Anybody may blame me who likes, when I add further, that, now and then, when I took a walk by myself in the grounds; when I went down to the gates and looked through them along the road; or when, while Adele played with her nurse, and Mrs. Fairfax made jellies in the storeroom, I climbed the three staircases, raised the trap-door of the attic, and having reached the leads, looked out afar over sequestered field and hill, and along dim sky-line--that then I longed for a power of vision which might overpass that limit; which might reach the busy world, towns, regions full of life I had heard of but never seen--that then I desired more of practical experience than I possessed; more of intercourse with my kind, of acquaintance with variety of character, than was here within my reach.
Ha néha egyedül bolyongtam a parkban, vagy elmentem a kapuig, és végignéztem a kocsiúton, vagy olyankor, amikor Adèle a gyereklánnyal játszott, Mrs. Fairfax pedig befőttet készített a kamrában, és én fölmásztam a harmadik emeletre, s a csapóajtón kibújtam a tetőre, és tekintetemmel végigpásztáztam a völgyeket szegélyező dombok és hegyek ködbe vesző karéját - olyankor bizony nagyon szerettem volna, ha pillantásomnak nem állják útját a hegyek. A nagyvilágot kívántam látni, idegen városokat, országokat, amelyekről sokat hallottam, de amelyeket még nem ismertem.