Madame Stahl spoke with her as with a dear child who gives one pleasure by reminding one of one's own past, and only once mentioned that love and faith alone can bring relief in all human sorrows and that no sorrows are too trivial for Christ's compassion. Then she immediately changed the subject.
Madame Stahl úgy beszélt Kitivel, mint egy kedves gyermekkel szokás, a kiben, mint a fiatalsága emlékeiben, öröme telik az embernek, s csak egyetlen egyszer tett említést arról, hogy minden emberi nyomorúságban csakis a hitből és a szeretetből lehet vígasztalást meríteni, s hogy nincsen az a fájdalom, mely Krisztusnak irántunk való részvétéhez kicsiny volna, de legott másra vitte át a szót.