Emma prayed, or rather strove to pray, hoping that some sudden resolution might descend to her from heaven; and to draw down divine aid she filled full her eyes with the splendours of the tabernacle. She breathed in the perfumes of the full-blown flowers in the large vases, and listened to the stillness of the church, that only heightened the tumult of her heart.
Emma buzgón fohászkodott, vagy inkább erőködött, hogy buzgón fohászkodhassék, abban a reményben, hogy az ég talán felvilágosítja s útbaigazítja: mittevő legyen; és hogy lekönyörögje az égi segedelmet, el akarta forditani tekintetét mindentől, a mi földi, s rá irányította szemét a szentségtartó fényességére; mély lélekzetet vett, hogy jobban magába szívhassa a nagy vázákban fehérlő esti violák kinyilt virágainak illatát; és rajta volt, hogy ne halljon egyebet, csak a templom csendjét - a mi még inkább növelte szivének háborgását.