Oblonsky could think calmly of his wife, could hope that 'things would shape themselves' as Matthew had said, and could calmly read his paper and drink his coffee, but when he saw her worn, suffering face, and heard her tone, resigned and despairing, he felt a choking sensation. A lump rose to his throat and tears glistened in his eyes.
Arkágyevics Sztepán nyugodt lehetett, a mikor a feleségére gondolt, remélhette, hogy Matvjej mondása szerint majd csak eligazodik minden, s nyugodtan elolvashatta a lapját és megihatta a kávéját; de mikor elgyötört, szenvedő arczát megpillantotta, mikor hangjának a végzet akaratában megnyugvó és kétségbeesett csengését meghallotta, elállt a lélekzete, elkezdte valami fojtogatni a torkát s könnyek csillantak föl a szemében.