The house cleared, I shut myself in, fastened the bolt that none might intrude, and proceeded--not to weep, not to mourn, I was yet too calm for that, but--mechanically to take off the wedding dress, and replace it by the stuff gown I had worn yesterday, as I thought, for the last time.
Miután a ház kiürült, bevonultam a szobámba, magamra zártam az ajtót, nehogy valaki benyisson, és aztán nekiálltam - nem sírni, nem gyászolni, ehhez egyelőre túlságosan nyugodt voltam, hanem gépiesen levetni a menyasszonyi díszt, és belebújni abba a szövetruhába, amelyet előző nap viseltem. Akkor azt hittem, utoljára van rajtam ez a ruha.