Well, quite softly, one day following another, a spring on a winter, and an autumn after a summer, this wore away, piece by piece, crumb by crumb; it passed away, it is gone, I should say it has sunk; for something always remains at the bottom as one would say—a weight here, at one's heart.
No és, amint egyik nap mult a másik után, amint télre tavasz és nyárra ősz következett, mindez szép lassan elmult; elmult, vége... azaz, hogy elcsitult, mert valami mindig megmarad belőle... valami, ami - hogy is mondjam? - ugy nyomja az ember lelkét!...