Koznyshev listened attentively, asked questions, and, enlivened by the presence of a new listener, became quite chatty, made some pointed and weighty remarks respectfully appreciated by the young doctor, and reached that state of animation his brother so well knew, which generally followed a brilliant and lively conversation.
Ivánovics Szergej figyelmesen hallgatta, egy-egy kérdést intézett hozzá, majd az új hallgatón fölbuzdulva, megeredt a nyelve, tett néhány súlyos és találó észrevételt, melyeket a fiatal orvos tiszteletteljesen méltányolt s végül belezökkent abba az öcscse előtt olyan jól ösmert élénkségbe, mely minden fényes és eleven társalgás után erőt szokott venni rajta.