Levin sat listening to them and frowning, in an easy chair in his wife's bedroom, meeting her inquiries as to what was the matter with stubborn silence. But when at length she asked with a timid smile: 'Aren't you displeased about something connected with Veslovsky?' he gave vent to his feelings and told her everything. He himself was offended by what he was saying, and this still further irritated him.
Levin ezeket a hangokat hallva, sötéten ült egy karosszékben a felesége hálószobájában, s makacs hallgatással felelt Kitinek ama kérdéseire, hogy mi lelte; de mikor végre félénken mosolyogva ő maga megkérdezte tőle: - Talán csak nem Vjeszlovszkij-val kapcsolatban nincs valami inyedre? - egyszerre kitört belőle és elmondott mindent; de az, a mit elmondott, bántotta, s így csak még jobban fölingerelte őt.