The woman, widow of a petty official named Kalinin was petitioning for something impossible and absurd, but nevertheless Oblonsky, with his usual politeness, asked her to sit down and heard her attentively to the end, gave her full instructions how and to whom to apply and even wrote briskly and fluently in his large, graceful and legible hand a little note to a personage who might be of use to her.
Az asszony, Kalanin törzskari kapitány felesége, valami lehetetlenséget és badarságot kért; de Arkágyevics Sztepán, szokásához híven, leültette, figyelmesen, minden félbeszakítás nélkül végighallgatta és részletes tanácsokkal látta el őt arra nézve, hogyan és kihez forduljon, sőt öregbetűs, szerteszét hányt, de azért szép és olvasható írásával készségesen megfogalmazott neki egy levelet is ahhoz, a ki a kérdéses ügyben a segítségére lehet.