Theocles returned often to the chamber, and the golden-haired Eunice appeared behind the raised curtain a number of times; finally cranes, reared in the gardens, began to call, heralding the coming day, but Vinicius was still embracing in his mind the feet of Christ, neither seeing nor hearing what was passing around him, with a heart turned into a thanksgiving, sacrificial flame, sunk in ecstasy, and though alive, half seized into heaven.
Theocles néhányszor benézett a cubiculumba, a félrehúzott függöny mögül egyszer-kétszer az aranyhajú Euniké feje is előbukkant, végül a kertekben tenyésztett darvak krúgatása már jelezte, hogy kezdődik a nappal, s ő gondolatban még mindig a Krisztus lábát ölelgette, nem látta és nem hallotta, mi történik körülötte, szíve a hálaáldozat lángjává változott, s mélységes rajongásba merülve már életében a mennyországban érezte magát.