Milady, who had arisen, threw herself quickly into the armchair, her head thrown back, her beautiful hair unbound and disheveled, her bosom half bare beneath her crumpled lace, one hand on her heart, and the other hanging down.
Milady, aki időközben talpra állt, gyorsan a karosszékbe vetette magát; feje hátrabicsaklott, szép haja kibontva, ziláltan hullott alá, keble félig fedetlen volt a gyűrött csipke alatt, egyik kezét szívén nyugtatta, a másik erőtlenül a földre csüngött.