"Less quickly than the women, it seems to me," replied Porthos; "for I, madame, I may say I was your victim, when wounded, dying, I was abandoned by the surgeons. I, the offspring of a noble family, who placed reliance upon your friendship--I was near dying of my wounds at first, and of hunger afterward, in a beggarly inn at Chantilly, without you ever deigning once to reply to the burning letters I addressed to you."
Még mindig lassabban, mint a nő, úgy hiszem - válaszolta Porthos -, mert én igazán elmondhatom, hogy amikor sebesülten, félholtan feküdtem, és lemondtak rólam az orvosok, a kegyed áldozata voltam, asszonyom; én, dicső nemzetség sarja, bíztam a kegyed baráti szívében, és így kis híján belepusztultam előbb sebeimbe, majd az éhezés gyötrelmeibe, Chantillyben egy kurtakocsmában miközben kegyed arra sem méltatott, hogy akár egyetlenegyszer is választ adott volna szerelemtől lángoló soraimra.