For the hospital was in the hands of a hurrying crowd, who were strapping up bedding and cooking-pots, lamps and linen, calling to one another up and down the staircases in subdued voices, and bringing the sick from the upper wards as ants bring eggs out of a broken hill, six or eight to each man some holding bunches of marigold flowers in their hands, and pausing to mutter prayers at each step, others peering fearfully into the dispensary, and yet others drawing water from the well and pouring it out around the beds.
A kórházat üvöltöző tömeg lepte el, amely összeszedte, és vállaira rakta az összes ágyakat, főzőedényeket, fehérneműt, tompa hangon kiáltozott és a felső termekből lecipelte a bete­geket, mint ahogy a hangyák mentik ki tojásaikat az elpusztult bolyból. Hatan vagy nyolcan cipeltek egy-egy beteget; voltak, akik virágcsokrokat tartottak kezükben és minden lépés után megálltak, hogy elmormolhassák halk imájukat, mások félénk, fürkésző tekinteteket vetettek a patikába, vagy vizet hoztak a kútból és kiöntötték az ágyak köré.