As long as he was in the city, Planchet kept at the respectful distance he had imposed upon himself; but as soon as the road began to be more lonely and dark, he drew softly nearer, so that when they entered the Bois de Boulogne he found himself riding quite naturally side by side with his master.
Amíg a városban jártak, Planchet tisztességtudóan megtartotta az illendő távolságot, mihelyt azonban néptelenebb, sötétebb útszakaszra jutottak, nagy óvatosan mindjobban megközelítette D'Artagnant, s amikor elérték a boulogne-i erdőt, mintha a világ legtermészetesebb dolga volna, ott haladt gazdájával egy vonalban.