As soon as they were alone, Monsieur Lheureux in sufficiently clear terms began to congratulate Emma on the inheritance, then to talk of indifferent matters, of the espaliers, of the harvest, and of his own health, which was always so-so, always having ups and downs.
Nem akarta, hogy anyja megtudja a váltó-históriát; félt, hogy aggódni fog, s hogy nyugtalanságát az ő felvilágositásai aligha fogják eloszlatni. Lheureux ur, mihelyt a beszélgetésnek már nem volt idegen hallgatója, s szabadon nyilatkozhatott, azzal kezdte, hogy igen érthető szavakkal, szinte leplezetlenül, szerencsét kivánt Emmának az örökséghez.