"They're my husband's buttons!" says the widder beginnin' to faint, "What!" screams the little old gen'l'm'n, turnin' wery pale. "I see it all," says the widder; "in a fit of temporary insanity he rashly converted hisself into sassages!"
Valamelyik szombat este aztán beállít a boltba egy sovány kis öregúr, szörnyen felindulva: „Maga itt a hentesné?” - kérdi. - „Igenis, én vagyok” - feleli az asszony. - „Hát akkor csak annyit mondok, tisztelt asszonyság, hogy se nekem, se a családomnak egy csöpp kedvünk sincs, hogy egy haszontalanság miatt meg­fulladjunk: sőt, mi több - mondja az öregúr -, engedje megjegyeznem, hogy mivel maguk úgysem töltik a kolbászt a legfinomabb minőségű hússal, hát azt hiszem, ez a hús sem kerülne sokkal többe, mint a gombok”... - „Gombok!” - csodálkozik az asszony. - „Igenis, gombok, tisztelt asszonyság” - feleli a sovány kis öregúr, s azzal kibont egy papirost és lerak elébe húsz vagy harminc félgombot. - „Éppen kolbászba való fűszer a nadrággomb”... - „Hisz ezek az én uram gombjai!” - kiáltja az özvegy, akit az ájulás környékezett. - „Micsoda! - kiált fel a sovány kis öregúr, elsápadva. - Most már tisztán látom, hogy őrültségi rohamában elvesztette a fejét és kolbásszá apríttatta föl magát.”