The priest did not need any persuading; he went out to go and say mass, came back, and then they ate and hobnobbed, giggling a little without knowing why, stimulated by that vague gaiety that comes upon us after times of sadness, and at the last glass the priest said to the druggist, as he clapped him on the shoulder—
Egy kissé nevettek is, maguk se tudták: miért, annak az ok nélkül való vidámságnak a hatása alatt, mely a hosszas szomorkodás után szokta elfogni az embert. Mikor az utolsó pohár pálinkára került a sor, Bournisien ur a vállára ütött a gyógyszerésznek, és így szólt hozzá: