The situation at school was such that two students cut their bangs at school. There was no problem with one pupil, at home she truthfully told her mother that she cut her hair herself. It was worse with the second pupil. At home, she told her mother that another pupil had cut her bangs. The next day, the mother of the second pupil came to me upset and threatened to deal with the first pupil and to wait for her. I agreed with my mother that I would solve it with the girls, that she would leave it to me for now and that I would definitely inform her after this day.
The second pupil is quite good at learning. His grades are average. He needs more time for the activities and tasks that I assign to the children. But that's not a problem. I give the children as much time as they need, and I focus more on correctness than on the speed of solving tasks. He gets along well with other students. They often try to correct children who are not doing what they are supposed to. The only thing we have a problem with is her talkativeness, which causes frequent interruptions in class. Sometimes it is also harder to concentrate.
Lying and cheating
dealt with the incident by taking the girls individually to another class, and we talked about the whole situation. Communication with the first pupil was easy. We told each other everything and I let her describe to me exactly what happened. We ran into a problem with the second pupil. For a long time she didn't even want to talk and didn't cooperate with me at all. Only after some time did she begin to describe what allegedly happened and she got so involved in the whole conversation that it was obvious that she was making things up. At home, she told her mother that a classmate had cut her bangs. She claimed that I made a mistake, and that it was not this classmate, but a friend from kindergarten. That was already strange to me, so I asked for details. I wanted her to describe to me exactly how it happened, and especially where her friend cut her hair when she claims to be a friend from kindergarten who doesn't go to school. To this, she again confusedly said that she is a friend from the village and that she does not go to kindergarten in this village. Of course, her lying was clear to me. In addition, I noticed that she was afraid. Since I have been teaching this class for some time, I roughly know the attitudes of parents of children. So I know that she has a rather strict mother for my taste, who really keeps her to herself. I put it all together and realized that the other student was afraid to tell the truth to her mother because she would scold her. Finally, I assured the other student that she could tell me the truth and that she didn't have to be afraid of me. You could tell she was paying attention, but she still didn't say anything. I was sure where the problem was, so I asked her straight out if it was true that she cut her bangs herself, and if she was afraid to admit it to her mother because she would have a problem. At that she nodded in agreement. When the truth was out, I talked to her about the fact that lying is not right, even if she is afraid, at least she can tell me anything and that I will always try to help her. I closed the whole problem with my mother by saying that the second student probably cut her hair herself and that the first student who also cut her hair was not to blame. The mother calmed down and it was not discussed further.
Support, Interview
was not aware of the problem immediately after the incident. The solution came after a complaint from the mother, to whom I assured that I would find out the exact details of what had happened and deal with the situation. After dealing with the girls, nothing major happened. The other student behaved as always. The first pupil was quiet for the rest of the day and did not want to get too involved in the lessons. Since I dealt with the problem directly with the girls involved, it had no effect on the class as a collective. The children did notice that we were solving something, but they weren't overly interested.
6 let, 1. třída ZŠ
Ráda je s kamarádkami a sestrou venku. Tanec.
Lhaní
Univerzita Hradec Králové, učitelství 1. stupně
Situace na škole byla taková, že si dvě žačky ve škole ustřihly ofinu. S jednou žačkou nebyl problém, doma mamince pravdivě řekla, že se ostříhala sama. U druhé žačky to bylo horší. Doma mamince řekla, že jí její ofinu ustřihla jiná žačka. Druhý den ke mně maminka druhé žačky rozčílená přišla a začala vyhrožovat, že si to s první žačkou vyřídí a že si na ni počká. S maminkou jsem se domluvila, že to budu řešit s děvčaty, ať to prozatím nechá na mě a že jí určitě budu po tomto dnu informovat.
Druhá žačka je v učení docela šikovná. Známky má průměrné. Na aktivity a úlohy, které dětem zadávám, potřebuje více času. To ale není problém. Čas dětem poskytuji, kolik potřebují, a hledím víc na správnost, než na rychlost řešení úloh. S ostatními žáky vychází dobře. Často se snaží usměrňovat děti, které nedělají, co mají. Jediné s čím míváme problém je její upovídanost, čímž dochází k častému vyrušování v hodině. Někdy se také hůře soustředí.
Incident jsem řešila tak, že jsem si děvčata jednotlivě vzala bokem do jiné třídy, a o celé situaci jsme si povídaly. S první žačkou byla komunikace jednoduchá. Vše jsme si povyprávěly a nechala jsem ji, aby mi popsala co přesně se dělo. U druhé žačky jsme narazily na problém. Dlouhou dobu ani nechtěla mluvit a vůbec se mnou nespolupracovala. Až po době začala popisovat, co se údajně stalo a sama se do celého povídání zamotala tak, že bylo zřejmé, že si vymýšlí. Doma mamince řekla, že jí její ofinu ustřihla spolužačka. Mě tvrdila, že jsem to popletla, a že to nebyla tato spolužačka, ale kamarádka ze školky. To mi už bylo divné, tak jsem se ptala na podrobnosti. Chtěla jsem, aby mi popsala jak přesně se to dělo, a především kde jí kamarádka vlasy ustřihla, když tvrdí, že je kamarádka ze školky, která do školy nechodí. Na to opět zmateně řekla, že je to kamarádka z vesnice a že nechodí do školky v této vesnici. Mě bylo samozřejmě její lhaní jasné. Navíc jsem si všimla, že měla strach. Tím, že jsem tuto třídu už nějakou dobu učila, tak zhruba znám přístupy rodičů dětí. Vím tedy, že má na můj vkus dost přísnou maminku, která ji opravdu drží zkrátka. Celé jsem si to spojila a došlo mi, že se druhá žačka bojí říct pravdu její mamince, protože by jí vynadala. Nakonec jsem druhou žačku ujistila, že mi může říct pravdu, a že se mě bát nemusí. Bylo na ní znát, jak zpozorněla, ale pořád nic neříkala. Byla jsem si jistá kde je problém, tak jsem se ji narovinu zeptala, jestli je pravda to, že si ofinu ustřihla sama, a jestli se to bojí přiznat mamince, protože by měla problém. Na to souhlasně přikývla. Když byla pravda venku, tak jsem si s ní ještě promluvila o tom, že lhát není správné, a i když se bojí, tak alespoň mě může říct cokoli a že se jí vždy budu snažit pomoct. Celý problém jsem s maminkou uzavřela tak, že jsem řekla, že si druhá žačka pravděpodobně ustřihla vlasy sama a že za to první žačka, která si vlasy také ustřihla, nemůže. Maminka se uklidnila a dál se to neřešilo.
Bezprostředně po incidentu jsem o problému nevěděla. Řešení přišlo po stížnosti maminky, kterou jsem ujistila, že zjistím přesné podrobnosti o tom, co se stalo, a situaci budu řešit. Po řešení s dívkami se nic zásadního nedělo. Druhá žačka se chovala jako vždy. První žačka byla po zbytek dne zamlklá a nechtěla se příliš zapojovat v hodinách. Jelikož jsem problém řešila přímo s dívkami, kterých se to týkalo, tak to na třídu jako kolektiv nemělo žádný vliv. Děti sice zpozorovali, že něco řešíme, ale nezajímali se přehnaně.