Mr. Pickwick returned no verbal response to this appeal; but he took off his spectacles in great haste, and seizing both the young lady's hands in his, kissed her a great number of times-- perhaps a greater number than was absolutely necessary--and then, still retaining one of her hands, told Mr. Winkle he was an audacious young dog, and bade him get up. This, Mr. Winkle, who had been for some seconds scratching his nose with the brim of his hat, in a penitent manner, did; whereupon Mr. Pickwick slapped him on the back several times, and then shook hands heartily with Perker, who, not to be behind-hand in the compliments of the occasion, saluted both the bride and the pretty housemaid with right good-will, and, having wrung Mr, Winkle's hand most cordially, wound up his demonstrations of joy by taking snuff enough to set any half-dozen men with ordinarily- constructed noses, a-sneezing for life.
Pickwick úr erre a kérdésre nem felelt élőszóval, hanem ehelyett gyorsan lekapta a szem­üvegét, megragadta Arabella mindkét kezét, többször megcsókolta, talán sokkal többször, mint okvetlenül szükséges volt, s azután el sem eresztette az egyik kezét, csupán annyit mondott Winkle úrnak, hogy vakmerő fickó, és rászólt, hogy keljen fel; amit Winkle úr, aki már néhány perce a kalapja karimájával dörzsölgette az orrát, bűnbánó arccal meg is tett. Pickwick úr erre többször megveregette a vállát, majd melegen kezet rázott Perkerrel, aki nem akart lemaradni a jókívánságaival, s üdvözölte mind a fiatalasszonyt, mind pedig a csinos szobacicát, s miután őszinte örömmel és jóakarattal kezet szorított Winkle úrral, nagy megelégedettségét azzal tetőzte be, hogy annyi burnótot szippantott fel egyszerre, amennyitől hat normális orrú ember egész életén át tüsszögött volna.