The parents have a problem with the student every morning right after waking up, because she doesn't want to go to school. I myself witnessed the situation when the parents pull her out of the car... I worked with the student for six months, four hours a day, and it was probably the most demanding period for me in my role as a teacher's assistant. But the most powerful experience with her was the very first hour. As soon as I stepped into the classroom, she gave me a murderous look. Right at the beginning of the lesson, when I sat next to the student, she pushed me away. The teacher told the children to open their notebooks, but the pupil did not respond. I told her to open it, but she spat at me and ran out of the classroom into the hallway, slammed the door and was gone. I was shocked, but I followed her right away and tried to get her back to class. I don't remember exactly what I told her, but it was probably something to the effect that it was important to her. As I approached her, she started to run, as the distance was sufficient for her, she turned to face the wall, tied her hands and sulked.
The pupil has been diagnosed with developmental behavioral disorders (ADHD), has developmental disorders in school skills (dysgraphia, dyscalculia, dyslexia) and has a problem with auditory differentiation.
Emotional outbursts, Violation of classroom/school rules
I tried to let the pupil calm down. I was only keeping an eye on her to keep her under control. We spent the whole first hour together in the hallway, I couldn't convince her. But after the bell rang for recess, she immediately picked herself up and returned to class. She knew that she didn't have to do anything during the break. For the next hour, she again went to the corner facing the wall, this time luckily only in the classroom. I tried to motivate the pupil with something, I found out that she likes to paint or play on the computer. In order to push her to some activity, I promised her that she would be able to draw a picture for the completed exercise. Sometimes it helped, other times she said “No, leave me alone!
Support, Interview
The only long-term result is that the student does not run away from the classroom, otherwise her behavior has not changed. Today she has a different lady assistant. But it doesn't matter if there is a man or a woman with her, the situation is still the same. Problems with the pupil were and are the order of the day. No one knew how to deal with her before or after me. It's hard to say how it will go on, but it was quite a massacre.
8 let, 3. třída
malování  princezny – v pracovních listech, na písemkách, všude…), počítačové hry, youtubeři
Lhaní,Podvody,Agrese,Neúcta k autoritám
Vyšší odborné, bez aprobace
S žačkou mají rodiče problém každé ráno hned po probuzení, protože se jí nechce do školy. Sama jsem byla svědkem situace, kdy ji rodiče tahají z auta... Já jsem u žačky pracovala půl roku čtyři hodiny denně a bylo to pro mě asi nejnáročnější období v roli asistentky pedagoga. Nejsilnější zážitek s ní byla ale úplně první hodina. Už když jsem vkročila do třídy, tak na mě hodila vražedný pohled. Ihned na začátku hodiny, kdy jsem si k žačce sedla, tak mě odstrkovala pryč. Paní učitelka řekla dětem, ať si otevřou sešit, žačka ale nereagovala. Řekla jsem jí, ať si ho otevře, ona ale na mě plivla a utekla ze třídy na chodbu, práskla dveřmi a byla pryč. Byla jsem v šoku, ale šla jsem hned za ní a snažila jsem se ji dostat zpátky do třídy. Nepamatuji přesně, co už jsem ji říkala, ale nejspíš to bylo něco v tom smyslu, že je to pro ni důležité. Jak jsem se k ní přiblížila, tak začala utíkat, jak byla vzdálenost pro ni dostatečná, otočila se čelem ke zdi, svázala ruce a trucovala.
Žačka má diagnostikovány vývojové poruchy chování (ADHD), má rozvíjející poruchy školních dovedností (dysgrafie, dyskalkulie, dyslexie) a má problém se sluchovou diferenciací.
Snažila jsem se žačku nechat uklidnit. Pouze jsem na ni dohlížela, aby byla pod dohledem. Strávili jsme spolu celou první hodinu na chodbě, nedokázala jsem ji přesvědčit. Po zvonění na přestávku se ale hned sebrala a vrátila se do třídy. Věděla totiž, že přes přestávku nemusí nic dělat. Další hodinu se odebrala opět do rohu čelem ke zdi, tentokrát naštěstí jen ve třídě. Snažila jsem se žačku něčím motivovat, zjistila jsem, že ráda maluje nebo hraje na počítači. Abych ji k nějaké činnosti dotlačila, tak jsem jí slíbila, že za vypracované cvičení si bude moci nakreslit obrázek. Někdy to pomohlo, jindy řekla „Ne, nech mě na pokoji!
Jediným výsledkem z dlouhodobého hlediska je ten, že žačka neutíká ze třídy, jinak se její chování nezměnilo. Dnes je u ní už jiná paní asistentka. Ale je úplně jedno, jestli je u ní chlap nebo žena, situace je pořád stejná. Problémy s žačkou byly a jsou na denním pořádku. Nevěděl si s ní nikdo rady přede mnou a ani po mně. Těžko říct, jak to bude probíhat dál, ale byl to celkem masakr.