Vronsky painted her, admired her beauty and her 'mediaevalness,' and Anna dared not confess to herself that she was afraid of being jealous of the nurse; so she treated the woman with special kindness and spoilt her and her little son. Vronsky too looked out of the window and into Anna's eyes, and at once turned to Golenishchev saying:
Vronszkij, a mikor őt festette, gyönyörködött a szépségében és középkoriasságában, Anna pedig nem merte bevallani, hogy féltékeny a dajkára, és ezért különös gonddal gügyösgette és kényeztette őt is, meg a kis lányát is.