Levin maintained that the mistake of Wagner and of all his followers lay in trying to make music enter the domain of another art, and that poetry commits the same error when it depicts the features of a face, which should be done by painting, and, as an example of this kind of error, he mentioned a sculptor who tried to chisel the shadows of poetic images arising round the pedestal of his statue of a poet. 'The sculptor's shadows so little resembled shadows that they even clung to a ladder,' said Levin.
Levin azt vitatta, hogy Wagnernek és összes követőinek az a legfőbb hibája, hogy náluk a zene egy idegen művészet terűletére kalandozik át, hogy ugyanebbe a hibába esik a költészet is, mikor egy arcznak a vonásait leírja, a mi a festészetnek volna a hivatása és az ilyen tévedés példájáúl fölhozott egy szobrászt, a ki egy emelvényen álló költő köré márványból faragta ki poetikus alakoknak az árnyait. - A szobrásznál ezek az árnyak oly kevéssé árnyak, hogy még meg is kapaszkodnak a lépcső karfájában, - mondotta Levin.