They spent a whole month in this hospitable place, during which time Candide was continually saying to Cacambo, "I own, my friend, once more, that the castle where I was born is a mere nothing in comparison to the place where we now are; but still Miss Cunegund is not here, and you yourself have doubtless some fair one in Europe for whom you sigh. If we remain here we shall only be as others are; whereas if we return to our own world with only a dozen of El Dorado sheep, loaded with the pebbles of this country, we shall be richer than all the kings in Europe; we shall no longer need to stand in awe of the Inquisitors; and we may easily recover Miss Cunegund."
Egy hónap telt el a vendégeskedésben; ám Candide egyre ezt hajtogatta Cacambonak: »Mondhatom, barátom, hogy az a kastély, melyben én születtem, nem ér fel azzal az országgal, hova most kerültünk; de Kunigundám nincs itt és biztosan neked is van szeretőd Európában; ha mi itt maradunk, nekünk is csak az lesz a sorsunk, mint a többi itt lakónak; mig ellenben ha visszatérünk a mi világrészünkbe, és csupán tizenkét kost viszünk magunkkal Eldorado kavicsaival megterhelve, gazdagabbak leszünk, mint az összes királyok együttvéve, nem kell majd félnünk az inkvizitoroktól és kiszabadithatjuk a drága Kunigundát.«