Jussac was, as was then said, a fine blade, and had had much practice; nevertheless it required all his skill to defend himself against an adversary who, active and energetic, departed every instant from received rules, attacking him on all sides at once, and yet parrying like a man who had the greatest respect for his own epidermis.
Jussac, ahogy akkoriban mondták, a penge ínyence volt, és óriási gyakorlat állt a háta mögött, mégis ugyancsak meggyűlt a baja ellenfelével. A fiatalember fürgén szökdécselt, pillanatonként fittyet hányt a műszabályoknak, egyszerre támadott mindenfelől, de egyben úgy védekezett, mint akinek mód felett drága a bőre.