She knew that to others he did not appear to need pity. On the contrary, when Kitty watched him in company – as one sometimes watches a person one loves, trying to see him from a stranger's point of view, so as to realize the impression he makes on others – she saw, even with some jealous fear, that far from needing pity he was very attractive, by his good breeding, his rather old-fashioned and timid politeness to women, his powerful figure, and, as she thought, his uncommonly expressive face.
Azt tudta, hogy mások előtt nem látszik szánalomraméltónak; sőt ellenkezőleg, mikor Kiti megfigyelte őt társaságban, mint a hogy' megfigyelünk olykor egy-egy kedves emberünket, iparkodván őt mintegy idegen szemmel nézni, hogy megállapítsuk azt a benyomást, melyet másokra tesz, még az ő féltékenységéhez mérten is rémülettel látta, hogy nemcsak hogy nem szánalmas, sőt nagyon is vonzó, az ő valamelyest ósdi tisztességével, az asszonyokkal szemben tanusított bátortalan előzékenységével, erőteljes alakjával, s mint neki tetszett, különösen kifejező arczával.