Madame Bovary was lavish of them; and the words "daughter" and "mother" were exchanged all day long, accompanied by little quiverings of the lips, each one uttering gentle words in a voice trembling with anger.
Szomoruan nézte fiának a boldogságát, mint ahogy a tönkrejutott ember nézi az ablakon át azokat, akik teritett asztalnál ülnek az ő hajdani kastélyában. Emlékezések czimén eszébe juttatta fiának, mennyit szenvedett, mennyit áldozott érte, s összevetve mindezt Emmának a hanyagságaival, arra az eredményre jutott, hogy fia nem cselekszik okosan, amikor ennyire bálványozza s ennyire elkényezteti a feleségét.