Silently and questioningly he gazed for a few moments at his mother, who stood motionless before him, then suddenly smiling blissfully, he closed his heavy eyelids and fell once more, not backward, but forwards into her arms.
Pár pillanatig csöndesen és kérdően nézett mozdúlatlanul mellette álló anyjára, majd egyszerre boldogan elmosolyodott, s megint behúnyván összeragadt szemeit, odavetette magát, de nem hátra, hanem felé, a karjaiba.