Nero listened, with stony face and fixed eyes, to the consolation offered by knights and senators. It was evident that, even if he suffered, he was thinking of this: What impression would his suffering make upon others?
Nero szemét egyetlen pontra meresztve, megkövült arccal hallgatta a senatorok és lovagok vigasztaló szavait, s látszott, hogyha valóban szenved is, gondolatai egyszersmind azt feszegetik, hogy milyen hatást kelt­het fájdalma a jelenlevőkben, Niobét pózolja, s színpadiasan játssza meg a szülői fájdalmat, mint egy komédiás.