Tarvin ran the stones through his hands one by one, and there were forty-five of them each stone perfect and flawless of its kind; nipped, lest any of its beauty should be hidden, by a tiny gold clasp, each stone swinging all but free from the strand of soft gold on which it was strung, and each stone worth a king's ransom or a queen's good name.
Tarwin végigcsorgatta ujjai között a nyakláncot; negyvenöt kőből állt, egyik tökéletesebb volt mint a másik. Hogy semmit se veszítsenek szépségükből, vékony aranykeretbe voltak foglalva és szabadon függtek a halvány arany szalagon, amely egymásba fogta őket.