Mr. Bob Sawyer, who was habited in a coarse, blue coat, which, without being either a greatcoat or a surtout, partook of the nature and qualities of both, had about him that sort of slovenly smartness, and swaggering gait, which is peculiar to young gentlemen who smoke in the streets by day, shout and scream in the same by night, call waiters by their Christian names, and do various other acts and deeds of an equally facetious description.
Bob Sawyer úr durva szövésű, kék kabátot viselt, amely nem volt sem felöltő, sem télikabát, hanem mind a kettőnek az anyagából és a szabásából kölcsönvett valamit, a gazdájában pedig sok volt abból a kedves léhaságból és hányavetiségből, amely vérében van azoknak a fiataluraknak, akik nappal szivarozva járnak az utcán, éjjel lármáznak és ricsajt csapnak ugyanott, keresztnevén szólítják a pincért, és száz más hasonló tréfát és szellemes mulatságot engednek meg maguknak.