was a class teacher in the ninth year of elementary school. In the last week before the holidays, I came to my students' classroom and found that the door to the classroom was badly damaged. The door was bent and had a hole in it. When I first asked who did it, the whole class was silent. But when I said that the whole class would have to pay for a new door, the real culprit confessed so as not to harm his classmates. Several classmates offered to agree with him on the new door, but in accordance with the school rules, I decided that the culprit must pay the full amount for the new door.
The boy is an only child in a family with a strict father. He is hyperactive and constantly demands attention from his surroundings. This is often obtained through destructive or disruptive behavior. Similar behavior began to manifest already in the eighth grade, when he started school after moving to the city with his family. According to his parents, he had never been in trouble before. He was used to being the center of attention at home, but with his father's new, more demanding job, he was beginning to feel neglected. When he started school in a new environment, the boy began to behave restlessly and tried to draw attention to himself, because he joined the class group too late and the other students had a hard time accepting him among them. After a while, he became close to most of the boys, who supported his unruliness with laughter and occasional applause. Over time, his behavior escalated, but there were never any serious problems that would be the reason for a greater punishment for the student.
Diagnosis, Physical aggression, Violation of classroom/school rules
As soon as the boy admitted to breaking the door, I decided that he had to pay the full amount for a new one. The boy agreed to this decision without any objections. After that, I called the boy's father, who arrived at the school within half an hour of our conversation. The father reprimanded his son and gave him an educational pillow. He then inspected the broken door, measured its dimensions, and left to immediately buy a new one. When he returned with the new door, the old door was in even worse shape than when he left - the boy apparently decided that if it was going to be replaced, he'd at least destroy it properly. This time the father did not get angry and just announced that the son would get this broken door to his room. The son helped him in an exemplary manner with the replacement of the door and apologized to me and my father several times. After the whole incident, the boy behaved exemplary and with humility. Although his father told me that I could easily give him a 2 for behavior, I only solved it with a reprimand from the class teacher, because there had never been any major problems with him before.
(Disciplinary) Punishments, Consequences
It's safe to say that the boy calmed down in class for the rest of the week. But since it was only for the rest of his time at our school, I can't say for sure that his problem behavior didn't show up again at the high school he started after the holidays. But I am sure that he has learned from his act and hopefully such a case will not happen again.
kolektivní sporty, počítače
Lhaní,Rušení výuky,Ničení majetku
Byla jsem třídní učitelkou v devátém ročníku základní školy. V posledním týdnu před prázdninami jsem přišla do třídy svých žáků a zjistila jsem, že dveře do třídy jsou značně poničené. Dveře byly prohnuté a byla v nich díra. Když jsem se poprvé zeptala, kdo to udělal, celá třída mlčela. Když jsem ale řekla, že celá třída bude muset zaplatit nové dveře, skutečný viník se přiznal, aby své spolužáky nepoškodil. Několik spolužáků mu nabídlo, že se s ním na nové dveře složí, ale já jsem v souladu se školním řádem rozhodla, že viník musí zaplatit celou částku za nové dveře.
Chlapec je jedináčkem v rodině s přísným otcem. Je hyperaktivní a neustále vyžaduje pozornost svého okolí. Tu si často získává destruktivním nebo vyrušujícím chováním. Podobné chování se začalo projevovat již v osmém ročníku, kdy na školu nastoupil po tom, co se s rodinou přistěhoval do města. Podle jeho rodičů s ním nikdy předtím nebyly žádné potíže. Doma byl zvyklý, že je středem pozornosti, ale s novou náročnější prací jeho otce se začínal cítit zanedbávaný. S nástupem na školu v novém prostředí se chlapec začal chovat rozjíveně a snažil se na sebe upoutávat pozornost, jelikož se do třídního kolektivu zařadil příliš pozdě a ostatní žáci ho mezi sebe přijímali velmi těžko. Po nějaké době se sblížil s většinou chlapců, kteří jeho neukázněnost podporovali smíchem a občas i potleskem. Postupem času se jeho chování stupňovalo, ale nikdy nedošlo k vážným problémům, které by byly důvodem k většímu postihu žáka.
Jakmile se chlapec k rozbití dveří přiznal, rozhodla jsem, že musí zaplatit celou částku za nové. Chlapec s tímto rozhodnutím bez jakýchkoliv námitek souhlasil. Poté jsem zavolala chlapcově otci, který se do školy dostavil do půl hodiny od našeho rozhovoru. Otec svého syna pokáral a dal mu výchovný pohlavek. Poté si prohlédl rozbité dveře, změřil jejich rozměry a odjel, aby okamžitě koupil nové. Když se znovu vrátil s novými dveřmi, staré dveře byly v tu chvíli ještě v horším stavu, než když odcházel – chlapec se prý rozhodl, že když už se mají vyměnit, tak je aspoň zničí pořádně. Tentokrát se otec nerozčiloval a jen oznámil, že syn dostane tyto rozbité dveře do svého pokoje. S výměnou dveří mu syn vzorně pomáhal a několikrát se omluvil mně i otci. Po celém incidentu se chlapec choval vzorně a s pokorou. Ačkoliv mi jeho otec řekl, že mu klidně můžu napsat dvojku z chování, vyřešila jsem to jen důtkou třídního učitele, protože s ním nikdy dřív nebyly žádné větší problémy.
Dá se říct, že se chlapec po zbytek týdne ve výuce uklidnil. Ale vzhledem k tomu, že šlo jen o zbytek jeho docházky na naši školu, nemůžu s jistotou říct, že se jeho problémové chování opět neprojevilo na střední škole, kam po prázdninách nastoupil. Jsem si ale jistá, že se ze svého činu poučil a snad se takový případ nebude opakovat.