As this was the height of d’Artagnan’s worldly ambition--apart, be it well understood, from his desire of finding Mme. Bonacieux--he ran, full of joy, to seek his comrades, whom he had left only half an hour before, but whom he found very sad and deeply preoccupied.
Ezzel D'Artagnan minden szíve vágya teljesült, természetesen egyetlen egyet kivéve, azt, hogy Bonacieux-né nyomára leljen; tüstént nyargalt is nagy vígan cimboráihoz, akiktől alig félórája köszönt el: nagy gondban, szomorúságban találta őket.