The student came from another class to the fifth, i.e. to a class where the students had known each other for 4 years. He came to the class because of failure, he comes from a socially weaker family. I discovered great knowledge in the subject, but he answered me curtly, did not elaborate on the answers, did not speak himself, and others did not want to speak with him either. He didn't want to talk to the students sitting next to him, nor to the students in other groups. The class basically ignored him, I always saw him alone, he completely distanced himself from the class and from the beginning his classmates didn't even want to sit near him, which could be due to poor hygiene.
He worked best with one girl, but I couldn't pair them together every time. He worked just fine in pairs, but didn't do anything in group work. I wasn't happy with my solutions - no matter where I assigned it, it didn't work and I didn't like how it worked. Likewise, he did not do voluntary tasks, he did not work by himself, he had zero work habits. I had to ask him directly when I wanted an answer, and even then it was always a struggle. He didn't talk on his own, in class I had the feeling that he didn't even want to talk to me. However, it was not fear, all these reactions pointed to dislike and resistance, he does not like the company of other people. After a while feelings of despair came, because the student just stagnated like this, even though he had the potential for more. He was normally able to handle exercise and work in which he was alone and did not have to speak just fine.
Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes 
The problem at the moment is that the pupil is in his last year and at the end of the school year he graduates from the given subject. I'm not afraid of the written part, but I'm afraid of the oral part. The school also cannot send him for any examination, because the pupil is already an adult. The isolation associated with the coronavirus did not help anything, he had a computer borrowed from the school, but he still had the same problems with the Internet, the microphone, he tried to get out of work in class. I thought of supporting him in the subject he was good at by having him attend a group for good students that met once a week in the afternoon. Pupils from different classes across several years went there. He accepted the offer and started attending, but he did not prepare (copying, reading materials in advance), moreover, he joined only after two months from the beginning of the creation of the group. Still, the other students helped him and copied materials for him, lent him papers, and I also lent him the textbook and my own copies many times in these cases. Since his non-cooperation in getting anything ready was disrupting the class, I told him to get ready or stop going, and since he was no longer enjoying the class, he quit.
Support, Working with the collective
I'm going to try to use a new strategy, which is to create random pairs for oral practice every hour so that he doesn't think it's a modification of the class because of him, and he doesn't feel like I'm pressuring him. Every hour, too, so that it would become a well-established routine and he would get used to talking to others.
15–16 let, kvinta (5. ročník osmiletého gymnázia), když se toto chování objevilo poprvé
Učitelka o nich neví / neprojevil je
Nespolupráce,Bariéry v komunikaci
Učitelství anglického jazyka pro střední školy
Žák přišel z jiné třídy do kvinty, tedy do třídy, kde se studenti vzájemně znali už 4 roky. Do třídy přišel z důvodu propadnutí, pochází ze sociálně slabší rodiny. Zjistila jsem velké znalosti v předmětu, ale odpovídal mi úsečně, odpovědi nerozváděl, sám nemluvil a ostatní s ním taky nechtěli mluvit. Nechtěl mluvit ani se žáky, kteří seděli vedle něj, ani se žáky v jiných skupinách. Třída ho v podstatě ignorovala, vždycky jsem ho viděla samotného, úplně se od třídy distancoval a ze začátku si k němu spolužáci ani nechtěli sedat, což mohlo být způsobeno horší hygienou.
Nejlépe pracoval s jednou dívkou, ale nemohla jsem je dávat spolu do dvojice pokaždé. Ve dvojici jakž takž pracoval, ale při skupinové práci nedělal nic. Nebyla jsem spokojená se svými řešeními – ať už jsem ho přidělila kamkoliv, nefungovalo to a nelíbilo se mi, jak pracoval. Stejně tak dobrovolné úkoly nedělal, sám od sebe nepracoval, měl nulové pracovní návyky. Musela jsem se ptát přímo jeho, když jsem chtěla odpověď, a i tak to byl vždycky boj. Sám od sebe nemluvil, v hodinách jsem měla pocit, že nechce mluvit ani se mnou. Nejednalo se nicméně o strach, všechny tyto reakce poukazovaly na nechuť a odpor, nemá rád společnost ostatních lidí. Po čase přišly pocity zoufalství, žák totiž takto akorát stagnoval, i když měl potenciál na víc. Cvičení a práci, při které byl sám a nemusel mluvit, zvládal totiž normálně v pořádku.
Problém je momentálně takový, že žák se nachází v posledním ročníku a na konci školního roku maturuje z daného předmětu. Z písemných částí strach nemám, obávám se však těch ústních. Škola ho taktéž nemůže poslat na jakékoliv vyšetření, protože je žák již dospělý. Izolace spojená s koronavirem ničemu nepomohla, měl od školy půjčený počítač, ale pořád měl ty samé problémy s internetem, mikrofonem, snažil se vyvléct z práce v hodinách. Napadlo mě podpořit ho v předmětu, který mu šel, tím, že by mohl docházet do skupiny pro dobré žáky, která se scházela jednou týdně odpoledne. Chodili tam žáci z různých tříd napříč více ročníky. Nabídku přijal a začal docházet, ale nedělal si přípravu (kopírování, čtení materiálů dopředu), navíc se připojil až po dvou měsících od začátku vytvoření skupiny. Ostatní žáci mu přesto pomáhali a kopírovali mu materiály, půjčovali papíry a stejně tak i já jsem mu v těchto případech kolikrát půjčila učebnici a své vlastní kopie. Protože jeho nespolupráce cokoliv chystat rušila hodiny, řekla jsem mu, ať se zařídí, nebo ať přestane chodit, a protože ho tyto hodiny přestávaly bavit, skončil s nimi.
Budu se snažit použít novou strategii, a to každou hodinu vytvářet na ústní cvičení náhodné páry tak, aby si nemyslel, že se jedná o úpravu hodiny kvůli jemu, a on se tak necítil, že na něj tlačím. Každou hodinu taky proto, aby se z toho stala zaběhnutá rutina a on si tak zvykal mluvit s ostatními.