The act had just finished when he came in, so before going to his brother's box he went up to the front row and paused beside Serpukhovskoy, who was standing with his knee bent, tapping the wall of the orchestra with his heel. He had noticed Vronsky afar off and welcomed him with a smile.
A fölvonásnak éppen vége volt, mikor belépett, s azért a nélkül, hogy a bátyja páholyába belépett volna, lement egészen az első sorig s a korlát mellett megállt Szerpuhovszkijnál, a ki az egyik térdét lehajtva és sarkával a korláton kopogtatva, már messziről meglátta és mosolyával hívogatta őt.