'I remember and know that blue mist, like the mist on the Swiss mountains... that mist which envelops everything at that blissful time when childhood is just, just coming to an end, and its immense, blissful circle turns into an ever-narrowing path, and you enter the defile gladly yet with dread, though it seems bright and beautiful...
Ezt a ködöt, mely elborít mindent abban a boldog korban, a mikor éppen véget értek a gyermekévek, s a boldogságnak és a vídámságnak ebből az óriási köréből mind szűkebbre és szűkebbre szorúl az út, s az embert jókedv és szorongás fogja el, mikor ebbe a teremsorba belép, bárha az derűltnek és szépnek látszik is...