Notwithstanding this intimation of a relapse into the apathy of sensuality, Cedric placed himself opposite to Athelstane, and soon showed, that if the distresses of his country could banish the recollection of food while the table was uncovered, yet no sooner were the victuals put there, than he proved that the appetite of his Saxon ancestors had descended to him along with their other qualities.
Ez a megjegyzés elárulta ugyan, hogy Athelstane visszasüllyedt a gyomor rabságába, Cedric mégis leült vele szemben az asztalhoz. Ekkor fura dolog derült ki: eddig hazájának szomorú sorsa foglalkoztatta csupán, és nem is gondolt az evésre, de most, hogy az étel ott párolgott előtte az asztalon, szemlátomást bebizonyította, hogy őseitől - egyéb tulajdonságaikon kívül - derekas étvágyukat is örökölte.