A student came to us with the problem that his wallet was stolen.
The students of the school are used to communication circles, to a respectful approach at ScioŠkole, to a kind and understanding approach of the guides.
Diagnosis, Failure to meet school obligations/unpreparedness for classes, Not attending to teaching/Inattention to teaching, Verbal disruption of lessons
We called all the students of the school into a communication circle, where we started to discuss the situation that had arisen. We mainly talked about the needs of the robbed, how he might feel, what might be bothering him at that moment and how he might feel. But we also talked about the needs of the person who stole the wallet, why he did it, what his emotions were. What can the students fear now? What might the robbed person be afraid of and what would the perpetrator be afraid of and what would they need at that moment. The children suggested that in order for the perpetrator to confess, he needed courage and safety. We created 4 tables for the victim and for the perpetrator. They included: how does the person feel or felt, what did he need or need, what could he do to fix it and what does he need to do it? We then gave everyone a paper and a pencil and told them to write down what we as guides should know. They could use specific names at this point. We selected and read the tickets and dissolved the circle with the sentence, thank you, we have all the necessary information and we will solve the rest individually. One pupil confessed to us on the ticket that he had stolen it, so then we called him privately. The student told us why he did it and we appreciated his courage and the wallet was returned. We wrote to the boy's parents about what happened and that it was resolved, but I see that as a mistake because when he came home, he was really cut up for it. It would be better if we invited the parents to the school, then maybe we could prevent such a reaction from the parents, and the biggest climax would be at school, when we could correct it.
Support
The student was physically punished at home. The situation never happened again, and no other problem occurred with the student.
13 let, 7. třída
Umí vyjmenovat jména hokejistů NHL a týmů, data zápasů, rád sportuje a zpívá
Hyperaktivita,Rušení výuky
VŠ, aprobace anglický jazyk - zeměpis
Učím již několik let, tato práce mě velice baví a myslím, že jsem se za svůj profesní život setkala s mnoha žáky s poruchami chování a vždy jsme našli cestu, jak spolu vyjít a jak žáka dobře naučit učivo i přes jeho handicap. Jsem nyní učitelkou na střední odborné škole, ale vzpomínám si na jeden zajímavý případ před pár lety v době, kdy jsem učila na druhém stupni základní školy. Žák měl nastaven specifický režim už na prvním stupni ZŠ. Po měsíci na druhém stupni se začaly vyskytovat určité problémy vyplývající z přestupu na druhý stupeň, zvýšení náročnosti učiva a změn, které jsou s tímto spojeny. Když jsem se dozvěděla, že budu učit ve třídě, kde dochází žák s diagnostikou lehké formy Aspergerova syndromu v kombinaci s prvky ADHD, trošku jsem znejistěla. Po večerech jsem si nastudovala vše o této diagnóze a chování, které toto onemocnění provází. Půjčila jsem si i knihu o dětech s tímto handicapem, načetla jsem několik publikací od speciálních pedagogů i pediatrů. V této třídě jsem učila dva předměty, anglický jazyk a zeměpis. Velice rychle jsem zjistila, že zeměpis žáka moc nebaví. Není připravený na vyučovací hodinu, nedává pozor, neustále hlasitě vyrušuje a dožaduje se pozornosti mé i ostatních spolužáků. Evidentně ho učivo nezaujalo a i má osoba je pro něho nová a cizí. Zkoumavě se po mně často díval a snad hledal důvěru, kterou jsem si u něj zatím nevybudovala. Po opětovném přečtení doporučeni z pedagogicko-psychologické poradny a vyjádření dětského psychiatra (maminka mně umožnila nahlédnutí do lékařské zprávy) jsem věděla, že je opravdu potřeba nastavení důsledného režimu a opatření dle doporučenky. Žák na začátku hodiny zeměpisu nejevil žádný zájem, stěží mne pozdravil. Až po upozornění asistenta pedagoga si připravil potřebné pomůcky k výuce a tato situace se opakovala. Při zopakování minulého učiva se zadíval z okna, jindy zase začal hlasitě vyprávět zážitky z domova, při vyvolání sklonil hlavu, často odmítal komunikovat... tyto situace se opakovaly... někdy až po domluvě asistenta pedagoga plnil úkoly (pracovní sešit, pracovní listy, zápis). Domácí úkol občas také zapomněl. Při výkladu nového učiva vždy chvíli poslouchal, ale pokud zjistil, že tato část ho moc nebaví, okamžitě ztrácel pozornost a začal se rušivě chovat, uplatňoval občas i provokativní chování a negativní přístup k výkladu i výuce. Aby byl vůbec schopen zapojení se, byla potřeba obrovské práce osobní asistentky. V angličtině byla situace o něco lepší, dokázal se déle soustředit, zapojoval se téměř bez problémů do všech aktivit, někdy se i dobrovolně hlásil, když věděl odpovědi na dotazy, které jsem kladla.
Žák navštěvuje základní školu, druhý stupeň, sedmou třídu. Při výuce má doporučeného asistenta pedagoga. Porod proběhl fyziologicky, psychomotorický vývoj byl v normě. Žák nemá sourozence. Od pěti let navštěvoval mateřskou školu. Zde si učitelky všimly určité hyperaktivity, stereotypnosti, nesoustředěnosti a neposlušnosti. Z tohoto důvodu byla matce doporučena návštěva praktického lékaře pro děti a dorost. Na doporučení praktického lékaře pro děti a dorost byl poslán do pedagogicko-psychologické poradny. Zde byly diagnostikovány prvky poruchy pozornosti s hyperaktivitou a doporučeno další psychiatrické vyšetření. Praktický lékař doporučil návštěvu dětského psychiatra, kde diagnostikován Aspergerův syndrom a v určitých složkách až nadprůměrné IQ. Již ve školce se začalo s žákem pracovat individuálně. Matka zvažovala docházku na speciální školu, ale po opětovném vyšetření dětským psychiatrem a doporučením pedagogicko-psychologické poradny byl žák zařazen k výuce na základní škole s pomocí asistenta pedagoga a individuálním výukovým plánem. Na prvním stupni výuka probíhala s menšími občas většími problémy, po přestupu na druhý stupeň proběhla další návštěva pedagogicko-psychologické poradny. Bylo formulováno nové doporučení, jak s žákem pracovat na druhém stupni ZŠ, samozřejmě opět s pomocí asistenta pedagoga.
Po třech týdnech většího či menšího nezájmu jsem jako první krok zvolila získání důvěry žáka. Vše jsem nastavila jako formu hry. Rozhodla jsem se, že jedna hodina bude volnější. Třídě jsem oznámila, že si každý do hodiny zvolí oděv, oblečení, které je spojeno s učivem zeměpisu, případně s jejich koníčkem. Já si půjčila od souseda hokejový dres. Takto jsme všichni přišli do hodiny a žák zůstal celý v úžasu, že nejen dva spolužáci, ale i já mám na sobě dres hokejisty. Promluvila jsem o hokejové soutěži NHL, zmínila americká a kanadská města a jména některých českých hokejistů, kteří v zámoří hrají. V jeho výrazu byl patrný údiv a neskonalá radost. Samozřejmě, že v této hodině jsem se snažila nastavit výuku co nejvíce obsahu daného oblečení (sportů, zájmů a koníčků) dětí a také navázat na zeměpis. Někteří přišli ve fotbalovém, jeden žák rád rybaří, měl tričko s obrázkem ryby, atd. Povedlo se, věděla jsem, že mám skoro vyhráno. Jako další krok jsem zvolila s ještě větší důsledností dodržování řádu a určitou stereotypnost při výuce. Vše bylo podle stanovených pravidel s minutovou přesností a to jsem se snažila každou hodinu dodržovat. Obtížné to bylo zpočátku zejména vůči ostatním spolužákům. Ale žák to patřičně ocenil. Po hodině, kde jsme měli oblečení dle koníčků, přestal být problém s přivítáním se v hodině. Než jsme začali opakování předešlého učiva, tak jsem vždy začala hádankou, která byla úzce spojena s žákovi koníčky a žák ji splnil mezi prvními. Tak jsem získala jeho pozornost. Pak při výkladu nového učiva jsem se snažila opět přiblížit učivo co nejvíce zájmům žáka. Pokud jsem viděla, že se jeho pozornost začíná ubírat jiným směrem, výklad jsem přerušila a zařadila nějaký prvek, který žáka opět „probudil
V horizontu celého školního roku a i dvou následujících byly okamžiky úspěchů, ale bohužel také neúspěchů, které jsem již já často nemohla ovlivnit. Tyto situace patří k této diagnóze. Jako učitel nemohu obviňovat sebe, že jsem žáka učila „špatně