I experienced a situation that I still remember when I worked with a boy for less than a year. When the teacher got sick, I had to substitute for her in class. The boy was confused by this exchange, I had to explain to him what was happening and how the class would proceed. My explanation wasn't enough and problems started at the beginning of the lesson. He kept asking why I wasn't next to him, asking for help even when he didn't need it. He asked where the teacher was and why I was teaching.
The boy couldn't handle my absence and it all resulted in a big tantrum before the class was over. He started throwing himself in the pew, banging on the table and shouting vulgar words. The classmates were already a little used to the boy and so they just looked back. There was no end to the shouting, so I took the boy out of the classroom. Before leaving, I apologized to all the students and assigned an independent work.
Emotional outbursts, Physical aggression, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
The boy and I sat down in the corridor and I gave him a moment to calm down. We went to the toilet, where he rinsed himself with cold water, dressed himself and returned to the corridor. I reassured him that nothing was wrong and went over the topic with him again. I was preparing him for the fact that I would substitute and take care of the whole class. He looked uncomfortable, but I promised we'd get back to the issues. In the corridor in private, the boy blurted out to me a lot of situations that make him sad. I explained to him that this is not the case and that he is a smart boy who has a lot of friends.
Agreement, Support, Transfer of student, Interview
After 15 minutes, the boy calmed down and even began to describe the situations he was looking forward to. Finally he hugged me and apologized. I asked him to apologize to his classmates for using vulgar words, which he did. There were no further outbursts, I tried to lead him to independence and motivate him with praise. He himself was happy with his achievements and decided that he could handle many activities on his own. We explained the whole situation, an apology was made and we did not return to the situation.
11 let, 5. ročník
četba - velmi aktivně
Lhaní,Bariéry v komunikaci,Arogance
SŠ s maturitou
Situaci, na kterou dodnes vzpomínám, jsem zažila s chlapcem, se kterým jsem spolupracovala necelý rok. Když onemocněla paní učitelka, měla jsem za ni suplovat hodinu. Chlapec byl z této výměny zmatený, musela jsem mu vysvětlit co se děje a jak bude hodina probíhat. Mé vysvětlení nestačilo a na začátku hodiny začaly problémy. Bez přestání se ptal, proč nejsem vedle něj, hlásil se o pomoc, i když ji nepotřeboval. Ptal se, kde je paní učitelka a proč učím já. Hodinu jsem se snažila vést klidně a při každé volné chvíli jsem obcházela chlapce, abych mu s čímkoliv pomohla, ale i tak to nestačilo. Mou absenci nezvládl a vše vyústilo ve velký záchvat vzteku před koncem hodiny. Začal sebou v lavici házet, bouchat do stolu. Vykřikoval vulgární slova a celkově se neovládal. Spolužáci na chlapce již byli trochu zvyknutí a tak se jen ohlíželi. Vykřikování nemělo konce, proto jsem chlapce vyvedla ze třídy. Všem žákům jsem se před odchodem omluvila a zadala samostatnou práci.
Na chodbě jsme se s chlapcem posadili a dala jsem mu chvilku na uklidnění. Zašli jsme na toaletu, kde se opláchl studenou vodou, upravil se a vrátili jsme se zpět na chodbu. Uklidnila jsem ho, že se nic neděje a znovu jsem s ním prošla téma. Před začátkem hodiny jsem ho připravovala na to, že následující hodinu budu suplovat a proto se budu věnovat převážně celé třídě. Vypadal nesvůj a tak jsem mu přislíbila, že o další přestávce se vrátíme ke všemu, co bude potřebovat. Na chodbě v soukromí mi chlapec vychrlil spoustu situací, které ho mrzí: pocit, že je k ničemu, že nikoho nezajímá, že se mu spolužáci vysmívají, že se mu stýská po otci a podobně. Vysvětlila jsem mu, že to tak není a že oba rodiče se o něho zajímají. Je to šikovný kluk, který udělal velký pokrok a má velký rozhled vzhledem k jeho věku právě díky jeho zálibě v četbě. Spolužáci ho respektují a musí si
uvědomit, že i z jeho strany dochází k provokativní chování vůči ostatním, ale i tak si získal spoustu kamarádů. Takhle jsme si povídali zhruba 15 minut, nakonec se zklidnil a dokonce mi začal líčit situace, na které se v nejbližší době těší. Nakonec mě objal a omluvil se. Řekla jsem mu, že se omlouvat nemusí, že se to občas stane i nám dospělým, když se nám nakupí více starostí. Jediné, co jsem po něm chtěla, aby se omluvil spolužákům za vulgární slova, která během výbuchu použil, což bez problémů udělal.
K žádným další podobným výbuchům, záchvatům vzteku u chlapce prozatím nedošlo, přesto jsem se ho snažila dále vést k větší samostatnosti a motivovat ho častými pochvalami ke zvládání učiva bez tak časté asistence. Spíše jsem ho sledovala z povzdálí. Samozřejmě v případě potřeby jsem mu podporu poskytla. Sám chlapec měl radost ze svých úspěchů a sám usoudil, že spoustu aktivit zvládne sám. Myslím, že jsem danou situaci zvládla poměrně dobře, jak vzhledem k chlapci samotnému, tak vzhledem k ostatním žákům. Celou situaci jsem si vysvětlili, došlo k omluvě chlapce ostatním a k situaci jsme se již nevraceli.