Knowing all this, Levin suffered much as he saw that look full of entreaty and hope, that emaciated hand lifted with effort, in making the sign of the cross, to touch the drawn skin of the forehead, the protruding shoulder-blades and the hollow hoarse chest which could no longer contain that life for which the invalid was praying.
Levin mindezt nagyon jól tudta és gyötrelmesen kínos volt neki látni ezt a reménységgel teli, könyörgő pillantást, azt az elsorvadt kezet, mely csak nagy nehezen tudta rávetni a kereszt jelét feszülő homlokára, kiálló vállaira és rekedten hörgő, üres mellére, a mely már nem tudta megőrizni magában azt az életet, a melyért a beteg könyörgött.