Meanwhile Mikhaylov, though Anna's portrait had much engrossed him, was even better pleased than they when the sittings were over and he was no longer obliged to listen to Golenishchev's disquisitions on art and was able to forget Vronsky's paintings.
Mihajlov pedig, mind a mellett, hogy Anna arczképe rendkívül vonzotta, tán még jobban örült, mint ők, mikor az üléseknek vége szakadt, s nem kellett többé Goleniscsevnek a művészetről való fecsegését hallgatnia, s Vronszkij művészetét is elfeledhette.