The situation that the teacher described to me related to relationships in a group of students (mainly girls), when, according to her, the problematic behavior was not as serious as in the previous case study. The teacher recalls a situation when in a group of about 5 children, close friends, one student was singled out/rejected. The teacher describes the situation: I got this class as fourth graders. They were not problematic pupils and as far as the class team is concerned, I had no information about any problems from before. Of course, as we all know, children always create such groups, not everyone gets along with everyone, simply in every collective we will encounter this "grouping"
So this was a 10-11-year-old student who was in her class, had no special educational needs, but her biggest stumbling block was her excessive pity, which just caused her to be singled out from her group of friends. She was often afraid of what would happen at home if she got a bad grade, from which I concluded that her parents were probably stricter on her, but still I did not involve them in solving the situation that arose in the children's group. Of course, they were informed about what was happening in the class, but we managed to resolve the entire problematic situation within the class collective. Otherwise, as far as her grades are concerned, she was a very clever student, she was a top performer, only sometimes she got a worse grade.
Bullying
So I solved it by sitting down with the group of children, alone without the other students outside of class, and we talked. I asked them what the problem was, why they behaved the way they did... We talked a lot, I explained various things to them regarding mutual relationships, we tried to include various collective and dating games. On the basis of that communication with them, I also found out that it flowed not only from the girl's pity, but also from the fact that others did not know her that much. She went to that class with a label, so she was with them from the beginning, but even though the group accepted her, they never found the relationship and the way to each other that they would talk about. Maybe they didn't even know that they had something in common, because there was a lack of communication. I think we also went on some bonding trip, we had some special program, we dealt with a lot of things outside of school so that the children could get to know each other in a different way.
Working with the collective, Interview
Everything turned out well in the end. No reprimands or reprimands were given in the classroom. The children who taunted the girl apologized and luckily nothing like reprimands happened, because it wasn't any harsh swearing or bullying, it was more like taunting. Which I was glad that it was resolved like that. The relationship improved in such a way that all the children began to function normally and communicate and cooperate with each other, both within the group and the whole class, and I would even say that the class collective became even stronger thanks to this and the children became closer. That girl always sat alone or with someone left for her, and after this solution to the situation, they normally agreed with their friends to sit together.
9-12 let (4. a 5. třída ZŠ)
výtvarná výchova, tanec, hra na flétnu
Titul: Mgr. Obory: Učitelství pro 1. stupeň ZŠ + AJ
Situace, kterou mi paní učitelka popisovala, se týkala vztahů ve skupince žáků (převážně dívek), kdy podle ní problémové chování nebylo tak závažné, jako v kazuistice předešlé. Paní učitelka vzpomíná na situaci, kdy ve skupince asi 5 dětí, bližších kamarádů a kamarádek, došlo k vyčlenění/odmítání jedné žákyně. Učitelka popisuje situaci: Tuto třídu jsem dostala jako čtvrťáky. Nejednalo se o nijak problémové žáky a co se týká třídního kolektivu, neměla jsem z dřívějška žádné informace o nějakých problémech. Samozřejmě jak to všichni známe, děti si vždy vytváří takové ty skupinky, ne každý si rozumí s každým, prostě v každém kolektivu se setkáme tady s tím „skupinkováním
Jednalo se tedy o žákyni ve věku 10-11 let, která byla ve své třídě, neměla žádné speciální vzdělávací potřeby, ale největším kamenem úrazu u ní byla její přehnaná lítostivost, která právě způsobila její vyčlenění ze skupinky kamarádů. Často se bála toho, co bude doma, když donese špatnou známku, z čehož jsem usoudila, že rodiče na ni asi byli přísnější, ale přesto jsem je do řešení situace, která nastala v kolektivu dětí, nezapojovala. Byli samozřejmě informováni o tom, co se ve třídě děje, ale celou problémovou situaci se nám podařilo vyřešit v rámci třídního kolektivu. Jinak co se týká prospěchu, jednalo se o velice šikovnou žákyni, byla jedničkářka, jen občas dostala nějakou horší známku.
Já jsem to řešila tedy tak, že jsem si s tou skupinkou dětí sedla, sama bez ostatních žáků mimo vyučování a mluvili jsme. Ptala jsem se jich v čem je problém, proč se chovají tak jak se chovají... Hodně jsme spolu mluvili, vysvětlovala jsem jim různé věci, co se týká těch vzájemných vztahů, snažili jsme se zařadit různé kolektivní a seznamovací hry. Na základě té komunikace s nimi jsem také zjistila, že to plynulo nejen z té lítostivosti té dívenky, ale i z toho, že ostatní ji tolik neznali. Ona totiž do té třídy šla s nějakou nálepkou, byla s nimi tedy od začátku, ale i když ji ta skupinka přijala mezi sebe, nikdy si nenašli ten vztah a tu cestu k sobě, o čem by si povídali. Oni to možná ani nevěděli, že mají něco společného, jelikož tam právě chyběla i ta komunikace. Myslím, že jsme jeli i na nějaký sbližovací výlet, měli jsme nějaký speciální program, hodně jsme řešili věci mimo školu, aby se ty děti poznaly i jinak.
Vše dopadlo nakonec dobře. Ve třídě se neudělovala žádná napomenutí ani důtky. Děti, které se dívce posmívaly se omluvily a k ničemu takovému jako jsou důtky naštěstí nedošlo, protože se nejednalo o žádné hrubé nadávky ani šikanu, spíše to bylo takové posmívání. Což jsem byla ráda, že se to takhle vyřešilo. Ten vztah se upravil tak, že všechny děti mezi sebou začaly normálně fungovat a komunikovat a spolupracovat, jak v rámci té skupinky, tak celé třídy, a dokonce bych řekla, že třídní kolektiv se díky tomu ještě více utužil a děti se více sblížily. Ona dívka vždy sedávala sama nebo s někým kdo na ni zbyl a po tomhle řešení situace se normálně domluvily s kamarádkami, že spolu budou sedět.