Suddenly the thought came to her that that Cæsar whom she loved, whom she held involuntarily as a kind of demigod, was as pitiful as any slave, and that palace, with columns of Numidian marble, no better than a heap of stones.
Egyszerre átvillant az agyán, hogy az a Caesar, akit ő szeretett, s akit önkéntelenül is valamiféle félistennek képzelt, éppen olyan silány ember, mint bármelyik rabszolga, ez a palota pedig a maga numidiai márványból készült oszlopsoraival semmivel sem jobb, mint egy rakás kő.