When from afar he saw her languid walk, and her figure without stays turning softly on her hips; when opposite one another he looked at her at his ease, while she took tired poses in her armchair, then his happiness knew no bounds; he got up, embraced her, passed his hands over her face, called her little mamma, wanted to make her dance, and half-laughing, half-crying, uttered all kinds of caressing pleasantries that came into his head.
Mikor messziről látta nehézkes járását és fűzőtlen csipőjének lágy mozdulását, vagy mikor négyszemközt kedvére nézegette s szeme megakadt a karosszékében hátradülő asszony fáradt testtartásán, akkor nem birt a boldogságával: fölkelt, oda ment hozzá, ölelgette, csókolta, hosszasan simogatta az arczát, kis mamának nevezgette, körül akarta tánczolni vele a szobát s félig nevetve, félig sírva mindenféle gyöngéd ostobaságot mondott neki, a mi éppen eszébe jutott.