The weather grew still worse toward evening and the frozen sleet beat the whole body of his drenched horse so painfully that it shook its head and ears and went sideways. But Levin under his hood felt comfortable; he looked cheerfully round, now at the turbid streams that ran down the ruts, now at the drops that hung from every bare twig, now at the white spots of unthawed sleet that lay on the planks of the bridge or on the heaps of still juicy willow leaves lying in a thick layer round a denuded tree.
Estére még czudarabb lett az idő: az ólmos eső oly erővel pacskolta a lovát, mely szűntelenűl rázta csuromvizes fejét és füleit, hogy szinte oldalogni kezdett belé; de Levin pompásan érezte magát a kámzsája alatt, s vídáman nézte, hol a kerékvágásokban csörgedező homályos vizet, hol a csupasz ágakon himbálózó vízcsöppeket, hol a híd deszkáján fölhalmozódott és még el nem olvadt daraszemeket, hol pedig egy-egy csupasz fa alatt sűrű rétegben alá hulló még húsos és nedvdús leveleket.