'Twenty years ago, that pavement was worn with the footsteps of a mother and child, who, day by day, so surely as the morning came, presented themselves at the prison gate; often after a night of restless misery and anxious thoughts, were they there, a full hour too soon, and then the young mother turning meekly away, would lead the child to the old bridge, and raising him in her arms to show him the glistening water, tinted with the light of the morning's sun, and stirring with all the bustling preparations for business and pleasure that the river presented at that early hour, endeavour to interest his thoughts in the objects before him.
Húsz évvel ezelőtt ezt a kikövezett utat egy asszony meg egy gyerek járta sűrűn - nap nap után, minden áldott reggel megjelentek a börtön kapujában; és sokszor megesett, hogy egy nélkülözésben meg gyötrődések között átvirrasztott éjszaka után egy órával korábban érkeztek, s ilyenkor a fiatal anya szép csöndesen visszafordult, elvezette a gyermeket az öreg hídra, felemelte a két karjával, hogy megmutassa neki a csillogó vizet, melyen elömlött a reggeli verőfény, hadd lássa a gyermek, hadd örüljön neki, hogy munkára és mulatságra való nagy és lázas készülődéstől mennyire megélénkült a folyam, már a kora reggeli órákban.