On the grave between the pine-trees a child was on his knees weeping, and his heart, rent by sobs, was beating in the shadow beneath the load of an immense regret, sweeter than the moon and fathomless as the night.
A síron, a fenyűfák között, egy gyermek sírt, térden állva, és melle, mely majdnem megszakadt a zokogástól, zihált a sötétségben, mintha végtelen bánat nehezednék rá; végtelen bánat, mely csöndes, mint a hold, és kifürkészhetetlen, mint az éj.