He said this from force of habit, with a dignified raising of his eyebrows, but immediately remembered that whatever he might say there could be no question of dignity in his position, and saw the confirmation of this in the suppressed cruel and ironical smile with which Betsy glanced at him when he had spoken.
Ezt, szokása szerint, méltóságteljesen fölrántott szemöldökkel mondta, de legott elgondolta, hogy bárminők lettek légyen is a szavai, az ő helyzetében méltóságról immár szó se lehetett. Ezt abból a tartózkodó, de gonosz és gúnyos mosolyból is látta, a melylyel őt Betszi e szavak után végignézte.