'We must plough first, Constantine Dmitrich,' said Ipat. The further he went the happier he felt and all sorts of plans for his estate, each better than the last, presented themselves to him: to plant rows of willows with a southern aspect on all the fields, so that the snow should not remain long under them; to divide the fields, tilling six and keeping three under grass; to build a new cattle-yard at the further end of the field, to dig a pond, and to make folds for the cattle for manuring purposes.
Még az se haragította meg, hogy egy paraszt gebét meg egy esztendős csődörcsikót látott, a mint a vetésébe gázoltak, (egy szembejövő paraszttal elkergettette őket), a paraszt Ipatnak furcsa és ostoba felelete se bosszantotta, a kivel találkozott, és megkérdezte tőle: - Nos, Ipat, lehet-e vetni nemsokára? - Szántani kell előbb, Dmitrics Konsztantin, - felelt Ipat. - Minél tovább ment, annál jobb kedve kerekedett, s a gazdasági terveknek egész serege, - egyik szebb, mint a másik! - villant meg a fejében: rézsút a déli oldalra cserjékkel szegni be az összes földeket, hogy a hó össze ne verődhessék alattuk; kihasítani vagy hat tagot ugarnak és hármat tartaléknak szénatermelésre, a tag végében aklokat építeni, tavat ásni, s a trágyázás érdekében hordozható karámokat csinálni a marha számára.