He stood there, in the middle of the amphitheatre, naked, more like a stone colossus than a man, with a collected expression, and at the same time the sad look of a barbarian; and while surveying the empty arena, he gazed wonderingly with his blue childlike eyes, now at the spectators, now at Cæsar, now at the grating of the cunicula, whence, as he thought, his executioners would come.
Ursus pedig ott állt az amphitheatrum közepén mezítelenül, inkább egy kőkolosszushoz hasonlított, mint emberhez, barna arca elmélyült, de egyúttal szomorú is volt, s az üres aréna láttára gyermeki kék szemét álmélkodva emelte hol a nézőkre, hol Caesarra, hol a cuniculumok rácsára, ahonnan hóhérjait várta.