As Tarvin stepped back they followed him with uplifted hands of entreaty and representation, the station-master forgetting his English, and the driver his respect for the white man.
Amikor Tarwin önkénytelenül hátralépett, mind a ketten követték, egy-egy szabad karjuk drámai gesztusaival egészítve ki szónoklatukat, mialatt az állomásfőnök egyre rosszabbul beszélt angolul és a kocsis lassanként teljesen elfelejtette a fehér emberek iránt érzett respektusát.