The whole situation arose on the basis of the student's repeated disobedience to my instructions, the situation escalated when the student disobeyed and repeatedly played with a small lego figure and threw it around the classroom, the figure got stuck behind the blackboard and could not be pulled out. The student started to get angry and asked me to pull out the stick figure, I told him that the stick figure was stuck behind the blackboard and it would not be possible to pull it out. I evaluated the situation as a pretty good example of what happens when a student doesn't listen to my instructions and follow them, moreover, the figurine really fell behind the blackboard, from where it would be difficult for me to pull it out myself. I warned this student several times not to bring his toys to school. Despite the fact that I pointed out this problem to him many times, the student continued to bring his toys to school. I even dealt with the situation with my mother when it happened that the other children took a toy from this student because they didn't understand that it belonged only to him and wanted to play with it, it always resulted in a 'scene' and only problems, lawsuits, accusations and arguments . For this reason, I informed my mother about this situation with a recommendation and request that he not bring any toys with him to school. However, since the student comes from a family that recently added a younger sibling, the mother tried not to neglect the older child, and the student sensed this and tried to take advantage of it. The student knew that anger and crying did not apply to me, but this did apply to my mother. The student continued to bring toys to school until this situation occurred. So I told the student that it was not possible to pull out the stick figure, that the janitor would have to come and pull out the stick figure. 'But the janitor has already left today, so we will have to wait until tomorrow', I told the pupil and that I told him several times not to mess with the figure, but he didn't listen, so now he has to accept the consequences, wait until tomorrow, go to the janitor, to explain the situation to him, to say that he was doing something he shouldn't have done, so his stick got stuck behind the blackboard, and to ask the janitor to take out the stick.
He is a seven-year-old boy who grows up in a complete family, and has had a younger sister since he was about six years old. It's obvious from his behavior that he gets what he wants. Furthermore, it is evident that the parents choose a pampering upbringing, according to the interview with the mother, the child regularly forces attention, new toys, etc. by crying and anger, trying to get attention, thus achieving almost everything. From the beginning, he repeatedly disobeys the teacher's advice not to bring the toy to school. The student was diagnosed with ADHD - he is often inattentive, impulsive, does not keep his attention for long, is angry, does not last longer in one activity, sometimes does not obey the teacher's instructions.
Nonverbal disruption of lessons
After I explained to the student that his behavior was not correct, and that his stick fell behind the board because he did not listen to me, and that therefore he must bear the consequences and resolve the situation according to my advice, if he wants his toy back, the student he understood the situation and calmed down. The problem came when his mother came to pick him up at school, the student started crying, which scared the mother and she immediately asked what happened, she wanted to solve the situation - she wanted to go to the classroom and pull out the dummy. However, based on similar situations, I knew that the student was just 'playing on feelings' again, because he knew that he would succeed with his mother. I therefore tried to remain calm, I explained the situation to my mother, I clearly told her that I warned the student that the stick figure would fit behind the blackboard, but he did not listen to me, so he must learn from this situation and solve the problem. After a few minutes, the student calmed down and went home with his mother. The next day, the pupil came to school, we went to see the janitor, whom he nicely asked if he could take out the dummy, the janitor was quite willing, he took out the dummy and the pupil thanked him. Later, when I spoke with the janitor, he told me that the stick didn't fit all the way under the blackboard, so I would probably have pulled it out myself, but he didn't want to talk about it in front of the student, and I evaluated the situation in the same way - I 'tactically' kept this fact silent. I had no idea that I could pull out the figurine myself, but I didn't want to tell the student that, because he wouldn't remember that 'this is not done', he would carry the toys to school, throw them around the classroom and thus 'get lesson'.
Agreement
In the short term, I think my handling of the situation helped the problem, the student recognized that he had made a mistake and was aware that he had to resolve the situation and that I was also advising him on how he could get his dummy back. This solution was also effective in the long term, given that the student not only stopped throwing toys around the classroom, but also stopped bringing his toys to school.
7 let, 1. ročník ZŠ
Superhrdinové – Spiderman, Batman, Wonder woman,….
Bc. Speciální pedagog, studující Mgr. + pozice učitel na ZŠ a vychovatel ve školní družině
Celá situace vznikla na základě opakovaného neuposlechnutí žáka mých pokynů, situace vygradovala, když žák neuposlechl a znovu a znovu si hrál s malým lego panáčkem a házel si s ním po třídě, panáček zapadl za tabuli a nešel vytáhnout. Žák se začal vztekat a chtěl po mně, abych mu panáčka vytáhla, já jsem mu odpověděla, že panáček zapadl za tabuli a vytáhnout nepůjde. Situaci jsem vyhodnotila jako docela dobrý příklad názorné ukázky toho, co se stane, když žák nebude poslouchat mé pokyny a řídit se podle nich, panáček navíc opravdu spadl za tabuli, odkud bych ho sama těžko vytáhla. Tohoto žáka jsem několikrát upozorňovala, ať si s sebou do školy svoje hračky nenosí. I přesto, že jsem ho na tento problém mnohokrát razantně upozorňovala, žák si svoje hračky do školy nosil dál. Situaci jsem dokonce řešila i s maminkou, když se stalo, že ostatní děti braly tomuto žákovi hračku, protože nechápaly, že patří pouze jemu, a chtěly si s ní hrát, vždy z toho vznikla 'scéna' a akorát problémy, žalování, obviňování a hádky. Z tohoto důvodu jsem o téhle situaci informovala maminku s doporučením a žádostí, aby s sebou do školy žádné hračky nenosil. Jelikož však žák pochází z rodiny, která se nedávno rozrostla o mladšího sourozence, maminka se jednak snažila nezanedbávat starší dítě, druhak to žák vycítil a snažil se toho využít. Žák sice věděl, že na mě vztek a pláč neplatí, ale na maminku tohle platilo. Žák do školy nosil hračky dál, až došlo k této situaci. Žákovi jsem tedy řekla, že panáček vytáhnout nejde, že bude muset přijít pan školník a panáčka vytáhnout. 'Pan školník ale dneska už odešel, takže budeme muset počkat do zítra', řekla jsem žákovi a i to, že jsem mu několikrát říkala, aby si s panáčkem neházel, ale on neposlechl, tudíž teď musí přijmout následky, počkat do zítra, jít za panem školníkem, situaci mu vysvětlit, říct, že dělal, co neměl, takže mu panáček zapadl za tabuli, a poprosit pana školníka, aby mu panáčka vyndal.
Jedná se o sedmiletého chlapce, který vyrůstá v úplné rodině, od cca šestého roku věku má mladší sestru. Podle chování je zřejmé, že dostane, co chce. Dále je patrné, že rodiče volí rozmazlující výchovu, podle rozhovoru s maminkou si dítě pravidelně vynucuje pozornost, nové hračky apod. pláčem a vztekem, snaží se tak získat pozornost, dosáhne tak téměř všeho. Z počátku opakovaně neposlouchá nabádání učitelky, aby si hračku s sebou do školy nenosil. Žákovi bylo diagnostikováno ADHD – je často nepozorný, zbrklý, neudrží dlouho pozornost, je vzteklý, nevydrží déle u jedné činnosti, občas neuposlechne pokynů vyučujícího.
Po tom, co jsem žákovi vysvětlila, že jeho chování nebylo správné, a že mu panáček zapadl za tabuli proto, že mě neposlechl, a že tudíž musí nést následky a situaci vyřešit podle toho, jak mu radím, pokud chce svou hračku zpět, žák situaci pochopil a uklidnil se. Problém přišel, když si pro něj přišla maminka do školy, žák se rozbrečel, což maminku vyděsilo a hned se ptala co se stalo, chtěla situaci řešit – chtěla jít do třídy panáčka vytáhnout. Podle obdobných situací jsem ale věděla, že žák opět jen 'hraje na city', protože ví, že u maminky uspěje. Snažila jsem se proto zachovat klid, situaci jsem mamince vysvětlila, jasně jsem jí řekla, že jsem žáka upozorňovala, že mu panáček zapadne za tabuli, ale on mě neposlechl, proto se z této situace musí ponaučit a problém vyřešit. Žák se tedy po několika minutách uklidnil a odešel s maminkou domů. Další den přišel žák do školy, zašli jsme za panem školníkem, kterého pěkně poprosil, jestli by mu mohl panáčka vyndat, pan školník byl docela ochotný, panáčka vyndal a žák mu poděkoval. Později, až jsem s panem školníkem mluvila, řekl mi, že panáček nezapadl až naspod tabule, takže bych ho asi vytáhla i sama, před žákem ale o tom mluvit nechtěl a já jsem tuto situaci vyhodnotila podobně – 'takticky' jsem tuto skutečnost zamlčela. To, že bych panáčka mohla vytáhnout sama, jsem netušila, ale dodatečně jsem to nechtěla žákovi říkat, jelikož by si nezapamatoval, že 'tohle se nedělá', hračky by si nosil do školy dál, házel by s nimi po třídě a takhle 'dostal lekci'.
Z krátkodobého hlediska si myslím, že moje řešení situace tomuto problému pomohlo, žák uznal, že udělal chybu, a byl si vědom toho, že musí situaci vyřešit a že já mu navíc radím, jak by mohl dosáhnout toho, aby měl svého panáčka zpátky. Toto řešení bylo navíc efektivní i z dlouhodobějšího hlediska, vzhledem k tomu, že žák nejen, že přestal s hračkami po třídě házet, ale také přestal svoje hračky s sebou do školy nosit.