considered the teaching profession to be simple and fun, but when I entered Gymnasium and college, I lost my opinion of simplicity. On the contrary, I began to realize the whole essence of the profession, especially its variability and demandingness. Nevertheless, I stayed at my job as a teacher. I have a student in my class for about the second year who has had an assistant since the first grade, who works within the whole class. The pupil requires SEN and visits a special pedagogue.
Žačka grew up with her older sister and mother without a father in a block of flats. The problems started already in the first grade of elementary school. She was not popular among her classmates, she has a stern expression on her face and gives a serious impression. From the beginning of the class, groups of friends began to form, and the student did not have time to join any group and remained alone. Her bad attitude towards her classmates and adults is compounded by constant lying and making things up.
Lying and cheating, Verbal aggression
The resolution of the situation began with an attempt to verbally negotiate with both students about the dispute regarding the pen. I tried to calm the children down and explain the possibility of a misunderstanding. The boy calmed down, but the pupil acted with verbal aggression towards me as well. I suggested that both students write down the information about the pen. Together with the assistant, we consulted both versions and agreed on the credibility of the boy.
Interview, Cooperation with experts
I invited the student to me to talk about the seriousness of accusing someone of theft. A similar situation was repeated and I had the pupil write down how she should behave towards her classmates. Disagreements and complications with the pupil continued.
11 let, žák na druhém stupni
malování, domácí mazlíček  králík)
Lhaní,Vulgární vyjadřování
vysokoškolské – titul Mgr, aprobace Čj
Učitelské povolání jsem považovala za jednoduché a zábavné, ale s nástupem na Gymnázium a vysokou školu jsem ztratila mínění o jednoduchosti. Naopak jsem si začala uvědomovat celou podstatu profese, zejména její proměnlivost a náročnost. Přesto jsem u práce učitelky zůstala. Ve své třídě mám již asi druhým rokem žačku, která má od prvního stupně asistentku, fungující v rámci celé třídy. Žačka vyžaduje SVP a navštěvuje speciální pedagožku.
Nastala situace, kdy dívka začala velmi agresivně nadávat svému spolužákovi, že jí ukradl propisku, kterou si ráno koupila a vzala si ji do školy, chlapec (osočený spolužák), namítal a stál si za tím, že propiska je jeho a nic jí nevzal. Tvrzení proti tvrzení bylo na světě.
Žačka vyrůstala se starší sestrou a matkou bez otce v panelákovém bytě. Problémy s ní spojené začali již na prvním stupni základky. Nebyla nijak zvlášť mezi spolužáky
oblíbená. Její povaha není snadnou záležitostí. Jednoduše působí vážným dojmem, má neustále přísný výraz ve tváři, což jí právě nepomohlo najít si „větší“ kamarády. Dalo by se říct v mnoha situacích, že má doslova zlou povahu. Od počátku tvoření této třídy (kde již byla paní asistentka, a tedy jsou jisté připomínky doplněny od ní) se začaly tvořit skupinky kamarádů, jak to, tak bývá, a právě naše dívka se nestihla v tomto seznamovacím období k žádné skupince ze svých spolužáků napojit a zůstala ve své třídě tak nějak sama. Nijak zvlášť se tato situace nezměnila ani v dalších letech. Vedle jejího zlého přístupu ke spolužákům, ale i k dospělým se připojuje další problém, který je v této věci podstatný. Tím je neustálé lhaní a vymýšlení si této zmiňované dívky. S paní asistentkou jsme to několikrát řešily. Paní asistentka se dívce již několikrát na prvním stupni snažila v mnoha nepotvrzených věcech a příbězích věřit, ale po spoustě nezdařených pokusů, kdy dívčina lež přišla najevo, to již vzdala, a bohužel většinu informací, které jdou od dívky si musíme
ověřovat, nebo brát na půl váhy. Několikrát byla poučena z mé strany, ale hlavně i ze strany paní asistentky, že toto její vymýšlení škodí a bude škodit pouze jí a může si s tím nadělat velkou paseku i ve svém mimoškolním životě, v mezilidských vztazích (jak již jde vidět ve škole), v budoucím zaměstnání apod. Problém její zlé povahy a lhaní vygradovali ve chvíli, kdy začala osočovat své spolužáky z toho, že jí kradou věci.
Nejprve jsem se snažila s oběma žáky slovně domluvit, jak je to tedy s danou propiskou, že zjevně nemůže být obou. Naopak jsem se snažila rozjeté děti uklidnit a vysvětlit, že také mohlo dojít k nedorozumění a mohl se kdokoliv z nich splést. Chlapec (osočený spolužák) se uklidnil, ale stále si trval na svém, kdežto dívka byla schopna působit slovní agresí i vůči mé osobě. Přišla jsem společně s paní asistentkou s návrhem, kdy oba žáci v mimo vyučovací době písemně sepíšou, kde k propisce přišli, jak jí mají dlouho, případně, zda je opravdu jejich. Aby oba měli možnost se vyjádřit klinou písemnou formou.
Společně s paní asistentkou jsme obě písemné verze prokonzultovali a jednoznačně jsme se shodli na tom, že dívka si v několika ohledech protiřečila a chlapec (osočený spolužák) jednoznačně důvěryhodně potvrzuje, že propiska, o kterou byl velký spor, patří jemu. Následně jsem si dívku pozvala k sobě, abychom mluvili pouze mezi čtyřma očima a slovně jsem ji poučila o tom, že nařknutí někoho z krádeže je vážná věc a může se jednat o velký přestupek, který ne vždy může dopadnout slovní domluvou. Podobná situace v menší míře se opakovala znovu (jednalo se o slovní napadání spolužáků), a tentokrát jsem ji nechala po škole napsat na papír, jak se má chovat ke svým spolužákům. Bohužel s touto dívkou menší či větší neshody a komplikace neustály.