The next morning at daybreak Emma ran to Lheureux to beg him to make out another account for not more than a thousand francs, for to show the one for four thousand it would be necessary to say that she had paid two-thirds, and confess, consequently, the sale of the estate—a negotiation admirably carried out by the shopkeeper, and which, in fact, was only actually known later on.
Arra kérte, hogy állítson ki neki más számlát, a mely ne haladja meg az ezer frankot; a négyezer frankos számlával nem állhatott elő, mert akkor meg kellett volna vallania, hogy a négyezer frank nagy részét már kifizette, következésképpen azt is, hogy eladta az ingatlant. Mert az adás-vétel dolgát Lheureux olyan ügyesen intézte el, hogy senki se tudott róla, és az, hogy ez az ügylet megtörtént, csak később derült ki.