He had been informed at seven o’clock in the morning that a rope ladder floated from one of the windows of the castle; he had hastened to Milady’s chamber, had found it empty, the window open, and the bars filed, had remembered the verbal caution d’Artagnan had transmitted to him by his messenger, had trembled for the duke, and running to the stable without taking time to have a horse saddled, had jumped upon the first he found, had galloped off like the wind, had alighted below in the courtyard, had ascended the stairs precipitately, and on the top step, as we have said, had encountered Felton.
Igen, reggel hétkor jelentették neki, hogy a vár egyik ablakában kötélhágcsó függ; azonnal berontott miladyhez, a szobát üresen, az ablakot nyitva, a rácsot elfűrészelve találta: nyomban eszébe jutott D'Artagnan küldöttének szóbeli üzenete, megszállta a rémület a herceg miatt, az istállóba rohant, nyergeléssel sem vesztegette az időt, felpattant az első lóra, lélekszakadva idevágtatott, az udvarban leugrott a nyeregből, felszaladt a lépcsőn, s odafenn, mint már leírtuk, Feltonba ütközött.