Mrs. Estes had invited Tarvin to breakfast the day before, when Kate was not expected; but Tarvin was not the man to decline an invitation at the last moment on that account, and he faced Kate across the breakfast-table next morning with a smile which evoked an unwilling smile from her. In spite of a sleepless night she was looking very fresh and pretty in the white muslin frock which had replaced her travelling-dress, and when he found himself alone with her after breakfast on the veranda (Mrs. Estes having gone to look after the morning affairs of a housekeeper, and Estes having betaken himself to his mission-school, inside the city walls), he began to make her his compliments upon the cool white, unknown to the West.
Mrs. Estes már előző nap, amikor Kate még nem tűnt fel a láthatáron, meghívta volt ebédre Tarwint s ennek esze ágában sem volt, hogy a megváltozott helyzetre való tekintettel le­mond­jon; így másnap délben diadalmasan mosolyogva üdvözölte Kate-et az ebédlőasztal mellett s a leány nem tudta megakadályozni, hogy akaratlanul el ne mosolyodjék a láttára. Az álmatlan éjszaka dacára friss és csinos volt fehér muszlinruhájában, és amikor Tarwin ebéd után egyedül maradt vele a verandán, Mrs. Estes háziasszonyi teendői után nézett, míg a férfi a város belsejében fekvő missziósiskolába ment, a fiú bókokkal árasztotta el a Nyugat-Ameri­kában szokatlan, csinos fehér ruhájáért.