'And this woman,' said Nicholas Levin, interrupting him, and pointing to her, 'is my life's companion, Mary Nikolavna; I took her out of a house...' and as he said this he again jerked his neck. 'But I love and respect her and beg all those who wish to know me,' he added, raising his voice and scowling, 'to love and respect her.
Ez a nő pedig, - vágott közbe Levin Nikolaj reámutatva, - Nikolajevna Mária, az én életem párja. Egy olyan házból vettem ki, - szólt, miközben megint megrándúlt a nyaka. - De szeretem és tisztelem őt, s mindenkit, a ki velem érintkezni akar, - tette hozzá emeltebb hangon s a homlokát ránczolva, - arra kérek, hogy szeresse és tisztelje őt.