Listening to the Countess Lydia Ivanovna and feeling the fine eyes, naive or roguish – he did not know which – of Landau fixed upon him, Oblonsky began to be conscious of a peculiar sort of heaviness in his head.
A mint Ivanovna Lydia grófnőt hallgatta, és Landaunak ő rá szegezett szép s naiv vagy hamis - ő maga se volt vele tisztában, - szemeit látva, valami különös nehézséget érzett a fejében.