Most of the time, the boy has a teacher's assistant at his disposal, who tries to guide him to greater independence and, in my opinion, also protect him slightly from the team, with whom the boy does not get along very well because of his differences. In the family, the boy is overly protected from the "outside world
As already mentioned, the boy's diagnosis manifested itself in many aspects of his daily life, his social skills and overall behavior, which in many factors did not correspond to his age (for example, stuffed animals to school, crying as a reaction to common subjects...). As for the class, I think that the attitude of the collective towards the boy was mostly neutral. They ignored the boy, which also resulted in him being a friendless student. The only reactions to the boy came whenever the student tried to tell a joke to the class, but most of the classmates rejected it and rated the boy with mocking comments, but I don't think that their behavior was close to bullying, more like "nudging"
Diagnosis, Emotional outbursts, Verbal aggression
Because the boy is stubborn, especially when he is tired, communication with him is not easy. One example of such behavior was an event where the order of the class was changed due to a smaller number of students. The boy always sat in the last bench, together with the assistant, perhaps also to avoid being seen by his classmates. This event happened in the penultimate hour, when the boy was obviously very tired, because after the transition from distance learning he had to get used to the regular mode again. When I changed the order of the sessions, I asked him to be moved to the penultimate bench so that he would be more integrated into the lesson and hear better, for example, the listening with which he had problems. However, the boy stubbornly refused, refused, which was very unusual for him, repeated "I'm not going anywhere
Agreement, Working with the collective, Transfer of student, Interview
After an hour, I went to the boy and tried to find out the reasons for his refusal. He confided that he felt best in the back bench, despite the fact that it should mean absolute separation from other classmates at times when the class was divided into two groups. So we made a compromise, such that I promised him his favorite place in the event that I see that he works as he should and separation from the team does not affect his attention. He, in return, promised to try harder because he did not want to lose his place. The results came already during the next hours, when the boy really paid more attention, got involved and, except for a slight drop in attention at the end of the hour, was completely problem-free.
Michal, 8. ročník
Plyšová zvířata, auta
Autistické rysy
Vzdělání – vysokoškolské – FF MUNI – klasická filologie, dále Angličtina pro pedagogické pracovníky
Chlapec má po většinu času k dispozici asistentku pedagoga, která se jej snaží navést k větší samostatnosti a podle mého názoru jej také mírně chránit před kolektivem, se kterým si chlapec kvůli své odlišnosti příliš nerozumí. V rodině je chlapec přílišně ochraňován před „okolním světem
Jak již bylo zmíněno, chlapcova diagnóza se projevila v mnoha aspektech jeho každodenního života, jeho sociální schopnosti a celkové chování, které v mnoha faktorech neodpovídalo jeho věku (například plyšáky do školy, plakání jako reakce na běžné podměty…). Co se týče třídy, myslím si, že byl vztah kolektivu vůči chlapci vesměs neutrální. Chlapce si nevšímali, což také mělo za následek to, že byl žák bez kamarádů. Jediné reakce na chlapce přišly vždy, když se žák snažil třídě povědět vtip, který ale většina ze spolužáků zavrhla a ohodnotila chlapce výsměšnými komentáři, nemyslím si však, že by se jejich chování blížilo šikaně, spíše takovému „pošťuchování
Protože bývá chlapec zarputilý, převážně když je unavený, komunikace s ním nebývá lehká. Jedním z příkladů takového chování byla událost, kdy se měnil zasedací pořádek ve třídě kvůli menšímu počtu žáků. Chlapec vždy seděl v poslední lavici, společně s paní asistentkou, možná i kvůli tomu, aby nebyl spolužákům na očích. Tato událost se stala v předposlední hodině, kdy už byl chlapec očividně velice unavený, protože po přechodu z distanční výuky si musel opět zvyknout na běžný režim. Při změně zasedacího pořádku jsem jej požádala o přesunutí do předposlední lavice kvůli tomu, aby byl více začleněný do hodiny a slyšel například poslechy, se kterými měl problémy, lépe. Chlapec však zarputile odmítal, odmlouval, což bylo u něj velice nezvyklé, opakoval „nikam nejdu
Po hodině jsem za chlapcem zašla a snažila se dopátrat příčiny jeho odmlouvání. Svěřil se, že se cítí nejlépe v zadní lavici, přesto, že by to mělo znamenat absolutní oddělení od ostatních spolužáků ve chvílích, kdy byla třída rozdělená na dvě skupinky. Udělali jsme tedy kompromis a to takový, že já jsem mu slíbila jeho oblíbené místo v případě, že uvidím, že pracuje tak, jak má a oddělení od kolektivu neovlivňuje jeho pozornost. On naoplátku slíbil, že se bude více snažit, protože o své místo nechce přijít. Výsledky se dostavily už během dalších hodin, kdy chlapec opravdu dával větší pozor, zapojoval se a až na mírný pokles pozornosti na koncích hodiny byl naprosto bezproblémový.