The word to march was given; and Lawton, throwing a look of sullen ferocity at the place of the Skinner's concealment, and another of melancholy regret towards the grave of Isabella, led the way, accompanied by the surgeon in a brown study; while Sergeant Hollister and Betty brought up the rear, leaving a fresh southerly wind to whistle through the open doors and broken windows of the "Hotel Flanagan," where the laugh of hilarity, the joke of the hardy partisan, and the lamentations of the sorrowing, had so lately echoed.
Elhangzott az "indulj" vezényszó; Lawton még egy utolsó, vad pillantást vetett a merénylő skinner rejtekhelye felé, majd egy szomorú pillantást Isabella sírjára, s elsőnek indult meg az úton; a sebész mély tűnődésekbe merülve követte; Hollister őrmester és Betty voltak a sereghajtók, s mögöttük nem maradt más, csak a friss, déli szél, nyitott ajtókon és törött ablakokon keresztül fütyürészve a "Hotel Flanagan"-ben, amely nem is olyan régen még vidám nevetéstől, viharvert harcosok tréfáitól s a gyászolók panaszaitól volt visszhangos.