And as for the vague something--was it a sinister or a sorrowful, a designing or a desponding expression?--that opened upon a careful observer, now and then, in his eye, and closed again before one could fathom the strange depth partially disclosed; that something which used to make me fear and shrink, as if I had been wandering amongst volcanic-looking hills, and had suddenly felt the ground quiver and seen it gape: that something, I, at intervals, beheld still; and with throbbing heart, but not with palsied nerves.
Ami pedig azt a homályos valamit illeti - nem tudom, baljósnak nevezzem-e vagy csak fájdalmasnak, hidegen számító volt-e, vagy fásult az a valami, amit gondos megfigyelő néha felvillanni látott a szemében, de aztán eltűnt, mielőtt a kifürkészhetetlen mélységet csak kismértékben is átkutathatta az ember -, ezt a valamit, amitől néha megborzongtam és visszarettentem, mintha vulkán peremén járnék, és egyszerre csak megremegne és kettéválna alattam a föld, ezt a valamit olykor ma is látni vélem, dobogó szívvel, de nem bénult idegekkel.