We had such an incident here last year. Once the children were in a group and they were playing on the carpet. It was quite a challenging day for me as a teacher - there were a lot of children in the group, there was a lot of noise and I was mentally exhausted. Out of the blue, a 6th grader punched a younger 3rd grader in the face. Out of nowhere - no one knew what was going on, why the student attacked, and why he attacked a younger classmate in the first place. We all just stared at that moment, both me and the other teacher and the other children on the carpet. Because that particular student was never a problem student who would purposefully attack someone.
This case happened in the 6th grade, where there was bullying, but it was dealt with and it was known about. She was in the class because of a Roma boy - he never bullied anyone, but his presence in the class caused the Roma boy to be excluded from the group - classmates did not talk to him, were not friends with him and verbally attacked him. Even so, the Roma boy had a friend in his class - his neighbor. They were friends since childhood. As puberty came, changes began to show in the boy - he started to avoid people, he was quiet, no one knew what was going on in his head. The boy stopped being friends with his neighbor and the rest of the class.
Physical aggression
When I recovered from the shock, I started shouting at the student - what is he doing and what is he doing? At that moment, it didn't occur to me that this attack had a reason, that the student wouldn't attack without a reason. At that moment, I just saw two guys on the carpet, one of them was bleeding from the nose, and the other had an insane, but at the same time, scared expression in his eyes. I furiously walked closer to the boys and demanded an explanation, still in a loud and angry tone. In the end, another teacher took care of the injured boy, I took the student to the next class and wanted to discuss it with him. That pupil was surprisingly very cooperative - at first he burst into tears, but then he told me the reason for his actions. You could see that he was incredibly relieved. That student hit the other boy because he didn't know what to do. He was mentally exhausted from the situation in his classroom. His friend was the target of ridicule, but at the same time he was afraid that if he befriended him, he would also be excluded from the class collective. It must have been bothering him for quite some time and here the moment on the carpet when his younger classmate didn't give him some dice was just the last straw, he lost his temper and took out his sadness/anger on a random classmate. So we solved the case by letting both mothers know - fortunately the younger boy was fine, nothing serious happened to his nose. Both moms took it well, no one made a big deal out of it. The pupil's mother was mainly surprised, but they said they sat down with him at home and discussed it. It was explained to him, either at home or at school, that his behavior was not okay. And if he ever feels the same again, he can talk to someone at home or at school. The student then apologized to the younger boy and now they are friends.
Disrespectful communication, Interview
Bullying in their class is still being solved, for this school year some activities with a psychologist have been arranged for the class, which will strengthen the class collective. The student is still a quiet boy who tries to have fun, both with his friend and with the rest of the class. Even so, the situation in the classroom is rather tense. Now, in retrospect, I look at this case negatively - I don't like how I reacted at that first moment. I shouldn't have yelled at that student, but I was just tired and had enough of everything that day. But I often remember this case and before I start yelling at the children for anything, I take a deep breath and think about the given situation.
6. třída, 12 let
sport, knihy, kamarádi
Střední škola obor Humanitární a sociální činnost Vyšší odborná škola obor Personální řízení Titul DiS.
Minulý rok jsme tu měli takový incident. Jednou byli děti v družině a hráli si na koberci. Byl to docela náročný den pro mě jako vychovatelku – v družině bylo hodně dětí, byl tam velký rámus a já z toho byla psychicky vyčerpaná. Z ničeho nic jeden kluk ze 6. třídy vrazil pěstí do obličeje mladšímu klukovi z 3. třídy. Úplně z ničeho nic – nikdo nevěděl, co se děje, proč ten žák zaútočil, a proč vůbec zaútočil na mladšího spolužáka. Všichni jsme v ten moment jenom zírali, jak já, tak druhá vychovatelka i ostatní děti na koberci. Protože zrovna ten žák nikdy nebyl problémový žák, který by na někoho účelně útočil.
Tento případ se stal v 6. třídě, kde byla šikana, která se ale řešila, a vědělo se o ní. Ve třídě byla kvůli romskému klukovi – on nikoho nikdy nešikanoval, ale jeho přítomnost ve třídě způsobovala to, že ten romský kluk začal být vyřazován z kolektivu – spolužáci se s ním nebavili, nekamarádili a slovně na něj útočili. I přesto měl ten romský kluk ve třídě kamaráda – jeho souseda. Byli kamarádi už od dětství. Jak přišla puberta, tak se na toho kluka začali projevovat změny – začal se stranit lidí, byl tichý, nikdo nevěděl, co se mu děje v hlavě. Ten kluk se přestal kamarádit s jeho sousedem i se zbytkem třídy.
Až jsem se vzpamatovala z toho šoku, tak jsem začala na toho žáka křičet – co to dělá, a co si to vůbec dovoluje. V ten moment mě nenapadlo, že tento útok má nějaký důvod, že by ten žák přece nezaútočil bez důvodu. V ten moment jsem jen viděla dva kluky na koberci, kdy jednomu tekla z nosu krev, a druhý měl v očích nepříčetný, ale zároveň vyděšený výraz. Šla jsem zuřivě ke klukům blíž a požadovala jsem vysvětlení, stále v hlasitém a naštvaném tónu. Nakonec se tedy o zraněného kluka postarala další vychovatelka, já jsem si vzala toho žáka do vedlejší třídy a chtěla to s ním probrat. Ten žák byl překvapivě velice sdílný – nejdříve se mi rozbrečel, ale následně mi sdělil důvod jeho jednání. Šlo vidět, že se mu neskutečně ulevilo. Ten žák toho druhého kluka uhodil, protože si nevěděl rady. Byl psychicky vyčerpaný ze situace v jeho třídě. Jeho kamarád byl terčem posměchu, ale zároveň se bál, že když se bude kamarádit s ním, tak taky bude vyloučen z třídního kolektivu. Asi ho to trápilo docela dlouho a tady ta chvíle na koberci, kdy mu jeho mladší spolužák nepodal nějakou kostku, byla jen poslední kapkou, ujeli mu nervy a jeho nával smutku/vzteku si vybil na náhodném spolužákovi. Případ jsme teda řešili tak, že jsme dali vědět oběma maminkám – mladší kluk byl naštěstí v pořádku, nic vážného se mu s nosem nestalo. Obě maminky to vzali v pořádku, nikdo z toho nedělal závažný problém. Maminka toho žáka teda byla hlavně překvapená, ale doma si prý s ním sedli a probrali to. Bylo mu vysvětleno, ať už doma nebo ve škole, že jeho chování nebylo v pořádku. A když se zase někdy bude cítit podobně, tak si může promluvit, buď s někým doma, nebo s někým ve škole. Ten žák se mladšímu klukovi potom omluvil a teď už jsou kamarádi.
Šikana v jejich třídě se stále řeší, na tento školní rok jsou domluvené do třídy nějaké aktivity s psychologem, které posílí třídní kolektiv. Ten žák je stále tichý kluk, který se snaží bavit, jak s jeho kamarádem, tak i se zbytkem třídy. I přesto je ale ve třídě situace spíš napjatá. Teď zpětně se na tento případ dívám negativně – nelíbí se mi, jak jsem v ten první moment zareagovala. Neměla jsem na toho žáka křičet, ale zkrátka jsem byla unavená a ten den jsem měla už dost všeho. Často si ale na tento případ vzpomenu a než začnu na děti křičet kvůli čemukoliv, tak se pořádně nadechnu a zamyslím se nad danou situací.