That now, having atoned for his guilt toward her husband, he would be obliged to give her up and never place himself between her with her remorse and her husband, was clear to his mind; but he could not eradicate from his heart a regret for the loss of her love – could not efface from his memory the moments of happiness he had known with her, moments he had valued so lightly, but the image of which with all their charm pursued him still.
Azt, hogy most, miután a férjjel szemben megvezekelt a bűneiért, le kellett mondania Annáról, s hogy soha többé nem állhat oda ő és az ura közé, azt szilárdan elhatározta volt a szívében; de nem tudta kitépni szívéből az ő szerelmének az elvesztése fölött érzett sajnálkozását, nem tudta kitörülni emlékezetéből a boldogság ama perczeinek emlékét, a melyeket vele átélt, a melyeket akkor oly kevéssé tudott megbecsülni, s a melyek most egész varázsukkal üldözték őt.