Tarvin had precisely the gift by which the stump orator coils himself into the heart of the stump auditor: he upbraided, he arraigned; he pleaded, insisted, denounced; he raised his lean, long arms, and called the gods and the statistics and the Republican party to witness, and, when he could make a point that way, he did not scorn to tell a story.
Tarwinban nem hiányzottak a szónoki képességek, amelyekkel egy jelölt meg tudja hódítani hallgatósága szívét; vádolt, bizonyított, cáfolt, tudott védekezni és támadni és gyanúsítani, vadul hadonászott hosszú, izmos karjaival, az isteneket, a statisztikát és a köztársasági pártot hívta fel tanukul állításai igaza mellett és amikor szerét tehette, adomákat szőtt bele beszédébe.