I leant against a pillar of the verandah, drew my grey mantle close about me, and, trying to forget the cold which nipped me without, and the unsatisfied hunger which gnawed me within, delivered myself up to the employment of watching and thinking.
A veranda egyik oszlopának támaszkodtam, szorosan magam köré csavartam a szürke köpenyt, megpróbáltam elfeledkezni a hidegről, amely kívülről kínzott, s az éhségről, amely belülről gyötört, és átadtam magam a szemlélődésnek és a gondolkozásnak. Gondolataimat nem érdemes megörökíteni, annyira határozatlanok és töredékesek voltak, hiszen jóformán azt sem tudtam még, hogy hol vagyok.