"Forgive me, Mason," cried Dunwoodie, taking both his hands. "I do know you for a brave and obedient soldier; forget my humor.
- Bocsásson meg, Mason - kiáltotta Dunwoodie, megragadva a főhadnagy két kezét -, tudom, hogy milyen bátor és kötelességtudó katona; felejtse el, amit ingerültségemben mondottam.