When answering questions as to what should be done with Anna's rooms and belongings, he made the greatest efforts to seem like a man by whom what had taken place had not been unforeseen, and who did not consider it extraordinary. In this he succeeded: no one could have observed in him any signs of despair.
Miközben az arra vonatkozólag hozzá intézett kérdésekre felelgetett, hogy mi történjék Arkágyevna Anna szobáival és holmijával, a lehető legnagyobb erőfeszítéssel azon volt, hogy megőrizze egy olyan embernek a látszatát, a kire nézve a történtek nem jöttek váratlanúl és semmiben se emelkedtek ki a mindennapi események közül, s a czélját el is érte: senki se vette észre rajta a kétségbeesés legcsekélyebb jelét sem.