In spite of her vapourish airs (as the housewives of Yonville called them), Emma, all the same, never seemed gay, and usually she had at the corners of her mouth that immobile contraction that puckers the faces of old maids, and those of men whose ambition has failed.
Bármilyen könnyelműnek tünt fel Emma (a yonville-i asszonyok annak mondták): vidámnak azért nem látták soha; hozzá szokott, hogy a szája szélét egy kicsit összehúzza, s idővel mindig ott lehetett látni ajkai körül a keserüségnek azt a vonását, mely oly gyakran von redőt a vén lányok s ama férfiak arczára, a kiknek a nagyravágyása soha se talált kielégülést.