I could revive with vivid reality all the incidents of our voyage, Iceland, M. Fridrikssen, Snæfell. I said to myself that if, in such a position as I was now in, I was fool enough to cling to one glimpse of hope, it would be madness, and that the best thing I could do was to despair.
Élénk hallucinációként éltem át újra utazásunk eseményeit, az átkelést az óceánon, a megérkezést Izlandba, Fridriksson urat, a Snaefellst. Úgy véltem, őrültség volna a legkisebb reményt is táplálnom, és hogy az őrültségnél még a kétségbeesés is többet ér.