But she knew that this insincerity was the outcome of his affection for his brother, of a sense of shame at his own excessive happiness, and especially of that desire to improve which never left him; she loved this in him, and therefore smiled.
Kiti tudta, hogy ez a képmutatás a bátyja iránt való szeretetből, az azon való restelkedésből, hogy ő annyira boldog, de legfőképpen abból a szűntelen vágyakozásból származott, hogy ő is mindinkább javúljon, - ezt szerette benne, s azért mosolygott.