"Then in spite of my cries, in spite of my resistance--for I began to comprehend that there was a question of something worse than death--the executioner seized me, threw me on the floor, fastened me with his bonds, and suffocated by sobs, almost without sense, invoking God, who did not listen to me, I uttered all at once a frightful cry of pain and shame. A burning fire, a red-hot iron, the iron of the executioner, was imprinted on my shoulder."
Hiába sikoltoztam, hiába álltam ellen - hisz kezdtem megérteni, hogy a halálnál is nagyobb szörnyűség vár rám -, a hóhér megragadott, a földre tepert, vérem kiserkent durva keze alatt; fulladozva, úgyszólván öntudatlanul zokogtam. Istenhez kiáltva, aki ügyet sem vetett rám, majd egyszerre iszonyatosat ordítottam a szégyentől és a fájdalomtól; izzó, tüzes vas tapadt vállamra: a hóhér bélyege!