Let us briefly say, then, that the ceremony was performed by the old clergyman, in the parish church of Dingley Dell, and that Mr. Pickwick's name is attached to the register, still preserved in the vestry thereof; that the young lady with the black eyes signed her name in a very unsteady and tremulous manner; that Emily's signature, as the other bridesmaid, is nearly illegible; that it all went off in very admirable style; that the young ladies generally thought it far less shocking than they had expected; and that although the owner of the black eyes and the arch smile informed Mr. Wardle that she was sure she could never submit to anything so dreadful, we have the very best reasons for thinking she was mistaken.
Tehát röviden csak arról számolunk be, hogy a Dingley Dell-i templomban az öreg lelkész összeadta a fiatal párt; hogy Pickwick úr neve be van jegyezve az anyakönyvbe, melyet máig is őriznek a sekrestyében; hogy a fekete szemű kisasszony nagyon bizonytalan és reszkető kézzel írta alá a nevét; hogy Emily, valamint a másik nyoszolyólány aláírása is majdnem teljesen olvashatatlan; hogy minden nagyon csodálatosan és gyönyörűen volt megrendezve; hogy az ifjú kisasszonyok valamennyien arra a véleményre jutottak, hogy a dolog nem is olyan borzasztó, mint hitték; sőt, feltehetjük, hogy még a fekete szemű, huncut nézésű kislány is, aki váltig biztosította Winkle urat, hogy ő sohase tudná elszánni magát ilyen borzasztó dologra: ebben a tekintetben határozottan tévedett.