Count Smorltork was busily engaged in taking notes of the contents of the dishes; Mr. Tupman was doing the honours of the lobster salad to several lionesses, with a degree of grace which no brigand ever exhibited before; Mr. Snodgrass having cut out the young gentleman who cut up the books for the Eatanswill GAZETTE, was engaged in an impassioned argument with the young lady who did the poetry; and Mr. Pickwick was making himself universally agreeable.
Leo Hunterné őnagysága diadalittasan nézett szét vendégein. Smorltork gróf nagy izgalommal jegyezgette az asztalon látható ételek neveit; Tupman úr néhány ifjú nőstényoroszlánt szolgált ki ráksalátával s annyi kecsességet fejtett ki, mint még soha bandita őelőtte; Snodgrass úr, miután faképnél hagyta azt a fiatalembert, aki a könyveket szokta felvágni - vagy levágni - az Eatanswilli Közlöny számára, fölötte élénk eszmecserébe bocsátkozott azzal a fiatal hölggyel, aki a nevezett újságnak versírója volt, Pickwick úr pedig fűvel-fával kellemkedett.