But there, as he was alighting from his horse at the gate of the Jolly Miller, without anyone--host, waiter, or hostler--coming to hold his stirrup or take his horse, d’Artagnan spied, though an open window on the ground floor, a gentleman, well-made and of good carriage, although of rather a stern countenance, talking with two persons who appeared to listen to him with respect. d’Artagnan fancied quite naturally, according to his custom, that he must be the object of their conversation, and listened.
Itt azonban, amint éppen lefelé kászálódott lováról a Szabad Molnár kapujában - és bizony sem gazda, sem inas vagy lovász nem sietett elébe, hogy a kengyelből lesegítse -, az egyik földszinti ablak nyílásában arányos termetű, büszke képű nemes urat pillantott meg; a kissé gúnyoros modorú férfi két másik férfival beszélgetett, s azok szemlátomást tisztelettel hallgatták. D'Artagnan, szokása szerint természetesen azt hitte, róla folyik a szó, és hegyezni kezdte a fülét.