She allowed, therefore, half an hour to pass away; and as at that moment all was silence in the old castle, as nothing was heard but the eternal murmur of the waves--that immense breaking of the ocean--with her pure, harmonious, and powerful voice, she began the first couplet of the psalm then in great favor with the Puritans:
Várt még egy félórát, s amikor az ódon várban minden elcsendesedett, amikor csupán a tengerár soha nem szűnő robaja hallatszott, a végtelen óceán zihálása, milady csengő, dallamos, tiszta hangon énekelni kezdte a puritánok akkoriban legkedveltebb zsoltárának első szakaszát. Uram, elhagysz magunkra minket,