Every day, from nine in the morning until four in the afternoon, I waited in my little den, until at last my heart began to sink, and I came to believe that I should never have any practice at all.
Két esztendeje minden áldott nap, reggel kilenctől délután négyig várok és csak várok az odúmban, és végső elkeseredésemben már az a gondolatom támadt, hogy irodámat fölszámolom.