Turning towards Sam, and raising his hands and eyes in token of the unspeakable sorrow with which he regarded the calamity that had befallen the family, he carried the high-backed chair to his old corner by the fire, and, seating himself on the very edge, drew forth a brown pocket-handkerchief, and applied the same to his optics.
Sam felé fordult, fölemelte a két kezét, égnek fordította a szemeit, mint aki kimondhatatlan fájdalmat érez a nagy csapás miatt, mely a családot érte; a magas hátú széket odatolta régi helyére, a tűzhely sarkába, aztán leült rá, éppen csak a szélére, s előszedett egy barna zsebkendőt, és a szemét kezdte nyomogatni vele.