That day was the umpteenth time such a situation had occurred with the student, although not to this extent. It started an hour before I got there. The student hid in a built-in wardrobe in the classroom and pretended he wasn't there, simply went home. I learned this when I was taking notes in the classroom at the beginning of the lesson, and the children told me that the student was also missing, that he simply went home. So I looked at them for a while, like what happened? After all, he has to have an excuse and tell someone... The others started thinking that yes, he had to go home to his grandmother, but then someone said he had to go to the doctor and it just didn't fit. I wanted to go to their classroom to clarify it, but as I was leaving, the children shouted that the student was hiding somewhere. So I went to open the closet and it was actually stuffed among the papers in the closet.
As I said, there is always something with the student. Sometimes it's really stupid and he just escalates the situation and then something bigger comes out of it, and maybe I just remind him to write in a notebook, or I ask if he has it written down. Some days it's better, and sometimes it just completely overreacts that it's like I never know what's going to happen. Sometimes it seems to me that he just wants attention, that he mostly likes it, that he makes the class laugh, or rather that others laugh at his expense. But even in such a situation, where the child is trying to get that attention in the worst way, I have never heard of anything like this. From what I heard from colleagues and children later, the student has been growing up only with his grandmother for some time, I think he lost his mother and doesn't see his father much either... so there are definitely gaps in the love at home, or that he doesn't have much attention at home. In this case, the children also thought it was funny that he would hide there and that, I will understand. Then, when the situation started to escalate because of the student affairs, the children also tried to persuade him to calm down, that it would only get worse this way. When he waved the school uniform from the window, it amused the other children, it was something unprecedented...
Lying and cheating
told him, as he imagines, that he can't do such things, that I've had enough with him. Which I had, because it was really something with him every hour, this time I really lost my temper. I asked him to sit down and bring me the student's card. And that he won't take it, that he doesn't want to get another note because he already has a lot of them, so I said that he has to behave accordingly. After insisting, I went to the table myself to get his student's, that I would take it, but we caught it immediately, then he snatched it from my hand. Then he even hid it in his T-shirt so that I couldn't touch him there. So I will wait until he calms down, that the children are my witnesses, that he simply has another note for me, that I will remember it. Then the situation somehow escalated, I don't know exactly why, but then the student continued to protest that he would not receive any notes and that he would easily throw the student's note out the window. So then he waved with the pupil's from the window, the other children had a spectacle of it, which he probably liked. Well, in the end, despite my many warnings, he threw the school girl out of that window. So the consequence of the class is clear... For a while it seemed that he was relieved that he would calm down, but then he took the compass out of the case and said something like "What if I cut myself now, it will be your fault. I may not be able to bring home another note, you don't know at all.
Consequences
Well, basically there was no solution. He had been punished for what had happened in that hour considering he hadn't been angry the first time, but this was already over the line. I think he understood that he wasn't behaving as he should, and that was explained to him again... but it just didn't seem to go anywhere. In my opinion, as the incidents are already escalating at that moment, or what is happening in that class, when they are angry, they don't think about it anymore. It doesn't occur to him that something like this is happening again, or that it will have consequences again. He is not the first, nor the last, child from a broken family who tries to get attention by being angry, but that is not entirely within my competence to judge, at the same time, this was already a rather extreme case that I have not encountered such behavior otherwise. Otherwise, if I remember correctly, perhaps the student was not at school for the rest of the week and had the excuse that he was sick. This incident with the pupil was probably the most serious, but something else was going to happen in future classes, it probably couldn't be moderated by something like that, there will be some deeper problem... but I don't see it as a well-managed situation, at that time I didn't know the pupil completely and I also had enough that day.
11 let; 5.třída
Jen vím, že rád hraje fotbal, ale že by se tomu přímo věnoval, jako kroužek nebo tak, to asi ne.
Potřeba pozornosti,Vykřikování,Nepracovitost,Lhaní
Mgr.
Ten den to bylo s žákem už po několikáté, co došlo k takové situaci, i když teda ne do téhle míry. Ono to začalo už před hodinou, než jsem tam přišla. Žák se schoval do vestavné skříně ve třídě a dělal, jakože tam není, že prostě odešel domů. To jsem se dozvěděla, když jsem na začátku hodiny zapisovala do třídnice, a děti mi hlásí, že žák taky chybí, že prostě odešel domů. Tak jsem na ně chvíli koukala, jako co se stalo? To přece musí mít omluvenku a někomu to říct… Ostatní si začali vymýšlet, že jo, že musel jít domů k babičce, ale pak zas někdo řekl, že k doktorovi a prostě to nesedělo. Už jsem chtěla jít k jejich třídní, aby se to objasnilo, ale jak jsem odcházela, tak děti křičeli, že né, že žák je tam kdesi schovaný. Tak jsem šla otevřít skříň a fakt tam byl nacpanej mezi papírama ve skříni.
Jak jsem říkala, tak s žákem to je pořád něco. Někdy opravdová hloupost a on tu situaci akorát víc vyhrotí a pak je z toho teprve něco většího, a to třeba jen napomenu ať si píše do sešitu, nebo se zeptám, jestli to má zapsané. Některé dny je to lepší, a někdy právě úplně přehnaně reaguje, že jakoby nikdy nevím, co teda bude. Někdy se mi zdá, že chce jen pozornost, že se mu to většinou líbí, že rozesměje třídu, nebo spíš, že se ostatní smějí na jeho účet. Ale i v takové situaci, kdy to dítě se teda tu pozornost snaží získat tím horším způsobem, jsem nikdy neslyšela o něčem jako tohle. Co jsem tak slyšela od kolegů a dětí později, tak žák už nějakou dobu vyrůstá jen s babičkou, myslím, že o maminku přišel a otce také moc nevídá… takže tam určitě nějaké mezery v té lásce doma, nebo že doma nemá moc pozornosti jsou. V tomhle případě dětem také přišlo vtipné, že se tam schová a to, ještě pochopím. Pak až se začala ta situace vyhrocovat kvůli žákovské, tak to už se ho snažili i děti přemluvit, ať se uklidní, že prostě takhle to bude akorát horší. Až mával žákovskou z okna, tak to ostatní děti pobavilo, bylo to zas něco nevídaného…
Řekla jsem mu, jak si to jako představuje, že to nemůže dělat takový věci, že toho mám s ním už dost. Což jsem teda měla, protože to bylo opravdu každou hodinu něco s ním, tentokrát už jsem fakt ztratila nervy. Chtěla jsem po něm ať si jde sednou na místo a donese mi žákovskou. A on že ji nedonese, že už nechce dostat další poznámku, protože už jich tam má plno, tak jsem říkala, že se ale podle toho musí chovat. Po naléhání, jsem si pro tu jeho žákovskou šla sama ke stolu, že si ji vezmu, ale chytli jsme ji zaráz, pak mi ji z té ruky vytrhl. Pak si ji dokonce schoval do trička, že tam mu nemůžu šahat. Tak já, že počkám, až se uklidní, že děti jsou mi svědkem, že u mě má prostě další poznámku, že si to budu pamatovat. Pak ta situace nějak eskalovala, to už nevím přesně proč, ale pak žák dál protestoval, že žádnou poznámku nedostane a že tu žákovskou klidně vyhodí z okna. Takže pak mával s žákovskou z okna, ostatní děti z toho měli podívanou, což se mu asi líbilo. No nakonec, i přes moje mnohá varování, tu žákovskou z toho okna vyhodil. Takže důsledek třídního jasná… Chvíli to vypadalo, že si teda ulevil, že se uklidní, ale pak vytáhl kružítko z pouzdra a říkal něco jako „Co kdybych se teď podřezal, tak to bude vaše vina. Já třeba už nemůžu domů přinést další poznámku, vy vůbec nevíte.
No, tak jako řešení tam v podstatě nebylo žádné. Byl potrestaný za to co se stalo v té hodině, kdy bylo vzato v potaz, že nezlobil poprvé, ale tohle už bylo přes čáru. Já si myslím, že on rozuměl tomu, že se nechová, tak jak by měl, a to mu bylo zase vysvětleno… ale prostě jako by to nikam nevedlo. Podle mě, jak už ty incidenty eskalují v ten moment, nebo co se děje v té třídě, když zlobí, tak nad tím už nepřemýšlí. Nedochází mu, že se něco takového zase děje, nebo že to bude mít zase následky. Není první, ani poslední dítě z rozvrácené rodiny, které se snaží dostat pozornost tím, že zlobí, ale to už není tak úplně v mé kompetenci posoudit, zároveň tady tohle už byl docela vyhrocený případ, že s takovým chováním jsem se jinak nesetkala. Jinak, jestli si pamatuji dobře, tak snad po zbytek týdne žák nebyl ve škole a měl omluvenku, že byl nemocný. Tento incident s žákem byl asi ten nejvážnější, ale v budoucích hodinách ještě k něčemu docházelo, to se asi nemohlo něčím takovým umírnit, tam bude nějaký problém hlouběji… ale nevidím to, jako dobře zvládnutou situaci, v té době jsem žáka ještě úplně neznala a taky jsem v ten den toho měla už dost.