Here Mr. Phunky bowed and smiled, and the judge bowed and smiled too, and then Mr. Phunky, blushing into the very whites of his eyes, tried to look as if he didn't know that everybody was gazing at him, a thing which no man ever succeeded in doing yet, or in all reasonable probability, ever will.
Erre Phunky úr is hajlongani és mosolyogni kezdett, a bíró is bólogatott és mosolygott, aztán Phunky úr a szeme fehérjéig elpirult, és iparkodott olyan képet vágni, mintha nem tudná, hogy mindenki őt nézi; ez azonban eddigelé még sohasem sikerült senkinek és valószínűleg ezután sem fog sikerülni.