The horse of Dunwoodie was fleet as the wind, and scarcely a minute seemed to have passed before he gained sight, from an eminence, of the lonely vale, and as he was plunging into the bottom lands that formed its surface, he caught a glimpse of Henry Wharton and his escort, at a distance, defiling through a pass which led to the posts above.
Lova szélsebesen vágtatott, s néhány röpke perc múlva Dunwoodie egy magaslatra ért, ahonnan szeme elé tárult az elhagyott völgy, majd leereszkedve meglátta Henry Whartont és kíséretét, amint eltűnnek egy távoli hegyszoros bejáratában, az amerikai őrállomás felé igyekezve.