Almost instantly a female head was put out at the window, with two fingers placed upon her mouth, either to enjoin silence or to send him a kiss. D’Artagnan uttered a slight cry of joy; this woman, or rather this apparition--for the carriage passed with the rapidity of a vision--was Mme. Bonacieux.
És szinte ugyanabban a pillanatban egy női arc hajolt ki a kocsiablakon, a nő ajkára szorította két ujját, mint aki titoktartásra int, vagy csókot dob; D'Artagnan halkan felkiáltott örömében: az asszony, vagy inkább a látomás - mert a kocsi oly gyorsan suhant tova, mint az álomkép -, a látomás Bonacieux-né volt.