Lheureux ran off to his shop, brought back the money, and dictated another bill, by which Bovary undertook to pay to his order on the 1st of September next the sum of one thousand and seventy francs, which, with the hundred and eighty already agreed to, made just twelve hundred and fifty, thus lending at six per cent in addition to one-fourth for commission: and the things bringing him in a good third at the least, this ought in twelve months to give him a profit of a hundred and thirty francs. He hoped that the business would not stop there; that the bills would not be paid; that they would be renewed; and that his poor little money, having thriven at the doctor's as at a hospital, would come back to him one day considerably more plump, and fat enough to burst his bag.
Lheureux elszaladt a boltjába, elhozta a pénzt, és egy másik váltót iratott alá, a melyben Bovary kötelezte magát, hogy a jövő évi szeptember elsején Lheureux rendeletére ezerhetven frankot fog fizetni; úgy, hogy - a már kialkudott száznyolczvan frankkal együtt - az adósság összesen ezerkétszázötven frankot tett ki. Ez Lheureuxnek, minthogy hat százalék kamatot és negyedévenkint egy negyed százalék közvetítési dijat számitott, az árúkból pedig legalább is egy jó harmadrésznyi tiszta haszna volt, tizenkét hónapra százharmincz frank nyereséget jelentett; de remélte, hogy az ügy nem marad ennyiben, hogy Bovary egy év mulva nem tud fizetni, hanem megujítja a váltót, és hogy kis pénzecskéje, mely most úgy tartózkodik és gyarapszik az orvos házában, mint valami gyógyító intézetben, jelentékenyen meggömbölyödve fog hozzá visszakerülni, olyan kövéren, hogy nem fog bele férni a pénzes zacskójába.