At first fear that the quarryman might have been mistaken, and that perchance Lygia was among the victims, benumbed him completely; but when he heard the voices, "Pro Christo!" when he saw the torture of so many victims who, in dying, confessed their faith and their God, another feeling possessed him, piercing him like the most dreadful pain, but irresistible.
Eleinte attól tartott, hogy hátha a fossor tévedett, s Lygia mégis ott van az áldozatok között, de mikor a „Pro Christo!” kiáltásokat hallotta mikor látta a töméntelen áldozat vértanúságát, akik kínjaik közepette tettek bizonyságot Istenükről és igazukról, akkor már más érzés töltötte el.