The student was a student who came to my class in the third year. He came from a completely functional family. He had a younger sister with whom he had quite a good relationship. They didn't pay much attention to each other at home, but they didn't tease each other either. He used to shout at his mother at home and was disobedient. For example, he knocked and banged on the table, made various noises and provoked the parents. At school, from the beginning, he tried to make himself more worthy than he really was. He was more interested in humanities subjects. However, he did not like mathematics and geometry. He wrote beautifully, albeit slowly. He was quite a picky eater, he needed, for example, all the windows to be open or closed - otherwise it was bad. He was awfully slow to get anywhere. He kept checking things. I should say antisocial behavior towards students. Maybe he went and dropped a case off the bench on purpose, and still laughed provocatively. Or maybe he tripped someone's feet. In my opinion, the family devoted themselves to him as much as possible, but for some reason he did not want to let them in. Once I even saw him steal candies from my locker. He begged me not to say it, but I told his parents so that there would be a better chance of preventing a possible repetition of such situations. By explaining to him both sides why it's wrong. Over time, my mother and I began to notice that children from other grades with worse grades and behavioral disorders were sticking to him. Other children would point out that such parties can get him into some trouble, such as theft or fraud. Another child distances himself from such problematic pupils, but he did not recognize this. So he fell victim to the various elements here. So they put him in situations where the blame was not his. But he took it as the fact that he finally has a group of his own. Who knows if they already told him about the candy theft. He couldn't walk in it, he couldn't predict. He did not say, I will not go with them, they are evil. They spoke very vulgarly. We told him and his mother not to go out with them. He started picking up vulgarities from them. The others avoided him, so he was left like that. Yes, he teased his classmates, but when I talked to him alone, he wasn't mean. You can tell when someone is downright evil. Probably, he didn't know how to establish relationships, so he drew attention to himself with provocations. He was simply, in my opinion, from a decent family. He managed the first grade, even though he was distracted, I had to keep bringing him back to the lessons. He was losing focus in class. He had more time for papers. He had to watch himself during breaks.
1st grade elementary school student, introvert, choleric, average student. He liked nature and flowers. He had a positive relationship with his grandmother, with whom he often went to nature, to the forest, to the dam. Rather focused on humanities subjects. He was helped by an assistant. Antisocial behavior. Class - at the beginning he dialed the children, then they ignored him, over time a great improvement in the relationship with the student.
Physical aggression, Violation of classroom/school rules
Since the parents were very accommodating and communicative, we agreed that they would go to the pedagogical-psychological counseling center and to a psychologist. Once every two weeks, my mother came to the school to talk to me about how the student was behaving at school, because he was doing terribly at home. Of course, I also had my mother's phone, so whenever something happened, we called each other and clarified everything. When the student hurt the children, for example, they scratched their feet, the assistant and I explained to him that and why this should not be done. He answered us that the classmate should not have gone there, that if the classmate had not gone there he would not have undermined them. That was his logic. However, when someone took a pencil or crayon from his desk, there was already an explosion. He only prioritized himself. We observed great egoism in him. Only him, the others nothing. We didn't know where he came up with such attitudes. He tried to have friends over time. But he was more alone. He didn't need much human company. Rather, he enjoyed provoking others and drawing attention to himself. We taught him at school how to approach a girl, that he can't put his hands in the door or curse her, but maybe offer her a candy. We were strict and consistent with him. He didn't understand why he couldn't kick someone's briefcase. So we mirrored it to him, we said that he probably wouldn't want someone kicking his things either, and that he wouldn't want that either. It had to be explained to him. If you want to borrow a crayon, you ask nicely and the children will ask you. You won't yell at them that you won't borrow it, that it's your case, but then they'll give it back to you. He was socially immature. He needed to repeat the basic rules of decent behavior. Over time, we started to see a shift in him, but he definitely had to grow up a bit on his own and have some guidance from all sides. They started liking him in the class, cooperation improved. When the family works and cooperates, it is a hundred times better.
Interview, Cooperation with experts
Before that, the school, the parents, the counseling center, the school psychologist, in short, everyone tried, except him. But the bigger he got, the more he began to crave friends. Over time, he began to improve. Together with the assistant, we established a deeper relationship with him. He must have felt that we liked him in the class, that he was wanted. He was still visiting a counseling center and a psychologist. Before it looked like he wanted to say something, he looked at me and thought. We shook our heads at each other that he shouldn't do that, so then it was enough without words. Which is awesome. There was that connection. Over time, instead of a big frolic during the break, he talked a lot about flowers, read, painted. He already recognized success when he succeeded in something, some of our classmates also praised him when he wrote something nicely. I think it turned out well, and as I say, we all did our best, so I probably wouldn't change anything, especially since he understood that he can't be mean to children.
9 let, 3. Třída
Příroda, malování
Krádeže,Lhaní
Vysokoškolské, učitelství pro 1. stupeň
Žák byl žák, který do mé třídy přišel ve třetím ročníku. Pocházel ze zcela funkční rodiny. Měl mladší sestru, se kterou měl docela dobrý vztah. Příliš si sebe doma nevšímali, ale ani se nějak neškádlili. Na maminku doma běžně křičel a byl neposlušný. Klepal a bouchal například do stolu, vydával různé zvuky a rodiče provokoval. Ve škole se ze začátku snažil dělat ze sebe hodnějšího, než byl ve skutečnosti. Šli mu spíše humanitní předměty. Matematika a geometrie mu ale nešly. Krásně psal, i když pomalu. Byl to dost velký puntičkář potřeboval třeba, aby všechna okna byla otevřená nebo zavřená – jinak bylo zle. Byl strašně pomalí, než se někam vypravil. Pořád si kontroloval věci. Měl řekla bych až asociální chování k žákům. Třeba šel a někomu naschvál shodil pouzdro z lavice, a ještě se provokatérsky smál. Nebo třeba někomu podrazil nohy. Rodina se mu podle mě věnovala maximálně, ale z nějakého důvodu si je k sobě nechtěl pustit. Jednou jsem ho dokonce viděla krást mi ze skříňky bonbony. Prosil mne, ať to neříkám, ale já to řekla jeho rodičům, aby byla větší šance zarazit případné opakování takových situací. Tím, že jsme mu obě strany vysvětlovali, proč je to špatné. S maminkou jsme si časem začali všímat, že se na něj lepili děti z jiných ročníků s horším prospěchem, s poruchami chování. Jiné děti by zpozorněli, že takové party ho můžou uvrtat do nějakých problémy, třeba krádeží nebo podvodů. Jiné dítě se od takových problematických žáků distancuje, ale on to nepoznal. Takže se stal obětí tady těch různých živlů. Dostali ho tedy do situací, kdy se vina svedla ne něho. On to ale bral tak, že má konečně nějakou svoji partu. Kdo ví, jestli mu neřekli už o krádeži těch bonbonů. Neuměl v tom chodit, neuměl předvídat. Neřekl si, s nimi nepůjdu oni jsou zlý. Mluvili hodně vulgárně. Říkali jsme mu i maminka, ať s nimi nechodí ven. Vulgarismy od nich začal pochytávat. Ostatní se mu vyhýbali, tak na něj zbyli takoví. Ano, dráždil spolužáky, ale když jsem s ním mluvila o samotě, nebyl zlý. Poznáte, když je někdo čistě zlý. Asi, nevěděl, jak navázat vztahy, tak na sebe upoutával provokacemi. Byl prostě podle mě ze slušné rodiny. První stupeň zvládal, i když byl roztěkaný, musela jsem ho k učivu pořád vracet. Na hodině ztrácel pozornost. Na písemky měl více času. O přestávkách se musel hlídat.
Žák 1. stupně základní školy, introvert, cholerik, průměrný žák. Měl rád přírodu a květiny. Měl kladný vztah s babičkou, se kterou často do přírody chodil, do lesa, k přehradě. Spíše zaměřen na humanitní předměty. Pomáhala mu paní asistentka. Asociální chování. Třída – z počátku děti vytáčel, poté ho ignorovali, postupem času velké zlepšení ve vztahu k žákovi.
Jelikož byli rodiče velmi vstřícní a komunikativní, domluvili jsme se, že zajdou do pedagogicko-psychologické poradny a k psychologovi. Jednou za dva týdny maminka chodila do školy popovídat si se mnou o tom, jak se žák chová ve škole, protože doma hrozně. Měla jsem samozřejmě i telefon na maminku, takže kdykoli se něco dělo všechno jsme si zavolali, objasnili. Když dětem žák ubližoval, například podrážel ty nohy, tak jsme mu s paní asistentkou vysvětlovaly, že a proč se to nedělá. On nám na to odpověděl, že tama spolužák neměl chodit, že kdyby tama spolužák nešel nepodkopl by mu je. To byla jeho logika. Když však někdo vzal jemu ze stolu tužku či pastelku, už byl výbuch. Upřednostňoval jen sebe. Velký egoismus jsme u něj pozorovali. Jen on, ostatní nic. Nevěděli jsme, kde k takovým postojům přišel. Snažil se mít časem kamarády. Ale byl spíš sám. Nepotřeboval moc společnost lidí. Spíš ho bavilo ostatní provokovat a tím na sebe upozorňovat. Učili jsme ho ve škole, jak má přijít k holce, že jí nemůže dát ruce do dveří nebo nadávat, ale třeba jí nabídnout bonbon. Byli jsme na něj přísní a důslední. On to nechápal, proč nemůže někomu kopat do aktovky. Takže jsme mu to zrcadlili, říkali jsme, že by taky asi nechtěl, aby mu někdo kopal do věcí a on že by to teda nechtěl. Muselo se mu to vysvětlit. Když budeš chtít půjčit pastelku, tak se hezky zeptáš a děti zase tebe. Nebudeš na ně křičet, že nepůjčíš, že je to tvoje pouzdro, ale oni ti to pak vrátí. Byl sociálně nezralí. Potřeboval opakovat základní pravidla slušného chování. Časem jsme u něj začali pozorovat posun, ale musel určitě trochu sám vyrůst a ze všech stran mít určité vedení. Ve třídě ho začali mít radši, zlepšila se spolupráce. Když rodina funguje a spolupracuje je to stokrát lepší.
Předtím se snažila škola, rodiče, poradna, školní psycholog zkrátka všichni kromě něho. Ale čím byl větší, tím víc začal toužit po kamarádech. Postupem času se začal zlepšovat. Navázali jsme s ním společně s paní asistentkou hlubší vztah. Musel cítit, že ho máme ve třídě rádi, že je chtěný. Navštěvoval stále poradnu a psychologa. Před tím, než to vypadalo, že chce něco vyvést podíval se na mě a zapřemýšlel. Zakroutili jsme na sebe hlavou, že to dělat nemá, takže pak už to stačilo i beze slov. Což je úžasné. Byla tam ta vazba. Časem místo velkého vyvádění o přestávce hodně mluvil o květinách, četl si, maloval. Už poznal úspěch, když se mu něco povedlo, chválili jsme ho i někteří spolužáci, když třeba něco hezky napsal. Dopadlo to podle mě dobře a jak říkám, všichni jsme dělaly maximum, takže bych asi nic neměnila, hlavně že pochopil, že nemůže být na děti zlý.