WHILE walking with Lygia through the garden, Vinicius described briefly, in words from the depth of his heart, that which a short time before he had confessed to the Apostles,--that is, the alarm of his soul, the changes which had taken place in him, and, finally, that immense yearning which had veiled life from him, beginning with the hour when he left Miriam's dwelling.
A kertben sétáltak, s Vinicius szíve mélyéből fakadó, kapkodó szavakkal mondta el Lygiának is, amit az imént az apostolnak mondott: vagyis lelkének nyugtalanságát, a benne végbement változásokat, s végül azt a mérhetetlen vágyakozást, amely egész lelkét eltöltötte, mióta Miriam házát elhagyta.