Her light nature was controlled and subdued by the spectacle as it might have been silenced by the presence of death; she used her little arts and coquetries on Tarvin mechanically and halfheartedly until they were finally out of the caflon, when she gave a gasp of relief, and, taking petulant possession of him, made him return with her to the chairs they had left in the drawing-room.
Könnyű, vidám természetét elnyomta, szinte agyonnyomta a hatalmas látvány, mint ahogy a halál jelenléte is elhallgattatta volna; meggyőződés nélkül, inkább csak megszokásból kokettált Tarwinnal és csak, mikor a vonat a sziklaszakadékok közül újra a síkságra ért, sóhajtott fel megkönnyebbül­ten és végleg birtokba véve útitársát, visszavezette Tarwint a szalonban elhagyott székeikhez.