Vinicius wished to run forth to meet her; but at sight of that beloved form happiness took his strength, and he stood with beating heart, breathless, barely able to keep his feet, a hundred times more excited than when for the first time in life he heard the Parthian arrows whizzing round his head.
Vinicius elébe akart futni, de a szeretett leány láttára olyan boldogság áradt el rajta, hogy minden ereje elhagyta. Ott maradt hát dobogó szívvel, elakadt lélegzettel, alig állt a lábán, s százszorta jobban meg volt indulva, mint akkor, mikor életében először hallotta a parthusok nyilait, amint füle mellett elzúgtak.