This reproach of my dependence had become a vague sing-song in my ear: very painful and crushing, but only half intelligible.
Állandóan azt duruzsolták a fülembe, hogy kegyelemkenyéren élek; olyan volt már ez az örökös szemrehányás, mint valami egyhangú dallam, bosszantó és kínos, de azért nem értettem világosan, hogy tulajdonképpen miről van szó.