He stood with his lovely burden in his arms, gazing vacantly on the countenances of his friends, without the slightest attempt at recognition or explanation.
Ott állt, az édes teherrel karjaiban, s üres tekintettel bámult barátaira anélkül, hogy még csak eszébe is jutott volna üdvözölni őket vagy megmagyarázni a helyzetet.