Vinicius, riding at the end of the retinue, sprang out of his chariot at sight of the Apostle and Lygia, whom he had not expected to see, and, greeting them with a radiant face, spoke with hurried voice, like a man who has no time to spare,--
Vinicius a menet végén haladt, s mikor megpillantotta az apostolt és Lygiát, akikre itt nem számított, kiugrott a kocsiból, sugárzó arccal üdvözölte őket, s gyorsan beszélni kezdett, mint akinek nincs veszteni való ideje: