He pressed his hand firmer on my head, as if he claimed me: he surrounded me with his arm, _almost_ as if he loved me (I say _almost_--I knew the difference--for I had felt what it was to be loved; but, like him, I had now put love out of the question, and thought only of duty). I contended with my inward dimness of vision, before which clouds yet rolled.
és kezét olyan erősen szorította a fejemre, mintha ezzel is jelezni kívánná, hogy az ő tulajdona vagyok. Azután átölelt, majdnem úgy, mintha szeretne (azt mondom: majdnem, mert ismertem a különbséget a kettő között, tudtam, milyen az, ha szeretik az embert; de éppen úgy, mint ő, most én is kikapcsoltam a szerelmet, és csak a kötelességre gondoltam).