It was the old lady's habit on the fine summer mornings to repair to the arbour in which Mr. Tupman had already signalised himself, in form and manner following: first, the fat boy fetched from a peg behind the old lady's bedroom door, a close black satin bonnet, a warm cotton shawl, and a thick stick with a capacious handle; and the old lady, having put on the bonnet and shawl at her leisure, would lean one hand on the stick and the other on the fat boy's shoulder, and walk leisurely to the arbour, where the fat boy would leave her to enjoy the fresh air for the space of half an hour; at the expiration of which time he would return and reconduct her to the house.
Az öreg néninek az volt a szokása, hogy szép nyári reggeleken mindig kisétált abba a lugasba, amelyet Tupman úr révén már ismerünk. Ez a kirándulása a következőképpen folyt le mindig: először is a hájas fiú leakasztott a néni hálószobájának ajtaja mögötti fogasról egy szűk, fekete selyemfőkötőt, egy meleg gyapjúkendőt és egy vastag, nagy kampójú sétabotot; ezután a néni kényelmesen, körülményesen felkötötte a főkötőt, magára vette a kendőt, majd egyik kezével a botra, másikkal a hájas Joe-ra támaszkodva, szép lassan lesétált a filagóriához; a kövér fiú ilyenkor otthagyta őt, hogy egy félóráig egyedül élvezhesse a jó levegőt; s a félóra leteltével visszajött érte és visszakísérte a házba.