The boy had problems with the pace of writing in class, with logical subjects and everything took him longer. This was also reflected in his benefit and evaluation. Unfortunately, teacher's or pupil's assistants had not yet been introduced into schools at this time, so no one could be at hand most of the time during the lessons. That is why he was rather unsuccessful and often got fours and overall worse grades. For this reason, the parents felt that he could not cope in such a larger group and that a school with a smaller number of pupils in the class would be more suitable for him, where they could pay more attention to him. He attended a classic city school, where there are over 20 students in a class. The student was upset when his parents suggested this idea to him. He came up with it at school during the break to me, that the parents thought of this possibility. You could see from the pupil that he was afraid of it and that he didn't want to go anywhere else, because he was used to it here and knew everything.
The student grew up in a complete family - mother, father and older sister, who was a studious type. His parents often helped him with his homework and everything around school, so everything was in perfect order from his parents' side. They were interested in his academic successes/failures. How many times did his older sister help him with school. From a health point of view, the student had no complications and was not diagnosed with any disease. He only had learning disabilities: dysgraphia, dysorthography (maybe some more). He had difficulty reading and had problems with the pace of his writing. Therefore, he often did not catch up with the work they did in class and had to write it during the break. He often rewrote everything at home into a neat form, so he was very meticulous. Although the student did not have anything diagnosed, he often manifested himself in various sounds in class. These were sounds like: muttering to yourself, commenting on everything, talking about the subject or pace. This need for expression often appeared in him. The teachers and classmates were used to it, so there were no social problems. If these expressions were louder, the teacher warned him and there was silence for a while or he lowered his voice. But after a while, the need to talk to yourself came again, so it happened often. He perceived warnings about the volume or about his speech in order and respected it. Therefore, there were no aggressive reactions. He had an authoritative and confidential relationship with the teachers, which is why he confided in his problem. Overall, he tried to help teachers carry things and assist. Apart from his usual behavior, there were no behavioral problems with him. Although he was rather a below-average student, he learned what could be memorized. Logical and mechanical subjects were more complicated for him. He had no problems with his classmates, they all accepted him as he was, since they had been with him since the 1st grade. Although he often commented on everything, he never had a bad comment about someone else. When he needed help with something, they willingly helped him. In his personal time, the student was very fond of trains and stops, so he knew all timetables. If he was going somewhere on a trip by train, he had exactly studied the times of departures and arrivals, transfers and other necessary things about it.
Failure to attend class
This is how we learned at school about a possible transfer to another school. I told his other teachers who had this class for some time. I wanted to hear the opinions of other colleagues on this situation and possible solutions. We all agreed that this solution could do more harm than good to the boy. It was mainly about the social aspect, because at the new school there could be problems with this both from the point of view of the teachers and mainly from the point of view of the children. After communicating with the teachers and with their recommendation, I went to call the student's mother. I told her my/my colleagues' opinion: 'We do not recommend changing schools. Although he has the worst grades, he is careful and what can be memorized, he is able to learn it. At the same time, he would have to commute to the new school, and here he has classmates he knows and they know him. Thus, they are used to his expressions and reactions.'
Interview
After talking with me, the mother decided to keep her son at this school. She was glad that I spoke up and shared my opinion about this situation. The student improved a little in terms of grades after this situation. He gave fewer speeches and studied more, sometimes late into the night. At the end of the 9th grade, he was only on 'triples'. Overall, his diligence has gone up and his social side hasn't been affected. Since he started to work on himself, he then continued to the school, which he duly graduated from.
7. třída – 12-13 let
vlaky a jejich časy 3
VŠ – matematika a fyzika pro SŠ
Chlapec měl problémy s tempem psaním v hodině, s logickým učivem a všechno mu déle trvalo. To se odrazilo i na jeho prospěchu a hodnocení. Bohužel v této době ještě nebyli zavedeni do škol asistenti pedagoga či žáka, tudíž mu během vyučovacích hodin nemohl být nikdo k ruce většinu času. Proto byl spíše neúspěšný a často se pohyboval na čtyřkách a celkově horších známkách. Rodiče z tohoto důvodu měli pocit, že to v takovém větším kolektivu nezvládá a byla by pro něho vhodnější škola s menším počtem žáků ve třídě, kde by se mu mohli více věnovat. Navštěvoval klasickou městkou školu, kde je ve třídě přes 20 žáků. Žák z toho byl špatný, když mu rodiče navrhli tento nápad. Přišel s tím ve škole o přestávce za mnou, že rodiče napadla tato možnost. Na žákovi bylo vidět, že z toho má strach a nikam jinam se mu nechce, jelikož zde už je zvyklý a všechno zná.
Žák vyrůstal v úplné rodině – matka, otec a starší sestra, která byla studijním typem. Rodiče mu často pomáhali s domácími úkoly a se vším kolem školy, tudíž ze strany rodičů bylo vše v naprostém pořádku. O jeho studijní úspěchy/neúspěchy se zajímali. Kolikrát mu se školou pomáhala i jeho starší sestra. Ze zdravotního hlediska žák neměl žádné komplikace ani neměl diagnostikovanou nějakou nemoc. Pouze měl poruchy učení: dysgrafie, dysortografie (možná ještě nějakou). Hůře četl a měl problémy s tempem při psaní. Proto často nestíhal práci, kterou dělali ve třídě a musel ji dopisovat o přestávce. Často si všechno znovu doma přepisoval do úhledné podoby, tudíž byl velice pečlivý. Sice neměl žák nic diagnostikované, ale často se projevoval různými zvuky v hodině. Jednalo se o zvuky typu: brumlání si pro sebe, komentování všeho, vedení řečí ohledně učiva či tempa. Tato potřeba projevu se u něho často objevovala. Vyučující i spolužáci na to byli zvyklí, tudíž nedocházelo k nějakým sociálním problémům. Pokud byly tyto projevy hlasitější, tak ho vyučující upozornil a na chvíli bylo ticho či ztlumil hlas. Ovšem po chvíli zase přišla potřeba si něco povídat pro sebe, takže se to často opakovalo. Upozornění na hlasitost či na jeho projevy vnímal v pořádku a respektoval to. Tudíž nedocházelo k agresivním reakcím. K vyučujícím vedl autoritativní a důvěrný vztah, i proto se svěřil se svým problémem. Celkově se snažil vyučujícím pomáhat nosit věci a asistovat. Krom obvyklého projevování s ním nebyly žádné problémy z hlediska chování. Sice byl spíše podprůměrný žák, ale co se dalo naučit nazpaměť, tak se naučil. Komplikovanější pro něho byly logické a mechanické předměty. Se spolužáky neměl žádné problémy, všichni ho brali takového, jaký je, jelikož s ním byli už od 1. stupně. I když si vše často komentoval, tak nikdy neměl špatné připomínky vzhledem k někomu jinému. Když potřeboval pomoc s něčím, tak mu ochotně i pomáhali. V osobním čase žák měl velké zalíbení ve vlacích a zastávkách, tudíž uměl všechny jízdní řády. Pokud se jelo někam na výlet vlakem, tak měl přesně nastudované časy odjezdů a příjezdů, přestupy a další potřebné věci ohledně toho.
Tímto jsme se ve škole dozvěděli o možném přesunutí na jinou školu. Sdělila jsem to ostatním jeho vyučujícím, kteří tuto třídu měli na nějakou hodinu. Chtěla jsem slyšet názory ostatních kolegů na tuto situace a případné řešení. Všichni jsme se shodli, že toto řešení by mohlo chlapci více uškodit než pomoci. Jednalo se hlavně o sociální stránku, protože na nové škole by s tím mohly být problémy jak z hlediska vyučujících, tak hlavně z hlediska dětí. Po komunikaci s vyučujícími a s jejich doporučením jsem šla zavolat matce žáka. Sdělila jsem jí svůj/kolegů názor: 'Nedoporučujeme změnu školy. Sice je na těch horších známkách, ale je pečlivý a co se dá naučit nazpaměť, tak je schopný se to naučit. Zároveň by do nové školy musel dojíždět a tady má spolužáky, které zná a oni znají jeho. Tudíž jsou zvyklí na jeho projevy a reakce.'
Maminka se po rozhovoru se mnou rozhodla, že syna nechá dále na této škole. Byla ráda, že jsem se ozvala a sdělila názor na tuto situaci. Žák se po této situaci trochu prospěchově zlepšil. Měl méně projevů a více se učil, občas až dlouho do noci. Na konci 9. třídě byl jenom na 'trojkách'. Celkově se zvedla jeho píle a jeho sociální stránka nebyla zasažena. Jelikož začal na sobě pracovat, tak poté pokračoval na učiliště, které řádně vystudoval.