One day when oppressed with a mortal weariness of mind, without hope in the negotiations with the city, without news from England, the cardinal went out, without any other aim than to be out of doors, and accompanied only by Cahusac and La Houdiniere, strolled along the beach. Mingling the immensity of his dreams with the immensity of the ocean, he came, his horse going at a foot’s pace, to a hill from the top of which he perceived behind a hedge, reclining on the sand and catching in its passage one of those rays of the sun so rare at this period of the year, seven men surrounded by empty bottles.
Csupán Cahusac és La Houdinière kísérte. A tengerparton léptetett, határtalanul szárnyaló gondolatai belevesztek az óceán határtalan távlataiba; lovára bízta, menjen amerre megy, s így jutott el egy dombtetőre, ahonnan, egy sövény mögött, hét férfi tűnt a szemébe; a homokparton heverésztek, és élvezték az ilyen időben oly ritka és tünékeny napsugarakat; körülöttük a földön üres butéliák.