Lygia raised on Vinicius her blue eyes as if roused from sleep; and he, bending over her with a prayer quivering in his eyes, seemed on a sudden, in the reflections of evening, more beautiful than all men, than all Greek and Roman gods whose statues she had seen on the façades of temples.
Lygia mintegy álomból ébredő kék szemét Viniciusra emelte, s amint az ifjú az alkonyati fényben, a szemében remegő könyörgéssel föléje hajolt, most egyszerre szebbnek látta minden más em­bernél és minden görög és római istennél, akiknek szobrai a szentélyek homlokzatait díszítik.