at least get involved, I didn't ask him to do any big feats, but to at least try and not be afraid to try.
The student was unskilled, he did not have sufficient gaming skills, it was taboo for him. His physique was not bad, but various ball games, for example, caused him problems. He did not feel well in team games, there was a threat that he would do something in physical education lessons so that he would not have to participate. But I didn't teach the student geography, so I can't say if he behaved similarly in non-sports subjects.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes 
Of course, I wasn't able to make this student a top sports representative, that wasn't even my goal, but I tried to talk to him a lot, to recommend suitable solutions acceptable to both parties. I didn't want to force him to do anything against his will, so that he doesn't develop an even greater aversion to sports activities. I praised him when I saw small steps that led to improvement. I tried to give him individual attention as much as possible, I recommended simple exercises for him to learn to throw or hit better, for example.
Support
So the result was not immediately visible, no, it took time. The student gradually acquired a positive attitude towards sports activities. After a few hours of physical education, he stopped making excuses, apologizing, avoiding the activities I assigned to the class. He began to participate more voluntarily in sports games and in various other physical activities.
15 let, 9. ročník ZŠ
Vojenství, zájem o válečnou historii
Vyhýbání se škole,Neposlušnost,Lhaní,Emoční labilita
Mgr., tělesná výchova, zeměpis
Měl jsem v tělesné výchově jednoho žáka, který neměl dobrý vztah k tomuto předmětu. Omlouval se, vytáčel se, měl obavu se zapojovat do aktivit, vymlouval se, že neměl úbor, 'simuloval', že ho něco bolí, aby se nemusel zapojit do tělesné výchovy. Měl pocit, že se mu budou ostatní smát, když mu něco nepůjde. Bylo potřeba zvolit nějaké metody a postupy, které by byly vhodné k pozitivní motivaci žáka. Chtěl jsem, aby se alespoň zapojil, nepožadoval jsem po něm nějaké velké výkony, ale aby to aspoň zkusil a nebál se to zkusit.
Žák byl nešika, neměl dostatečné herní dovednosti, bylo to pro něj tabu. Fyzičku neměl špatnou, ale například různé míčové hry mu dělaly problémy. V kolektivních hrách se necítil dobře, hrozilo, že v hodinách tělesné výchovy něco i provede, aby se nemusel zapojit. Žáka jsem ale neučil na zeměpis, takže jestli se choval podobně i v nesportovních předmětech, to nemůžu říct.
Samozřejmě jsem nebyl schopen udělat z tohoto žáka špičkového sportovního reprezentanta, to ani nebylo mým cílem, ale snažil jsem se s ním hodně mluvit, doporučovat vhodná řešení akceptovatelná pro obě strany. Nechtěl jsem ho do ničeho nutit proti jeho vůli, aby si ke sportovním aktivitám nevytvořil ještě větší averzi. Chválil jsem ho, když jsem viděl malé kroky, které vedly ke zlepšení. Snažil jsem se mu v rámci možností individuálně věnovat, doporučoval jsem mu jednoduchá cvičení, aby se naučil třeba lépe házet nebo odbíjet.
Tak výsledek nebyl vidět okamžitě, to ne, chtělo to čas. Žák si postupně získal pozitivní vztah ke sportovním činnostem. Po několika hodinách tělesné výchovy se přestal vymlouvat, omlouvat, vyhýbat se aktivitám, které jsem třídě zadal. Začal se více dobrovolně zapojovat do sportovních her a do různých jiných tělesných aktivit.