Landau hurriedly looked round, approached smilingly, laid upon Oblonsky's outstretched hand his own moist and motionless one, went back, and continued looking at the portraits.
Landau gyorsan hátranézett, odajött és mozdúlatlan, izzadt kezét mosolyogva beletevén Arkágyevics Sztepán kinyújtott kezébe, legott megint félrehúzódott és tovább nézegette az arczképeket.