The student started school already with a diagnosis from the counseling center. It was a bigger speech therapy defect, with the fact that he was immediately given a teacher's assistant from the first grade. He had behavioral problems in the sense that he couldn't process emotions. Any little impulse was enough. Sometimes even I, as an adult, did not notice that impulse, but for him one arose and caused him to fall into completely hysterical crying and to be very angry. He raged and cried for maybe 15-20 minutes before he calmed down. Since we were in the first grade, it basically meant that the whole class was wasted because the kids were looking at him a lot. So it was really challenging from the beginning. So he never went aggressive, but he banged, for example, with a textbook. I mean he wasn't aggressive towards others or towards me as a teacher or assistant for example.
The student had a deferment at the beginning of his schooling. He has never had a problem with the subject and he can handle everything I give him to work on. Although he has no problem communicating with his classmates, he is definitely among the socially weaker.
Diagnosis, Emotional outbursts
Of course, we first discussed it with my mother, who was very nice about it. She said it was caused by all the new things happening around him. After starting school, he got to know a lot of new things and people. The whole situation was simply difficult for him. Well, we agreed with the assistant that it was important to keep calm and if we knew and were aware of the impulse, we tried to prevent it with various little things. Like when, who, where he goes and who goes around him, and we tried to set it up so that it didn't go against the other students, so as not to harm them either. So we made such an order and determined the rules so that he was exposed to the least possible pressure from the environment, but not at the expense of others. If an emotional attack did occur, it lasted for a really long time, but now these attacks tend to be shorter. By gradually breaking down the impulses and by solving everything calmly, we slowed down the pace, we finished the activity so that it was calm, but in the end we solved it. We also taught him that when something like this happens, he should take a breath, count to ten, and then we tried to find out what caused his emotional outburst.
Agreement, Support, Interview, Cooperation with experts
It took about half a year, but with systematic work, we managed to achieve that the emotional outbursts completely disappeared here, using a calm approach without pressure. Gradually, he started talking about it himself, by the end of the year he was able to say why it happened, what would help him to prevent it from happening again. Children who were previously afraid and did not understand his behavior and therefore did not want to be friends with him, now also approach him differently. Now he has no problem making other contacts and finding good friends.
8 let, 1. ročník
vesmír, matematika a logické myšlení
Emoční labilita
Mgr, speciální pedagogika, učitelství 1. stupně
Žák nastoupil do školy už s diagnózou z poradenského centra. Byla to větší logopedická vada s tím, že dostal rovnou i asistenta pedagoga od první třídy. Byly u něj problémy v chování v tom smyslu, že nezvládal zpracovávat emoce. Stačil jakýkoliv malý impulz. Někdy i já jako dospělý jsem ten impulz nezaznamenala, ale pro něho nějaký vznikl a způsobil u něj to, že propadal v úplně hysterický pláč a byl hodně nazlobený. Zuřil a plakal třeba 15-20 minut, než se uklidnil. Protože jsme byli v první třídě, tak to v podstatě znamenalo, že celá hodina je ztracená, protože děti na něho hodně koukaly. Ze začátku to tedy bylo opravdu náročné. Nikdy teda nešel do agresivity, ale bouchal třeba s učebnicí. Myslím tím, že nebyl agresivní vůči ostatním nebo vůči třeba mně jako učiteli nebo asistentovi.
Žák měl na začátku školní docházky odklad. Neměl nikdy problém s učivem a zvládá vše, co mu zadám k práci. I když nemá problém v komunikaci se spolužáky, patří rozhodně mezi sociálně slabší.
Samozřejmě jsme to nejdříve konzultovaly s maminkou, která se k tomu stavěla velice hezky. Říkala, že je to zapříčiněno tím vším novým, co se okolo něho odehrává. S nástupem do školy totiž poznával spoustu nových věcí a lidí. Prostě celá ta situace pro něho byla náročná. No a tak jsme se domluvily i s asistentkou, že důležité je zachovat klid a v případě, že jsme věděly a znaly ten impulz, tak jsme se tomu snažily předcházet různými maličkostmi. Třeba kdy, kdo, kam jde a kdo jde kolem něho a snažily jsme se to nastavit tak, aby to nešlo proti těm ostatním žákům, abychom neuškodily ani jim. Udělaly jsme tedy takový řád a určily si pravidla tak, aby byl co nejméně vystavován tlaku z okolí, avšak ne na úkor ostatních. Pokud přeci jen k záchvatu emocí došlo, trval opravdu dlouho, ale nyní už bývají tyto záchvaty kratší. Postupným odbouráváním impulzů a tím, že jsme všechno řešily v klidu, zvolnily jsme tempo, činnost jsme dojely do konce, aby to bylo v klidu, jsme to ale nakonec vyřešily. Taky jsme ho naučily to, že když se něco takového děje, že se má nadechnout, napočítat do deseti a snažily jsme se potom i zjistit, co to zapříčinilo ten jeho emotivní výbuch.
Trvalo to třeba půl roku, ale systematickou prací se nám podařilo tady tím klidným přístupem bez tlaku dosáhnout toho, že ty emotivní výbuchy úplně vymizely. Postupně o tom i začal sám mluvit, dokázal ke konci roku říct, proč to vzniklo, co by mu pomohlo, aby to příště nevzniklo. Děti, které se dříve bály a nechápaly jeho chování, a proto se s ním nechtěly kamarádit, už k němu také přistupují jinak. Nyní nemá žádný problém navázat další kontakty a najít si dobré kamarády.