SINCE THE MOMENT when, at the sight of his beloved and dying brother, Levin for the first time looked at the questions of life and death in the light of the new convictions, as he called them, which between the ages of twenty and thirty-four had imperceptibly replaced the beliefs of his childhood and youth, he had been less horrified by death than by life without the least knowledge of whence it came, what it is for, why, and what it is.
Attól a percztől kezdve, hogy Levin szeretett bátyját haldokolni látván, először nézte az élet és a halál nagy kérdéseit azokon az, a mint ő mondta, új meggyőződéseken keresztül, a melyek huszadik és harminczkettedik életéve közt, gyermek- és ifjúkori meggyőződéseit szinte észrevétlenül fölváltották, - valósággal megréműlt, nem annyira a haláltól, mint inkább az élettől, a melyet illetőleg halvány sejtelme se volt arról, honnan származik, mirevaló és micsoda voltaképpen.