had a very unpleasant student in my class. He often beat his classmates, even female classmates. He got angry very easily, was self-centered and attacked others cruelly for the slightest thing. In the locker room, he hit a classmate's head on a bench because he was sitting where the student wanted to sit. When a girl was standing in the doorway of the classroom he wanted to pass through, he hit her on the shoulder. Once he threw a paper swallow and hit a girl in the eye. When she got angry and crumpled the swallow at him, he grabbed her and slammed her against the wall. Another time, he kicked a classmate lying on the ground, with whom he had been playing a while before. To reduce his possible assault on the children during breaks, he was allowed to have a cell phone during breaks. Once I entered the classroom shortly after the bell rang. My task was to start the lesson and before the arrival of the teacher, to practice the material from the previous lesson. When I came in, the student was still playing on his cell phone. I urged him to put it in his bag right away. He told me, 'Wait until I die.' I didn't want to wait, and it pissed me off. Not only did he touch me, but he still wouldn't listen. So I just wanted to take the phone from him. The student defended himself and turned so that I could not take the mobile phone from him, and he was still playing, his eyes fixed on the mobile phone. He was still upset that I was spoiling his game.
The student had divorced parents and was in alternating custody. He either lived with his mother and younger sister, or he was with his father, who lived with his girlfriend. Both parents preceded the boy and tried to please him in every possible way. He often bragged about what they bought him. He especially enjoyed playing computer games that involved shooting and killing. He bragged that his parents buy him games that are intended for players aged 18 and up. Only the mother was in contact with the school. The problem was that she absolutely refused to believe her son's bad behavior, defending him and insisting that even if he did hit someone, it was only because others were making fun of him. She refused to go with her son to any specialist workplace dealing with problematic behavior and only agreed that he would see the school psychologist. She also refused to punish her son in any way for the reported aggressive behavior at school.
Emotional outbursts, Physical aggression, Violation of classroom/school rules, Verbal aggression
The pupil received a note from the class teacher, which, however, had no meaning, given the attitude of the parents. There was a discussion at the school about banning mobile phones for children during lessons, including during breaks. When I voted, I was in favor of this ban, because some pupils cannot put down their mobile phones when they ring. The ban was approved and became part of the school rules. The student went to the school psychologist for regular sessions once a week. I was in daily contact with the psychologist and I regularly described to her what the student had done, who he had beaten and why. She always talked to him about it and explained to him how he should have handled these situations better.
Consequences, Cooperation with experts, Warning
After a year of seeing the school psychologist, the situation did not improve. The psychologist announced that she was ending her work with him because 'it doesn't make sense with him' and recommended that he go to an educational care center, which the mother, of course, refused. The class teacher always talked him down when he attacked someone again. It wasn't very valid somehow. The conflicts did not stop. Everyone was relieved when the student moved away and went to another school. I sincerely feel sorry for his new classmates and teachers. So they didn't solve anything with him.
12
Počítačové hry  střílecí, bojové)
Arogance,Disrespekt,Agrese,Verbální agresivita
Asistentka pedagoga
Ve třídě jsem měla výrazně nepříjemného žáka. Často bil spolužáky, dokonce i spolužačky. Rozčílil se velmi snadno, byl sebestředný a pro nepatrnou věc ostatní surově napadal.  V šatně narazil hlavu spolužáka na lavičku, protože seděl na místě, kam si chtěl žák sednout. Když jedna dívka stála ve dveřích třídy, kudy chtěl projít, udeřil ji do ramene. Jednou házel papírovou vlaštovkou a trefil jednu dívku do oka. Tu to bolelo, a tak se naštvala a vlaštovku mu zmuchlala. To ho tak rozčílilo, že tu dívku chytil a prudce narazil na zeď. Byla potom otřesená a bolela ji hlava. Jindy kopal na zemi ležícího spolužáka, se kterým si ještě chvíli před tím hrál. Prostě se mu znelíbil průběh hry, tak chtěl spolužáka potrestat. Takových situací bylo mnoho, takřka denně. Když některý den nic neudělal, tak jsme skoro oslavovali. Abychom snížili jeho možné napadání dětí o přestávkách, bylo mu dovoleno, mít o přestávkách mobil. Ostatní to tehdy také měli dovoleno, ale spíše jsme je povzbuzovali v tom, aby se prošli po chodbě, bavili se spolu a nezírali do mobilu. U žáka bylo lepší, že tráví přestávky s mobilem, a nenapadá ostatní. Věděl ale, že když zazvoní, musí se mobil schovat. Jednou jsem vešla do třídy krátce po zvonění. Mým úkolem bylo začít hodinu a před příchodem pana učitele udělat procvičování látky z minulé hodiny. Když jsem vešla, žák stále hrál na mobilu. Vyzvala jsem ho, aby to hned schoval do tašky. Řekl mi: „Počkej až umřu.“ To jsem samozřejmě čekat nechtěla, a navíc mě to naštvalo. Nejenže mi tykal, ale ještě ani nehodlal poslechnout. Tak jsme mu ten mobil chtěla prostě vzít. Žák se bránil a otáčel, abych mu ten mobil nemohla vzít a u toho stále hrál, oči upřené do mobilu. Ještě se rozčiloval, že mu kazím hru.
Žák měl rozvedené rodiče a byl ve střídavé péči.  Buď žil s matkou a mladší sestrou, nebo byl u otce, který žil s přítelkyní. Oba rodiče si chlapce předcházeli a snažili se mu všemožně zavděčit. Často se chlubil, co mu koupili. Obzvlášť rád hrál počítačové hry, ve kterých bylo střílení a zabíjení. Chlubil se, že mu rodiče kupují hry, které jsou určeny hráčům od 18 let. Se školou byla v kontaktu pouze matka. Problém byl v tom, že v synovo špatné chování naprosto odmítala uvěřit, obhajovala ho a trvala na tom, že i kdyby náhodou někoho praštil, tak jedině proto, že se mu ostatní posmívali. Odmítala chodit se synem na nějaké odborné pracoviště zabývající se problematickým chováním a souhlasila pouze s tím, že docházel ke školní psycholožce. Rovněž syna odmítala jakkoli potrestat za školou oznámené agresivní chování.
Od třídního učitele dostal žák poznámku, která ovšem neměla žádný význam, vzhledem k přístupu rodičů. Ve škole probíhala diskuze o zákazu mobilů pro děti v době vyučování, a to i o přestávkách. Při hlasování jsem byla pro tento zákaz, protože někteří žáci se zazvoněním nedokážou mobil odložit. Zákaz byl schválen a stal se součástí školního řádu. Žák docházel ke školní psycholožce na pravidelná sezení jednou týdně. S paní psycholožkou jsem byla v denním kontaktu a pravidelně jsem jí popisovala, co zase žák provedl, koho zbil a proč. Ona s ním vždy pak o tom mluvila a vysvětlovala mu, jak měl tyto situace zvládnout lépe.
Po roce docházení ke školní psycholožce se situace nijak nelepšila. Paní psycholožka oznámila, že s ním ukončuje práci, protože 'to s ním nemá smysl' a doporučovala, aby šel do střediska výchovné péče, což ovšem matka odmítla. Pan třídní učitel mu vždycky domlouval, když zase někoho napadl. Nebylo to nějak moc platné. Konflikty neustávaly. Všem se ulevilo, když se žák odstěhoval a odešel na jinou školu. Je mi upřímně líto jeho nových spolužáků a učitelů. S ním tedy nevyřešili nic.