When Oblonsky had gone down to his room and, after again washing, had put on his frilled nightshirt and got into bed, Levin still lingered in his room talking about various tries and unable to ask what he wanted to know.
Arkágyevics Sztepán már bement a szobájába, levetkőzött, megmosakodott, magára vette fodrozott hálóingét s lefeküdt, és Levin még mindig ott lézengett a szobájában s beszélt mindenféle haszontalanságról, nem lévén elég ereje hozzá, hogy megkérdezze tőle, a mit akar.