The slave appointed to it, called atriensis, sent a nomenclator to announce the guests; and Petronius, who, imagining that eternal sadness reigned in this severe house, had never been in it, looked around with astonishment, and as it were with a feeling of disappointment, for the atrium produced rather an impression of cheerfulness.
Az atriumra felügyelő rabszolga, az úgynevezett atriensis, elküldte a nomenclatort, hogy jelentse be a vendégeket, ugyanakkor pedig a szolganép széket tolt eléjük és zsámolyokat a lábuk alá. Petronius mindig úgy képzelte, hogy ebben a házban örökös szomorúság uralkodik, s ezért sosem járt ide, most hát bizonyos álmélkodással nézett körül, s némi csalódást is érzett, mert az atrium hangulata inkább vidám volt.