The longer Levin went on mowing, the oftener he experienced those moments of oblivion when his arms no longer seemed to swing the scythe, but the scythe itself his whole body, so conscious and full of life; and as if by magic, regularly and definitely without a thought being given to it, the work accomplished itself of its own accord.
Minél tovább kaszált Levin, annál sűrűbben lepték meg az önfeledtségnek azok a pillanatai, a melyekben már mintha nem is a kezei suhintgatták volna a kaszát, hanem a kasza maga húzta volna maga után élettel teljes testét, és szinte valami varázslat révén, a nélkül, hogy csak oda is gondolt volna, magától szabatosan és gondosan esett ki a munka.