So void was I of everything that was good, or the least sense of what I was, or was to be, that, in the greatest deliverances I enjoyed—such as my escape from Sallee; my being taken up by the Portuguese master of the ship; my being planted so well in the Brazils; my receiving the cargo from England, and the like—I never had once the words “Thank God!” so much as on my mind, or in my mouth; nor in the greatest distress had I so much as a thought to pray to Him, or so much as to say, “Lord, have mercy upon me!” no, nor to mention the name of God, unless it was to swear by, and blaspheme it.
Távol kerültem minden jótól és egykori önmagamtól, amikor szalehi menekülésemkor fedélzetére vett a portugál hajó, vagy amikor Brazíliában megkaptam angliai küldeményemet, vagy bármely más alkalommal jótéteményben részesültem, sohasem jutott eszembe, vagy hagyta el a számat az a két szó, hogy: "Köszönöm, Istenem!". A legnagyobb bajban sem imádkoztam hozzá, nem kértem a segítségét, mondván: "Uram, könyörülj rajtam!".