The large house with the old family furniture; the old footmen by no means smart, rather shabby, but respectful – evidently former serfs who had remained with their master; the stout, good-natured wife, in a lace cap and Turkish shawl, caressing her pretty granddaughter (a daughter's daughter), the manly young son in the sixth form of the High School, who had just come home and who kissed his father's large hand in greeting; the impressive kindly words and gestures of the host – all this had yesterday awakened Levin's involuntary respect and sympathy.
A nagy ház, a régi, családi bútorokkal; a nem kinyalt, valamelyest ütött-kopott, de azért tiszteletreméltó, öreg inasok, a kik nyilván még az egykori jobbágyok közül valók, s a kik nem cseréltek gazdát; a köpczös, jóságos feleség, csipkés főkötőben s egy török kendővel a vállán, s ölében csinos kis unokájával, leányának a leánykájával, egy fiatal fiú, hatodéves gymnasista, a ki akkor jött haza az iskolából, s üdvözölte az apját, miközben nagy kezét csókolgatta; a ház asszonyának meggyőző és gyöngéd szavai és mozdulatai, - mindez önkéntelen tiszteletet és rokonszenvet keltett tegnap benne.