She sat there: the careworn, ever-bustling, and (as he thought) rather simple Dolly – with the note in her hand and a look of terror, despair, and anger on her face.
És ez az örökké gondokba merűlt, szorgoskodó és - mint ő hitte - együgyű Dolli, most mozdúlatlanúl ült ott, kezében a levéllel, s a réműlet, a kétségbeesés, a harag kifejezésével nézett rá.