She thought just the opposite; the sight of the bare walls saddened her right to her heart; and why wouldn't Gregor feel the same way about it, he'd been used to this furniture in his room for a long time and it would make him feel abandoned to be in an empty room like that. Then, quietly, almost whispering as if wanting Gregor (whose whereabouts she did not know) to hear not even the tone of her voice, as she was convinced that he did not understand her words, she added "and by taking the furniture away, won't it seem like we're showing that we've given up all hope of improvement and we're abandoning him to cope for himself?
Ő úgy véli, hogy éppen ellenkezőleg; neki valósággal összeszorítja a szívét az üres falak látványa; és bizonyára Gregor is ugyanezt érzi, hiszen a szoba bútorait már megszokhatta, és így az üres szobában elhagyatottnak érezné magát. - És vajon - fejezte be az anya egész halkan, bár eddig is szinte suttogott, mintha el akarná kerülni, hogy Gregor, akinek pontos tartózkodási helyéről nem volt tudomása, akár hangja csengését is meghallja, arról ugyanis, hogy a szavakat nem érti, meg volt győződve -, és vajon a bútorok eltávolításával nem annak jelét adnánk-e, hogy a javulás minden reményéről lemondtunk, és kíméletlenül magára hagyjuk?