remember one specific situation that was very unpleasant for me. An inspection by the Ministry of Education and Culture was just taking place. It was a math lesson and the children had the task of walking in pairs to the blackboard. I don't remember exactly what the task was on the board, but surely everyone was supposed to count one example there. One student's turn has not yet come. Then it said, “I need to go to the bathroom.
The student was born as a difficult to manage, but above average intelligent child. At that time, parents had a different opinion on education and it was difficult for them to learn to work with him. The student entered this elementary school in the 3rd grade, thus joining a completely new team. At the original elementary school, there were many children in the class, which also did not have a teacher's assistant available, so he had no one who could pay more attention to him and direct him directly during the lessons. A teacher's assistant was available in our class, and the transfer to a new elementary school was an improvement for him. The student was 10 years old at the time and integrated into the new team without any problems. His interests include breeding bugs and finding them in different locations. He either raised beetles at home from eggs to adults, or he went looking for them in nature with his father, who has had a similar interest for a long time. They never killed the beetles, they photographed them in nature and then looked together in atlases to find out what species it was and where it was found everywhere. Overall, he was very interested in learning about nature (apart from bugs, e.g. learning about flowers), he also once brought his favorite scarecrows to school to show his classmates. Among other things, he participates in the Olympics and especially likes languages (English language) at school. Assuming that everything develops as it should throughout the day, the pupil is a problem-free student and a sociable boy. He most often encounters a problem during class, until then he has everything carefully planned (he writes down his morning schedule, what he will do when, etc.). During the lesson, he had no physical restlessness, he managed to sit in his place and pay attention without any problem. If something starts to bother the student, the first animal will appear, namely mice. After a few weeks, you can guess what could mean a problem and a deviation from established rituals, but you still come across new situations that are a certain obstacle for him and that create pressure in him. Mice show themselves by making a low “U…u…u…
Diagnosis, Emotional outbursts, Failure to attend class
There is no other solution than to take the student out of the class and explain. Explaining over and over again. It was not a problem he had with the team. The student carried this problem within himself. It was always necessary to analyze the whole situation in full detail and to outline the key moments that were the triggering impulse for the student's reaction. As a teacher, I had to adapt the entire teaching. It was always necessary to think whether the given activity would cause stress to the student or would mean a deviation from his established system. But the whole class could not always step aside for the sake of one pupil. In the case of the inspection, I think I behaved as I should have. I couldn't afford to stop the lesson for 10 minutes, but I still left room for when the student returned, so that he too would have some example on the board. Unfortunately, we misunderstood each other then and a very unpleasant situation followed. Over time, the student learned to work with his feelings, which was certainly helped by regular sessions with a psychologist. I know from colleagues that he managed his emotions much better in the second grade. The fact that the class accepted him was always important to him.
Support, Transfer of student, Interview, Cooperation with experts
The student is currently studying in high school. The manifestations of his atypical behavior were considerably reduced already in the 7th grade. The student began to work a lot on himself. He knows about himself that he has Asperger's syndrome and consciously wanted to learn to live with it. Thanks to regular therapy, he better understood how to work with his emotions. Thanks to this, at the end of 7th grade, he stopped screaming so often. The solution in this case was not only my work as a teacher, but especially the student's effort and constant analysis of situations, searching for specific triggers and self-awareness. Adolescence, when every individual changes, certainly played a big part in this.
4. ročník (ve 3. třídě přišel z jiné školy)
Žák se věnoval chovu brouků, a to od vajíčka po dospělé jedince. Jeho otec má podobný zájem. Společně chodili hledat brouky a jiný hmyz do různých lokalit, kde si daný druh většinou jen vyfotili. K jeho zájmům patří příroda celkově. K jeho nejoblíbenějším tvorům patří strašilky. Krom brouků měl zálibu v kytkách.
Autistické rysy
VŠ: Učitelství 1. stupně základních škol, Speciální pedagogika - logopedie
Vybavím si jednu konkrétní situaci, která mi byla hodně nepříjemná. Zrovna probíhala inspekce MŠMT. Byla hodina matematiky a děti měly za úkol chodit po dvojicích k tabuli. Nevzpomínám si přesně, co bylo na tabuli za úkol, ale určitě tam každý měl spočítat jeden příklad. Na jednoho žáka ještě nepřišla řada. Tehdy se ozvalo: „Potřebuji jít na záchod.
Žák se narodil jako hůře zvladatelné, avšak nadprůměrně inteligentní dítě. Rodiče tehdy měli odlišný názor na výchovu a samotným jim činilo problémy, než se naučili s ním pracovat. Žák nastoupil na tuto základní školu ve 3. třídě, dostal se tak do zcela nového kolektivu. Na původní základní škole bylo hodně dětí ve třídě, která navíc neměla k dispozici asistentku pedagoga, takže neměl nikoho, kdo by se mu mohl podrobněji věnovat a nasměrovat ho přímo v průběhu výuky. V naší třídě byla asistentka pedagoga k dispozici, v tom pro něj byl přestup na novou základní školu polepšující. Žák měl tehdy 10 let a do nového kolektivu se začlenil bez problémů. Mezi jeho zájmy patří chov brouků a jejich hledání v různých lokalitách. Brouky buď choval doma od vajíček po dospělé jedince, nebo je chodil hledat do přírody se svým tatínkem, který má podobný zájem už dlouho. Brouky nikdy nezabíjeli, v přírodě je fotili a poté společně hledali v atlasech, o jaký druh se jedná a kde se všude vyskytuje. Celkově měl velký zájem o poznávání přírody (krom brouků např. poznávání květin), do školy také jednou donesl ukázat svým spolužákům oblíbené strašilky. Mimo jiné se účastní olympiád a ve škole má rád zejména jazyky (anglický jazyk). Za předpokladu, že se celý den vše vyvíjí, jak má, je žák bezproblémový student a společenský kluk. Na problém nejčastěji narazí až v průběhu vyučování, do té doby má vše pečlivě naplánované (píše si svůj ranní rozpis, co kdy bude dělat apod.). V průběhu vyučování neměl tělesný neklid, zvládal bez problému sedět na svém místě a dávat pozor. Pokud žákovi začíná něco vadit, projeví se první zvířátko, a to myšky. Po pár týdnech lze vytipovat, co by mohlo znamenat problém a odklon od zajetých rituálů, ale stále narážíte na nové situace, které jsou pro něj určitou překážkou a které v něm vzbuzují tlak. Myšky se projevují tak, že dělají potichu: „U…u…u…
Není jiné řešení, než vzít žáka ze třídy a vysvětlovat. Pořád dokola vysvětlovat. Nejednalo se totiž o problém, který by měl s kolektivem. Tento problém si nesl žák sám v sobě. Vždy bylo nutné rozebrat celou situaci úplně dopodrobna a vytyčit klíčové momenty, které byly spouštěcím impulzem žákovi reakce. Já jako učitelka jsem musela přizpůsobit celé vyučování. Vždy bylo nutné přemýšlet, zda daná aktivita nepřivodí žákovi stres nebo nebude znamenat odklon od jeho zajetého systému. Nemohla ale vždy celá třída dělat úkroky stranou kvůli jednomu žákovi. V případě inspekce si myslím, že jsem se zachovala tak, jak jsem měla. Nemohla jsem si dovolit na 10 minut zastavit výuku, přesto jsem nechala prostor pro to, až se žák vrátí, aby měl nějaký příklad na tabuli i on. Bohužel jsme se tehdy špatně pochopili a následovala tedy velmi nepříjemná situace. Žák se časem naučil pracovat se svými pocity, k tomu mu jistě napomohlo pravidelné sezení s psychologem. Od kolegů vím, že na druhém stupni své emoce zvládal daleko lépe. Důležitý pro něj byl vždy i fakt, že ho třída přijala mezi sebe.
V současné době studuje žák na střední škole. Projevy jeho atypického chování se značně utlumily již v 7. třídě. Žák začal hodně pracovat sám se sebou. Ví o sobě, že má Aspergerův syndrom a vědomě se s ním chtěl naučit žít. Díky pravidelným terapiím lépe pochopil, jak pracovat se svými emocemi. Díky tomu na konci 7. třídy přestal tak často ječet. Řešení tedy v tomto případě nebyla jen práce mě jako pedagoga, ale zejména žákova snaha a neustálé rozebírání situací, hledání konkrétních spouštěčů a uvědomování si sám sebe. Jistě na tom mělo velký podíl i dospívání, kdy se každý jedinec mění.