Fortunately for the credit of the Virginians, Major Dunwoodie reentered the field at this critical instant; he saw his troops in disorder; at his feet lay weltering in blood George Singleton, a youth endeared to him by numberless virtues, and Lawton was unhorsed and stretched on the plain.
A virginiaiak szerencséjére Dunwoodie őrnagy épp e válságos pillanatban tért vissza az üldözésből; látta a zűrzavart katonái között; lábainál vértől borítva feküdt a fiatal George Singleton, akit annyira kedvelt számtalan jó tulajdonságáért, s a lovát vesztett Lawton is elterült a síkon.