6.	עובד לפרנסתו כגננת (-מאז שסיים לימודיו בתחום לא מזמן).
אילן היה המרואיין הכי נוח, תרתי משמע.
א - מהסיבה הפשוטה שהוא היה המרואיין שגר הכי קרוב אלי ולא הייתי צריכה לנסוע רחוק תוך כדי תיאומים ופקקים.
ב – אילן הוא פשוט... בחור נוח, שליו ורגוע כשהקלישאה הידועה: "מים שקטים חודרים עמוק" – כאילו הומצאה עליו.
אילן הוא שקט וצנוע אבל מלא בטוב לב, ידע וניסיון בתחום הרכיבה (=מה שאני מכנה: "חוכמת הרכיבה") והמון נכונות להעביר אותו הלאה.
באחד מאותם מושבים שכוחי-אל ולא מוכרים בעמק חפר – מושב ינוב (אני מתגוררת כרגע בעולש, מרחק 10 דק' נסיעה) בבית קטן וחמוד שאילן הכשיר בעצמו, מתגוררים להם צמד רוכבי עילית חביבים ביותר: אילן אידלסון וטליה שהרבני. בקרוב, עוד שנה, יהיו רק: אילן וטליה אידלסון!
בהיכנסי, טליה מציעה לי קפה, משהו מיוחד – כזה שאילן טוחן על המקום במטחנת קפה קטנה מעץ.
אנחנו מקשקשים איזה חצי שעה עד שאני מתחילה לתחקר את אילן באופן אישי, ותוך כדי, מתוודעת מקרוב לאחת המתחרות הרציניות שלי (פה ושם נפגשנו במקצי הספורט) – טליה שהרבני (בת 26 סטודנטית לפיזיוטרפיה) ועל אורח החיים ה"כפרי" שלהם (למשל, שהייתה להם כלבה ענקית ושפעם פרצו להם בלילה הביתה וטליה שהתעוררה ראשונה למראה הגנב בחלון, כמעט גרמה להתקף לב לכלבה עם הצעקה שהקימה אל מול הפורץ, בעוד אילן... המשיך לישון בשלווה גמורה! חחח...).
אילן אידלסון היה רוכב העילית הראשון שהייתי מצליחה לזהות בצעדי הראשונים בענף. הוא היה הכי ברור על קו הזינוק = "זה הרזה הגבוה" נהגתי לציין לעצמי.
ההישגים האחרונים של אילן: מקום שני באליפות הארץ באופני הרים שהתקיימה בכרמל (בזמן שטליה, סיימה בתואר: "אלופת ישראל בספורט") וניצח בגדול בתחרות היוקרתית בסדום (מרוץ הר סדום ה 8 שהתקיימה לאחרונה). מדורג כרגע מקום 5 בליגת הכביש ואחד משלושת המקומות הראשונים בליגת ההרים.
אילן, אני מתחילה תמיד את הראיון עם ברור פרטים אישיים. ספר לי קצת על עצמך. בן כמה אתה, איפה נולדת והאם יש לך עוד אחים/יות במשפחה שהם ספורטאים?
אני בן 31 (יליד ינואר), נולדתי בדר' אפריקה ביוהנסבורג. לארץ עליתי בגיל 5. בוגר תיכון "אוסטרובסקי" ברעננה במגמה חברתית.
יש לי אחות אחת גדולה ממני ועוד אח ואחות קטנים. אחת שוחה והשניה רוקדת. אחי משחק כדורסל.
הייתי לוחם בהנדסה קרבית, סיירת "יעל", שרתי 3 שנים למרות שבמהלכן נפצעתי, איבדתי את הטחול ושברתי כמה צלעות, אבל הצלחתי להשתקם די מהר וחזרתי לכושר ריצה טוב ושחיה.
חוץ מרכיבה מה אתה עושה עוד בחיים?
שנה שעברה סיימתי לימודי גננות בסמינר הקיבוצים והתחלתי השנה לעבוד כ"גננת" ב"בית איזי שפירא" ברעננה. לפני כן, הדרכתי ספינינג משך 6 שנים והיום חזרתי לזה שוב, אני מדריך במכון כושר במשמר השרון.
איך המשפחה מקבלת את העיסוק הזה שלך, מפרגנים? ומה לגבי חברים שלא מהתחום, איך הם מקבלים אותך?
המשפחה שלי תמיד תמכה בי, עד היום רק שהיום הם כבר לא מגיעים לתחרויות , גם לא האחים שלי.
חברים לא מגיעים לתחרויות למרות שבנעורי, כל החברים שלי היו מתחום האופניים. חייב לציין רק, יוצא דופן הוא מוטי שליו (=רוכב וגם מדריך ספינינג, לרוב מלווה את הרוכבים בתחרויות כביש על גבי אופנוע) , שמגיע לכל תחרות ונותן לי (ולשאר הרוכבים) המון תמיכה, בעיקר טכנית ומוראלית! הוא אחד החברים הכי טובים שמאוד עוזר לי בתחרויות!
תחביבים (חוץ מאופנים), יש?
כרגע יש לנו כלב קטן מגזע ג'ק ראסל אצל ההורים (שגרים בצמוד).
הגענו לשאלת הקריירה שלך ברכיבה. ספר לי איך התחלת, איך הגעת לרכיבת אופנים?
התחלתי לרכב בגיל 13. אז עוד לא היו אופני הרים. רכבתי על אופני כביש, התחלתי להשתתף בתחרויות אופנים עם אלי סמוחה מ"גלגלי העץ". כלומר, כבר מגיל 13 אני רשום בקבוצת אימון, אבל בגיל 15 עברתי לקבוצה יותר מסודרת: "דוושנים חיפה". אתם רכבתי עד לתחילת השירות הצבאי. הייתי נוסע לחיפה בסופ"שים ובמהלך השבוע מתאמן עם חבר מחדרה.
בתחרות הראשונה שרם גולומביק (-היום בעליהם של החנות "ציר מרכזי" בא.ת. פולג) ארגן, תחרות "עוצמה" הגעתי מקום שני . לפני הגיע ילד בשם אילן ספיר (לא יודע מה עלה בגורלו היום).
כשהשתחררתי מהצבא קבלתי אופני הרים מתמיר אשל שעבד אצל אלי סמוחה ואז נפגשתי לראשונה עם אופני הרים. אלה היו אופני קנונדייל R-700 בלי שום שיכוך, רק לרכיבות בחורף.
שנה אחרי כן כבר קבלתי אופניים עם שיכוך. בנוסף, התחריתי גם בטריאטלונים.
בשנת 96 חזרתי לארץ מהולנד, אחרי 3 שנים שרכבתי שם והתחברתי לרם גולומביק שפתח חנות בכפר שמריהו והיה הספונסר שלי אבל גם "מורה דרך" וגם קבלתי ממנו אופני "קליין".
אז מי הספונסר שלך היום ועל איזה אופניים אתה רוכב?
הספונסר שלי הם CTC ואני רוכב על קליין אדפטר פרו בשטח ואופניי קליין בכביש.
מה אתה אוהב יותר – רכיבת הרים או כביש?
אני נהנה יותר מאופני כביש וזאת גם ההעדפה הראשונה שלי כי במקור התחלתי עם רכיבת כביש. אני אעדיף רכיבת כביש בתנאי שהתנאים מסביב יאפשרו ויתאימו לרכיבה. היום, אני מתמקד יותר באופני הרים כי צריך להיות "חצי מופרע" לרכוב על הכבישים בארץ... יחד עם זאת – הלב שלי עדיין בכביש!
ספר לי על ההישגים שלך שאתה גאה בהם?
עד גיל 18 הייתי בין שלושת הרוכבים המובילים בארץ. הייתי מקום ראשון ב"גביע המדינה", אליפות הארץ וכד' והיום, מאוד גאה ושמח על הניצחון האחרון – בסדום (= "מרוץ הר סדום ה 8 "). מסתבר שהתחרות הזאת זכתה לפרסום מאוד טוב בארץ והרבה אנשים סביבי שמעו עליה ועל הזכייה שלי.
מה המיקום שלך כיום בליגה?
לא יודע בדיוק לגבי המיקום המדויק שלי אבל אני בין העשירייה המובילה. השנה פספסתי די הרבה תחרויות, כל ליגת החורף – בגלל העבודה.
יש כמה. בתקופת נעורי, גיל 17, זכיתי בגביע המדינה לנוער.
באליפות הארץ ב 1990 כשסיימתי מקום שני והייתי מאוד חזק.
ב 94 – רכבתי את הטור בדרום אפריקה = 11 יום של רכיבה (זה היה ה"טור" הראשון שעשיתי).
באמת? באיזה "טורים" כבר השתתפת בעבר?
למשל: הטור בספרד – שבוע. עשיתי את ה"טור" של פולין, יוגוסלביה ועוד.
מונטנגרו ביוגוסלביה = חלום של מקום! השתתפתי בטור של יוגוסלביה – רכיבת כביש של 3 ימים מבלגראד עד מונטנגרו. איכות הכביש אומנם ירודה אבל הנופים... עוצרי נשימה! חולפים בדרך על פני אגמים בצבעי כחול-עמוק, יערות-עד, הרים, עיירות קטנות ונידחות, שווקים צבעוניים, כפרים ציוריים כאלה שרואים בהם איכר חורש את האדמה בשיטה המסורתית כמו לפני 100 שנה... מדהים!
או אה... יש לי די הרבה... (= אילן מחייך, מצחקק... פורץ בצחוק חסר מעצורים, מחליף כמה מילות-קוד עם טליה והיא מצטרפת לצחוק תוך כדי קריאות עידוד: "כן, כן!! ספר על זה!!"....).
בתחרות אופני כביש בבלגיה ב 95 הייתה לי נפילה בלתי נשכחת אחת. התחרות עצמה הייתה מאוד מוזרה. היא התחילה מוזר: היה יום שמשי ונעים, עמדנו כולנו על קו הזינוק והקרוז (=המזניק) דיבר ודיבר ודיבר... ותוך כדי שהוא מדבר השמיים התחילו להתכסות בעננים... ואיך שהוא הזניק אותנו – ירד גשם שוטף! תוך כדי הרכיבה ברחה קבוצה מהפלוטון קדימה ואני התחלתי לרכב עם עוד רוכב דר' אפריקאי בניסיון גישור – להדביק את קבוצת ה"בריחה". רכבנו יחד בשיא הכוח. בשלב מסוים, תחת הגשם השוטף הגענו לירידה ומיד אחריה פניה חדה שמאלה, וצמוד לפניה היה קיר גבוה (שמאחוריו בית קברות) שהבסיס שלו היה מעוצב בשוליים מדורגים של 3 מדרגות (-טריבונות מאורכות) לאורכו. שמתי לב שעומדת ליד קבוצה של ילדים ותהיתי למה הם עומדים שם... כשהגעתי לפניה שמאלה במהירות, לא הספקתי לבלום כמו שצריך ועליתי על 3 המדרגות האלה, התנגחתי עם הראש בקיר, הקסדה נשברה, הגלגל הקדמי התעקם (כולל המזלג) והילדים התגלגלו מצחוק! הרמתי את הראש, ראיתי שהגלגל התעקם ואני לא יכול להמשיך ברכיבה, ניסיתי להתאושש, חייכתי לילדים ויצאתי מהמסלול עם האופניים ביד. בדיוק אז, הגיע הפלוטון ועוד שני רוכבים עשו בדיוק את אותו מהלך שאני עשיתי כמה דקות קודם! ושוב – הילדים מתגלגלים מצחוק... עכשיו, הבנתי למה הם עמדו שם.
חחח... סיפור גדול!!! מה השני?
ספר לי איך נראה לו"ז האימונים שלך?
כרגע אין לי תוכנית אימונים סדירה, אני אדם עובד והחיים שלי סובבים סביב העבודה. לפני כן הייתי סטודנט והתרכזתי בעיקר בלימודים. היום אני מתאמן לבד. רק רוכב מהבית לעבודה ברעננה וכבר כמה שנים לא מתאמן ממש "חזק". מנסה לפרוש... אבל לא כ"כ מצליח (וכאן טליה מתערבת ומכריזה שאין סיכוי שבעולם שהם יפרשו מהרכיבה אי פעם...).
אז זה אומר שאין לך מטרות הישגיות לעתיד הקרוב/רחוק?
כרגע לא. אין לי מטרות כאלה רק ליהנות מהרכיבה ולהדריך אחרים. אני מדריך עם נמרוד דובינסקי את הקבוצה של מועדון רוכבי תל אביב, בעיקר מלווה את הקבוצה לחו"ל בתחרויות.
ומההישגים שלך עד היום, אתה מרוצה?
סה"כ כן. מבחינה אירופאית הגעתי הכי רחוק שיכולתי. אני גם מאוד אוהב להתחרות. בכלל, כל רוכבי העילית צרכים לכוון את עצמם לאירופה.
מה האכזבה או הפספוס הכי גדול מהקריירה שלך עד היום?
אליפות הארץ ב 89 . ויתרתי על הניצחון מטעמים פוליטיים. הייתי צעיר, שנה ראשונה ב"נוער" והמאמן קבע מי אמור לנצח (לצורך הכרה של "ספורטאי מצטיין" לצה"ל...) וזה שהיה אמור לנצח – לא היה בכושר וכל הקבוצה הפסידה בגללו.
אכזבה נוספת הייתה הטור בפולין: פשוט נגמרתי! לא יכולתי לרכוב יותר וארבעה ימים לפני הסוף – פרשתי מהתחרות.
לא יודע. המון. 4 ארגזים מלאים.
איך מתנהל אורח החיים הספורטיבי אצלך ועל מה אתה מקפיד?
פעם הקפדתי יותר היום פחות כי זה כבר טבוע בי. אני משתדל לאכול מאוזן ומעט. זה לא ממש קשה לי כי אני לא "אכלן גדול". רוכב כל יום לעבודה (לא מסוגל לעשות הפסקה של כמה ימים ברכיבה), ישן בשעות סבירות וגם זה לא מאוד קשה כי ממילא אני לא "איש של בילויים" ולא יוצא הרבה לבלות וזה כמובן מבחירה שלי, אלה החיים העדיפים עלי.
האם הייתה לך איזו "הארה" או "תובנה" פתאומית במהלך הקריירה שלך ש"הקפיצה" אותך קדימה?
כן. בצעירותי, כשעברנו מאמן, פעם ראשונה הבנתי את חשיבות המנוחה שהיא הרבה יותר חשובה מהאימון עצמו. גם כל משך התקופה שרכבתי באירופה הסתכלתי על הרוכבים האירופאים איך הם עושים את זה ולמדתי בעיקר מה לא לעשות, כשמתוך זה בנינו תוכנית אימונים שתתאים להצלחה בארץ.
יש לך איזה קמע שאתה משתמש בו בתחרויות או לפניהן?
ומה הדבר הכי חשוב שאתה עושה במסגרת ההכנות ערב לפני תחרות?
הכי חשוב זה מנוחה. מאוד מקפיד על זה. יחד עם הכנה מלאה של האופניים. התיק עם כל הציוד מוכן עוד מהצהריים ועוד דבר שאני מקפיד עליו – להגיע לתחרות מספיק זמן לפני. לפחות שעתיים קודם.
אילן, אילו מקרים יגרמו לך להחליט ערב לפני – ברגע האחרון – לוותר על ההשתתפות בתחרות למוחורת, היו כבר מקרים כאלה?
רק מקרים של מחלה. לפני שנתיים ירדנו לתחרות בסדום כבר בשישי קודם ובערב כבר פתחתי איזו מחלה, עלה לי החום והרגשתי חולשה כללית נוראית. בבוקר המוחורת – התקפלנו וחזרנו הביתה.
ומה יגרום לך להפסיק תחרות באמצע?
אם האופניים יצאו מכלל פעולה, אבל ממש! אני לא מצויד בתחרויות ביותר מ 2 פנימיות רזרביות. אין איתי כלים לתיקון שרשרת או תקלות אחרות. אם אני צריך להחליף פנימית פעמיים – אני אוותר. התקלה היחידה שאני מתעסק איתה במהלך תחרות - זה פנצ'רים.
ומה הגישה המקצועית שלך לעניין – מהו הגבול, מתי צריך לדעת להפסיק?
אני מאמין שצריך להתחרות בכל מצב ולא קורה כלום אם לא מנצחים.זו גישה שמומלצת בעיקר לרוכב מתחרה בתחרויות הראשונות שלו: צריך להתחרות עד שמורידים אותך (-על חוק 80 אחוז למשל).
אני עורכת מחקר אישי בניסיון למצוא את התשובה ל"שאלת השאלות": בכמה אחוז לדעתך משפיעים טיב האופניים על ההישגים של הרוכב?
באופני כביש מה שעושה את ההצלחה ברכיבה – זה נטו הרוכב! הפערים הטכנולוגיים קיימים, למשל רוכבים רוסיים שרוכבים על אופני קולנגו עתיקים ורוכבים מצוין, עם הישגים מעולים!
באופני הרים, יש קצת יותר משמעות לטיב האופנים אבל עדיין הרוכב הוא זה שעושה את הרכיבה. רק לשם המחשה, ב 98 באליפות אירופה הגיעו רוכבים ממזרח אירופה שרכבו על אופני הרים בלי שום שיכוך וסיימו בתוצאות מעולות.
יש לך איזה רוכב שהוא מוערץ עליך במיוחד ו/או משמש לך כמודל לחיקוי?
הראשון הוא ברנארד הינו = רוכב צרפתי, ניצח בעבר 5 פעמים את הטור דה-פראנס והיום הוא אחד המנהלים של הטור דה פראנס. למדתי ואימצתי ממנו עקרון חשוב - הוא אמר פעם:"כשכואב לך – זה הזמן ללחוץ עוד יותר חזק על הפדאל, כי סביר להניח שלכל שאר המתחרים שלך כואב באותה המידה"!
יש כמה רוכבים בארץ שאני מאוד מעריך כמו למשל עדו סירקין – רוכב מהעבר שהיום כבר פרש, חי באוסטרליה ולומד על יינות. אני מאוד אוהב את ניל אובראיין, חושב שהוא דמות מאוד חיובית לענף וגם מאוד מעריך את הרכיבה שלו, את הגישה שלו לרכיבה ואת טכניקת הרכיבה שלו. חוצמיזה הוא נותן הרבה מאוד לענף ויש לו מה לתת!
מאוד אוהב ומעריך גם את ג'אנח ודרור פקץ' – על היכולת שלהם בתחרויות - לתת יותר ממה שיש להם. הם גם חברי הטובים בענף .
מה דעתך על פועלו של האיגוד, האם הוא עושה מספיק, יש משהו שהיית ממליץ לו לשנות?
אין ספק שהענף עשה בשנים האחרונות "קפיצת מדרגה" אדירה קדימה. אני חושב שצעד משמעותי לאיגוד היה כשהכניסו את "צימוק" לעניינים, יחד עם פועלו של קוקי (-יעקב רהב, מזכיר האיגוד) שמתייחס בצורה מאוד רצינית ומסורה לתפקידו. כייף היום לבוא להתחרות ואני מאוד מרוצה מהקדמה של הענף.
יש לך איזה טיפ, עצה או מסר לרוכב שמתעתד להגיע לרמה כשלך?
כן. מי שבוחר בכיוון של רכיבה תחרותית רצינית – חייב ליהנות מזה ואסור לוותר. צריך לדעת שבתחרות הרים חייבים להיות עקשניים ולא להפסיק תחרות באמצע.
אגב, ענף האופניים ידוע (רואים את זה בצורה בולטת יותר באירופה) בזה שהוא תחום לאנשים "קשים" ועקשניים. תחרויות אופנים הן מאוד תובעניות וחסרות רחמים!
רוכב צעיר כדאי שידע ויתכונן שזה ספורט לא פשוט ולא קל ואם לא נהנים בשלב הראשוני – אז זה מאוד קשה. ככל שאתה צעיר יותר – אתה חייב ליהנות.
רוכבים גברים מגיעים לשיא היכולת שלהם בין גילאי 25 ל 30 . חשוב גם לא להשתעבד יותר מדי לאימונים ולא להעמיס יתר על המידה בגיל צעיר כי זה עלול להמאיס את כל העניין מוקדם מדי (זה קורה הרבה וחבל). כמובן, יש לזכור שכמה שקשה – לא לוותר! וזה בעצם סוד העניין על רגל אחת.
האמת... שמתי לב שהתחלתי להשיג תוצאות יותר טובות ברגע שהורדתי מעצמי את עומס ולחץ האימונים והתחלתי להגיע לתחרויות "סתם בשביל הכיף"... ובנוסף, סיימתי לימודים רק לפני שנתיים, כלומר אני עובד כבר שנתיים ומאז הלימודים הורדתי מעצמי הרבה מאוד מהלחץ של האימונים. אני גם הרבה יותר בוגר עכשיו ויודע לקחת את הדברים בצורה יותר בוגרת ונכונה.
או, זה משהו שרציתי לשאול אותך באופן אישי. אתה אדם מאוד רגוע ושליו. תמיד היית כזה? איזה דברים מעצבנים אותך ו/או מוציאים אותך משלוותך?
ממממ.... האמת – כן. תמיד הייתי שליו ואם אני מנסה לחשוב... לא יודע לומר לך כרגע מה מעצבן אותי, אבל יש מעט מאוד דברים כאלה וגם, אם אני מתרגז על משהו – לא מראה את זה כלפי חוץ.
הייתי רוצה לאחל לכל ציבור הרוכבים באשר הם – בהצלחה ברכיבה ושידעו להוציא מהאופניים את הכיף והאהבה כמו שאני מקבל מהם.
עוד משהו: אני רוצה שכולם ידעו שאני מאוד מאוד מאוד מאוד מאוד אוהב את טליה!
11/2/2003 :16:55 ימית SORRY!!!!
12/12/2002 :15:31 עידו מזור אלונה! הכתבה הכי טובה בסידרה המצוינת!
25/11/2002 :09:21 moshe mor הנאה!!
23/11/2002 :22:01 רן מרגליות אילן רוכב גדול ובנאדם מדהים!!!
23/11/2002 :22:00 סופר שניצל(אלון מ) כל הכבוד אלונה !!!!!!!!!!
23/11/2002 :21:33 רובן זמיר יופי של כתבה אלונה, נהנתי לקרוא.
23/11/2002 :17:54 אורן גונן.. כל הכבוד!!!!!! ממש כתבה יפה ..
23/11/2002 :17:13 אילן אולמן מרשים !!!