"Now," continued Aramis, taking the same graceful position in his easy chair that he would have assumed in bed, and complacently examining his hand, which was as white and plump as that of a woman, and which he held in the air to cause the blood to descend, "now, as you have heard, d’Artagnan, Monsieur the Principal is desirous that my thesis should be dogmatic, while I, for my part, would rather it should be ideal.
Szóval - folytatta Aramis, és éppoly kecsesen helyezkedett el karosszékében, mintha női szalonban társalogna, miközben tetszelegve legeltette szemét fehér és nőiesen párnás kezén, melyet feltartott, nehogy erei kidagadjanak -, szóval, kedves D'Artagnan, amint hallotta, a házfőnök úr mindenképp dogmatikus dolgozatot kíván, én pedig eszmei dolgozatot szeretnék.