He again sat up, coughed, ate and talked, no longer of death, expressed hopes of recovery, and was even more irritable and depressed than before. No one, neither his brother nor Kitty, could comfort him.
Megint elkezdett felülni, köhögni, megint elkezdett enni, beszélni, majd ismét megszűnt a halálról beszélni, újra kezdett reményleni, hogy fölgyógyul s még ingerűltebb és még mogorvább lett, mint volt annakelőtte.