At church "sociables" he was always called upon to read poetry; and when he was through, the ladies would lift up their hands and let them fall helplessly in their laps, and "wall" their eyes, and shake their heads, as much as to say, "Words cannot express it; it is too beautiful, TOO beautiful for this mortal earth."
Kitűnő előadónak tartották, jótékony célú estéken mindig szavalt néhány költeményt, és egy-egy előadott vers után a hölgyek rajongva emelték fel a kezüket, majd elgyengülten hullatták vissza ölükbe, fejüket ide-oda ingatva, szemüket eltakarva, mintha csak azt mondanák: - Szavakkal nem is lehet kifejezni, milyen szép! Nem is való földi halandónak, túlságosan gyönyörű ez.