But after that hour another passed, a second, a third, and all the five hours that he had set himself as the longest term of possible endurance, and still the situation was unchanged; and he went on enduring, for there was nothing else to do but to endure – thinking every moment that he had reached the utmost limit of endurance and that in a moment his heart would burst with pity.
De ez után az óra után elmúlt a második, harmadik, mind az öt óra, a melyet türelmének végső határáúl állított oda, s a helyzet még mindig ugyanaz volt, és ő még mindig tűrt, mert nem tehetett egyebet, mint tűrt, s minden pillanatban azt hitte, hogy eljutott a türelem legvégső határára, s hogy a szíve legott megszakad szánalmában.