Aouda, despite the storm, kept coming out of the waiting-room, going to the end of the platform, and peering through the tempest of snow, as if to pierce the mist which narrowed the horizon around her, and to hear, if possible, some welcome sound.
Mrs. Auda ügyet sem vetett a hóviharra, pillanatonként előjött szobájából. A peron széléig sietett, erőltette a szemét, hogy átlásson a hófüggönyön, áthatoljon a ködön, mely szűkre vonta körülötte a látóhatárt; figyelt, nem hall-e valami neszt.