What seemed remarkable to Levin was that they were all perfectly transparent to him that day, and that by means of little signs which he had never noticed before he recognized the soul of each and clearly saw that they were all kind and, in particular, were all extremely fond of him.
Föltűnt Levinnek az, hogy ma valahogyan mindannyian olyan, szinte áttetszők voltak előtte, és hogy apró jelekből, a melyeket annak előtte észre se vett, most valamennyiüknek a lelkét megösmerte, és tisztán látta, hogy mindannyian olyan jó emberek. Különösen őt úgy szerették ma mind.