Colonel Wellmere was in the uniform of an officer of the household troops of his prince, and Isabella Singleton sat in the parlor, clad in the habiliments of joy, but with a countenance that belied her appearance; while her brother by her side looked, with a cheek of flitting color, and an eye of intense interest, like anything but an invalid.
Wellmere ezredesen a fejedelmének háziezredébe tartozó tisztek egyenruhája feszült, Isabella Singleton pedig az öröm vidám színeit viselte, bár arca ellentmondott a ruhájának; mellette a fivére ült, éppoly sápadt arccal és roppant érdeklődő szemmel, mintha már meg is feledkezett volna a sebesüléséről.