This poor piano, that had given her vanity so much satisfaction—to see it go was to Bovary like the indefinable suicide of a part of herself.
Hogy elvigyék tőlük ezt a szegény zongorát, mely hiuságának már annyi örömet szerzett, mely házuknak a büszkesége volt! - ettől a gondolattól Károly megriadt. Ugy rémlett neki, mintha Emma ezzel elveszítené énjének egy részét... mintha ezzel valami öngyilkosság-félét követne el.