Ah! sir, did you but know what it is to be obliged to receive every visitor; old tradesmen, counselors, monks, watermen, and abbes; to be exposed to all their insolence and abuse; to be often necessitated to borrow a petticoat, only that it may be taken up by some disagreeable wretch; to be robbed by one gallant of what we get from another; to be subject to the extortions of civil magistrates; and to have forever before one's eyes the prospect of old age, a hospital, or a dunghill, you would conclude that I am one of the most unhappy wretches breathing."
Ó uram, ha el tudnád képzelni, mit jelent az, mikor kénytelenek vagyunk egyformán becézni egy vén kufárt, egy ügyvédet, egy barátot, egy sajkást vagy egy apátot; kitéve lenni mindenfajta bántalomnak és gyalázatnak, gyakran jutni abba a kényszerhelyzetbe, hogy egy szoknyát kérjünk kölcsön, melyet az első jött-ment gazember leszaggat rólunk, hogy az egyik elrabolja azt, amit a másiktól nyertünk, folyton utjában lenni az igazságszolgáltatás embereinek és az egyetlen kilátás, mi előttünk van: rettentő öregség, kórház vagy szemétdomb - elgondolhatod, hogy én vagyok a világ legboldogtalanabb teremtménye.«