"Yes, yes!" said Felton, passing his hands over his brow, covered with sweat, as if to remove his last doubt. "Yes, I recognize the voice which speaks to me in my dreams; yes, I recognize the features of the angel who appears to me every night, crying to my soul, which cannot sleep: ’Strike, save England, save thyself--for thou wilt die without having appeased God!’
Igen - mondta Felton, és végigsimította verejtékes homlokát, mintha gyökerestül szakítaná ki elméjéből a kétkedést -, igen, megismerem, ez a hang beszél hozzám álmaimban; igen, megismerem, ez az angyal jelenik meg előttem éjjelente, ez harsogja tele álmatlanul hánykolódó lelkemet: "Sújts le rá, mentsd meg Angliát, mentsd meg önmagadat, hogy el ne érjen a halál, míg le nem veted a gonoszt!"