Monsieur Homais respected him for his education; Madame Homais liked him for his good-nature, for he often took the little Homais into the garden—little brats who were always dirty, very much spoilt, and somewhat lymphatic, like their mother.
Végig hallgatta az érettebb embereket és nem sokat politizált, a mi fiatal embernél ritkaság. Aztán nem volt tehetség nélkül; csinos vízfestményeket csinált, tudott kótából énekelni és ebéd után sokat olvasgatott, olyankor, a mikor nem talált kártyapartit.