Tarvin had nothing to say for once, and in the pause that fell she had time to reassure herself of her abhorrence of his presence here, and time to still the impulse of pride, which told her that it was good to be followed over half the earth's girdle for love, and the impulse of admiration for that fine devotion time, above all, for this was worst and most shameful, to scorn the sense of loneliness and far-awayness that came rolling in on her out of the desert like a cloud, and made the protecting and homelike presence of the man she had known in the other life seem for a moment sweet and desirable.
A beálló szünet alatt Kate-nek volt ideje újra megbizonyosodni arról, hogy a derék Tarwin jelenléte igenis borzalommal tölti el s eredményesen leküzdötte afölötti büszkeségét, hogy valaki szerelemből a fél világon át követi. Időt talált arra is, hogy leküzdje e megható önzetlenség fölötti elérzékenyülését és főleg arra volt bőségesen ideje, hogy elszégyellje magát elhagyatottsága fölötti hirtelen kétségbeesésén, amely mint egy súlyos sötét felhő a sivatagból nehezedett rá lelkére és kívánatossá és meghitté tette ennek a férfinek a jelenlétét, akinek erős karját még hazulról ismerte.