This hotel had already reached this stage: everything – the soldier in a dirty uniform smoking a cigarette at the front door, acting as a hall-porter, the dismal and unpleasant ornamental cast-iron staircase; the free and easy waiter in a dirty dress coat, the general room with a dusty bouquet of wax flowers decorating the table, the dust and slovenliness everywhere, mingled with a kind of modern, self-satisfied railway-induced state of bustle. All this caused a feeling of depression in the Levins after their fresh home life; especially as the air of artificiality about this hotel was quite irreconcilable with what was awaiting them.
Ez a fogadó már belejutott volt ebbe az állapotba; az a mocskos egyenruhába bújtatott katona, a ki az ajtóban czigarettázott és a kapus szerepét játszotta, a léghuzatos, sötét és kellemetlen vas-lépcső, a pecsétes frakkban bizalmaskodó pinczér, a közös étterem, az asztal közepén díszelgő poros viasz-bokrétával, a nagy por, piszok és rendetlenség mindenfelé, s evvel együtt az az újszerű és öntudatos, bizonyos tekintetben a vasutas világra emlékeztető éber pontosság, mely a fogadóban tapasztalható volt, Levinékben, fiatal házaséletük után, a legnyomasztóbb érzést keltették, különösen az által, hogy az a hazug benyomás, a melyet a fogadó keltett, sehogyan se fért össze avval, a mi benne reájuk tényleg várakozott.