"And what was most frightful," continued Milady, her voice altered, as if she still experienced the same agony as at that awful minute, "was that at this time I retained a consciousness of the danger that threatened me; was that my soul, if I may say so, waked in my sleeping body; was that I saw, that I heard. It is true that all was like a dream, but it was not the less frightful.
És az volt a legszörnyűbb - folytatta milady oly dúltan, mintha most is átélné a félelmes pillanat minden rémületét -, hogy ezúttal tisztán láttam a fenyegető veszélyt; hogy lelkem úgyszólván éberen virrasztott a test dermedt hüvelyében; hogy mindent láttam és hallottam, igaz, szinte csak álomban, s ez még félelmetesebb volt.