The young man repeatedly lit his cigarette at Vronsky's, talked to him, and even jostled him to prove that he was not a thing but a man; yet Vronsky still looked at him as at a street lamp, and the young man made grimaces, feeling that he was losing self-control under the stress of this refusal to regard him as human.
Ez a fiatalember az orra alá füstölt, meg is szólította, sőt meg is lökte őt, csak hogy éreztesse vele, hogy ő nem tárgy, hanem ember, de Vronszkij azért továbbra is úgy nézett rá, akár egy lámpára, s a fiatalember elkezdte az arczát fintorgatni, mert érezte, hogy emberi mivolta ilyetén megtagadásának a súlya alatt hovatovább elveszíti önuralmát.