Problematic behavior in the pupil arises repeatedly and we try to work on it from a long-term perspective. The student has trouble paying attention in class, he usually lags behind other students in both individual and group tasks. Above all, when working in a group, the student apparently does not feel very well, because he is rejected by others, because he is slow and does not help them much, rather he delays them. A relatively heated situation occurred last spring. I would say that it has been coming for a long time. It was a classic school day, when the children and I combined a short explanation, group work and individual work in the lessons. The students were tasked with calculating the examples on their own, and then we were to check the exercise together. When I went around the children towards the end of the activity, I found out that while some had already finished or were finishing, the student had not started at all. I asked what happened, if he wasn't listening to the assignment or what was going on. To that, the student replied that he simply did not want to do it and would not.
The student lives only with his mother, he has been diagnosed with ADD. This is probably connected to the student's dislike for any activity at home or at school. The student does not attend any interest groups, his hobbies include computer games. He has a very good relationship with his grandfather, with whom he welds and thus creates interesting models. His mother is very supportive of his preparation for school.
Diagnosis, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Failure to attend class
If I remember correctly, we solved the situation on the spot by me trying to ask him why he didn't want to do the exercise. To that he replied that he was not good at it and that he didn't enjoy it. That's why I told him that he needed to practice it precisely because he couldn't do it, so that he would be able to do everything else that would follow later, and I showed him how to count the examples. We managed it together, but after an hour I agreed with him that such an approach should not be repeated and we should discuss it together with my mother. So we arranged an individual meeting with the mother, at which the pupil was also present. We solved together the situation that occurred in the classroom. It turned out that not only in the classroom, but also at home, the student's lack of interest in any activity is a big problem. The reason given by the pupil was his alleged failure in everything he does. He always commented on the fact that he refuses to devote time to the curriculum to improve or speed up his work to the level of his classmates by saying that he simply does not enjoy it. That's why we agreed that we will try to start doing things that he enjoys at school. I found out that the student really enjoys welding with his grandfather in his free time. So we agreed to do a project week in which he would present his hobby to the class. Work on his project as well as other efforts to improve, such as regular practice with mom (for example, reading 20 minutes a day, etc.), we wrote together in a contract, which the students undertake to follow in the event of such problems and should lead to the correction of these problems. The contract was signed by the pupil, mother and me.
Agreement, Support, Proactive solutions, Interview
The student prepared the project and successfully presented it, he had photos of him and his grandfather welding in the presentation, he actually explained the whole process. He even brought back models of the weapons they made, which really impressed the other kids. Everyone was excited about his project and I think it really rose to the others. I also think the fact that he got a chance to shine and experience some personal success of his own moved him a lot. Immediately afterwards, he felt like learning himself. We are still struggling with it a bit, he is also still a little slower than the others, but he is making huge progress in his approach to completing tasks in class. That's why I started to include the creation of projects related to the currently discussed topic more often in the teaching, which the students quite enjoy and I think that this method of learning suits the student quite well. However, there is still room for improvement.
10 let, 5. ročník
Počítače
Pasivita,Nepracovitost
Problematické chování u žáka vzniká opakovaně a snažíme se na něm pracovat z dlouhodobého hlediska. Žák má v hodinách problém dávat pozor, oproti ostatním žákům bývá většinou pozadu, jak v individuálních, tak ve skupinových úkolech. Především při práci ve skupině se žák zřejmě necítí moc dobře, protože je ostatními odmítán, jelikož je pomalý a moc jim nepomáhá, spíše zdržuje. K poměrně vyhrocené situaci došlo minulý rok na jaře. Řekla bych, že se k tomu schylovalo už delší dobu. Jednalo se o klasický školní den, kdy jsme s dětmi v hodinách kombinovali krátký výklad, práci ve skupince a samostatnou práci. Žáci měli za úkol počítat samostatně příklady, a poté jsme cvičení měli společně zkontrolovat. Když jsem děti ke konci aktivity obcházela, zjistila jsem, že zatímco někteří už mají hotovo nebo dokončují, žák ještě vůbec nezačal. Zeptala jsem se, co se stalo, jestli neposlouchal zadání nebo co se děje. Na to mi žák odpověděl, že to prostě dělat nechce a nebude.
Žák žije pouze s maminkou, má diagnostikovanou poruchu ADD. S tím je pravděpodobně spojena žákova nechuť k jakékoliv aktivitě doma i ve škole. Žák nenavštěvuje žádný zájmový kroužek, mezi jeho záliby patří hry na počítači. Velmi dobrý vztah má se svým dědečkem, se kterým sváří a vytváří tak zajímavé modely. Maminka jej velmi podporuje s přípravou do školy.
Pokud si dobře vzpomínám, na místě jsme situaci řešili tak, že jsem se ho snažila vyptávat, proč cvičení nechce dělat. Na to mi odpověděl, že mu to nejde a že ho to nebaví. Proto jsem mu odpověděla, že je to ale potřeba procvičovat právě proto, že mu to nejde, aby mu šlo později i vše ostatní, co bude následovat a ukazovala jsem mu, jak má příklady spočítat. Společně jsme to zvládli, ale po hodině jsem se s ním domluvila, že takový přístup by se neměl opakovat a měli bychom to probrat společně i s maminkou. S maminkou jsme tedy domluvily individuální schůzku, na které byl přítomen i žák. Řešili jsme společně situaci, která ve třídě nastala. Vyplynulo, že nejenom ve třídě, ale také doma je žákův nezájem o jakoukoliv aktivitu veliký problém. Důvodem ze strany žáka byl jeho údajný neúspěch ve všem, co dělá. To, že odmítá věnovat čas učivu pro zlepšení nebo zrychlení práce na úroveň spolužáků komentoval stále tím, že ho to prostě nebaví. Proto jsme se domluvili, že zkusíme začít dělat ve škole i věci, které ho baví. Zjistila jsem, že žáka velmi baví s dědečkem ve volném čase svářet. Domluvili jsme se tedy, že si uděláme projektový týden, ve kterém třídě představí svůj koníček. Práce na jeho projektu i ostatní snahy o zlepšení, jako jsou pravidelné procvičování s maminkou (například čtení 20 minut denně apod.), jsme společně sepsali do smlouvy, kterou se žáci zavazují při takových problémech dodržovat a mají vést k nápravě těchto problémů. Smlouvu podepsal žák, maminka i já.
Žák si projekt připravil a úspěšně odprezentoval, měl v prezentaci fotky, na kterých společně s dědečkem svářeli, vysvětloval vlastně celý ten proces. Dokonce si donesl modely zbraní, které vytvořili, čímž ostatní děti opravdu zaujal. Všichni byli z jeho projektu nadšení a myslím, že u ostatních opravdu stoupl. Také si myslím, že fakt, že dostal příležitost zazářit a zažil si nějaký svůj osobní úspěch, ho velmi posunulo. Bezprostředně poté měl sám chuť se učit. Stále s tím trošku bojujeme, také je stále o něco pomalejší než ostatní, ale je u něj vidět obrovský pokrok v jeho přístupu k plnění úkolů v hodinách. Častěji jsem proto také do výuky začala zařazovat tvorbu projektů k aktuálně probíranému tématu, která žáky docela baví a myslím, že právě tahle metoda učení žákovi poměrně vyhovuje. Pořád je ovšem, co zlepšovat.