There was the stile before me--the very fields through which I had hurried, blind, deaf, distracted with a revengeful fury tracking and scourging me, on the morning I fled from Thornfield: ere I well knew what course I had resolved to take, I was in the midst of them.
Itt van a kerítéslépcső, itt vannak a mérföldkövek, a szántóföldek, amelyeken vakon, süketen, szinte eszméletlenül rohantam keresztül azon a reggelen, amikor Thornfieldből menekültem. Mintha bosszúszomjas dühömben korbáccsal kergettem volna magamat, pedig azt sem tudtam, hová, minek.