המערער שבפנינו הורשע בשורה ארוכה של עבירות כלהלן: חמש עבירות של קשירת קשר לפשע לפי סעיף 499(א)(1) לחוק העונשין, התשל"ז-1977 (להלן: החוק); ארבע עבירות של רכישה או החזקת נשק לפי סעיף 144(א) רישא לחוק; ארבע עבירות של נשיאה או הובלת נשק לפי סעיף 144(ב) רישא לחוק; ועבירה של ניסיון לרכישה או החזקת נשק לפי סעיף 144(א) רישא + סעיף 25 לחוק.
בתמצית שבתמצית, המערער הורשע בחמישה מתוך שישה אישומים בכתב האישום, ולפיהם רכש אמל"ח בכמות סיטונאית מחייל בשם איתי יהודה (להלן: איתי), ששירת כנגד בצה"ל ושימש כאחראי נשקים בבסיס צה"ל באזור משמר הנגב. איתי, חבר ילדות של המערער, הורשע ונדון לאחר שמיעת ראיות בבית דין צבאי ל-15 שנות מאסר. במסגרת הרכישות השונות הועברו למערער, בין היתר, 55 לבנות חבלה ונפצים, 39 רימוני רסס ו-10 טילי לאו. נספר לקורא כי המערער נעצר כאשר נתפס "כמעט על חם", עודנו ממתין שאיתי יעביר מרכבו למכוניתו של המערער את עשרת טילי הלאו.
עוד נספר לקורא, כי לסחר הסיטונאי באמל"ח היו שותפים נוספים מלבד איתי והמערער. חייל בשם מאיר חבר (להלן: מאיר), נגד לוגיסטיקה וחבר של איתי, פרץ יחד איתו למחסן תחמושת בבסיס שדה תימן והשניים גנבו משם רימוני רסס. מאיר הודה במיוחס לו ונשפט בבית דין צבאי במסגרת הסדר טיעון לתשע שנות מאסר.
כתב האישום עוסק בארבעה סוגי אמל"ח: טילי לאו, לבנות חבלה ונפצים, רימונים וכדורי אקדח. בית משפט קמא זיכה את המערער מהעבירה של רכישת כדורי האקדח והרשיעו בכל העבירות האחרות. בגין כך הושת על המערער, בין היתר, מאסר בפועל של 12 שנה.
על ההרשעה ועל גזר הדין נסב הערעור שבפנינו.
עמוד התווך בערעור הוא טענת המערער שלא ניתן להרשיעו על סמך עדותו של איתי, לגביו התבטא בית המשפט קמא כי התרשם ממנו לשלילה וכי מדובר בעד שקרן ומניפולטיבי. נוכח דברים חריפים אלה, נטען כי עדותו של איתי משקלה אפסי, ומשנשמט הנדבך המרכזי להרשעה נשמטים עמו הראיות והחיזוקים השונים שמצא בית משפט קמא לעדות זו.
מכתב הערעור ומעיקרי הטיעון, כמו גם מהדיון שנערך בפנינו, עולה כי למעשה המערער אינו מלין על הרשעתו בנוגע לניסיון רכישת טילי הלאו, והוא ממקד חיציו בראש ובראשונה בהרשעתו ברכישת 34 רימונים, ומלין, הגם שבעוצמה פחותה, על הרשעתו ברכישת 55 לבנות החבלה. אקדים ואומר כי לא מצאתי צורך להידרש לפרטי הפרטים של הראיות ושלל ההודעות שנגבו מהמעורבים בפרשה, באשר הכרעת בית משפט קמא מבוססת היטב ונשענת על נדבך רחב של ראיות ועל ממצאי עובדה ומהימנות שאין מקום להתערב בהן.
עדותו של איתי: נדבך מרכזי בהרשעה הוא ההודעות הרבות שמסר איתי במשטרה. איתי שיקר בהודעותיו במשטרה, אך בהמשך נאלץ לאשר חלק מההאשמות שהוטחו בו, בין היתר, לאחר שנחשף להאזנות סתר שביצעה המשטרה, ובעקבות יצירת מצג שווא מצד החוקרים, כביכול המערער "פתח" עליו.