The sight of Vronsky's tears made Karenin aware of the approach of that mental perturbation which other people's visible sufferings always aroused in him, and turning away his head he went toward the door without heeding what Vronsky was saying.
Alexandrovics Alexejt Vronszkij könnyei láttára megint elfogta annak a lelki ziláltságnak egy hirtelen rohama, mely mások szenvedéseivel szemben mindig erőt szokott rajta venni, s a fejét elfordítván, a nélkül, hogy őt végig hallgatta volna, sietve indúlt az ajtó felé.