This smile appeared to d’Artagnan to be of bad augury. Only, as our Gascon was not easily intimidated--or rather, thanks to a great pride natural to the men of his country, he did not allow one easily to see what was passing in his mind when that which was passing at all resembled fear--he placed himself haughtily in front of Messieurs the Guards, and waited with his hand on his hip, in an attitude by no means deficient in majesty.
D'Artagnan rossz előjelet látott ebben a mosolyban, de gascogne-i létére nem egykönnyen lehetett megfélemlíteni, azaz mivel az alma nem esik messze a fájától, benne is elevenen élt atyái gascogne-i gőgje, és senkinek sem kötötte orrára, mi zajlik le bensejében, főleg, ha olyasmi zajlott, amit félsznek lehetett volna nevezni; így aztán legényesen megvetette lábát a gárdista urak előtt, és csípőre tett kézzel, nem minden méltóság híján várakozott.