Wholly inattentive to her sister's feelings, Lydia flew about the house in restless ecstasy, calling for everyone's congratulations, and laughing and talking with more violence than ever; whilst the luckless Kitty continued in the parlour repined at her fate in terms as unreasonable as her accent was peevish.
Mit sem törődve nővére érzéseivel, Lydia nyugtalan ujjongással futkosta be a házat, azt várta, hogy mindenki gratuláljon neki, s még harsányabban beszélt és nevetett, mint máskor; a szerencsétlen Kitty viszont tovább kesergett sorsán a nappaliban, s panaszai éppoly ostobán hangzottak, mint amilyen durcásan a hangja.