He was for her again that splendid Vinicius, beautiful as a pagan god; he, who in the house of Aulus had spoken to her of love, and roused as if from sleep her heart half childlike at that time; he from whose embraces Ursus had wrested her on the Palatine, as he might have wrested her from flames.
Most megint az a pogány istenséghez hasonló, pompás, gyönyörű Vinicius volt számára, aki Auluséknál a szerelemről beszélt neki, s mintegy álomból ébresztette fel akkor még félig gyermeki szívét; ugyanaz, akinek csókjait még ajkán érezte, s akinek öleléséből Ursus ragadta ki a Palatinuson, mintha tűzből mentette volna meg.