Vinicius did not understand this well, but he knew previously, from words spoken by Pomponia Græcina to Petronius, that, according to the belief of Christians, God was one and almighty; when, therefore, he heard now again that He is all good and all just, he thought involuntarily that, in presence of such a demiurge, Jupiter, Saturn, Apollo, Juno, Vesta, and Venus would seem like some vain and noisy rabble, in which all were interfering at once, and each on his or her own account.
Vinicius ezt nem értette meg jól, de azt már régebbről tudta abból, amit Pomponia Graecina Petroniusnak mondott, hogy ez az Isten a keresztények felfogása szerint mindenható, mikor tehát most azt hallotta, hogy még a legfőbb jó és legfőbb igazság is, önkéntelenül is arra gondolt, hogy egy ilyen demiurgosszal szemben Iuppiter, Saturnus, Apolló, Iuno, Vesta és Venus nem lehetnének mások, mint egy nyomorúságos, lármás csürhe, amelyben mind együttesen is, meg külön-külön a maguk szakállára is latorkodnak.