The juncture was favorable. The English, who require, above everything, good living in order to be good soldiers, only eating salt meat and bad biscuit, had many invalids in their camp. Still further, the sea, very rough at this period of the year all along the sea coast, destroyed every day some little vessel; and the shore, from the point of l’Aiguillon to the trenches, was at every tide literally covered with the wrecks of pinnacles, roberges, and feluccas. The result was that even if the king’s troops remained quietly in their camp, it was evident that some day or other, Buckingham, who only continued in the Isle from obstinacy, would be obliged to raise the siege.
A körülmények a kezükre jártak; az angol csak akkor jó katona, ha jó az ellátása; most sózott húsra, dohos kétszersültre fanyalodtak, és táborukban igen sok volt a beteg; ráadásul a tenger, mely az évnek ebben a szakában erősen viharos, naponta tizedelte apróbb hajóikat, úgyhogy dagály idején az Aiguillon-foktól egészen a futóárkokig valósággal elborították a partot a kisebb vitorlások, ladikok, felukkok roncsai; mindezekből nyilvánvaló volt, hogy Buckingham, aki már csupán konokságból tartotta Ré szigetét, előbb-utóbb akkor is kénytelen lesz feladni az ostromot, ha a király serege ki sem mozdul táborából.