But he, Cæsar, was there with a lute in his hand and a theatrical expression on his face, not thinking of his perishing country, but of his posture and the prophetic words with which he might describe best the greatness of the catastrophe, rouse most admiration, and receive the warmest plaudits.
Róma múltja és lelke lángokban állt, ő pedig, Caesar, ott állt lanttal a kezében, egy drámai színész ábrázatával, s gondolatai nem a pusztuló városon jártak, hanem azon, melyik lenne a legmegfelelőbb póz és melyek a leghatásosabb szavak, amikkel a csapás nagyságát a leghívebben visszaadhatná, minél nagyobb csodálatot kelthetne, s minél viharo­sabb tapsokat arathatna.