Right at the beginning of the last school year, a student who has been diagnosed with OCD joined my class. I'm a classroom teacher, so I was the first to know about it and I wanted to prepare well enough for it. I sought information from our school psychologist, who helped me a lot. She told me what to expect and what to prepare for. Of course, I already knew that OCD existed, I had an idea of what it was, but I had not yet encountered it in a child. Our school doesn't have many students with special needs, so having someone like that in the class - I was really looking forward to more experiences. When the little girl joined, of course the other pupils also started to notice and let's just say that they were not very tolerant even though I devoted one classroom hour to just such a preparation for a pupil with OCD and how to behave towards him. Or how to help him. She eats in this case. But in practice it didn't seem terrible at all. It was not very noticeable on the little girl during the lessons. Even if my class was held by other teachers. Sometimes the concentration was a little worse, especially when she started counting, for example, pens, pencils and crayons in the case. But that could easily be solved by summoning her. The problem here was that the class was not very tolerant of this. As I already said, it didn't occur to me that the malfunction was somehow very visible. But after all, I'm not with the class 24/7 and I don't know what's going on during breaks or after school. And that despite the fact that I really try to find out everything about my students. About November, my students started taunting every time the lady had a moment. Of course, I immediately found out who was causing it, who was encouraging the class, and I started to solve it with him.
Bullied - Elementary fourth grader, withdrawn, low self-esteem due to her OCD disorder, average academic performance probably due to occasional episodes. The bully - a fourth-grade student at the same elementary school, an extrovert, a bit of a class clown, above-average academic performance, his father sponsors the school.
Diagnosis, Bullying
talked to the class about the bullied student. We all sat in a circle on the carpet - this is how we have been solving some problems since first grade, which luckily don't happen that often. I wanted to ask the whole class why they were laughing at the little girl. Another student spoke up from the class, from whom I did not expect it. She said she's just weird and they don't like her. All the children started laughing, so I scolded them. I reminded them that right at the beginning of the school year, after all, like every year, we had a mandatory job on bullying. Children always seem to understand this and when you ask them, they think it's bad, but unfortunately it works differently in reality. Especially when there is a student in the class who pulls others down. Unfortunately, my class is easily influenced by these influences. The boys and girls from my class looked like I probably wouldn't do much with them when they were all together. I decided to solve it with the Pedagogical-Psychological Counseling, which I should have done from the beginning. But I kept telling myself until the last moment that I could solve it myself. Like three years ago. Unfortunately, as the students grow, they have more and more sense every year, and I recognized that I needed help. In the Ped-Psy counseling center, I was advised to solve the problems directly with the students who cause contradictions in the class. The next day, I invited the main bully to my office, who always turned the whole class against the female student. A colleague from the Pedagogical-Psychological Counseling Office was also present in the cabinet. The first person pretended not to know what he was talking about. At first he blamed it on the other students, but then I told him what I found out and that all the students I asked about solitude said that he started it. The person started stuttering, became nervous, so a colleague asked him directly if he wanted to confess. The person agreed and said he was very sorry. I told him that the only person he should apologize to is the student. The colleague continued to ask questions - what led him to do this, etc. The person said that he immediately noticed that she was something different and wanted to climb something in the class. It struck me as a pretty stupid reason, of course, but we didn't get anything else out of him. He also told his colleague that he had committed bullying, so the pupil promised that it would not happen again and that he would even help her. Unfortunately, it wasn't over yet, because it was clear to me that the class still lives in the fact that they can laugh at the girl.
Interview, Cooperation with experts
The person was kind of suffocated and I was quite amazed at the effect it had on the others in the class. Since the student was in the office, I have not observed any bullying in the classroom. In fact, the student actually started to help the previously bullied student. Whenever she started counting something again, e.g. her pens and pencils in the case, the student helped her, started talking to her and helped her with e.g. her homework. In the long run, it turned out awfully well. Now the class is already in the ninth year of elementary school, and you might be surprised that the student who used to bully the student is now dating the student. They always go to class together and hold hands, hug each other during breaks. It turned out well in a way. To return to the solution, in my opinion it was probably the best solution we could provide at the time.
Fotbal, zpěv ve sboru
Mgr., AJ, NJ, TV,
Hned na začátku minulého školního roku mi do třídy nastoupila žákyně, která má diagnostikované OCD. Jsem třídní učitelka, takže jsem o tom věděla jako první a chtěla jsem se na to dostatečně připravit. Hledala jsem informace u naší školní psycholožky, která mi dost pomohla. Řekla mi, co vše můžu očekávat a na co vše se můžu připravit. Už předtím jsem věděla samozřejmě, že OCD existuje, měla jsem ponětí, co to zhruba je, ale ještě jsem se s tím nesetkala u dítěte. Naše škola nemá moc žáků se speciálními potřebami, takže mít někoho takového ve třídě – celkem jsem se těšila na další zkušenosti. Když holčička nastoupila, začaly si toho všímat samozřejmě i ostatní žáci a řekněme, že moc tolerantní nebyly i přesto, že jsem jednu třídnickou hodinu věnovala právě jakési takové přípravě na žáka s OCD a jak se k němu chovat. Případně jak mu pomoci. Jí v tomto případě. V praxi mi to nepřišlo ale vůbec hrozné. Na holčičce to moc poznat nebylo během vyučování. Ani když moji třídu měly jiní učitelé. Trošku občas ta soustředěnost byla horší, hlavně když začala počítat např. propisky, tužky a pastelky v pouzdře. Ale to se jednoduše dalo vyřešit tím, že jsem ji vyvolala. Problémem tady bylo, že třída vůči tomuto moc tolerantní nebyla. Jak už jsem řekla, mě moc nepřišlo, že by ta porucha byla nějak moc vidět. Ale přece jen nejsem se třídou 24/7 a nevím co všechno se děje o přestávkách nebo po škole. A to i přesto, že se snažím opravdu zjišťovat o svých žácích vše. Asi v listopadu začaly moji žáci pokaždé, když se u slečny projevil nějaký okamžik, s posměšky. Hned jsem si samozřejmě zjistila, kdo to vyvolává, kdo nabádá třídu a začala jsem to s ním řešit.
Šikanovaná – žákyně čtvrté třídy Základní školy, uzavřená do sebe, nízké sebevědomí kvůli své OCD poruše, průměrný studijní prospěch pravděpodobně kvůli občasným epizodám. Šikanátor – žák čtvrté třídy té samé Základní školy, extrovert, tak trochu šašek třídy, nadprůměrný studijní prospěch, jeho tatínek sponzoruje školu.
Promluvila jsem si se třídou o šikanované žákyni. Sedli jsme si všichni do kroužku na kobereček – takhle už od první třídy vlastně řešíme nějaké problémy, které naštěstí nenastávají tak často. Chtěla jsem se zeptat narovinu celé třídy, proč se holčičce smějí. Ozvala se ze třídy další žákyně, od které jsem to teda nečekala. Řekla, že je prostě divná a nemají ji rádi. Všechny děti se začaly smát, tak jsem je pokárala. Připomněla jsem jim, že hned na začátku školního roku, ostatně jako každý rok jsme měli mandatorní zaměstnání o šikaně. Děti vždycky vypadají, že tomu rozumí a když se jich člověk zeptá, tak že to je podle nich špatné, ale v realitě to bohužel funguje jinak. Hlavně když je ve třídě žák, který strhne ostatní. Moje třída je bohužel snadno ovlivnitelná, co se týče těchto vlivů. Žáci a žákyně z mojí třídy se tvářili, že s nimi asi moc neudělám, když jsou všichni spolu. Rozhodla jsem se to řešit s Pedagogicko-psychologickou poradnou, což jsem měla udělat již na začátku. Ale stále jsem si do poslední chvíle říkala, že to dokážu vyřešit sama. Jako tři roky předtím. Bohužel jak žáci rostou, mají rok, co rok více a více rozumu a uznala jsem, že už potřebuji pomoc. V Ped-Psy poradně mi bylo doporučeno, ať problémy řeším přímo se žáky, kteří rozpory ve třídě vyvolávají. Následující den jsem si do svého kabinetu pozvala hlavního šikanátora, který celou třídu vždycky poštval proti žákyni. V kabinetu semnou byl i kolega z Pedagogicko-psychologické poradny. Osoba se první tvářil, že vůbec neví, o čem je řeč. Sváděl to zprvu na ostatní žáky, jenže pak jsem mu řekla, co vše jsem zjistila a že všichni žáci, kterých jsem se o samotě zeptala říkali, že to začal on. Osoba se začal zajíkat, začal být nervózní, tak se ho kolega rovnou zeptal, jestli se nechce přiznat. Osoba povolil a řekl, že se moc omlouvá. Řekla jsem mu, že jediný, komu by se měl omluvit, je žákyně. Kolega se vyptával dál na otázky – co ho k tomu vedlo atd. Osoba říkal, že si hned všiml, že je něčím jiná a chtěl si prý něčím šplhnout ve třídě. Přišlo mi to jako dost hloupý důvod samozřejmě, ale nic jiného jsme z něho nedostali. Kolegu mu ještě řekl, že se dopustil šikany, tak žák slíbil, že už se to nebude opakovat a že jí dokonce bude pomáhat. Bohužel to ještě nebyl konec, protože mi bylo jasné, že třída furt žije v tom, že se dívce mohou smát.
Osoba byl jistým způsobem přiškrcen a dost mě ohromilo, jaký vliv to na ostatní ve třídě mělo. Od té doby, co byl žák v kabinetu jsem ve třídě žádnou šikanu nezpozorovala. Ba dokonce žák začal dřív šikanované žákyni opravdu pomáhat. Vždycky když začala zase něco počítat, např. její propisky a tužky v pouzdře, tak jí žák pomohl, začal na ni mluvit a pomáhal jí např s učivem. V dlouhodobém hledisku to dopadlo strašně dobře. Nyní je třída už v devátém ročníku základní školy a možná vás překvapí, že ten žák, co žákyni dřív šikanoval, tak s žákyní teď v současnosti chodí. Vždycky jdou do třídy spolu a drží se za ruce, o přestávkách se objímají. Dopadlo to svým způsobem dobře. Abych se vrátila k řešení, podle mě to bylo tehdy asi nejlepší řešení, které jsme mohli poskytnout.