It was the most intensely interesting thing, to observe the manner in which Mr. Pickwick performed his share in the ceremony; to watch the torture of anxiety with which he viewed the person behind, gaining upon him at the imminent hazard of tripping him up; to see him gradually expend the painful force he had put on at first, and turn slowly round on the slide, with his face towards the point from which he had started; to contemplate the playful smile which mantled on his face when he had accomplished the distance, and the eagerness with which he turned round when he had done so, and ran after his predecessor, his black gaiters tripping pleasantly through the snow, and his eyes beaming cheerfulness and gladness through his spectacles.
Roppant lenyűgöző látvány volt, hogy Pickwick úr miképpen vette ki részét a mulatságból; hogy milyen halálos aggodalommal tekingetett hátra az utána következőre, aki szegényt örökösen azzal a veszedelemmel fenyegette, hogy utoléri és fellöki; hogyan fogyott el lassan a lendülete, amivel nekidurálta magát egy-egy futamnak, s miként fordult meg apránként a csúszdán, amíg végül arccal a kiindulási pontja felé került; milyen jóízű mosolyra derült az ábrázata, amikor a célhoz ért, s milyen mohón fordult vissza s rohant az előtte futó után; s bokavédőjében milyen vígan taposta a havat és hogy csillogott a szeme pápaszemén keresztül az örömtől és a jókedvtől.