On the floor of the room, a man in a broad-skirted green coat, with corduroy knee-smalls and gray cotton stockings, was performing the most popular steps of a hornpipe, with a slang and burlesque caricature of grace and lightness, which, combined with the very appropriate character of his costume, was inexpressibly absurd.
A szoba közepén ugyanis egy zöld kabátba, rövid bársonynadrágba és szűk gyapjúharisnyába öltözött ember dudaszó mellett egy nagyon jól ismert táncot lejtett, mókás bájjal és könnyedséggel, s a ruhája meg a tánca együttvéve a lehető legképtelenebb dolog volt a világon.