This was all that Milady could endure. Her hands clutched her armchair; she ground her teeth inwardly; her eyes followed the motion of the door as it closed behind Lord de Winter and Felton, and the moment she was alone a fresh fit of despair seized her. She cast her eyes upon the table, saw the glittering of a knife, rushed toward it and clutched it; but her disappointment was cruel. The blade was round, and of flexible silver.
Milady ereje fogytán volt: keze görcsösen markolta a karosszéket, foga tompán meg-megcsikordult, szeme az ajtót leste, amint becsukódik Winter lord és Felton mögött, s amikor magára maradt, ismét megrohanta a kétségbeesés: az asztalra pillantott, egy kés villant a szemébe, odaugrott, és felmarkolta, de micsoda kegyetlen csalódás! a kés pengéje hajlékony ezüst volt, a hegye tompa.