Milady remained for some minutes in the same position, for she thought they might perhaps be examining her through the keyhole; she then slowly raised her head, which had resumed its formidable expression of menace and defiance, ran to the door to listen, looked out of her window, and returning to bury herself again in her large armchair, she reflected.
Milady néhány percig ugyanúgy maradt, ahogy volt, mert arra gondolt, hogy a kulcslyukon át megleshetik, majd lassan fölemelte fejét, vonásain ismét megjelent a fenyegető, félelmetes, kihívó kifejezés, az ajtóhoz futott hallgatózni, kitekintett az ablakon, majd visszatérve egy nagy karosszékbe süppedt, és hosszan-hosszan gondolkodott.