The mysterious nature of the commencement of their conversation was explained; Mr. Dowler had as great an objection to duelling as himself; in short, this blustering and awful personage was one of the most egregious cowards in existence, and interpreting Mr. Winkle's absence through the medium of his own fears, had taken the same step as himself, and prudently retired until all excitement of feeling should have subsided.
Ez volt hát a nyitja, hogy Dowler úr beszédje miért volt az elején olyan talányos: Dowler úr éppúgy szűkölt a párbajtól, mint jómaga; szóval ez a félelmetes hetvenkedő alak a legpipogyább fráterek fajtájából való, s minthogy Winkle úr elutazását félelmében félreértette, ugyanarra a lépésre határozta el magát, mint ő, és bölcsen elpárolgott, amíg a fölkorbácsolt indulatok ismét le nem csillapodtak.