All that he saw from the carriage window through the cold pure air in the pale light of the evening sky seemed as fresh, bright and vigorous as he was himself. The roofs of the houses glittered in the evening sun; the sharp outlines of the fences and corners of buildings, the figures of people and vehicles they occasionally met, the motionless verdure of the grass and trees, the fields of potatoes with their clear-cut ridge, the slanting shadows of the houses and trees, the bushes and even the potato ridges – it was all pleasant and like a landscape newly painted and varnished.
Mindaz, a mit a kocsi ablakából látott, minden, a mi őt ebben a tiszta és hűvös levegőben, a napnyugtának ebben a sápadt világításában körülvette, épp oly friss, derült és erőteljes volt, mint ő maga; s a lenyugvó nap sugaraiban csillogó háztetők, meg a kerítések és házak éles körvonalai, az olykor-olykor útjába tévedt gyalogosok és kocsik formája, a fák és a rétek mozdúlatlan zöldje, a krumpliföldek szabályos metszésű barázdái, a házak, a fák, a cserjék, sőt a krumplibarázdák ferde árnyékai, - mind oly szép volt, mint egy csak az imént befejezett és befirniszezett csinos tájkép.