When I used to work at a primary school, I was a 6.A class teacher. I had a class full of diverse children, for example a child with ADHD, a child who moved from a big city to a village, a child from a weak welfare family and vice versa. And friction surfaces and riots arose between them. And it was especially taken away by the student who moved from the big city to us, to a smaller town at the beginning of the year. The student was quiet and introverted. She painted during breaks and did not express herself in class. I myself did not notice any problem in the class during the lessons, only during the breaks I found out that there were disagreements between the children. The children perceived her as a "freak".
Student - quiet, introverted, talented at drawing, above average academic performance, explosive nature. A group of children against a female student - the leaders of the class, those who were always heard and seen the most, dominant children, extroverts.
Emotional outbursts
On that day, instead of the Czech lesson, I solved the situation with the whole class. I wanted to find out what the student's classmates had done, what they had done to provoke her, and why the student reacted so excessively. I remember that the student was silent and stared motionless at the top of the desk. I came to the conclusion that I can't solve it with the whole class, but I have to talk to the student alone and then with the rest of the class. The student told me in the office that she was sorry, but that she couldn't keep her emotions in check, and that she didn't like the class. She explained to me that it bothers her that her classmates are arrogant and look down on her. They were also supposed to violate her personal space, remove headphones from her ears and throw pens at her. I asked who exactly caused the dispute and called everyone to the office separately. Then I also chose one student who is rather neutral in the class and has never figured in any problem. The other classmates told me that it bothered the student that he was constantly walking around her desk and also that the girls screamed a lot. They also told me that it wasn't the first time a student threw something at them or reacted recklessly. She even threw an apple at them once. The last student, who was out of the problem situation, evaluated the situation in such a way that the children really annoyed her and did not give her peace and quiet. At the same time, it occurred to him that the student was overreacting and had no control over herself. Afterwards, I talked to the whole class. First, I started with a monologue, when I explained to the children what respect means, how to respect others and why. Then I printed out a list of steps to take when a person gets into a problem with another person. For example, that one should think first and then act. Or leave the situation, apologize or tell the other person how they feel and try to explain to them what is bothering them. I came up with a joint activity within the class. I knew that the student loved to paint and was very talented when it came to art. I wanted to decorate the classroom. I asked the student if she would be willing to paint each of her classmates and incorporate their hobby into the drawing. And then we would post them in the classroom. The rest of the class made other ornaments. The student really cared and thought about every picture of her classmates. The student responded excellently to this, the children exchanged a few words with each other, such as what they like, what their hobbies are, etc. This led to interaction and getting to know each other. In the end, the children were absolutely delighted with their portraits and praised the student.
Working with the collective, Interview
With this, I considered the case closed, although I paid more attention to what was happening during breaks, not only in my class, but also in other classes. Since then, the situation has calmed down and the children have bonded and understood that everyone is different and must respect each other in the classroom. After the incident, of course, there was a bad atmosphere in the classroom, but I was careful not to start a fight or someone started calling someone names, etc.
12 let, 6.ročník
Malování, sport, hudba
Mgr., ČJ, AJ
Když jsem dříve pracovala na základní škole, byla jsem třídní učitelkou 6.A. Měla jsem třídu plnou různorodých dětí, například dítě s ADHD, dítě přestěhované z velkého města do vesnice, dítě ze slabé sociální rodiny a naopak. A vznikaly mezi nimi třecí plochy a nepokoje. A obzvlášť to odnesla žákyně, která se na začátku roku přestěhovala z velkého města k nám, do menšího města. Žákyně byla tichá a introvertní. O přestávkách si malovala a v hodinách se nevyjadřovala. Sama jsem v hodinách nepostřehla žádný problém ve třídě, až o přestávkách jsem zjistila, že jsou mezi dětmi neshody. Děti ji vnímaly jako „podivína
Žákyně – tichá, introvert, talentovaná na kresby, nadprůměrný studijní prospěch, výbušná povaha. Skupina dětí proti žákyni – vedoucí třídy, ti, co byli vždy nejvíce slyšet a vidět, dominantní děti, extroverti.
V ten den jsem místo hodiny češtiny řešila vzniklou situaci s celou třídou. Chtěla jsem se dozvědět, co spolužáci žákyni udělali, čím ji vyprovokovali a proč žákyně zareagovala tak přehnaně. Pamatuji si, že žákyně mlčela a dívala se nehybně do desky lavice. Dospěla jsem k závěru, že to nemůžu řešit s celou třídou, ale musím si promluvit se žákyní o samotě a následně se zbytkem třídy. Žákyně mi v kabinetu řekla, že jí to mrzí, ale že nemohla udržet své emoce na uzdě, a že tu třídu nemá ráda. Vykládala mi, že jí vadí, že jsou její spolužáci arogantní a opovrhují ji. Taktéž ji měli narušovat její osobní prostor, vydělávali ji sluchátka z uší a házeli po ní propisky. Zeptala jsem se, kdo přesně spor vyvolal a každého jsem si zavolala do kabinetu zvlášť. Pak jsem vybrala i jednoho žáka, který je ve třídě spíše neutrální a nikdy nefiguroval v žádném problému. Zbylí spolužáci mi řekli, že žákyni vadilo, že chodí neustále kolem její lavice a také, že holky moc ječí. Taktéž mi prozradili, že to nebyla první situace, kdy žákyně po nich něco hodila či zareagovala neuváženě. Hodila po nich kdysi i jablko. Poslední žák, který byl mimo problémovou situaci, zhodnotil situaci tak, že děti ji opravdu otravovali a nedali jí pokoj a klid. Zároveň mu přišlo, že žákyně reaguje až moc přehnaně a nemá nad sebou kontrolu. Následně jsem si promluvila s celou třídou. Nejdříve jsem začala monologem, kdy jsem vysvětlovala dětem, co znamená respekt, jak respektovat ostatní a proč. Poté jsem vytiskla seznam kroků, jak reagovat, když se dostane člověk do problému s druhým. Například, že nejdříve má člověk přemýšlet a až potom jednat. Nebo odejít z dané situace, omluvit se nebo říct tomu druhému, jak se zrovna cítí a snažit se mu vysvětlit, co mu vadí. V rámci třídnických hodin jsem vymyslela společnou činnost. Věděla jsem, že žákyně miluje malování a je velmi nadaná, co se týče umění. Chtěla jsem vyzdobit třídu. Zeptala jsem se žákyně, jestli by byla ochotná namalovat každého svého spolužáka a zakomponovat do výkresu jeho koníček. A následně bychom je vyvěsili ve třídě. Zbytek třídy vytvářel jiné ozdoby. Žákyně si dala opravdu záležet a nad každým obrázkem svých spolužáků přemýšlela. Žákyně se u toho výborně odreagovala, děti mezitím mezi sebou prohodily pár slov, jako například, co mají rádi, jaké mají koníčky apod. Tím došlo k interakci a k vzájemnému poznávání. V závěru byly děti naprosto nadšené ze svých portrétů a žákyni vychvalovaly.
Tímto jsem brala případ za uzavřený, ačkoliv jsem si dávala více pozor na to, co se děje o přestávkách, nejenom u mě ve třídě, ale i v jiných třídách. Od té doby se situace zklidnila a děti se stmelily a pochopily, že každý je nějaký, a musí se ve třídě respektovat. Po incidentu byla samozřejmě ve třídě špatná atmosféra, ale dávala jsem si pozor, aby se nerozjela nějaká hádka nebo někdo někoho nezačal osočovat apod.