It was Levin's face with his kind eyes looking mournfully from under his knit brows as he stood listening to her father and glancing at her and at Vronsky, and she felt so sorry for him that tears rose to her eyes.
Egyetlen benyomás szűntelenűl üldözte őt: s ez Levin arcza volt, összeránczolt szemöldökeivel, s alóluk sötéten és szomorúan pislogó jóságos szemeivel, a mint ott állott, s miközben az apját hallgatta, őt és Vronszkijt nézte. S olyan szánalom vett erőt rajta iránta, hogy kicsordultak a könnyei.