Georgiana said she dreaded being left alone with Eliza; from her she got neither sympathy in her dejection, support in her fears, nor aid in her preparations; so I bore with her feeble-minded wailings and selfish lamentations as well as I could, and did my best in sewing for her and packing her dresses.
Georgiana azt mondta, ő nem mer kettesben maradni Elizával, hiszen a nénjétől a legcsekélyebb együttérzésre sem számíthat, ki fog neki segíteni, ha én is elmegyek stb. Addig könyörgött, amíg meg nem ígértem, hogy maradok még egy-két napig, segítek neki csomagolni, és a holmiját rendbe hozni.