Why these three young ladies had to speak French and English on alternate days; why at a given time they played, each in her turn, on the piano (the sound of which reached their brother's room where the students were at work); why those masters of French literature, music, drawing, and dancing came to the house; why at certain hours the three young ladies accompanied by Mademoiselle Linon were driven in a calèche to the Tverskoy Boulevard, wearing satin cloaks (Dolly a long one; Nataly a somewhat shorter one; and Kitty so short a cloak that her shapely little legs in their tight red stockings were quite exposed); why they had to walk up and down the Tverskoy Boulevard accompanied by a footman with a gilt cockade in his hat, – all this and much more that happened in this mystic world he did not understand; but he knew that everything done there was beautiful and he was in love with the very mystery of it all.
Hogy miért kellett ennek a három kisasszonynak naphosszat francziáúl és angolúl beszélni; hogy mért kellett nekik a nap bizonyos óráiban fölváltva a zongorát verni, a melynek hangjai fölhallatszottak a fivérükhöz, a hol a diákok tanultak; hogy mért jártak a házba a franczia irodalom, a zene, a rajz és a táncz tanárai; hogy bizonyos órákban mért kocsikázott ki m-lle Linonnal mind a három kisasszony a Tverszkij-boulevardra, még pedig selyembundácskában - Dolli hosszúban, Natali félhosszúban, Kiti egészen rövidben, a mely alól feszes, piros harisnyába bújtatott formás lábacskái egészen kilátszottak; hogy mért kellett nekik aranykokárdás kalapot viselő inassal a nyomukban sétálni a Tverszkij-boulevardon, - mindezt és még sok egyebet, a mi az ő titokzatos világukban történt, nem értette, de tudta, hogy mindaz, a mi ott történt, a lehető legjobb volt, s éppen az eseményeknek ebbe a titokzatosságába szeretett volt bele.