"Pell," he used to say to me many a time, "how the blazes you can stand the head-work you do, is a mystery to me."--"Well," I used to answer, "I hardly know how I do it, upon my life."--"Pell," he'd add, sighing, and looking at me with a little envy--friendly envy, you know, gentlemen, mere friendly envy; I never minded it--"Pell, you're a wonder; a wonder."
„Lelkemre mondom - feleltem én -, magam sem tudom.” „Pell - tette hozzá aztán sóhajtva, s némi irigységgel nézett rám... tudják, uraim, olyan baráti irigységgel, csakis baráti irigységgel... én sohase róttam fel neki... hiszen nem volt ebben semmi rosszakarat... - Pell - tette hozzá -, maga csuda ember, maga valóságos két lábon járó csoda”...