"As soon as my companions were in a condition to walk, they were sent to Moscow. As for me, I fell to the lot of a Boyard, who put me to work in his garden, and gave me twenty lashes a day. But this nobleman having about two years afterwards been broken alive upon the wheel, with about thirty others, for some court intrigues, I took advantage of the event, and made my escape. I traveled over a great part of Russia. I was a long time an innkeeper's servant at Riga, then at Rostock, Wismar, Leipsic, Cassel, Utrecht, Leyden, The Hague, and Rotterdam. I have grown old in misery and disgrace, living with only one buttock, and having in perpetual remembrance that I am a Pope's daughter. I have been a hundred times upon the point of killing myself, but still I was fond of life. This ridiculous weakness is, perhaps, one of the dangerous principles implanted in our nature.
Mihelyt társnőim járni tudtak, Moszkvába küldte őket; én egy bojár birtokába jutottam, akinek a kertjét kellett gondoznom és aki naponta hússzor megkorbácsolt: ámde gazdámat valami udvari intrika miatt két év mulva más harminc bojárral együtt kerékbe törték s én felhasználva ezen szerencsés véletlent, kereket oldottam; bejártam egész Oroszországot; hosszu ideig szolgáltam egy rigai korcsmában, majd Rostockban, Wismarban, Lipcsében, Casselben, Utrechtben, Leydenben, Hágában, Rotterdamban. Nyomorban és megalázásban öregedtem meg és bár csak fél ülepem volt, gyakran visszaemlékeztem arra, hogy egy pápa leánya vagyok: százszor is öngyilkos akartam lenni és mégis ragaszkodtam az élethez.