The first thing he perceived through the damp gray mist was honest Planchet, who, with the two horses in hand, awaited him at the door of a little blind cabaret, before which d’Artagnan had passed without even a suspicion of its existence.
És íme a nyirkos, szürke ködben ki más került szeme elé, mint éppen a derék Planchet: kantáron tartotta a két lovat, s egy zugcsapszék kapujában várakozott; D'Artagnan is járt erre az éjszaka, de észre sem vette a kocsmacégért.