They woke, they kindled: first, they glowed in the bright tint of her cheek, which till this hour I had never seen but pale and bloodless; then they shone in the liquid lustre of her eyes, which had suddenly acquired a beauty more singular than that of Miss Temple's--a beauty neither of fine colour nor long eyelash, nor pencilled brow, but of meaning, of movement, of radiance.
Eddig mindig sápadtnak, vértelennek láttam; most szinte lobogva tüzelt az arca, szeme nedves fényben csillogott - ebben a percben szebbnek láttam Helen szemét, mint magáét Temple kisasszonyét: nem a színe tette széppé, nem is hosszú szempilla vagy finom rajzú szemöldök, hanem az értelem, a megindultság, amely belőle sugárzott.