Mr. Stiggins, encouraged by this sound, which he understood to betoken remorse or repentance, looked about him, rubbed his hands, wept, smiled, wept again, and then, walking softly across the room to a well-remembered shelf in one corner, took down a tumbler, and with great deliberation put four lumps of sugar in it.
Stiggins urat felbátorította ez a hang, melyből a lelkifurdalás és a bűnbánat jelét hallotta ki; körülnézett, a kezét dörzsölte, sírt, mosolygott, megint sírt, aztán csöndesen keresztülment a szobán a sarokban álló jól ismert polc felé, levett róla egy poharat, s nagyon megfontoltan négy szem kockacukrot ejtett bele.