The student was completely normal, but he excelled in physics and mathematics. From the beginning, it was not clear to me why AJ doesn't really try at all in class. He was getting fours, he was sleeping, he was numb, he often looked like he didn't care. On the other hand, he was also very nervous, scattered and it was obvious that something was bothering him. He really drowned in his studies, he had to do something to keep from failing. With each test, his condition worsened and his lack of interest only deepened. Failure discouraged him from any cooperation and interest in the subject. He was sweating profusely and couldn't string a sentence together, stuttering and his voice shaking. Sometimes he looked for other activities, got angry, exploded, lost control of his own behavior and sabotaged class. In the end, he was already staring into space, falling asleep and not paying attention, totally ignoring the action around him. He kept his eyes downcast and was aloof. I sensed that all the excesses, interruptions and inattention, i.e. all the student's problematic behavior, were caused by his low self-confidence regarding languages. It was a cry for help, a kind of defense mechanism and a hidden fear of failure. The student came from a poorer family, they had a farm and a farm, he lived with his family in a small village about 20 km from the school, he commuted daily. However, he always walked cleanly and neatly when dressed. You wouldn't recognize it as a background. In class, he was mostly in contact with boys, he was averagely popular and did not cause conflicts, he never fought or attacked others, in the eyes of others he was seen as intelligent, because many did not master mathematics and physics with such clarity. That's why his behavior didn't seem great to me. It didn't match his behavior in my classes. It's like he's two in one. Like he was on a button. But what was the trigger? As far as absences are concerned, it was more of a miracle when he was sick and absent from school, his attendance was flawless. He never avoided classes or tests, went to class on time and always had his textbooks with him, completed assignments as much as possible, even with mistakes.
started researching why these situations occur. The only way I could think of was a joint consultation in private. The student was very vulnerable, he didn't want to look stupid in front of the class, embarrass himself and come alone. So I was the first to show an interest in correction and, above all, help. I cared a lot about him, and I could see that he was struggling. So I invited him to my office, where I told him that I was not satisfied with his behavior and asked what was going on. "I just can't handle it, I can't get it into my head. I'm trying, but I can't. I can't handle it.'' he replied contritely.
Emotional outbursts, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Failure to attend class
tried to support him. "Sometimes that's just the way it is. Some people have talents in a different direction, but that doesn't mean we can't do it together. I can provide you with extra materials for homework or something. If you practice… and I can see you want it more than the students who excel in this subject… you can improve a lot. I'll help you if you're worth it. I can offer you tutoring after school. We can handle everything, we won't push the saw, it will take some time, but that doesn't mean you can't do it. I trust you.'' I further emphasized that I know he's a great boy, that he doesn't want to cause problems, that he just worries and kicks around. "It would be great to use that stubborn energy in something positive. You have to bite the bullet and fight. Little by little.'' I held him and directed him. She showed him that I understood and sympathized with him. Every correct solution to the task and practice motivated him to change. He came regularly. He really wanted to see improvement. It was a pleasant surprise.
Support, Interview
The student began to get not only good grades, but also the confidence to speak in front of the class and cooperate. He realized that mistakes are also a form of learning and are a sign of progress. Over time, his classmates began to notice his achievements. Many of the best in the class even admired him. I could tell a huge change, I was proud of him and I will remember him. He became an active and very diligent student, his problems disappeared, he actively participated in lessons, spoke and looked forward to every lesson. You improved your grade by two grades.
18 (3.ročník gymnázia)
Počítače a počítačové hry, technika, anime, matematika, fyzika
Nesoustředěnost,Spaní v hodinách,Sabotáž
Ing. (aprobace jazyk anglický)
Žák byl úplně normální, který však ve fyzice a matematice exceloval. Z počátku mi nebylo jasné, proč se v hodinách AJ vlastně vůbec nesnaží. Dostával čtyřky, pospával, byl otupělý, často to vypadalo, jakoby mu to bylo všechno jedno. Na druhou stranu byl i velice nervózní, roztěkaný a bylo patrné, že ho něco trápí. V učivu se neskutečně topil, měl co dělat, aby nepropadal. S každým testem se jeho stav zhoršoval a nezájem se jen prohluboval. Neúspěch jej odrazoval od jakékoliv kooperace a zájmu o předmět. Hodně se potil a nedokázal složit dohromady ani větu, zakoktával se a hlas se mu třásl. Občas vyhledával i jiné činnosti, rozčiloval se, vybuchoval, ztrácel kontrolu nad vlastním chováním a sabotoval hodinu. V závěru už koukal do prázdna, usínal a nedával pozor, totálně ignoroval děj kolem sebe. Oči držel sklopené a byl v ústraní. Vycítila jsem, že všechny excesy, vyrušování a nepozornost, tedy všechno žákovo problémové chování, způsobovalo jeho nízké sebevědomí co se týče jazyků. Bylo to takové volání o pomoc, jakýsi obranný mechanismus a skrytý strach z neúspěchu. Žák pocházel z chudší rodiny, měli statek a farmu, bydlel s rodinou v malé vesniččce asi 20 km od školy, denně dojížděl. Oblékaný chodil však vždy čistě a úhledně. Člověk by na něm jako background nepoznal. Ve třídě byl spíše ve styku s chlapci, byl průměrně oblíbený a konflikty nevyvolával, nikdy se nebil a nenapadal ostatní, v očích ostatních byl viděn jako inteligentní, mnozí totiž matematiku a fyziku takto s přehledem nezvládali. Proto se mi jeho chování značně nezdálo. Neshodovalo se totiž s jeho chováním na mých hodinách. Jako by byl dva v jednom. Jako by byl na tlačítko. Ale co byl spouštěč? Co se absencí týče, byl spíše zázrak, když byl nemocný a ve škole chyběl, docházku měl bezchybnou. Nikdy se nevyhýbal vyučování ani testům, chodil na hodiny včas a učebnice měl vždy s sebou, úkoly v rámci možností splněny, I když s chybami.
Začala jsem zkoumat, proč tyto situace nastávají. Jediný způsob, který mě napadal, byla společná konzultace v soukromí. Žák byl velmi zranitelný, nechtěl před třídou vypadat hloupý, ztrapnit se a přijít sám. Já jsem tedy byla první, kdo projevil zájem o nápravu a hlavně pomoc. Velmi mi na něm záleželo, navíc jsem viděla, že se trápí. Pozvala jsem jej tedy ke mně do kabinetu, kde jsem mu řekla, že nejsem spokojená s jeho chováním a dotázala se, co se děje. ,,Já to prostě nezvládám, neleze mi to do hlavy. Snažím se, ale nezvládám to. Nezvládnu to.’’ odpověděl zkroušeně.
Snažila jsem se ho podpořit. ,,Někdy to tak prostě je. Někteří lidé mají nadání jiného směru, což ale neznamená, že to společně nemůžeme zvládnout. Můžu ti poskytnout materiály navíc, na domácí přípravu nebo tak. Pokud budeš trénovat… a já vidím, že to chceš víc, než žáci, kteří v tomto předmětu excelují… můžeš se hodně zlepšit. Já ti pomůžu, pokud o to stojíš. Můžu ti po škole nabídnout doučování. Všechno zvládneme, nebudeme tlačit na pilu, bude to třeba trvat dýl, ale to neznamená, že to nedokážeš. Věřím ti.’’ Dále jsem vyzdvihla, že vím, že je to prima kluk, že nechce dělat problémy, že se jenom trápí a kope kolem sebe. ,,Bylo by skvělé využít tu zarputilou energii v něco pozitivního. Musíš se zakousnout a zabojovat. Kousek po kousku.’’ Podržela jsem ho a nasměrovala. Ukázala mu, že mu rozumím a soucítím s ním. Každým správným řešením úkolu a procvičováním byl motivován ke změně. Docházel pravidelně. Strašně moc chtěl vidět zlepšení. Bylo to příjemné překvapení.
Žák začal získávat nejen dobré známky, ale hlavně sebevědomí mluvit před třídou a spolupracovat. Uvědomil si, že chyby jsou taky formou učení a jsou znakem progresu. Postupem času si začali jeho úspěchů všímat i spolužáci. Mnozí z těch nejlepších ve třídě jej dokonce obdivovali. Byla znát obrovská změna, byla jsem na něj pyšná a budu si jej pamatovat. Stal se z něj aktivní a velice pilný žák, problémy vymizely, aktivně se podílel na výuce, mluvil a těšil se na každou hodinu. Prospěch si zlepšil o dva stupně.