This whole situation happened a few years ago in an eighth-grade girls' collective, where a student started to taunt an autistic student after returning to school for the holidays. She spent her entire schooling with this girl in her class, and she and the other students never had a problem with her - the autistic student did not seek friendship from others, and the students learned to deal with her occasional loud speeches, but when she entered the eighth grade, a kind of turning point, and signs of hostility began to appear. A student who was very hard-working in the team and popular in class often had indirect allusions to the appearance and behavior of a student with autism. No one allegedly agreed with the pupil in these comments, but none of the pupil's other pupils stood up either. Because the students behaved well in class, I learned about this whole situation only when the student came to my office in November and told me privately about the student's inappropriate behavior, which allegedly lasted almost since the beginning of the school year.
This class always had a great atmosphere, there was never any major problem between the kids, and the bullying didn't appear until the eighth grade in this case. Schoolgirl - very assertive, fearless, sometimes cheeky and popular in the relatively narrow circle of girls in her class. She had never had any problems with the student before, they did not have fun together. Pupil - a girl with autism who has spent her entire schooling with this class. Student - a student who confided that bullying is happening in the class.
Diagnosis, Bullying
After the student told me what was happening in the class, I decided to wait until the next day and think about the next course of action. I also reported this information to the school's prevention methodologist, with whom I agreed that the best next course of action would be a private conversation with both students, and there would also be collective strengthening activities with the class. The next day I met with the student in the office. I asked various questions about how she feels at school and how her classmates treat her. At first, the student was reluctant to answer, but then she talked about the ongoing bullying by the student, which confirmed the student's claim. As soon as I spoke with the student, I met with the student and asked her for her statement. The student confessed to the bullying and immediately regretted her actions. She commented on her behavior in the sense that she did not realize that it could somehow hurt the student, because she never talks to others and thought of the student that she was just conceited and therefore had a tendency to knock her down and poke her in front of others. I told her parents about the behavior at a joint meeting a day later, which was also attended by the student, and we talked openly about the whole problem. Of course, the student's parents also found out about the bullying, and they also came to my school for a personal interview, but here without the student, who refused to attend the meeting. The student apologized to the student and the bullying stopped.
Working with the collective, Interview, Cooperation with experts
The bullying directed at the female students stopped immediately. For the next two months, I met with both students every week for a few minutes in the office to monitor the situation, the situation calmed down on both sides. The whole class participated in bonding activities guided by prevention methodology. The parents of both pupils had a big part in this, who took the situation with great calmness and balance and decided to solve these problems with their daughters individually at home.
14 let, 8. třída
nepamatuji si
Šikana,Zesměšňování
Přírodovědecká fakulta, Katedra matematiky, obor Matematika a Výtvarná výchova se zaměřením na učitelství
Celá tato situace se stala před několika lety v dívčím kolektivu osmé třídy, kde se jedna žákyně po prázdninovém návratu do školy začala posmívat autistické žákyni. S touto  dívkou strávila ve třídě celou svou školní docházku a nikdy s ní ona ani ostatní žáci neměli problém – autistická žákyně kamarádství ostatních nevyhledávala a její občasné hlasité projevy se žáci naučili s klidem přecházet, ale při nástupu do osmé třídy nastal u dívčí části třídy jakýsi přelom, a začaly se objevovat náznaky nepřátelství.Tato žákyně, která byla v kolektivu velmi průbojná a ve třídě oblíbená měla často nepřímé narážky na vzhled a chování žákyně s autismem. Nikdo se k žákyni v těchto komentářích údajně nepřidával, ale také se nikdo z ostatních žáků žákyně s autismem nezastal. Protože v hodinách se žáci chovali ukázněně, o celé této situaci jsem se dozvěděla až v momentě, kdy za mnou přišla v listopadu do kabinetu jiná dívka a o nevhodném chování žákyně, které trvalo údajně skoro od začátku školního roku, mi soukromě řekla.
Tato třída měla vždy skvělou atmosféru, mezi dětmi nebyl nikdy žádný větší problém, a šikana se podle všeho objevila až v osmé třídě při tomto případu. Žákyně je velmi průbojná, nebojácná, občas drzá a v relativně úzkém třídním dívčím kruhu oblíbená. S žákyní s autismem předtím nikdy žáden problém neměla, nebavily se spolu. Žákyně s autismem s touto třídou strávila celou svou dosavadní školní docházku.
Poté, co mi dívka oznámila, co se ve třídě děje, jsem se rozhodla počkat do dalšího dne a promyslet si další postup. Oznámila jsem tuto informaci také školnímu metodikovi prevence, se kterým jsem se domluvila, že nejlepší další postup bude soukromá promluva s oběmi žákyněmi, a na místě by také byly kolektiv posilující aktivity se třídou. Další den jsem se sešla s žákyní s autismem v kabinetu. Vyptávala jsem se na různé otázky ohledně toho, jak se cítí ve škole a jak se k ní chovají spolužáci. Žákyně s autismem se neprve zdráhala odpovídat, pak se však rozpovídala o probíhající šikaně ze strany žákyně, čímž se potvrdilo tvrzení dívky, která mě přišla informovat. Hned, co jsem promluvila s žákyni s autismem jsem se sešla i s onou žákyní a požádala jsem ji o její vyjádření. Žákyně se k šikaně přiznala a svých činů okamžitě litovala. Své chování okomentovala ve smyslu toho, že si neuvědomila, že by to žákyni s autismem mohlo nějak zraňovat, protože se nikdy s ostatními nebaví a myslela si o  žákyni s autismem, že je jen namyšlená a proto ji měla tendence shazovat a popichovat před ostatními. Její chování jsem sdělila jejím rodičům na společné schůzce o den později, které se účastnila i ona žákyně a o celém problému jsme si otevřeně popovídali. O šikaně se samozřejmě dozvěděli i rodiče žákyně s autisme, kteří za mnou také přišli do školy na osobní pohovor, tady ovšem bez žákyně s autismem, která se schůzky odmítla zůčastnit. Žákyně se žákyni s autismem a šikana ustala.
Šikana směrovaná na žákyni s autismem okamžitě přestala. S oběmi žákyněmi jsem se stýkala další dva měsíce každý týden na pár minut v kabinetě, abych monitorovala situaci, na obou stranách se situace uklidnila. Celá třída se účastnila stmelovacích aktivit vedených metodikem prevence. Velký podíl na tom měli rodiče obou žaček, kteří situaci vzali s
velkým klidem a rozvahou a rozhodli se řešit tyto problémy se svými dcerami i individuálně doma.
