student diagnosed with schizophrenia treated with psychotropic drugs experienced a worsening of his condition after transferring to the second grade. The new environment, unfamiliar teachers and frequent transfers between classrooms caused stress. His behavior sometimes resembled autism. The teachers had to learn how to work with him and found that they could not force him to do anything because it provoked aggressive reactions and boycotts of classes. There were frequent conflicts with stricter teachers. The pupil had a tendency to throw things off desks, overturn desks and physically attack. Some parents complained that their children were physically assaulted. His behavior was often inappropriate because he could not judge boundaries and misjudge situations. Conflicts were more frequent with the math teacher, even though math was his favorite subject. The noisy environment and the excessive benevolence of some teachers stressed him out. He was satisfied with the 'golden mean'.
The student was born into a complete family and later a younger sister was born. After his parents' divorce and the death of his father, who also had schizophrenia, the student experienced trauma. In preschool age, he developed affective attacks, tics, delayed speech development and stuttering. These problems were associated with schizophrenia, which was diagnosed at a younger school age. Since then, he has been monitored in a children's psychiatric clinic and treated with psychotropic drugs. Still, he suffered from tics, speech disorders, mental instability, and a lower frustration tolerance. Teachers describe him as a gifted student with an above-average IQ who requires an individual approach. He had difficulty forming relationships and was a loner.
Diagnosis, Emotional outbursts
The aggressive behavior of the pupil was dealt with in cooperation with the mother, teachers, the pedagogical-psychological consultancy, the school psychologist and the children's psychiatric clinic. The effort of the mother, who knew best what works for her son, was key. Through observation and consultations, it was found that the pupil is comfortable with a gentle approach and respect for his limits. Sometimes it was impossible to get him to work according to the instructions, but thanks to the friendly attitude of the teachers and not shouting, he did not disturb anyone and was not aggressive. He did not participate in group work that did not suit him and preferred to work alone. The teachers had to find ways to interest him, for example in Czech he was interested in reading and writing syllabaries. By all measures he was working almost normally.
Support, Interview, Cooperation with experts
Solving the educational problem was difficult and lengthy, but after two years an acceptable situation was reached, which continued to improve. Both teachers and classmates learned how to work with the student, and unpleasant incidents almost did not occur anymore. There was still room for improvement, but the pupil did not disturb anyone and was able to work alone, which was better than being forced into group work which caused him problems.
15 let (začátek problémů v cca 10-11 letech)
historie, čtení
Apatie,Bojkotování výuky,Agresivní chování
VŠ: český jazyk a literatura, občanská výchova, dějepis
Žák má diagnostikovanou schizofrenii léčenou psychofarmaky. Jeho stavu přitížil přestup na druhý stupeň. Najednou se pohyboval v jiné části budovy, na téměř každý předmět ho učili noví a neznámí učitelé. Taktéž ho stresovali časté přesuny mezi učebnami, na které nebyl z prvního stupně zvyklý. Jeho psychická porucha se některými znaky velmi podobá autismu. Taktéž učitelé si museli k žákovi najít cestu a naučit se s ním pracovat. Velmi rychle zjistili, že nemohou chlapce do čehokoliv nutit. Takovéto jednání u něj vyvolávalo agresivní jednání a bojkotování výuky. U přísnějších učitelů tak začali nastávat časté konflikty. Žák např. shazoval spolužákům věci z lavic, převracel lavice a byl schopný fyzicky zaútočit na spolužáky i učitele. Někteří rodiče si na chlapce stěžovali, že jim jejich dítě škrtil (jasně patrné modřiny na krku). Žák totiž nedokáže odhadnout určité hranice a často špatně vyhodnocuje situace, takže ho může silně zasáhnout i naprostá banalita. Takovéto stavy nastávaly v době, kdy byl chlapec do něčeho nucen, nebo na něj učitelé zvyšovali hlas. Obzvláště s jednou paní učitelkou (vyučující matematiky) nemají dobrý vztah a konflikty byly častější než u ostatních vyučujících. Po jedné hodině matematiky ho dokonce musela vyzvednout maminka, aby neublížil sobě, nebo někomu jinému – paradoxně matematika je předmět, který žáka velmi baví a má na něj vlohy. Taktéž ho stresuje hlučné prostředí a přílišná benevolence některých učitelů. Vyhovuje mu tzv. „zlatá střední cesta“.
Žák se narodil do úplné rodiny, má o čtyři roky mladší sestru. Rodiče se rozvedli v době, kdy bylo žákovi šest let. Odchod otce nesl chlapec velmi těžko, přestože se s ním nadále stýkal o víkendech. Přes týden zůstával v péči matky, která se o něj svědomitě stará. O dva roky později otec zemřel, což žákovi způsobilo velké trauma. Stejně jako žák měl i jeho otec diagnostikovanou schizofrenii. V předškolním věku byly u žáka pozorovány afektivní záchvaty, tiky, opožděný vývoj řeči a objevovala se u něj např. i koktavost. To vše mělo pravděpodobně souvislost se schizofrenií, která byla chlapci diagnostikována v mladším školním věku. Od té doby je žák sledován v dětské psychiatrické ambulanci, v posledních letech je medikován psychofarmaky, což výrazně přispělo ke zlepšení jeho stavu. Nadále však trpí občasnými tiky a poruchami řeči, projevuje se u něj psychická labilita a přetrvávající nižší frustrační tolerance. Taktéž u něj snadno dochází k dezorientaci. Učitelé ho popisují jako nadaného žáka, který pracuje s výkyvy a vyžaduje individuálnější přístup než jeho spolužáci. Žákovo IQ je nadprůměrně vysoké a nemá studijní problémy. Kolektivu se straní, těžko se mu navazují nové vztahy. Je spíše samotář, ve třídě má pouze jednoho kamaráda, což mu však vyhovuje.
Agresivní chování žáka bylo řešeno ve spolupráci s matkou, učiteli, pedagogicko-psychologickou poradnou, školním psychologem a dětskou psychiatrickou ambulancí. Velkým přínosem byla především snaha a ochota maminky, která s ním tráví nejvíce času a ví, co na jejího syna v určitých situacích funguje (i ona však uznává, že v určitých momentech
nefunguje nic). Postupným pozorováním a konzultacemi všech zúčastněných se zjistilo, že žákovi vyhovuje vlídný přístup vyučujících a respektování jeho limitů. Někdy se nepodaří docílit toho, aby pracoval podle pokynů, díky vlídnému přístupu učitelů a nekřičení však nikoho neruší a především se neobjevuje agresivní chování. Taktéž se neúčastní skupinových prací, které jsou pro něj stresující a nevyhovují mu. Raději si úkoly plní sám stranou od ostatních spolužáků. "Učitelé musí ve svých předmětech najít něco, čím žáka zaujmou. V češtině je to poměrně lehké, rád čte. Také má skvělé slohy, je vidět, že je sečtělý, občas je však úplně šokující, co dokáže napsat. V jednom slohu psal o smrti a bylo vidět, že vše, co napsal, myslí vážně. Člověku je z toho občas až úzko když vidí, co se mu honí v hlavě. O to víc se snažím o vlídný přístup a chválím ho, pokud je k tomu důvod. Obzvlášť v literatuře mám pocit, že toho ví víc, než já. Na staré řecké báje a pověsti, to on je machr.“ Žák je lehce nadprůměrným žákem, pokud se nachází ve vhodném prostředí. Po všech opatřeních pracuje téměř normálně. „Samozřejmě, nikdy nebude pracovat stejně jako jeho spolužáci, není třeba typ na skupinovou práci, alespoň se však neopakují incidenty z minulých let a nevracíme ho mamince jako uzlíček nervů. Já jsem sama za sebe s řešením tohoto výchovného problému spokojená, přesto nepopírám, že mám strach, jak to bude s žákem do budoucna, třeba po přechodu na střední školu.“ Celý tento proces trval několik let, narušila ho distanční výuka, která žákovi vadila a odmítal ji. Přesto se jí vždy účastnil a snažil se alespoň nějak fungovat. Teď se ale pravděpodobně dosáhlo takového optimálního bodu, kdy výsledek spolupráce vyhovuje všem stranám.
Řešení žákova výchovného problému bylo pro všechny zúčastnění velmi náročné a zdlouhavé, trvalo přes dva roky, než se dosáhlo nějaké přijatelné situace, od té doby se situace ale nadále zlepšuje. S žákem se naučili pracovat nejen učitelé, ale i jeho spolužáci. K nepříjemným incidentům už téměř nedochází, protože dokáží odhadnout situaci, kdy na žáka nemluvit, nebo která slova by si mohl vztáhnout proti sobě, i když tak nebyla vůbec myšlena. Stále je co zlepšovat, bylo by skvělé, kdyby se žák mohl zapojit do výuky stejně jako všichni ostatní,v současné situaci však nikoho neruší a ani on sám není rozrušený. Je lepší, že je v klidu a je schopen pracovat sám, než aby byl např. nucen do práce ve skupince, která mu dělá problémy a nakonec kvůli tomu nepracoval ani on, ani jeho spolužáci.