Dolly's sorrow, caused by her talk with Karenin, was quite dispelled when she saw those two figures: Kitty with the chalk in her hand, looking up at Levin with a timid, happy smile, and his fine figure bending over the table, with his burning eyes fixed now on the table, now on her.
Dolli, mikor ezt a két alakot meglátta, teljesen megvígasztalódott attól a fájdalomtól, melyet neki az Alexandrovics Alexejjel való beszélgetés okozott: Kitit krétával a kezében, a mint félénk és boldog mosolylyal nézett föl Levinre, s az utóbbinak délczeg alakját, a mint tűzben égő s hol az asztalra, hol ő reá szegzett szemekkel hajolt az asztal fölé.