Don Quixote took windmills for giants, and sheep for armies; d’Artagnan took every smile for an insult, and every look as a provocation--whence it resulted that from Tarbes to Meung his fist was constantly doubled, or his hand on the hilt of his sword; and yet the fist did not descend upon any jaw, nor did the sword issue from its scabbard.
Így aztán, mialatt Tarbes-tól Meung-ig ért, egyre-másra ökölbe szorította a kezét, és napjában tízszer is kardjához kapott; ökle mégsem ütközött össze az állkapocsokkal, és kardja sem került elő hüvelyéből.