started solving the situation a few days ago. It is a conflict between one of my students and a male student. One day after class, the student came home to her parents complaining that during the snack break, which is still taking place outside in the garden at this time, the student deliberately kicked the snack box, which then hit a post and broke it. The student's mother immediately decided to take the situation into her own hands and called the student's mother, whom she scolded and demanded an apology from her and her son, but that they do not need to pay for the damage. I was very concerned that the student's mother decided to deal with the situation so directly without being there to see what happened or consulting with me.
The student is new to my class, she joined in the spring of the last school year during online classes. It could therefore be said that he is still trying to make friends and fit in in an already well-established class. I still don't know much about the student compared to the other children. She is an exceptional little girl, physically she is much more mature than the other fourth-grade girls, but as far as the curriculum is concerned, she is a little behind, because we teach in a different way at our private school, which she has not been used to until now.
Lying and cheating
The whole problem and the process of solving it were complicated by mothers. Since the incident took place at school, I would like it to be resolved at school as well. After learning about it from the student's mother, I wanted to make up my own mind and find out what really happened. So I took the student to me and together with her a couple of other students, individually one by one, to have fun with them, what according to them happened, but the student was present at all the interviews. The testimonies of all the pupils agreed, they said that they all played together with the boxes during the snack and raced with them on the ramp for prams - they let them down and which one would go down first. At one of the races, the student's box hit a pole and broke. The student was not present at all in this situation. When I asked the student how it was in reality, she answered "I probably confused it with the last school." She had nothing more to say about it.
Interview
After collecting information from all the students present, I wrote the same e-mail to both mothers about how the situation really happened and therefore I consider it resolved, to which the student's mother replied that she apologized for talking to the student about it and she she made her cry that it wasn't as she originally said and that she broke the box through her own fault. But she was afraid of what her parents would say about it at home. At that moment it was clear to me that the student was lying and trying to blame her on the nearest possible "victim"
9 let, 4. třída
Zvířata, horniny, příroda
Lhaní
Magisterské vzdělání, pedagogika
Situaci jsem začala řešit před několika dny. Jde o konflikt mezi jednou z mých žákyň a žáka. Žákyně jeden den po vyučování přišla domů za rodiči s brekem, že jí o svačinové přestávce, která v tomto období stále probíhá venku na zahradě, žák úmyslně kopl do krabičky na svačinu, ta následně narazila do sloupu a rozbila. Maminka žákyně se ihned rozhodla vzít situaci do svých rukou a zavolala mamince žáka, které vynadala a požadovala po ní a jejím synovi omluvu, ale že není třeba, aby jim za škodu zaplatili. Byla jsem velmi znepokojená, že se maminka žákyně rozhodla řešit situaci takto napřímo, aniž by u ní byla a viděla co se stalo, nebo to konzultovala se mnou.
Žákyně je v mé třídě nová, nastoupila na jaře minulého školního roku v průběhu online výuky. Dalo by se tedy říct, že si stále v již zaběhlé třídě snaží udělat kamarády a zapadnout. Moc toho o ní zatím v porovnání s ostatními dětmi nevím. Je to výjimečná holčička, fyzicky je mnohem vyspělejší než ostatní čtvrťačky, avšak co se učiva týče, tam trošku zaostává, jelikož na naší soukromé škole vyučujeme jiným způsobem, na který do teď nebyla zvyklá.
Celý problém a průběh jeho řešení zkomplikovaly maminky. Jelikož se ta událost odehrála ve škole, byla bych ráda, kdyby se také řešila ve škole. Poté, co jsem se o tom dozvěděla od maminky žáka, chtěla jsem si sama udělat názor a zjistit, co se skutečně stalo. Vzala jsem si tedy žákyni k sobě a společně s ní pár dalších žákyň zvlášť jednotlivě po sobě, abych se s nimi pobavila, co se podle nich stalo, žákyně byla ale přítomna u všech rozhovorů. Výpovědi všech žákyň se shodovaly, řekly, že si všechny společně při svačině s krabičkami hrály a závodily s nimi na rampě pro kočárky – pouštěly je dolů a která bude dole dřív. U jednoho ze závodů krabička žákyně narazila do sloupu a rozbila se. Žák v této situaci vůbec přítomen nebyl. Když jsem se žákyně zeptala, jak to tedy bylo ve skutečnosti, odpověděla mi „Já jsem si to asi spletla s minulou školou.” Víc k tomu neměla co říct.
Po sesbírání informací od všech přítomných žákyň jsem napsala stejný e-mail oběma maminkám o tom, jak se situace skutečně odehrála a považuji ji tedy za vyřešenou, na což mi maminka žákyně odpověděla, že se omlouvá, že o tom mluvila s žákyní a ta se jí rozbrečela, že to tedy nebylo tak, jak původně říkala a krabičku si rozbila svojí vlastní vinou. Bála se ale, co jí na to doma řeknou rodiče. V tu chvíli mi tedy bylo jasné, že žákyně lhala a svoji vinu se snažila hodit na nejbližší možnou „oběť", tedy žáka. Následně ještě maminka žákyně zavolala mamince žáka a omluvila se jí. Druhý den jsem si oba žáky zavolala a chtěla jsem to uzavřít ještě s nimi. Přeříkala jsem situaci, jak se stala, mluvila jsem pomalu a ujišťovala jsem se u žákyně, že to říkám přesně. Potom jsem jí řekla, že je potřeba, aby to ještě dala do pořádku s žákem. Vůbec nechápala, co po ní chci. Když jsem použila slovo „lhaní“ a „lhala“, bylo jí to hrozně npříjemné, vůbec jí nedocházelo, že se může nebo musí takhle pojmenovat. To mě opravdu překvapilo. Takže přiznat, že to bylo lhaní byl opravdu oříšek. Říkala jsem jim oběma, jak je lhaní problematické, jak se tím kazí důvěra, že je potom těžké člověku věřit atp. Potom jsem jí řekla, ať to s žákem napraví. Neuvědomuji si, jestli jsem jí řekla, ať se mu omluví. Poodstoupila jsem od nich kousek dál, aby měla pocit prostoru. Velmi pěkně se omluvila. A žák to velmi pěkně přijal. Slova si nepamatuji, ale udělalo mi to radost, oba se k tomu nakonec postavili pěkně. Tímto to považuji za vyřízené.