As I was approaching the classroom, I heard the noise. Of course, this is not unusual, but I stopped to think about it. I entered the classroom, some students stopped talking, they were waiting for my greeting, but the group around one student did not register my arrival at all. I waited in silence for a while, but nothing changed. So I went back to the door, opened it and slammed it. The class quieted down, I greeted the students with a smile and the biology lesson could begin. As it started, it continued for an hour. The student kept interrupting, turning to his classmates and commenting on each assigned activity - why should I fill it in, what will it do in my life, etc. His behavior was not completely new to me, I had already taught the class for a few hours, but this time it was too much.
Disruptive student - male, 14 years old, average grades, parents divorced, in alternating care, has 3 siblings (one own, two half-siblings from father)
Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
At first, I always yelled at him to pay attention, but as time went on, he interrupted more often and added his inappropriate comments. At another interruption, I remembered a book on nonviolent communication I had read recently, interrupted my explanation, asked the student to turn toward the board, and said, 'If you're not paying attention, it's distracting. I feel disrespected and nervous. I'm afraid I won't explain the subject matter well. I need you to pay attention.'
Interview, Warning
I was a little surprised that this sentence of mine really helped. The student paused, apologized for the disturbance and paid attention until the end of the lesson. Of course, sometimes he still disturbs the lessons, but from this day it is not so often, just tell him once and he is calmer.
14 let, 9. třída (gymnázium)
počítačové hry, hra na kytaru
Nespolupráce,Rušení výuky
Mgr., BI a TV
Už když jsem přicházela ke třídě, slyšela jsem hluk. To samozřejmě není nic neobvyklého, ale pozastavila jsem se nad tím. Vešla jsem do třídy, někteří žáci se přestali bavit, čekali na můj pozdrav, skupinka kolem jednoho žáka můj příchod však vůbec nezaregistrovala. Chvíli jsem ještě v tichosti čekala, ale nic se nezměnilo. Vrátila jsem se proto ke dveřím, otevřela a bouchla s nimi. Třída se utišila, s úsměvem jsem žáky pozdravila a hodina biologie mohla začít. Tak jak to začalo, pokračovalo to celou hodinu. Žák stále vyrušoval, otáčel se na spolužáky a každou zadanou činnost komentoval – proč to mám vyplňovat, k čemu mi to v životě bude apod. Jeho chování pro mne nebylo úplnou novinkou, třídu jsem již pár hodin učila, ale tentokrát to bylo moc.
Rušící žák – muž, 14 let, průměrný prospěch, rodiče se rozvedli, je ve střídavé péči, má 3 sourozence (jeden vlastní, dva nevlastní od otce)
Nejprve jsem jej vždy okřikla, aby dával pozor, ale s přibývajícím časem vyrušoval častěji a přidával své nemístné komentáře. Při dalším vyrušení, jsem si vzpomněla na knihu o nenásilné komunikaci, kterou jsem nedávno četla, přerušila jsem svůj výklad, poprosila žáka, aby se otočil směrem k tabuli a řekla: 'Když nedáváš pozor, ruší mě to. Cítím se nerespektovaná a nervózní. Mám strach, že vám učivo dobře nevysvětlím. Potřebuji, abys dával pozor.'
Samotnou mě trošku překvapilo, že tato má věta opravdu pomohla. Žák se pozastavil, omluvil se za vyrušování a do konce hodiny dával pozor. Samozřejmě, občas i nadále v hodinách vyrušuje, ale od tohoto dne to není tak časté, stačí mu jednou říct a je klidnější.