For what can be more absurd than to persist in carrying a burden of which we wish to be eased? to detest, and yet to strive to preserve our existence? In a word, to caress the serpent that devours us, and hug him close to our bosoms till he has gnawed into our hearts?
Ez a nevetséges gyengeség talán egyike a leggyászosabb, velünk született hajlamoknak; mert van-e ostobább dolog, minthogy folytonosan viseljünk egy terhet, melyet szeretnénk földhöz vágni; melengetjük a kigyót, mely mardos bennünket, mig végre a szivünkbe eregeti mérgét.