met the student when he was in the second year of high school. That was when he moved with his family from Slovakia and started attending our grammar school. He got along very well with his classmates, especially with his group of boys. His problem behavior was very variable and erratic. One day he was very cooperative in class, signed up and was active, and other days he was incredibly rude, wanted nothing to do with anything, slept on the bench, had no tools, was disruptive.
In the third year, when the problems started to worsen, the pupil was already of legal age. It was much more difficult to get along with him. He was aware of the things he could and could not do. He started coming to school late, was rude to some of his colleagues, and even carried a pillow to sleep on the desk in class. The teachers saw him only as a troublemaker and a 'goofball' who constantly disturbed others, did not respect any of the teaching staff. The parents were contacted, they also tried to somehow solve this problem with their son, but as I already mentioned, the son was already of legal age and had his own head. From time to time, the student tried and was productive and polite during class, but this behavior always alternated with contempt and distaste for school. The worst stage of his study progress began when I let him fail the Czech language. In retrospect, I think that I didn't have to be so strict with him when Czech was not his mother tongue. His grades matched what I did. Moreover, his hatred and unwillingness to cooperate did not allow me to behave differently. Unfortunately, after I informed him that if he doesn't start trying, he will be forced to repeat the grade. His reaction surprised me and my colleagues. Instead of trying to improve his academic average, he decided to drop almost all subjects.
Not attending to teaching/Inattention to teaching, Attendance problems, Verbal aggression, Verbal disruption of lessons
In cases where the student was disruptive, I tried to progress step by step. First a warning and a request to calm down or to pay attention. When this approach was ineffective, I tried threats: 'if you don't start doing something, I'll test you', 'you might want to be careful, if you don't enjoy it, you don't have to be here at all!'. This approach was not effective at all. When I told him that he didn't have to be in class, he pulled himself together and walked away. Which I then discussed with the class teacher so that we could reach at least some conclusions. In the final, I was glad when he didn't disturb me and just laid down on the bench and slept. I could focus on my class in peace. Of course, this behavior had an adverse effect on the performance of the class. My colleagues and I decided to ignore this student and focus on the others. The welfare of the whole class was the priority for us.
Consequences, Disrespectful communication, Interview, Warning
This situation was resolved with the parents, the class teacher. No one was in any way charmed by the fact that the pupil had to repeat the year for such drastic reasons. But when he repeated the year, he was in a different team and his lack of interest increased. He was no longer disruptive at all, but his disgust with school could not be overlooked. He distanced himself from everything and everyone, he was more focused on himself, but he tried to improve his academic average, even if it was against all his senses. When his best friends left to study at universities, he went to another school in another city. A year after he left, we learned from his parents that he had taken his own life. It was a huge tragedy that affected the entire teaching staff. We couldn't believe it. We still ask ourselves if we made a lot of mistakes, if we should have noticed something before he moved out.
18 let, 3. ročník gymnázia
basketbal, zvířata
Arogance,Pasivita
Magisterské studium (1.-2- stupeň základní školy + střední školy a gymnázia)
Se žákem jsem se setkala, když byl v druhém ročníku na gymnáziu. To bylo tehdy, kdy se přestěhoval s rodinou ze Slovenska a začal navštěvovat naše gymnázium. Se spolužáky vyházel velice dobře, především se svojí partou kluků. Jeho problémové chování bylo velice proměnlivé a nevyzpytatelné. Jeden den skvěle spolupracoval v hodině, hlásil se a byl aktivní a jiné dny byl neskutečně drzý, nechtěl mít s ničím nic společného, spal na lavici, neměl žádné pomůcky, vyrušoval.
Ve třetím ročníku, kdy se začaly problémy zhoršovat, byl žák už plnoletý. Bylo mnohem složitější s ním vycházet. Byl si vědom věcí, které může a nemůže dělat. Do školy začal chodit pozdě, byl drzý na některé kolegy, nosil si dokonce i polštář, aby mohl spát na lavici v hodinách. Učitelé jej měli pouze za potížistu a 'grázla', který neustále vyrušoval ostatní, nevážil si žádného z pedagogického sboru. Rodiče byli kontaktování, také se snažili tento problém se svým synem nějakým způsobem řešit, ale jak už jsem se zmínila, syn byl už plnoletý a měl svoji vlastní hlavu. Čas od času se žák snažil a byl produktivní a slušný během vyučování, ale toto chování se vždy prostřídalo s opovržením a nechutí ke škole. Nejhorší stádium jeho studijního postupu začalo, když jsem jej nechala propadnout z českého jazyka. Zpětně si myslím, že jsem nemusela být na něj tak přísná, když jeho mateřským jazykem čeština nebyla. Jeho známky odpovídali tomu, co jsem učinila. Navíc jeho nenávist a neochota spolupracovat mi neumožnili zachovat se jinak. Bohužel po tom, co jsem jej obeznámila s tím, že jestli se nezačne snažit, bude nucen opakovat ročník. Jeho reakce překvapila mě i mé kolegy. Místo toho, aby se snažil zlepšit svůj studijní průměr, rozhodl se vzdát téměř všechny předměty.
V případech, kdy žák vyrušoval jsem se snažila postupovat po stupních. Nejdříve upozornění a prosba, aby se zklidnil, nebo aby dával pozor. Když tento přístup byl neefektivní, zkusila jsem výhružky: 'jestli nezačneš něco dělat, vyzkouším si tě', 'mohl bys dávat pozor, jestli tě to nebaví, nemusíš tady vůbec být!'. Tento přístup nebyl vůbec efektivní. Když jsem mu řekla, že ve výuce nemusí být, sebral se a šel pryč. Což jsem poté řešila s třídním učitelem, abychom se aspoň nějakých závěrů dobrali. Ve finále jsem byla ráda, když nevyrušoval a pouze si ustlal na lavici a spal. Mohla jsem se v klidu věnovat své třídě. Samozřejmě toto chování mělo neblahý vliv na vystupování třídy. Rozhodli jsme se s kolegy tohoto žáka ignorovat a věnovat se ostatní. Bylo pro nás přednější blaho celé třídy.
Tato situace se řešila s rodiči, třídním učitelem. Nikdo nebyl nijak okouzlen skutečností, že žák musel opakovat ročník z takových drastických důvodů. Když ale opakoval ročník, byl v jiném kolektivu a jeho nezájem stupňoval. Už vůbec nevyrušoval, ale jeho znechucení školou nebylo možné přehlédnout. Distancoval se od všeho a všech, byl více zaměřen sám na sebe, snažil se ale zlepšit si svůj studijní průměr, i když to bylo proti všem jeho smyslům. Když jeho nejlepší přátelé odešli studovat na vysoké školy, odešel na jinou školu do jiného města. Rok po jeho odchodu jsme se od jeho rodičů dověděli, že si vzal život. Byla to obrovská tragédie, která postihla celý učitelský sbor. Nemohli jsme tomu uvěřit. Stále si klademe otázky, jestli jsme neudělali mnoho chyb my, jestli jsme neměli něco vypozorovat dříve, než se odstěhoval.