Tightly holding in the good horse, who snorted impatiently and pulled at the reins, Levin kept turning to glance at Ivan, who sat beside him not knowing what to do with his unoccupied hands and continually pushing down his shirt as the wind blew it out.
A türelmetlenségtől prüszkölő s keményszájú lovat erősen szárban tartván, Levin rápillantott a mellette ülő Ivánra, a ki nem tudta, mitévő legyen munka nélkül maradt kezeivel és szüntelenül a széltől duzzadó ingújját igazgatta, - és ürügyet keresett rá, hogy vele beszédbe eredhessen.