I was sure St. John Rivers--pure-lived, conscientious, zealous as he was--had not yet found that peace of God which passeth all understanding: he had no more found it, I thought, than had I with my concealed and racking regrets for my broken idol and lost elysium--regrets to which I have latterly avoided referring, but which possessed me and tyrannised over me ruthlessly.
Biztos voltam benne, hogy St. John Rivers feddhetetlen életű, lelkiismeretes, buzgó pap, de még nem találta meg azt a lelki békét, amely minden megértés alapja. Éppen olyan kevéssé találta meg ezt a lelki békét, mint én, aki titokban még mindig leomlott bálványomat és az elvesztett paradicsomot sirattam.