The invalid himself, washed and with his hair brushed, lay between clean sheets in a clean shirt, its white collar round his abnormally thin neck, gazing with a new look of hope at Kitty and not taking his eyes off her.
Maga a beteg megmosdatva és megfésülve, tiszta lepedőn, magasan felrakott párnákon, tiszta ingben, természetellenesen vékony nyaka körül fehér gallérban feküdt, s a reménység új kifejezésével az arczán, a nélkül, hogy a szemeit csak egy pillanatra is levette volna róla, Kitit nézte.