Then only d’Artagnan remembered the languishing glances of Kitty, her constantly meeting him in the antechamber, the corridor, or on the stairs, those touches of the hand every time she met him, and her deep sighs; but absorbed by his desire to please the great lady, he had disdained the soubrette. He whose game is the eagle takes no heed of the sparrow.
D'Artagnannak csupán most ötlött eszébe Ketty epekedő nézése, találkozásaik az előszobában, a lépcsőn, a folyosón, amikor a lány minden alkalommal hozzáért a kezével, és alig tudta elfojtani sóhajait, ám a férfit egészen lekötötte a vágy, hogy elnyerje a nagyúri hölgy kegyét, és ezért rá sem hederített a szobalányra: aki sasra vadászik, ügyet sem vet a verébre.