James Playfair was dumfounded at these words; he left the young girl, a prey to angry thoughts, for he felt his powerlessness to answer; then he sulked like a child for half an hour, and an hour later he returned to the singular young girl who could overwhelm him with convincing arguments with quite a pleasant smile.
Otthagyta a lányt, akire most valóban megharagudott, mert úgy érezte, hogy képtelen neki megfelelni. Aztán mint egy gyerek duzzogott egy félórát vagy egy óra hosszat, végül csak visszatért a különös lányhoz, aki oly szeretetre méltó mosollyal az ajkán zúdította rá a legmegcáfolhatatlanabb érveket.