But Nicholas, who was breathing there with the remains of his lungs, had once had a healthy body too; and he suddenly remembered how as children they used to go to bed together and only waited till Theodore Bogdanich had left the room, to throw pillows at one another and to laugh and laugh so irrepressibly that even the fear of Theodore Bogdanich could not stop that overflowing bubbling consciousness of the joy of living.
De Nikolenykának is, a ki tüdejének a romjaival ott zihált az ágyon, szintén erőteljes volt valamikor a teste. És egyszerre eszébe jutott, a mint gyerekkorukban egyszerre feküdtek le aludni, s csak azt lesték, hogy Bogdanycs Fedor kitegye a lábát az ajtón, hogy aztán elkezdjék egymást párnákkal hajigálni, s elkezdjenek kaczagni, oly féktelenűl kaczagni, hogy a Bogdanycs Fedortól való félelem se tudta bennük az életörömnek ezt a habzó és túláradó öntudatát fékentartani.