Anna had come out from behind the screen to meet him, and Levin saw in the dim light of the study the woman of the portrait, in a dark dress of different shades of blue, not in the same attitude, not with the same expression, but on the same height of beauty as that on which the artist had caught her in the portrait.
Anna elébe jött és Levin a szoba félhomályában megpillantotta ugyanazt a nőt, a kit az arczkép ábrázolt, sötét, kékesen tarkálló ruhában, nem abban az állásban, nem avval a kifejezéssel, mint a képen, de a szépségnek ugyanazon a magaslatán, a melyen őt a művész az arczképen megörökítette.