And now especially,' she went on with a sad, confiding expression, as though addressing her brother but evidently speaking to Levin, 'now when I so need some occupation, I can't do it!' And with a sudden frown (Levin understood that she was frowning at herself for having spoken about herself) she changed the subject.
És most annál kevésbbé, - mondotta szomorúan és bizalmas kifejezéssel, látszólag a bátyjához, valójában azonban Levinhez fordúlva. - És most, a mikor olyan nagy szükségem volna valami foglalatosságra, annál kevésbbé tudom. - És egyszerre elkomolyodott, (Levin tudta, hogy saját magára neheztelt, azért, hogy magáról beszélt) és másra vitte át a szót. - Én tudom önről, - mondotta Levinnek, - hogy rossz polgár, de azért a mennyire tudtam, meg is védelmeztem.