On the stage the singer, in a glitter of bare shoulders and diamonds, was bowing low and smiling as she picked up with the help of the tenor – who held her hand – bouquets that had been clumsily flung across the footlights; she went up to a gentleman; with hair shiny with pomatum and parted in the middle, who was stretching his long arms across the footlights to hand her something – and the whole audience in the stalls and in the boxes stirred, leaned forward, shouted and applauded.
A színpadon egy, mezítelen vállaival és gyémántjaival csillogó énekesnő, a tenorista segítségével, a ki a kezét fogta, hajlongva és mosolyogva szedegette össze a rivaldán ügyetlenűl átdobott bokrétákat, majd odalépett egy a fejebúbján kopasz és körülötte kikent hajú úrhoz, a ki nagyot nyújtózva nyújtogatott felé valamit, - mire az egész közönség, úgy a földszinten, mint a páholyokban elkezdett idestova hullámzani, kiabálni és tapsolni.