But from that moment she listened no more; and the chorus of the guests, the scene between Ashton and his servant, the grand duet in D major, all were for her as far off as if the instruments had grown less sonorous and the characters more remote. She remembered the games at cards at the druggist's, and the walk to the nurse's, the reading in the arbour, the tete-a-tete by the fireside—all that poor love, so calm and so protracted, so discreet, so tender, and that she had nevertheless forgotten.
De ettől fogva Emma már nem hallgatta az énekeseket; és a lakodalmas nép kara, Ashton és szolgájának jelenete, a nagy D-dur duo, mind úgy zajlott le előtte, mint a mi a messzeségben történik; mintha a hangszerek már halkabban szóltak volna és mintha a szereplők odább huzódva játszották volna el a további jeleneteket; Emmának eszébe jutottak azok az órák, a mikor a gyógyszerésznél kártyáztak, a mikor Léon elkisérte a dajkához, a mikor a kerti sátorban felolvasott neki, s a mikor a kandalló mellett hosszasan elbeszélgettek kettecskén, az egész szerelmeskedés, a mely olyan sokáig tartott, a mely olyan csöndes és illedelmes volt, a melyben annyi volt az érzés és annyi a tartózkodás, s a melyet mégis - elfelejtett!