"It is not Madame Bonacieux about whom I am anxious," cried d’Artagnan, "but the queen, whom the king abandons, whom the cardinal persecutes, and who sees the heads of all her friends fall, one after the other."
Bonacieux-né ennyit sem érdekel - kiáltott fel D'Artagnan -, hanem a királyné sorsa annál inkább: elhanyagolja a király, üldözi a bíboros, és hovatovább valamennyi barátja a fejével lakol.