It happened 3-4 years ago. It was not at school, but at a kindergarten, which is also a school facility, and I would prefer the procedure to be more or less the same. We went for a walk with the children and then to the playground, where they got a 'breakup'. Everyone was playing without a problem and then I heard a little shouting. I followed the group from where I heard the screams to find out what was going on. The children were running around the tree and one little boy, we'll call him 'our autistic', didn't want the others to be there with him. I knelt down next to him and tried to calmly explain to him that he could share and be there with others. But he started to get even more upset and didn't want to understand it at all. I did everything I knew, I calmed him down, his brother also came, but nothing helped. He got more and more upset, started crying and waving his arms around. So I wanted to grab him properly so that nothing would happen to him. At that moment I was very scared, because the boy bent his hand and it was obvious that he wanted to slap me, and because I was still kneeling, he was very close to my face. Well, at that moment I also threw my hand out and caught him very quickly and stopped him. He started crying because it hurt him, but it hurt me too. I then took him away completely, two other teachers stayed there with the children, I calmed the boy down and it was all over. But I experienced such a situation only then, and I hope it won't happen again.
There was never much of a problem with that boy, more so with his brother. What applied to them was one of my colleagues who was not there at the time of the incident. In general, you could tell that he had some kind of behavioral disorder, but he was quite calm and never had a problem with others. It's hard to say what other factors led to such a heated situation, but you never know with these kids. The class as such was problem-free, the children listened, played together, and even accepted the boy beautifully. And even after what happened, the children had no problem playing with the boy again, but then again, the young children don't take it as seriously as the older ones.
Diagnosis, Emotional outbursts, Physical aggression, Failure to attend class
First of all, it was important for me to get on his level, find out what happened and explain to him that nobody did anything wrong and that everyone can play together. When he started to get angry, I slowly tried to catch him and generally calm him down, but that didn't help much and it didn't work either. He started waving his hands all around and then the slap almost happened if I hadn't stopped him by cutting his hand off. Then I took him completely aside, away from the children and the rest of the teachers. I sat down with him on the bench, let him rage for a while longer, and when I saw that he no longer had the strength to get upset or cry, I slowly began to ask him what actually happened. His answers were very jerky, but he told me everything. I learned that he actually wanted to be alone at that moment, but the little kids didn't understand. So I explained to him that the children couldn't understand because no one told them. We sat there talking for a while and then we followed the others and it was all over.
Physical intervention, Transfer of student, Interview 
After the incident, everything went on as if nothing had happened. The boy played alone for a while and then gradually joined his brother and other children. In the long run, I don't really know what the impact was and how it affected the boy. It's true that there was never such a problem with him, it's very likely that he himself was quite frightened by it and somehow fixed on himself that this shouldn't happen, but I can't say.
4
Kreslení
Lhaní,Nespolupráce,Arogance
Magisterské – aprobace – 1. stupeň ZŠ
Stalo se to tak 3-4 roky zpátky. Nebylo to ve škole, ale ve školce, což je taky školské zařízení a postup bych volila více méně stejný. Byli jsme s dětmi na procházce a pak na hřišti, kde dostali 'rozchod'. Všichni si bez problému hráli a pak jsem slyšela trochu křik. Šla jsem za tou skupinkou, odkud jsem slyšela křik, abych zjistila, co se děje. Děti běhaly kolem stromu a jeden chlapeček, budeme mu říkat 'náš autista' nechtěl, aby tam s ním byli ostatní. Klekla jsem si k němu a snažila jsem se mu v klidu vysvětlit, že se přece může podělit a může tam být i s ostatníma. On se ale začal rozčilovat ještě víc a nechtěl to vůbec pochopit. Udělala jsem všechno, co jsem znala, zklidňovala jsem ho, došel i jeho bráška, ale nic nepomohlo. Rozčiloval se ještě víc a víc, začal i brečet a máchat kolem sebe rukama. Tak jsem ho chtěla pořádně chytit, aby se mu něco nestalo. V ten moment jsem se hrozně lekla, protože chlapec se ohnal rukou a bylo vidět, že mi chce dát facku, a protože jsem pořád klečela, měl k mé tváři hodně blízko. No a já jsem v ten moment ruku vymrštila taky a tu jeho hodně rychle chytla a zastavila jsem ho. On začal brečet, protože ho to bolelo, ale to i mě. Vzala jsem ho pak úplně pryč, s dětmi tam zůstali další dvě učitelky, já jsem chlapce zklidnila a bylo po všem. Ale takovou situaci jsem zažila jen tehdy a doufám, že opakovat už se nebude.
S tím chlapcem nikdy moc problém nebyl, to spíše právě s jeho bratrem. Co na ně platilo, byla jedna má kolegyně, která tam v moment incidentu nebyla. Obecně na něm bylo poznat, že má nějakou poruchu chování, ale byl celkem klidný a ani s ostatníma neměl nikdy problém. Těžko říct, jaký jiný faktory způsobily, že došlo k tak vyhrocený situaci, ale to u těchto dětí člověk nikdy neví. Třída jako taková byla bezproblémová, děti poslouchaly, hrály si spolu, a i chlapec mezi sebe krásně přijaly. A i po tom, co se stalo neměli děti problém si s chlapcem zase hrát, ale zase ty malé děti to ještě neberou tak vážně, jako ti starší.
Nejdřív pro mě bylo důležité se dostat na jeho úroveň, zjistit co se stalo a vysvětlit mu, že nikdo neudělal nic špatně, a že si všichni můžou hrát spolu. Když se začal vztekat, pomalu jsem ho chtěla chytit a celkově zklidnit, to ale moc nepomohlo a ani to nevyšlo. Začal mávat všude kolem sebe rukama a pak málem došlo k té facke, kdybych mu v tom odseknutím jeho ruky nezabránila. Pak jsem ho teda vzala úplně stranou, mimo děti a zbytek učitelek. Sedla jsem si s ním na lavičku, nechala ho ještě chvíli vyvztekat, a když jsem na něm viděla, že už nemá ani sílu se rozčilovat nebo brečet, začala jsem se ho pomalu ptát, co se vlastně stalo. Odpovídal velmi trhaně, ale všechno mi řekl. Dozvěděla jsem se, že chtěl být v ten moment vlastně sám, ale ty malé děti to nepochopily. Tak jsem mu vysvětlila, že ty děti to nemohly pochopit, protože jim to nikdo neřekl. Chvíli jsme tam ještě seděli a povídali si a pak jsme šli za ostatními a bylo po všem.
Po incidentu všechno probíhalo, jako by se nic nestalo. Chlapec si hrál chvíli sám a pak se postupně přidal k bratrovi a dalším dětem. Dlouhodobě úplně nevím, jaký to mělo dopad a jak se to na chlapci odrazilo. Je pravda, že nikdy s ním už takový problém nebyl, je hodně pravděpodobné, že i on sám z toho byl dost vyděšený a nějak si zafixoval, že tohle by se stávat nemělo, ale nedokážu to říct.