skipped an art class in the fourth grade, because the teacher had to leave an hour early due to family reasons. I am familiar with children because I work in the school kitchen and canteen and as a teacher in the school group. In class, I wanted to finish a small project with the children coloring pictures. So I started handing out papers to the children and explaining what and how we were going to do. One little girl, however, immediately said in annoyance that she would not enjoy such a thing and that she would rather sit on the floor for an hour than have to work. This amused her classmates and suddenly they were all trying to think of why they didn't have to do the work and why they could just sit on the ground instead.
Žačka is a nice, friendly student who until last year was a rather quiet, introverted child. However, her parents divorced last year and she now lives with her younger sister in alternating custody. Both parents pay attention to them and are interested in their grades and behavior at school, but since the divorce, the student sometimes tends to draw attention to himself. She told me herself that she does it so that everyone would rather be interested in her than in the fact that mom and dad don't live together anymore.
Verbal disruption of lessons
solved the situation by sending the pupil outside the door for 10 minutes and if she decides earlier that she wants to join us and work with us, she can come. Žačka actually came by herself after about 7 minutes. However, you could see that she was sad, out of mood and didn't want to talk to anyone. So after an hour I took her aside and asked if everything was okay. The student admitted that it was very difficult for her to be alone in the corridor when all her classmates were in the class and that she did not know that her previous remark would make me so angry. So I explained to her what the problem was and we agreed together that if a similar situation arises again, we will agree if there is no way to accommodate each other.
Agreement, Transfer of student, Interview
The short-term result was immediate, the pupil understood what made me angry and promised not to behave like that again. In the long term, the result cannot be observed, as it was more of a one-time situation. Although the student still likes to draw attention to herself, it is not to the extent that it disturbs the teachers and classmates, and the longer the time has passed since the divorce, the more her behavior returns to the previous, problem-free standard. Now, with the passage of time, I would handle the situation differently, with more consideration for the pupil and what feelings my decision might have caused in her.
11 let, 4. ročník ZŠ
Čtení, sledování televize, kreslení
Pedagogická fakulta UK Praha, Učitelství 1. stupeň, Mgr.
Zaskakovala jsem ve čtvrté třídě na hodinu výtvarné výchovy, jelikož paní učitelka musela z rodinných důvodů výjimečně odjet o hodinu dříve. S dětmi se znám, jelikož pracuji ve školní kuchyni a jídelně a jako vychovatelka ve školní družině. V hodině jsem s dětmi chtěla stihnout malý projekt s vybarvováním obrázků. Začala jsem dětem tedy rozdávat papíry a vysvětlovat, co a jak budeme dělat. Jedna holčička však hned otráveně pronesla, že něco takového ji bavit nebude a že by raději celou hodinu seděla na zemi, než aby musela pracovat. To pobavilo její spolužáky a najednou zkoušeli všichni vymyslet, proč by danou práci nemuseli dělat a že by místo toho klidně také jenom seděli na zemi.
Žačka je milá, kamarádská, která do minulého roku byla spíše tiché, introvertní dítě. Minulý rok se však její rodiče rozvedli a nyní žije i se svou mladší ve střídavé péči. Oba rodiče se jim věnují a zajímají se o jejich prospěch i chování ve škole, ale žačka má od rozvodu občas tendence na sebe strhávat pozornost. Sama mi řekla, že to dělá, aby se raději všichni zajímali o ní než o to, že maminka s tatínkem už spolu nebydlí.
Situaci jsem vyřešila tak, že jsem žačku poslala na 10 minut za dveře a pokud se rozhodne dříve, že se k nám chce připojit a pracovat s námi, může přijít. Žačka skutečně asi po 7 minutách přišla sama. Bylo na ní však vidět, že je smutná, bez nálady a s nikým se nechce bavit. Po hodině jsem si jí tedy vzala stranou a zeptala se, zda je všechno v pořádku. Žačka se přiznala, že pro ni bylo velmi těžké být na chodbě sama, když jsou všichni spolužáci ve třídě a že nevěděla, že mě její předchozí poznámka tolik rozzlobí. Vysvětlila jsem jí tedy, v čem byl problém a domluvily jsme se spolu, že pokud podobná situace znovu nastane, domluvíme se, jestli neexistuje nějaký způsob, abychom si navzájem vyhověly.
Krátkodobý výsledek byl okamžitý, žačka pochopila, co mě rozzlobilo a slíbila, že příště už se tak chovat nebude. Z dlouhodobého hlediska nelze výsledek pozorovat, jelikož to byla spíše jednorázová situace. Žačka na sebe sice stále ráda upoutává pozornost, ale není to do takové míry, že by to rušilo učitele a spolužáky a čím delší doba od rozvodu uplynula, tím více se její chování vrací do předchozího, bezproblémového standardu. Nyní s odstupem času bych situaci řešila jinak, s větším ohledem na žačku a jaké pocity v ní moje rozhodnutí mohlo vyvolat.