Then she was moved; she felt herself weak and quite deserted, like the down of a bird whirled by the tempest, and it was unconsciously that she went towards the church, included to no matter what devotions, so that her soul was absorbed and all existence lost in it.
És elérzékenyedett. Annyira elhagyatottnak, oly puhának érezte magát, mint a milyen egy madárnak a pelyhe, mely ide-oda kering, forog a viharban; és a nélkül, hogy tudta volna, mit akar, megindult a templom felé, készen bármily ájtatosságra, csak legyen, a minek odaadhassa egész lelkét, úgy, hogy megfelejtkezhessék minden nyomorúságáról, arról is, hogy él.