Frances Wharton had thought that fate had done its worst, in endangering the life of her brother, and destroying the reason of her sister; but the relief conveyed by the dying declaration of Isabella taught her that another sorrow had aided in loading her heart with grief.
Frances Wharton eddig úgy hitte, hogy bánatának minden oka a sors volt, amely életveszélybe sodorta bátyját és megfosztotta nővérét a józan eszétől; mivel azonban valami nagy megkönnyebbülést érzett a haldokló Isabella szavainak hallatára, be kellett látnia, hogy egy másik fájdalom is nyomta a szívét.