This time it was not a host but a hostess who received him. d’Artagnan was a physiognomist. His eye took in at a glance the plump, cheerful countenance of the mistress of the place, and he at once perceived there was no occasion for dissembling with her, or of fearing anything from one blessed with such a joyous physiognomy.
Ezúttal nem fogadós jött elébe, hanem fogadósné; D'Artagnan olvasott az arcvonásokban, egyetlen pillantással felmérte a kocsma gazdasszonyának nyájas kerek ábrázatát, s máris látta, nincs semmi szükség alakoskodásra: ettől a derűs arctól nem kell félnie.