However, there was no time to think more about the matter, for the fiddles and harp began in real earnest. Away went Mr. Pickwick--hands across--down the middle to the very end of the room, and half-way up the chimney, back again to the door-- poussette everywhere--loud stamp on the ground--ready for the next couple--off again--all the figure over once more--another stamp to beat out the time--next couple, and the next, and the next again--never was such going; at last, after they had reached the bottom of the dance, and full fourteen couple after the old lady had retired in an exhausted state, and the clergyman's wife had been substituted in her stead, did that gentleman, when there was no demand whatever on his exertions, keep perpetually dancing in his place, to keep time to the music, smiling on his partner all the while with a blandness of demeanour which baffles all description.
De hát a kérdést nem lehetett tovább feszegetni, mert a két szál hegedű és a magános hárfa most már komolyan rázendített, Pickwick úr pedig megindult - kart keresztbe fogva - a terem közepétől végiglejtett a szobán - egészen a falig - fele utat vissza a kandallóig - újra vissza az ajtóig - forgás jobbra, forgás balra - dobbantás a padlón - következő pár előre - rajta, megint - minden figurát újra - újabb dobbantásokkal kiverik az ütemet a padlón - következő pár előre, megint a következő, megint a következő - ilyen táncot még soha nem látott a világ! Végül pedig, miután véget ért a tánc, s az öreg néni után tizennégy pár állt már ki lihegve és kimerülten, s az öreg néni helyét átvette a lelkész felesége, Pickwick úr, ámbár senki sem kívánta tőle, még mindig járta a táncot a helyén, dirigálta a zenét, és közben az egész idő alatt olyan nyájasan mosolygott a táncosnőjére, hogy le sem lehet írni.