But as soon as he entered the semi-circular courtyard, got out of his sledge and entered the porch, where he was met by a hall-porter with a shoulder-belt who noiselessly opened the door and bowed to him; as soon as he saw in the hall the coats and goloshes of those of the members who realized that it was easier to take off their goloshes downstairs than to go up in them; and as soon as he heard the mysterious ring of the bell that announced his ascent; and while mounting the shallow steps of the carpeted stairs perceived the statue on the landing, and saw upstairs the third hall-porter in club livery – whom he recognized, though the man had aged – who opened the door for him without haste or delay, gazing at the new arrival directly he saw all this, Levin was enveloped in the old familiar atmosphere of the place, an atmosphere of repose, ease, and propriety.
De alig, hogy a tágas, félköralakú udvaron a kocsiból kiszállva az előcsarnokba lépett s a vállszalagos kapus némán ajtót nyitván előtte, őt üdvözölte; alig, hogy a kapus szobájában megpillantotta a tagok bundáit és sárczipőit, a kik úgy okoskodtak, hogy könnyebb a sárczipőket odalenn levetni, mint az emeletre fölczipelni; alig, hogy a belépését megelőző, titokzatos csengetyűszót meghallotta s a szőnyeggel letakart, meredek lépcsőn fölszaladva a lépcsőház ismert szobrát, s az ajtóban a harmadik kapus egyenruhába öltözött és kissé megvénűlt alakját megpillantotta, a ki a legnagyobb nyugalommal nyitott előtte ajtót és kimérten végignézett rajta, megint elfogta Levint a régi club-hangulat, a pihenés, a megelégedettség és az előkelőség hangulata.