With him, through all the kingdoms of Europe she would have travelled from capital to capital, sharing his fatigues and his pride, picking up the flowers thrown to him, herself embroidering his costumes. Then each evening, at the back of a box, behind the golden trellis-work she would have drunk in eagerly the expansions of this soul that would have sung for her alone; from the stage, even as he acted, he would have looked at her.
Akkor talán megismerkedtek volna és megszerették volna egymást! Elképzelte, hogy milyen élete lett volna akkor: bejárják Európának minden országát; fővárosból fővárosba utaznak... osztozik szerelmesének a fáradságában és osztozik a dicsőségében... felszedi a neki dobott virágokat, és ő maga hímezi a díszítést arra a jelmezre, a melyben imádottja a szinpadra lép... aztán, esténkint, beül egy páholyba, és a páholy rácsozatának aranyozott sodronyhálója mögül boldogan hallgatja kedvese szivének megnyilatkozását, mert hiszen ez csak neki énekel, és a szinpadról, mialatt játszik, folyton ő rá néz!