She spoke easily and without haste, occasionally turning her eyes from Levin to her brother. Levin felt that the impression he was creating was a good one and immediately became at ease and as natural and comfortable with her as if he had known her from childhood.
Anna lassan és fesztelenűl beszélt, csak nagy ritkán pillantván rá a bátyjára és Levin érezte, hogy az a benyomás, a melyet reá tett, kellemes volt, s így legott olyan egyszerűen, könnyedén és kellemesen érezte magát a társaságában, mintha gyermekkora óta ösmerte volna.