Emma none the less consoled him with caressing words as one would have done a lost child, and she sometimes even said to him, gazing at the moon—
Hanem azért Emma beczézgető hangon és olyan édeskedésekkel vigasztalgatta Rudolfot, a minőket egy elárvult kis gyereknek szokás mondani, sőt néha így szólt, a holdat nézve: