Isabella yielded to the gentle influence of Frances without resistance; and, having gained the room where the latter conducted her, wept in silence on the shoulder of the observant and soothing girl, until Frances thought her tears exceeded the emotion natural to the occasion.
Isabella minden ellenállás nélkül követte Frances gyöngéd vezetését, s miután beértek a szobába, addig sírt a figyelmes, csitító leány vállán, míg Frances úgy nem érezte, hogy könnyeit már nem igazolja egyébként természetes felindultsága.