Vinicius pressed his lips to her hands; then they sat on the stone bench amidst wild grapevines, and inclining toward each other, were silent, looking at the twilight whose last gleams were reflected in their eyes.
Vinicius ajkát a leány kezéhez szorította, aztán a vadszőlő között meghúzódó kőpadra ültek, vállukkal egymáshoz támaszkodva nézték az alkonypírt, melynek már utolsó villanásai tükröződtek vissza szemükből.