Her hair, which was of a golden richness of color, was left, untortured, to fall in the natural ringlets of infancy, and it shaded a face which was glowing with the united charms of health, youth, and artlessness; her eyes spoke volumes, but her tongue was silent; her hands were interlocked before her, and, aided by her taper form, bending forward in an attitude of expectation, gave a loveliness and an interest to her appearance, that for a moment chained her lover in silence to the spot.
Tündöklő aranyhaja szabadon omolhatott alá gyermekkorának természetes csigáiban, árnyékot vetve arcára, amely az egészség, az ifjúság s a mesterkéletlenség együttes varázsától izzott; szemeiből kötetnyi mondanivaló sugárzott, de a nyelve néma maradt; két kezét összekulcsolta maga előtt, nádszáltermete kissé előrehajolt a várakozásban, s ez oly bájossá és vonzóvá tette alakját, hogy szerelmesének egy pillanatig földbe gyökerezett a lába, s egy árva szót sem tudott szólni.