The only thing Kitty could reproach herself with when that visit was over was that for an instant, on recognizing Vronsky's once so familiar figure in his civilian clothes, she grew breathless, the blood rushed to her heart, and she felt a deep flush suffusing her face.
Kiti ennek a találkozásnak a révén csak azért az egyért tehetett magának szemrehányást, hogy abban a pillanatban, a mikor polgári ruhában fölismerte azokat az egykor olyan jól ösmert vonásokat, elakadt a lélekzete, a szívébe szökött a vér, és, mint érezte, élénk pirosság futotta el az arczát.