In Madame Dubuc's time the old woman felt that she was still the favorite; but now the love of Charles for Emma seemed to her a desertion from her tenderness, an encroachment upon what was hers, and she watched her son's happiness in sad silence, as a ruined man looks through the windows at people dining in his old house. She recalled to him as remembrances her troubles and her sacrifices, and, comparing these with Emma's negligence, came to the conclusion that it was not reasonable to adore her so exclusively.
Károly nem tudott mit felelni; tisztelte az anyját s végtelenül szerette a feleségét; csalhatatlannak tartotta az előbbinek a véleményét, de a másiknak a viselkedését viszont kifogástalannak találta. Mikor az idősebb Bovaryné elutazott, megpróbálta, hogy majd eszébe juttatja Emmának egyikét-másikát azoknak az izetlen megjegyzéseknek, amelyeket a mamájától hallott; megkoczkáztatott, félénken, egy pár szót - ugyanazon kifejezéseket használva, amelyeket az anyja - de Emma egy pár rövid szóval menten letorkolta, s azt mondta neki, hogy törődjék a betegeivel.