He rose.
És a nagy országuton, melynek hosszu por-szalagja oly végtelennek tünt fel előtte - a mély uton, a falombok boltozata alatt - a szántóföldek mellett vezető szűk ösvényen, ahol a gabona itt-ott a térdéig ért - mindenütt csak egy gondolat foglalkoztatta. A nap a vállára tűzött, orrlyukai kéjjel szivták a reggeli levegőt, szive tele volt az éj gyönyörüségeivel, feje nyugodt, teste elégedett volt, s vigan haladt tova, kérődzve boldogságán, mint aki pazar lakoma után még folyton érzi szájában a szarvasgomba ízét.