There he sat, with his tweed suit and his American accent, in the corner of a prosaic railway-carriage, and yet as I looked at his dark and expressive face I felt more than ever how true a descendant he was of that long line of high-blooded, fiery, and masterful men.
Ahogy itt ült, tweedruhájában, amerikai kiejtésével, egy prózai vasúti fülke egyik sarkában, barna, értelmes arcát szemlélve most éreztem meg igazán, hogy mennyire hamisítatlan leszármazottja szenvedélyes, lobogó s tettre kész őseinek.