The situation at the level of behavior was specific, because the lessons in the fifth grade, where he was, were not ordinary. Above all, one English class stuck in my memory. At the beginning of the lesson, I entered the classroom, where there was silence and the students stood up from their chairs. Pupils were given worksheets to repeat the material discussed and everyone slowly started working on selected tasks. After a while of independent work, I noticed that the student is restless and does not complete the task. He began to move and rock on his stool, tapping his pen and turning from side to side, attracting the attention of most of the class. Although I pointed this out to him, it had no effect and only encouraged him to practice such behavior even more. About halfway through the lesson he started making faces and laughing for no reason, which was very funny to the rest of the class as well. After my next warning, his behavior escalated. I paid attention to the class for a while and ignored the student. There was laughter throughout the class and one student called out, 'Hey, what are you doing?' and 'Teacher, look what Samo is doing!' Subsequently, I saw the student crawling on the ground under the desks while making sounds reminiscent of some kind of animal.
In class, the student acted as an entertainer, was noisy and distracted the attention of his classmates with his behavior. He didn't have many friends in class and had trouble making new friends, which I saw in other classes as well. His classmates laughed at his behavior and did not take him seriously. As this was a class of fifth graders, the response to his behavior in class consisted of loud laughter and talking, which gained the student attention and pleased him. The student was drowsy for most of the lesson, had difficulty concentrating, and it would be a surprise if he could sit still for the entire lesson. However, the student came from a harmonious family. He had an older brother who was already studying in high school with excellent results.
Nonverbal disruption of lessons, Verbal disruption of lessons
From the beginning of the lesson, I tried to regulate the student's behavior with verbal warnings, but this only worsened his behavior. The more I warned him, the more his bad behavior escalated. At some moments, I tried not to react to his output, but that only took a moment. After his last ascent, I approached him and sat down next to him. I gave the pupils independent work and started a dialogue with the pupil about everyday life: 'Samka, how did you sleep?' and 'Did you have a good morning?' I did not force the student to work, but instead had fun with him, which had a positive effect on his behavior and gradually the student calmed down. I applied this approach during the following hours with positive results. His behavior improved for a time. An interview was conducted with the pupil's parents and subsequently the pupil's behavioral disorder ADHD was confirmed. The student needed an individual approach with regard to his diagnosed behavior disorder.
Support, Interview, Cooperation with experts, Warning
Based on this, he was later assigned a teacher's assistant, who managed his disruptive behavior with her individual approach to the student. The student liked this type of teaching, his behavior gradually improved in class, which was also reflected in his evaluation, because his knowledge was at a very good level and he had someone with him who helped him use his potential for better results in school. At the same time, there was more calm in the classroom and the students were more focused. The correctness of the solution to the case is also confirmed by the fact that in the following years the pupil became a pupil with excellent results.
11 rokov, 5.ročník
Počítačové hry, futbal
Hyperaktivita,Potřeba pozornosti
PaedDr.
Situace na úrovni chování byla specifická, neboť hodiny v páté třídě, kde byl on, nebyly obyčejné. Především jedna hodina angličtiny se mi uchovala v paměti. Na začátku vyučovací hodiny jsem vstoupila do třídy, kde nastalo ticho a žáci se postavili ze svých stoliček. Žákům byly rozdané pracovní listy na zopakování probírané látky a všichni pomalu začali pracovat na vybraných úlohách. Po chvíli samostatné práce jsem si všimla, že žák je nepokojný a úlohu si neplní. Začal se hýbat a kolíbat na stoličce, ťukal perem a otáčel se ze strany na stranu, čím na seba upoutal pozornost většiny třídy. Ačkoliv jsem ho na to upozornila, nemělo to žádný efekt a ještě více ho to nabádalo takovéto chování praktikovat. Asi v polovině hodiny začal dělat grimasy a smát se bez příčiny, což působilo velmi vtipně i zbytku třídy. Po mém dalším upozornění se jeho projevy chování vyhrotily. Pozornost jsem na chvíli věnovala třídě a žáka jsem si nevšímala. Celou třídou zazněl smích a jeden žák zvolal: 'Hej, ty co děláš?' a 'Paní učitelka, podívejte co dělá Samo!' Následně jsem viděla žáka, jak se plazí po zemi pod lavicemi a přitom vydává zvuky připomínající nějaké zvíře.
V třídě žák působil jako bavič, byl hlučný a odváděl pozornost svých spolužáků svým chováním. V třídě mnoho kamarádů neměl a měl problém navazovat nová přátelství, o čemž jsem se přesvědčila i na jiných hodinách. Spolužáci se z jeho chování smáli a nebrali ho vážně. Jelikož se jednalo o třídu pěťáků, reakce na jeho chování na hodinách spočívala v hlasném smíchu a mluvení, čímž si žák získával pozornost a těšilo ho to. Žák byl na většině hodin zasněný, měl obtíže se soustředěním a bylo by překvapením, kdyby celou hodinu vydržel sedět na svém místě. Žák však pocházel z harmonické rodiny. Měl staršího bratra, který již studoval na střední škole s výborným prospěchem.
Od začátku hodiny jsem se snažila chování žáka regulovat slovním upozorněním, což však jen zhoršovalo jeho projevy. Čím více jsem ho upozorňovala, tím se jeho špatné chování stupňovalo. V některých momentech jsem se snažila na jeho výstupy nereagovat, což však zabralo jen na chvíli. Po jeho posledním výstupu jsem k němu přistoupila a sedla si k němu na místo. Žákům jsem zadala samostatnou práci a se žákem jsem začala vést dialog o všedním životě: 'Samko, jak jsi se vyspal?' a 'Měl jsi dobré ráno?' Žáka jsem nenutila do práce, ale místo toho jsem se s ním bavila, což mělo pozitivní účinek na jeho chování a postupně se žák uklidnil. Tento přístup jsem uplatňovala i během dalších hodin s pozitivním výsledkem. Jeho chování se na určitou dobu zlepšilo. Byl uskutečněn pohovor s rodiči žáka a následně byla u žáka potvrzena porucha chování ADHD. Žák potřeboval individuální přístup s ohledem na jeho diagnostikovanou poruchu chování.
Na základě toho mu byla později přidělena asistentka učitelky, která svým individuálním přístupem k žákovi zvládala jeho rušivé chování. Žákovi se takový typ vyučování líbil, jeho chování se na hodinách postupně zlepšovalo, což se projevilo i na jeho hodnocení, neboť jeho vědomosti byly na velmi dobré úrovni a měl při sobě někoho, kdo mu pomohl jeho potenciál využívat k lepším výsledkům ve škole. Zároveň v třídě panoval větší klid a žáci byli soustředěnější. V správnosti řešení případu mě utvrzuje i fakt, že v následujících letech se ze žáka stal žák s výborným prospěchem.