The man of taste explained very clearly how a piece may be in some manner interesting without having a grain of merit. He showed, in a few words, that it is not sufficient to throw together a few incidents that are to be met with in every romance, and that to dazzle the spectator the thoughts should be new, without being farfetched; frequently sublime, but always natural; the author should have a thorough knowledge of the human heart and make it speak properly; he should be a complete poet, without showing an affectation of it in any of the characters of his piece; he should be a perfect master of his language, speak it with all its purity, and with the utmost harmony, and yet so as not to make the sense a slave to the rhyme.
A választékos izlésü ember nagyon világosan kifejtette, hogy egy szindarab nagyon érdekes lehet anélkül, hogy értékes lenne; kevés szóval megmagyarázta, hogy nem elég egy vagy két olyan helyzetet teremteni, melyet minden regényben fel lehet találni s melyek mindég elbüvölik a szemlélőt; de ujnak kell lenni, anélkül, hogy bizarr lenne az ember, gyakran kell fenségesnek lenni és mindég természetesnek: ismerni kell az emberi szivet és meg kell tudni szólaltatni; nagy költőnek kell lenni, de a darabban szereplő személyek egyike se tünjék fel poétának; tökéletesen kell ismerni a nyelvet, tisztán kell beszélni azt, zavartalan harmóniával, de úgy, hogy a rím sohase legyen rovására az értelemnek.