He was about to see in reality a certain coffer of which he had twenty times beheld the image in his dreams--a coffer long and deep, locked, bolted, fastened in the wall; a coffer of which he had so often heard, and which the hands--a little wrinkled, it is true, but still not without elegance--of the procurator’s wife were about to open to his admiring looks.
Szemtől szembe láthatja majd a nevezetes ládát, melyről már legalább hússzor álmodott: hosszúkás, hasas bútordarab, lakat, retesz óvja, pántok rögzítik a földhöz; hej, de sokat hallott már erről a ládáról, melyet ámuló pillantásai közepette csakhamar felnyit az ügyészné, mi tagadás, valamicskét már fonnyadozó, egyébiránt azonban most is elegáns kacsója.