This was a case for private diplomacy, for subtle and laborious delicacies, for quiet and friendly manipulation, for the tact of finger-tips, a touch here, a touch there, and then a grip, a case, in fine, for Nicholas Tarvin, and for no one else on top of earth.
Itt titkos diplomáciával kell dolgozni, igen óvatos tapintattal, nyugodtan és barátságosan, halk ujjal kopogtatni itt és amott, majd végezetül gyors kézzel megmarkolni az alkalmat - ezt az ügyet, mintha kizárólag Tarwin Nick számára teremtette volna az Isten, az egyetlen ember számára, aki végére tudna járni.