Without ceasing to think of Anna and of all the words – simple in the extreme – which they had interchanged, recalling every detail of the expressions of her face, entering more and more into her situation and feeling more and more sorry for her, Levin reached home.
Levin szüntelenül Annára s a vele folytatott képzelhető legegyszerűbb beszélgetésekre gondolt, maga elé képzelte arczkifejezésének minden legapróbb részletét, mind jobban beleélte magát az ő súlyos helyzetébe és iránta a legnagyobb szánalommal eltelve, érkezett haza. - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -