This was when I chanced to see the third-storey staircase door (which of late had always been kept locked) open slowly, and give passage to the form of Grace Poole, in prim cap, white apron, and handkerchief; when I watched her glide along the gallery, her quiet tread muffled in a list slipper; when I saw her look into the bustling, topsy-turvy bedrooms,--just say a word, perhaps, to the charwoman about the proper way to polish a grate, or clean a marble mantelpiece, or take stains from papered walls, and then pass on.
Egyszer például véletlenül megláttam, hogy nyílik a második emeleti lépcsőház ajtaja (ez az ajtó az utóbbi időben mindig be volt zárva), és kilép rajta Grace Poole, keményített főkötőben, fehér köténnyel és kendővel. Utánanéztem, ahogy puha papucsában, nesztelenül végigosont a folyosón, benézett a fenekestül felforgatott vendégszobákba, itt-ott odaszólt a takarítóasszonynak, hogy mitől lesz fényesebb a kandalló rácsa vagy márványlapja, vagy hogyan lehet a tapétából a zsírfoltokat eltávolítani, aztán ment tovább.