The student had long-term problem behavior - inattentiveness, insufficient attendance, aggressiveness, vulgar language, use of addictive substances, etc. The problem escalated when he resorted to destroying school property. The school's men's restroom was fatally vandalized, prompting an investigation. The witnesses finally confirmed my hunch that my pupil was the culprit. The student confessed under the weight of the evidence. I tried to talk to him again about his behavior and his future, that his mother was going to be in big trouble because of him and that he himself was going to be in serious trouble with the police. These problems were real, they destroyed the property of the surrounding municipalities. The student only responded by saying 'I don't care, I wanted to kick myself, so I kicked myself'. That was his defense, without an iota of remorse or fear of consequences. This incident reaffirmed to me that any of our efforts to address his behavior are futile and institutional care is now inevitable for him. Solutions from psychologists and educational counselors were also unsuccessful.
The student came to school already as a problem, all ways to solve the case met with complete lack of interest of the student, parents and initially even the OSSZ. His social problems made any way to educate or raise him completely impossible. He failed most subjects and committed serious acts outside of school. The student was able to tear down many of his classmates, who under his influence began to seriously violate the school rules and behaved very aggressively towards other students in an attempt to cope with him.
Physical aggression, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Violation of classroom/school rules, Attendance problems, Verbal aggression
After the school's repeated emergency, the pupil was sentenced to institutional education, the incident was one of the most important from the school's point of view, but other incidents with the police also emerged. Regarding the destroyed toilet, the pupil's mother was repeatedly invited. Aware of the seriousness of the situation, she did not try to deny the student's guilt and agreed to pay for the repair. However, she made it clear that the pupil was going to institutional care, and that her everything was 'scumbag'. At the same time, she made it clear that she could not afford the mentioned repair. So the school gave in to the mother and made only minimal repairs to the toilet, with minimal participation from the mother's student.
Agreement, Transfer of student, Interview, Cooperation with experts
The mother transferred the same attitude to her son, who began to ignore his studies and attendance even more. Although the case probably scared him a little after all, as he realized that the damages to be paid were not small and could affect him as well, so his behavior looked more like resignation than active defiance. Many teachers still tried to teach him something from the curriculum. Later, the pupil entered institutional care.
13 let, 7.ročník
Posilování, pouliční souboje, návykové látkyy
Mgr, aprobace tělesná výchova, základy techniky, pedagogika volného času
Žák dlouhodobě vykazoval problémové chování – nepozornost, nedostatečná docházka, agresivita, vulgární vyjadřování, užívání návykových látek atd. Problém eskaloval, když se uchýlil k destrukci školního majetku. Ve škole byla fatálně poničena pánská toaleta, což spustilo vyšetřování. Svědkové nakonec potvrdili mé tušení, že viníkem je můj žák. Žák se pod tíhou důkazů přiznal. Snažil jsem se s ním opětovně promluvit o jeho chování a budoucnosti, o tom, že jeho matka bude mít kvůli němu veliké problémy a že on sám bude mít vážné problémy s policií. Tyto problémy byly reálné, ničil majetek okolních obcí. Žák reagoval pouze slovy 'Je mi to jedno, chtěl jsem si kopnout, tak jsem si kopnul'. To byla jeho obhajoba, bez špetky lítosti, či strachu z následků. Tento incident mě znovu utvrdil, že jakékoliv naše snahy o řešení jeho chování jsou marné a ústavní péče je u něj již nevyhnutelná. Řešení od psychologa a výchovných poradců byly taktéž neúspěšné.
Žák na školu přišel, již jako problémový, všechny cesty jak případ vyřešit narazily na naprostý nezájem žáka, rodičů a zpočátku i OSSZ. Jeho sociální problémy naprosto znemožňovali jakoukoliv cestu ho vzdělávat či vychovávat. Z většiny předmětů propadal a závažné činy prováděl i mimo školu. Žák dokázal strhnout i spoustu svých spolužáků, kteří pod jeho vlivem začali vážně porušovat školní řád a ve snaze se mu vyrovnat se chovali velmi agresivně k ostatním žákům.
Po opakované urgenci školy byl žák odsouzen do ústavní výchovy, incident byl jedním ze zásadních z pohledu školy, ovšem ukázaly se i další incidenty s policií. Ohledně zničené toalety byla opakovaně pozvána žákova matka. Vědoma závažnosti situace, se nesnažila popřít žákovu vinu a dohodla se na uhrazení opravy. Ovšem jasně se vyslovila, že žák odchází do ústavní péče a její tedy už všechno 'šumafuk'. Zároveň dala najevo, že zmíněnou opravu si nemůže dovolit. Škola tedy matce ustoupila a na toaletě provedla jen minimální opravy, s minimální účastí žákovi matky.
Stejný přístup přenesla matka na svého syna, který ještě víc začal ignorovat učivo i docházku. Ačkoliv ho kauza nejspíš přece jen trochu postrašila, jelikož si uvědomoval, že škody na zaplacení nejsou malé a mohly by se dotknout i jeho, a tak jeho chování vypadalo spíše jako rezignace, než aktivní vzdor. Spoustu učitelů se ho i přesto snažilo ještě něco z učiva předat. Později žák nastoupil do ústavní péče.