In the corner behind the door, shining hob-nailed shoes stood in a row under the slab of the washstand, near a bottle of oil with a feather stuck in its mouth; a Matthieu Laensberg lay on the dusty mantelpiece amid gunflints, candle-ends, and bits of amadou.
Az ajtó mögött, a sarokban, egy mosdónak az alján, fénylő szegekkel kivert czipők állottak sorjában; ezek mellett egy olajjal telt üveg nyakából lúdtollszár kandikált ki. A poros kemenczén a Mathieu Laensberg kanonokról elnevezett időjós-kalendárium egy példánya hevert, tűzkövek, gyertyavégek és taplódarabok között.