So she sat down to cry again and upbraid herself; and by this time the scholars began to gather again, and she had to hide her griefs and still her broken heart and take up the cross of a long, dreary, aching afternoon, with none among the strangers about her to exchange sorrows with.
Erre megint sírni kezdett, és csak akkor hagyta abba a szipogást, amikor a gyerekek kezdtek iskolába szállingózni, és el kellett rejtenie bánatát, el kellett csitítania megtört szívét, és a fájdalmas, sivár délután keresztjét kellett magános vállára vennie. Csak idegenek voltak körülötte, senkije se akadt, akinek elmondhatta volna keserveit.