"Hold my stirrup, Bazin," cried Aramis; and Aramis sprang into the saddle with his usual grace and agility, but after a few vaults and curvets of the noble animal his rider felt his pains come on so insupportably that he turned pale and became unsteady in his seat.
És Aramis, szokása szerint kecsesen, könnyedén szökött a nyeregbe, ám alig fordult-szökellt egy-kettőt a nemes állat, lovasa oly tűrhetetlen fájdalmat érzett, hogy elsápadt és megingott, D'Artagnan számított erre a lehetőségre, és egy percre sem tévesztette szem elől bajtársát: melléje ugratott, átkarolta, majd a szobájába kísérte.