Frances stopped short in her walk, and turned on him a look of so much purity and feeling, that, heart-stricken, Dunwoodie would have knelt at her feet for pardon; but motioning him for silence, she once more spoke:-
Frances megállt és ránézett: a szeméből sugárzó tisztaság és érzés szíven találta Dunwoodie-t, aki legszívesebben letérdelt volna elébe, hogy bocsánatot kérjen; de a leány egy mozdulattal csendre intette, s így szólt: