D’Artagnan at first took these weapons for foils, and believed them to be buttoned; but he soon perceived by certain scratches that every weapon was pointed and sharpened, and that at each of these scratches not only the spectators, but even the actors themselves, laughed like so many madmen.
D'Artagnan először azt hitte, csupán vívótőrrel gyakorolnak, melynek gomb van a végén; de hol itt, hol ott esett egy-egy karcolás, és csakhamar rájött hogy tévedett, mert mindegyik penge oly éles és hegyes, mint annak a rendje; a nézők pedig, sőt a játék résztvevői is harsogva kacagtak, valahányszor kardjuk hegye megkarcolta a bőrüket.