This case concerns the teaching of art education. At our school, students have compulsory art education until the second year of upper secondary school. I am a teacher who takes teaching her subjects seriously. I believe that every student, if he wants to, can create beautiful things in art class. Talent is one thing, but effort is something that a teacher recognizes and should also be valued. That's why I also have difficult tasks for my students before class - pointillist portraits, attempts to reproduce paintings, collective painting of large-scale paintings, etc. Unfortunately, in almost every class there is someone who does not take the artwork as a full-fledged subject. They are students who believe that they will simply sit through the two hours in class, pretend they are doing something, write something down on paper in five minutes and be done. The crowning achievement is when the student is at an age where he thinks that no one is right but himself. This is exactly the kind of student I am talking about now. To be precise, this description could fit a whole range of students who have already passed under my hands in the artwork, but this one came to mind first. From our first lesson together, the student made it clear that art education was a completely inferior subject for him. He often completely sabotaged the tasks I assigned in class and did not want to work. I tried to advise him how to proceed correctly. But the student didn't even try to tell me that he simply didn't have talent. He just said in front of the whole class that it was bullshit, that he wouldn't do it. I was worried about what his behavior would do to the rest of the class. Most of the girls mostly ignored the boy, but the boy was intrigued by the behavior. It must be said that he was not very popular among the other boys (this was mainly due to his participation in various math competitions). I also talked about the student with his class teacher, who was surprised by what I told her. According to her, the student did not behave this way in other classes. So I decided to talk directly to the student. After one of the classes, I asked him to come to my office. During our conversation, I asked the student what I could change in the lessons, which seems to be a problem for him. However, the only answer I got was that art education is a completely useless subject that will never be used and is useless. Unfortunately, with each passing class, this behavior escalated and escalated as I evaluated his work. I think that I was fair to the other students in my assessment, unfortunately for the student it meant enough for the half-year report card from the artwork. Unfortunately, nothing has changed in the student's behavior after the start of the new semester. I slowly lost the energy to help him and try to interest him.
The student was not typically a problem student. He was even above average in subjects such as mathematics, computer science and physics. He participated in various Olympiads and competitions in these fields. He was not exactly popular among the other boys in the class, perhaps he wanted to win success with his behavior.
Nonverbal disruption of lessons, Not attending to teaching/Inattention to teaching
was fair to the other pupils in my assessment, unfortunately for the pupil it meant enough for the half-year report from the artwork. Unfortunately, nothing has changed in the student's behavior after the start of the new semester. I slowly lost the energy to help him and try to interest him. I didn't have the strength to go talk to the student again and let the whole situation go. The problem arose when, in one of the lessons, almost at the end, the pupil had a sun painted with a pencil on a large piece of cardboard. The others had already completed a quarter of the Impressionist landscape. At that moment, I simply couldn't hold back anymore and asked the student to leave my class immediately and to not even come next time. I admit that it didn't happen without my screaming. he simply got up, hid the pencil in his backpack and left without a word.
Disrespectful communication, Transfer of student, Interview
The result of my inadequate solution was that the pupil did not attend the rest of the art education classes. He had hardly any absences until then, so he could afford not to come. Right after the incident happened in class, I started to regret how I behaved. Unfortunately, this class didn't have art education for another year, so I couldn't give myself and the student a second chance to work together. More later, when I was at the graduation party of this class, I had a conversation with the student. she told me that she knows that he behaved terribly then and that the whole situation makes him quite sad in retrospect. We ended up laughing about it together.
16 let, 5. ročník osmiletého gymnázia
Matematika, IT
Sabotáž
Magisterské, ruský jazyk a výtvarná výchova
Tento případ se týká výuky výtvarné výchovy. Na naší škole mají žáci výtvarnou výchovu povinnou až do druhého ročníku vyššího gymnázia. Jsem učitelka, která výuku svých předmětů bere vážně. Věřím, že každý žák, když se mu alespoň trošku chce, je schopen v hodině výtvarné výchovy vytvořit krásné věci. Talent je jedna věc, ale snaha je něco, co učitel pozná a co by se mělo také hodnotit. Proto mám pro své žáky také nelehké úkoly do hodin – pointilistické portréty, pokusy o reprodukce obrazů, kolektivní malba obrazů o velkých rozměrech apod. Bohužel téměř v každé třídě se najde někdo, kdo výtvarku nebere jako plnohodnotný předmět. Jsou to žáci, kteří se domnívají, že si ty dvě hodiny ve třídě jednoduše odsedí, budou se tvářit, že něco dělají, během pěti minut napatlají něco na papír a hotovo. Všemu dává korunu to, když je žák ve věku, kdy si myslí, že nemá pravdu nikdo jiný než on sám. Přesně o takovém žákovi teď mluvím. Abych byla přesná, tenhle popis by mohl sedět na celou řadu studentů, kteří mi ve výtvarce už prošli pod rukama, ale tento jeden se mi vybavil jako první. Žák už od první naší společné hodiny dával jasně najevo, že výtvarná výchova je pro něj předmětem naprosto podřadným. Úkoly, které jsem v hodinách zadávala často úplně sabotoval a nechtěl pracovat. Pokoušela jsem se mu poradit, jak správně postupovat. Ale žák se ani nesnažil mi namluvit, že jednoduše nemá talent. Prostě před celou třídou řekl, že je kravina, že to dělat nebude. Obávala jsem se, co jeho chování udělá se zbytkem třídy. Většina dívek chlapce povětšinou ignorovala, ale chlapce chování zaujalo. Je třeba říci, že nebyl mezi ostatními chlapci moc oblíbený (bylo to hlavně kvůli jeho účastem v různých matematických soutěžích). O žákovi jsem si promluvila i s jeho třídní učitelkou, která byla překvapená z toho, co jsem jí řekla. Podle jejích slov se žák takto v jiných hodinách nechoval. Rozhodla jsem se tedy promluvit si přímo s žákem. Po jedné z hodin jsem ho požádala, aby přišel za mnou do kabinetu. Během našeho rozhovoru jsem se žáka ptala, co bych mohla na hodinách změnit, co zdá pro něj být problémem. Odpovědí mi však bylo jen to, že výtvarná výchova je naprosto zbytečný předmět, který nikdy nevyužije a je k ničemu. Bohužel, s každou další hodinou se toto chování stupňovalo a stupňovalo se také s tím, jak jsem hodnotila jeho práce. Myslím si, že v hodnocení jsem byla spravedlivá vůči ostatním žákům, bohužel pro žáka to znamenalo dostatečnou na pololetní vysvědčení z výtvarky. Po začátku nového pololetí se bohužel v chování žáka nic nezměnilo. Pomalu jsem přestávala mít energii mu pomáhat a snažit se ho zaujmout.
Žák nebyl typicky problémovým žákem. V předmětech jako matematika, informatika a fyzika byl dokonce nadprůměrným. Účastnil se různých olympiád a soutěží v těchto oborech. Mezi ostatními chlapci ve třídě nebyl zrovna oblíbený, možná si svým chováním chtěl vydobýt úspěch.
V hodnocení jsem byla spravedlivá vůči ostatním žákům, bohužel pro žáka to znamenalo dostatečnou na pololetní vysvědčení z výtvarky. Po začátku nového pololetí se bohužel v chování žáka nic nezměnilo. Pomalu jsem přestávala mít energii mu pomáhat a snažit se ho zaujmout. Už jsem neměla vůbec sílu si jít se žákem znovu promluvit a nechala jsem celou situaci být. Problém nastal ve chvíli, když žák v jedné z hodin, téměř na jejím konci, měl tužkou namalované sluníčko na velkém kartonu. Ostatní už měli čtvrtku impresionistické krajinky hotovu. V té chvíli jsem se prostě už neudržela a požádala jsem žáka, ať okamžitě opustí moji hodinu a ať už příště radši ani nechodí. Přiznávám, že se to neobešlo bez mého křiku. se pouze zvedl, tužku schoval do batohu a beze slova odešel.
Výsledkem mého neadekvátního řešení bylo to, že žák už zbytek hodin výtvarné výchovy nenavštívil. Do té doby neměl téměř žádnou absenci, takže si mohl dovolit nepřijít. Hned poté, co incident v hodině proběhl jsem začala litovat toho, jak jsem se zachovala. Bohužel, tato třída už výtvarnou výchovu další rok neměla, takže jsem nemohla dát sobě i žákovi druhou šanci na spolupráci. S větším odstupem času, když jsem byla na maturitním večírku této třídy, jsem si s žákem popovídala. mi řekla, že ví, že se tehdy choval hrozně a celá situace ho zpětně docela mrzí. Nakonec jsme se tomu spolu zasmáli.