It was already in the first grade that he was more unruly, he shouted, chased in the corridors during breaks, yelled in class. Then when he came to us for the second grade, it continued. In the seventh grade it was already worse, the situation escalated until we had to start solving it. It was in a class that wasn't very large, I think there were 27 kids, which isn't a lot these days, but there were other boys with demanding behavior and this one did whatever he wanted. That was the biggest problem.
He always with the disciplinary problems, the problem is that the school manages to fix it, to fix it, to stop the bad disruptive behavior, so it is necessary for the boy or the child to want and for the family to be proactive and forbid him to carry notes (he doesn't have homework, he's angry, he runs around the halls, he talks dirty, he takes snacks from his classmates) so that these notes tell the child that this is not how things will go at school. That's how the family didn't work out for him.
Physical aggression, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
In the seventh grade, it was already at such a stage that we drew up an individual education plan and every three weeks we met with his class teacher and the boy and evaluated what he succeeded and what he did not succeed. We decided what we were going to focus on, what we were going to do, what he would do if he needed help and if he didn't get it right, what the disciplinary measures would be - reprimand from the school principal, two for behavior, three for behavior and we are still with him about that's what they were talking about. We always took the catalog to hand, read the notes, he brought the student book and we explained to each other what was wrong with it and it didn't work, and that's basically all the school can do. As part of the educational plan, he can influence the student, cooperate with the parents and try to make a joint correction if it works in the family, but it didn't work here.
Consequences, Disrespectful communication, Support, Interview
He had a 2 in behavior at the end of the school year, and it worked, because we then told him that if things continued like this, he would have a 2 in behavior in the eighth grade. He understood that we could afford to give him a 2 for behavior and we told him he would put it on his high school application and it worked at that point. If he was in a lower class, if he didn't have that two in behavior printed on the application, it wouldn't have worked because he didn't want to correct himself. In the seventh grade, he brought home a report card with a 2 in behavior, and when he came to the eighth grade, he was a completely different person. He didn't interrupt, he didn't shout. If the teacher told him any meaningful command, he immediately obeyed and the correction took place precisely because he wanted to. Parents are divorced, but that doesn't matter. Even if the parents are divorced and it works out between them, that's fine. They didn't fight, they didn't have any problems, they didn't have their son as a slapstick, they didn't take him as their hostage when they wanted to solve something between them. But the mother was weak to the boy, and he had authority in the father, and he did not care about his mother, and that is another misfortune. If the parents are divorced, and the child remains in care with that parent, and that parent does not set the rules, is benevolent, or has such crazy work hours that he doesn't even have a chance to somehow direct the child at home in the afternoon, then it is difficult to fix. However, what worked for this boy was that he could see that he would get a 2 on his report card if he was naughty. So I take this as a successful solution. But it's about the fact that the boy wanted of himself. If the behavior two didn't work, then the behavior three would follow and he would go to high school with such bad grades. It would turn out badly. The unfortunate thing about this boy was that he was quite gifted. He was a double, if he sometimes got a three, it was because he wanted it. He would harm his own life. Because he could also enroll in a decent matriculation course and thus he would have to do some teaching course. With a behavior three, the options are very limited.
6. a 7. ročník
Rušení výuky,Vykřikování,Lhaní
Mgr. Matematika, Fyzika
Bylo to už na prvním stupni takový neukázněnější, vykřikoval, o přestávkách se honil na chodbách, hýkal ve vyučování. Když pak přišel k nám na druhý stupeň, tak to pokračovalo. V sedmé třídě už to bylo horší, situace se vystupňovala, až jsme to museli začít řešit. Bylo to ve třídě, která nebyla příliš početná, tam bylo tuším 27 dětí, což není moc v dnešní době, ale byli tam i jiní kluci s náročným chováním a tenhle teda si dělal, co chtěl. To byl ten největší problém.
On vždycky u těch kázeňských problémů, je problém v tom, aby se to škole podařilo opravit, napravit, aby to špatné rušivé chování skončilo, tak je potřeba, aby ten kluk nebo to dítě chtělo a aby ta rodina byla podnětná a zakázala mu nosit poznámky (nemá úkoly, zlobí, běhá po chodbách, mluví sprostě, bere svačinu spolužákům), aby tyhle poznámky řekly tomu dítěti, že takhle to ve škole nepůjde. Tak u něj ta rodina nezafungovala.
V té sedmé třídě to už bylo v takové fázi, že jsme sestavili individuální výchovný plán a každé tři týdny jsme se s jeho třídním učitelem a s tím klukem scházeli a vyhodnocovali si, co se mu povedlo a co se mu nepovedlo. Stanovili jsme si, na co se zaměříme, co budeme dělat, co bude dělat on, když bude potřebovat pomoc a pokud se to nespraví, jaká jsou kázeňská opatření – důtka ředitele školy, dvojka z chování, trojka z chování a pořád jsme s ním o tom mluvili. Vždycky jsme si vzali katalog k ruce, četli jsme poznámky, on si přinesl žákovskou knížku a vysvětlovali jsme si, co je na tom špatně a nezabralo to, a to je v podstatně vše, co škola může udělat. Může v rámci výchovného plánu na toho žáka působit, spolupracovat s rodiči a snažit se o společnou nápravu, když to funguje v rodině, ale tady to nezafungovalo.
On měl na konci školního roku dvojku z chování, a to zabralo, protože jsme mu pak řekli, že pokud to takhle půjde dál, tak bude mít dvojku z chování i v osmé třídě. On pochopil, že my si můžeme dovolit dát mu dvojku z chování a řekli jsme mu, že to bude mít na přihlášce na střední školu a v té chvíli to zafungovalo. Kdyby byl v nižší třídě, kdyby to na tu přihlášku neměl mít tištěné tu dvojku z chování, tak by to nezafungovalo, protože on se nechtěl napravit. V sedmé třídě donesl domů vysvědčení s dvojkou z chování a když přišel do osmé třídy, tak to byl naprosto jiný člověk. On nevyrušoval, nevykřikoval. Pokud mu učitel řekl jakýkoliv smysluplný příkaz, tak ihned poslechl a došlo k nápravě právě proto, že on chtěl. Rodiče jsou rozvedení, ale to ničemu nevadí. I když jsou rodiče rozvedení a funguje to mezi nimi, tak je to v pořádku. Oni se nehádali, neměli žádné problémy, svého syna neměli jako fackovacího panáka, nebrali si ho jako svého rukojmí, když si mezi sebou chtěli něco vyřešit. Ale ta maminka byla na toho kluka slabá a on měl autoritu v tatínkovi a on si z té své maminky nic nedělal, a to je další neštěstí. Jestliže jsou rodiče rozvedení, a to dítě zůstane s tím rodičem v péči a ten rodič nenastaví pravidla, je benevolentní anebo má tak šílenou pracovní dobu, že ani nemá šanci to dítě nějak usměrnit odpoledne doma, tak to se pak těžko napravuje. Avšak u tohoto kluka zafungovalo, že viděl, že tu dvojku z chování na vysvědčení dostane, pokud bude zlobit. Tohle tedy beru jako úspěšné řešení. Ale je to o tom, že ten kluk sám od sebe chtěl. Pokud by dvojka z chování nezabrala, tak by následovala trojka z chování a šel by na střední školu s takovýma špatnými známkami. Dopadlo by to špatně. U tohoto kluka byla smůla, že byl poměrně nadaný. On byl dvojkař, pokud občas dostal trojku, tak proto, že na to kašlal. Poškodil by si sám sobě život. Protože by se mohl i na nějaký slušný maturitní obor a takhle by musel dělat nějaký učební obor. S trojkou z chování jsou velmi omezené možnosti.