Here Mr. Jingle laughed very heartily; and Job, rubbing his hands with delight, uttered the first sound he had given vent to since he entered the house--a low, noiseless chuckle, which seemed to intimate that he enjoyed his laugh too much, to let any of it escape in sound.
S azzal Jingle úr torkaszakadtából nevetni kezdett; Job pedig nagy gyönyörűséggel dörzsöl­gette a kezét és megszólalt, most először, amióta belépett a házba, de most is csak afféle halk, néma nevetést hallatott, ami arra vallott, hogy sokkal többre becsüli a nevetést, semhogy szabadon bocsásson belőle valamicskét is.