'Do you suppose, Mr. Sawyer,' said Mrs. Raddle, elevating her voice for the information of the neighbours--'do you suppose that I'm a-going day after day to let a fellar occupy my lodgings as never thinks of paying his rent, nor even the very money laid out for the fresh butter and lump sugar that's bought for his breakfast, and the very milk that's took in, at the street door?
- Azt képzeli talán, tisztelt Sawyer úr - mondta Raddle-né, felemelve a hangját, hogy a szomszédok is hallhassák, amit mond -, azt képzeli talán, hogy én majd hajlandó leszek hónapszámra megtűrni a lakásomban egy olyan embert, akinek még csak eszébe sem jut, hogy megfizesse a lakbért? De nemcsak a lakbért, hanem még azt sem, amit készpénzben adok ki mindennap friss vajért, meg kockacukorért, ami a reggelijéhez kell, meg a tejért, amit naponta beadnak a kapu alá.