And in the midst of all this, stood Mr. Pickwick, his countenance lighted up with smiles, which the heart of no man, woman, or child, could resist: himself the happiest of the group: shaking hands, over and over again, with the same people, and when his own hands were not so employed, rubbing them with pleasure: turning round in a different direction at every fresh expression of gratification or curiosity, and inspiring everybody with his looks of gladness and delight.
S mindezektől körülvéve, ott állt Pickwick úr, arcán azzal a sugárzó mosollyal, amelynek sem férfi, sem asszony, sem gyermek nem tudott ellenállni; ő volt a legboldogabb az egész társaságban; újra meg újra megrázta a kezét mindenkinek, s ha éppen szabad volt a tenyere, örömében a saját kezeit dörzsölte. Minden kíváncsi kérdésre, minden bámuló megjegyzésre hol ide, hol oda fordult, s mindenkit elragadott jóságos és sugárzó tekintetével.