WHEN LEVIN THOUGHT about what he was and why he lived, he could find no answer and was driven to despair; but when he left off asking himself those questions he seemed to know what he was and why he lived, for he acted and lived unfalteringly and definitely – recently even more unfalteringly than before.
Mikor Levin azon törte a fejét, hogy mi ő és miért is él a világon, nem talált választ erre a kérdésre, és kétségbeesett, de mikor megszűnt ezt magától kérdezgetni, olyankor mintha mégis tudta volna valamelyest, hogy mi ő és miért él a világon, mert ilyenkor elszántan és határozottan élt és munkálkodott; sőt éppen a legutolsó időben még sokkal elszántabban és határozottabban élt, mint annakelőtte.