Sviyazhsky was one of those people – they invariably amazed Levin – whose judgment was very logical though never original and was kept quite apart from their conduct, while their manner of life was very definite and stable, its tendency being quite independent of their judgment, and even clashing with it.
Szvijazsszkij egyike volt azoknak a Levin szemében mindenkor csodálatos embereknek, a kiknek következetes, bár sohasem önálló eszejárása mindig a maga útjait követi, irányára nézve rendkívül határozott és szilárd, életük pedig szintén teljesen függetlenűl, a maga útján és csaknem mindig az eszükjárásával homlokegyenest ellenkezően jár.