Constantine regarded the peasants as the chief partners in a common undertaking, and despite his respect and the feeling of a blood-tie – probably, as he said, sucked in with the milk of his peasant nurse – he as partner in their common undertaking, though often filled with admiration for the strength, meekness, and justice of these people, was very often (when the business required other qualities) exasperated with them for their carelessness, untidiness, drunkenness, and untruthfulness.
De a népnek ilyetén való fölfogása nem volt ínyére Levin Konsztantinnak. Konsztantin előtt a nép csak egyik főrészese volt az általános munkának, s a nép iránt érzett minden nagyrabecsűlése és szinte vérbeli szeretete mellett is, a melyet, mint ő mondotta, alkalmasint még öreg dajkájának a tejével szítt magába, mint vele együtt részese a nagy munkának, bár olykor el volt ragadtatva ezeknek az embereknek az ereje, őszintesége és méltányossága által, mégis, nagyon gyakran, a mikor más tulajdonságokra is lett volna szükség, megharagudott a népre hanyagsága, rendetlensége, iszákossága és hazug volta miatt.