Levin involuntarily meditated upon what was taking place within his brother at that moment, but, in spite of all the efforts of his mind to follow, he saw by the expression of that calm stern face and the play of the muscle above one eyebrow that something was becoming clear to the dying man which for Levin remained as dark as ever:
Levin önkéntelenül is együtt gondolkodott vele, még pedig azon, vajon mi mehet most végbe benne, de gondolatainak minden megerőltetése mellett is, hogy vele lépést tartson, ennek a nyugodt, komoly arcznak a kifejezésén, s a szemöldökei fölött lévő izmok játékán látta, hogy a haldokló előtt világossá lesz az, a mi ő előtte épp oly sötét marad, mint volt addig.