At length Mr. Winkle began to dream that he was at a club, and that the members being very refractory, the chairman was obliged to hammer the table a good deal to preserve order; then he had a confused notion of an auction room where there were no bidders, and the auctioneer was buying everything in; and ultimately he began to think it just within the bounds of possibility that somebody might be knocking at the street door.
Végre aztán Winkle úr azt kezdte álmodni, hogy a klubban van s a tagok mind nagyon engedetlenek, miért is az elnök kénytelen szakadatlanul az asztalt verni, hogy helyreállítsa a rendet; aztán meg homályosan úgy rémlett neki, mintha árverésen volna, ahol egy vevő sincs jelen s ahol az árverező mindent maga vesz meg; utoljára aztán olyanformán kezdett gondolkozni, hogy nem föltétlenül lehetetlen, hogy valaki zörög a kapun.