Gregor kept trying to assure himself that nothing unusual was happening, it was just a few pieces of furniture being moved after all, but he soon had to admit that the women going to and fro, their little calls to each other, the scraping of the furniture on the floor, all these things made him feel as if he were being assailed from all sides. With his head and legs pulled in against him and his body pressed to the floor, he was forced to admit to himself that he could not stand all of this much longer.
Bár Gregor újra azt hajtogatta magában, hogy végtére semmi különös nem történik, csak áthelyeznek néhány bútort, hamarosan mégis be kellett vallania, hogy a két nő ide-oda járkálása, apró kiáltásaik, a bútorok csikorgása a padlón úgy hat rá, mint valami hatalmas, körös-körül egyre növekvő zűrzavar, és hiába húzta be szorosan a fejét és a lábait, és nyomta oda testét a padlóhoz, el kellett ismernie, hogy nem sokáig bírja ezt az egészet.