"I see," said he, "Sir Sluggish Knight, that thou art a man of prudence and of counsel; and moreover, I see that my poor monastic fare likes thee not, accustomed, perhaps, as thou hast been, to the license of courts and of camps, and the luxuries of cities; and now I bethink me, Sir Sluggard, that when the charitable keeper of this forest-walk left those dogs for my protection, and also those bundles of forage, he left me also some food, which, being unfit for my use, the very recollection of it had escaped me amid my more weighty meditations."
De lám, most jut eszembe, hogy amikor a jószívű erdőkerülő legutóbb itt járt, aki megengedte, hogy kutyákat tartsak védelmemre, meg a szénát hozta, amit az imént lovad elé vetettem... igen, ez a derék erdőkerülő itt hagyott nálam valami ennivalót is. Miután nem olyasmi, amivel én szoktam élni, félreraktam, és egészen megfeledkeztem róla, ájtatos elmélkedéseim közepette.