Vronsky took off his soft, broad-brimmed hat and wiped his perspiring forehead and his hair, which he had allowed to grow half-way down his ears and wore brushed back so as to hide his bald patch. After an absent-minded glance at the man who was still standing there watching him, he was about to go in.
Vronszkij levette a fejéről a széles karimájú, puha kalapot, kendőjével letörölte izzadt homlokát s a füle közepéig lecsüggő, hátrafésűlt és kopaszságát leplezgető haját, és szórakozottan rápillantván arra az idegen úrra, a ki még mindig ott ácsorgott és őt mustrálgatta, el akart menni mellette.