At last a thud was heard; the ropes creaked as they were drawn up. Then Bournisien took the spade handed to him by Lestiboudois; with his left hand all the time sprinkling water, with the right he vigorously threw in a large spadeful; and the wood of the coffin, struck by the pebbles, gave forth that dread sound that seems to us the reverberation of eternity.
Ekkor Bournisien átvette az ásót, melyet Lestiboudois oda nyujtott neki, s míg jobbkezével tovább hintette a sírra a szenteltvizet, balkezének egy erőben teljes mozdulatával, az ásóról egy jó lapátnyi földet dobott a koporsóra. És a koporsó fája, a mint a kövecses föld megütötte, azt a borzasztó dübörgést hallatta, a mely mintha az örökkévalóságból hangoznék felénk.