But Varenka, lonely, without relatives or friends, with her sad disillusionment, wishing for nothing and regretting nothing, personified that perfection of which Kitty only allowed herself to dream. In Varenka she saw that it was only necessary to forget oneself and to love others in order to be at peace, happy, and lovely.
Viszont Varenyka, az egyedül álló, a rokonok és barátok nélkül való, a ki soha semmi után nem vágyódott, semmit sem sajnált, az ő bánatos kiábrándúltságával, mindig megmaradt annak a tökéletességnek, a melyről Kiti csak ábrándozni mert, Varenykát látva, megértette, hogy csak meg kell feledkeznie magáról és másokat kell szeretnie, hogy nyugodt, boldog és jó lehessen.