In moving through the field, he was struck with the appearance of Colonel Wellmere, seated by himself, brooding over his misfortunes, uninterrupted by anything but the passing civilities of the American officers.
Ide-oda jártában egyszerre csak észrevette Wellmere ezredest: magányosan üldögélt, balsorsán tűnődve, csak az arra járó amerikai tisztek fordultak hozzá időnként egy-egy barátságosabb szóval.