The student came to my class in the second semester. I was teaching second grade at the time. He was brought in by his mother (actually a foster mother), who explained to me that they had only had the pupil for two weeks, that he was lively, talkative, and that I would not have an easy time with him. She let me read his record. The student had a terrible childhood, he was abused and therefore was taken away from his parents. He spent several months in the hospital as a result of the abuse. He had various mental problems, he was urinating... It was sad reading. The student in the classroom required constant attention. He felt that I was only there for him. He talked constantly, which made me and the other students extremely tired. He was very active in class, always commenting on everything and checking in non-stop. He wanted to answer absolutely everything. Which would be perfectly fine if he gave space to other classmates as well. Instead, the moment I called out another student, the student took offense. Integrating the student into the team was not easy. He was in his element at school, but he didn't realize there were other kids in the class. Just as he demanded constant attention from me, he did not show too much interest in other classmates.
The student was a very lively boy. He was still talking. He required constant attention. He never got enough love and attention from his biological parents. He craved recognition.
Verbal disruption of lessons
I realized that I have to be very consistent with the student. The student needed to have clearly set rules that I will consistently enforce from him. Not only rules on how to behave in class, but also during breaks. It was also necessary for his classmates to accept him among themselves. I asked the class to cooperate. I gradually identified the children who talked with him during the breaks. The goal was to make him not feel alone during the breaks. Another goal was for the student to start receiving attention from other children as well. It was important for him to learn to function in a team and to perceive that he is not alone in the classroom. I also tried to give him a sense of importance and need. I therefore entrusted him with various tasks. She participated in class self-government. I wanted him to feel safe and accepted.
Support, Working with the collective
The student gradually began to calm down. He understood that other children also wanted to answer questions in class and he was no longer so offended when I didn't call him out. He began to understand that I could not give my attention only to him. He understood that I liked him, but that I also liked the other children in the class. He also began to experience his first successes at school. I discovered that he is good at mathematics, that he has very good logical thinking. He quickly caught up on the missed material, cooperation with his mother was beneficial. I learned how important it is for children who have experienced trauma in early childhood to start trusting someone again and feel accepted and safe. I also realized that even very problematic children can be helped if there is good cooperation with the family. It was an important experience in my teaching practice.
7 let, 2 třída
Magistr.  Učitelství pro první stupeň
Žák do mé třídy přišel v druhém pololetí. Učila jsem tehdy druhou třídu. Přivedla ho maminka (ve skutečnosti pěstounka), která mi vysvětlila, že mají žáka teprve dva týdny, že je živý, upovídaný, a že to nebudu s ním mít jednoduché. Dala mi přečíst jeho záznam. Žák měl za sebou hrozné dětství, byl týraný a proto byl odebrán rodičům. Na následky týrání strávil několik měsíců v nemocnici. Měl různé psychické problémy, pomočoval se… Bylo to smutné čtení. Žák ve třídě vyžadoval neustálou pozornost. Měl pocit, že jsem tam jenom pro něj. Neustále mluvil, což nesmírně unavovalo mne i ostatní žáky. V hodinách byl velice aktivní, pořád všechno komentoval a nonstop se hlásil. Chtěl odpovídat úplně na všechno. Což by bylo naprosto v pořádku, kdyby dával prostor i ostatním spolužákům. Místo toho v momentě, kdy jsem vyvolala jiného žáka, tak se žák urazil. Začlenit žáka do kolektivu nebylo jednoduché. Ve škole byl ve svém živlu, ale neuvědomoval si, že ve třídě jsou i jiné děti. Tak jak po mě vyžadoval neustálou pozornost, tak o ostatní spolužáky nejevil přílišný zájem.
Žák byl velmi živý kluk. Stále mluvil. Vyžadoval neustálou pozornost. Od jeho biologických rodičů se mu nikdy nedostávalo dostatek lásky a pozornosti. Toužil po uznání.
Uvědomila jsem si, že musím být na žáka velmi důsledná. Žák potřeboval mít jasně nastavená pravidla, které budu od něj důsledně vymáhat. Nejenom pravidla, jak se chovat v hodině, ale i o přestávkách. Také bylo potřeba aby ho spolužáci přijali mezi sebe. Poprosila jsem třídu o spolupráci. Určovala jsem postupně děti, které si s ním o přestávkách povídaly. Cílem bylo aby se o přestávkách necítil sám. Dalším cílem bylo aby žák začal přijímat pozornost i jiných dětí. Důležité bylo aby se naučil fungovat v kolektivu a vnímat, že ve třídě není sám. Snažila jsem se taky, předat mu pocit důležitosti a potřebnosti. Pověřovala jsem ho proto různými úkoly. Zapojila do třídní samosprávy. Chtěla jsem, aby se cítil bezpečně a přijatý.
Žák se postupně začal zklidňovat. Pochopil, že i jiné děti chtějí v hodině odpovídat na otázky a už se tolik neurážel, když jsem ho nevyvolala. Začal chápat, že nemohu svou pozornost věnovat pouze jemu. Pochopil, že ho mám ráda, ale že mám ráda i ostatní děti ve třídě. Také začal prožívat své první úspěchy ve škole. Zjistila jsem, že je šikovný na matematiku, že má velmi dobré logické myšlení. Zmeškanou látku rychle doháněl, spolupráce s maminkou byla přínosná. Poznala jsem, jak důležité je pro děti, která prožila trauma v raném dětství, aby zase začaly někomu důvěřovat a pocítily se přijaté a v bezpečí. Také jsem si uvědomila, že i velmi problémovým dětem se dá pomoci, pokud je dobrá spolupráce s rodinou. Byla to důležitá zkušenost v mé pedagogické praxi.