"Then," continued Milady, "then I collected all my strength; I recalled to my mind that the moment of vengeance, or rather, of justice, had struck. I looked upon myself as another Judith; I gathered myself up, my knife in my hand, and when I saw him near me, stretching out his arms to find his victim, then, with the last cry of agony and despair, I struck him in the middle of his breast.
Akkor - folytatta milady -, akkor minden erőm megfeszítettem, arra gondoltam, ütött a bosszú órája; úgy éreztem, én is Judit vagyok: megmarkoltam a kést, összekuporodtam, s amikor láttam, hogy mellettem áll, és felém, áldozata felé nyújtja karját, kitört belőlem a fájdalom s a kétségbeesés jajkiáltása, és mellébe döftem a kést.