But whilst she wrote it was another man she saw, a phantom fashioned out of her most ardent memories, of her finest reading, her strongest lusts, and at last he became so real, so tangible, that she palpitated wondering, without, however, the power to imagine him clearly, so lost was he, like a god, beneath the abundance of his attributes.
Csakhogy, míg írt, egy más emberre gondolt, egy álom-alakra, melyet képzelete alkotott: legédesebb emlékeiből, legszebb olvasmányaiból, legforróbb vágyaiból; és ez az álom-alak végül úgy megelevenedett, olyannyira megközelíthetővé vált, hogy, ha rá gondolt, az elragadtatástól gyorsabban kezdett dobogni a szíve, noha képzelete nem láthatta tisztán ezt a dicső alakot, mert képe, mint egy istené, a sok rá halmozott fényes tulajdonságtól elmosódott, bizonytalanná lett, - elveszett a sok ékesség alatt.