סמואל אדמס לונגשוט 2012 – סיכוי קלוש להבטחת איכות?
לפני כמה חודשים קיבלנו בקבוק ממבשל ביתי. לא אציין את שמו רק אומר שהבחור מוערך מאוד בקרב קהילת המבשלים המקומית. הוא לא הגיש בירות ללונגשוט השנה וגם לא לתחרות בשנה שעברה. זה לא שלא היו לו בירות. הוא בישל ובקבק לקראת ההגשה, אבל, כך הוא אמר, אם הוא לא מרגיש שהבירות שלו יכולות להגיע לגמר, לפחות למקום שני, הוא לא מגיש. יש שיגידו שהבנאדם פרפקציוניסט.לא מיהרנו לפתוח את הבקבוק שלו וכעבור יומיים הגיעה בפייסבוק ההודעה הבאה: "היי, בדיוק גיליתי שיש לי בעיה עם כמה בקבוקים שהזדהמו ויש להם ריחות לא טובים. קחו את זה בחשבון ואם הבקבוק מריח לא משהו- תשפכו ישר לביוב… סורי.." כעבור יום הגיעה הודעה נוספת: "יכול להיות שזה בקבוק דפוק- אם הוא מריח לא משהו, גם אתם אל תשתו אותו- המקום שלו בכיור (גיליתי 3 בקבוקים דפוקים מתוך איזה 12 ששתיתי, אתמול פתחתי 2 דפוקים ולכן החשש הגדול).
סורי, אבל זאת פעם ראשונה שיש לי ווריאציה בין בקבוקים שחלקם מקולקלים. צריך לגנוז את הבאצ' הזה."
בסופו של דבר נפלנו על בקבוק תקין ועל בירה טעימה. התמזל מזלנו, אבל החלק החשוב בסיפור, הרלוונטי להמשך הרשומה הוא האחריות שאותו מבשל גילה כלפי התוצר והשתיינים, שקיבלו את הבירה להתרשמות ולא לצרכי יחסי ציבור; אותו מבשל ביתי לא ממש מייחצן את עצמו וגם אם כן, הבלוג הזה איננו בהכרח פלטפורמת היח"צ המתאימה לצרכיו (ר' נוהל ביקורות). המבשל הוציא אזהרת מסע למי שקיבל את הבקבוקים והפסיק את הפצת הבירות מהבישול הספציפי הזה. לא מתים מבירה מקולקלת (יש רופא בקהל שמוכן להתחבר לפאב-מד ולבדוק את ההנחה הזאת?), אבל חבל על תאי הכבד של השותים ועל המוניטין של המבשל שעלולים ליהרס או לא להיבנות.
ואחרי הסיפא, לעניינינו, פסטיבל סמואל אדמס לונגשוט במרינה הרצליה. ראשית – ההפקה היתה מצוינת. הצמצום ליום אחד, הקמת מתחם אחד לכל המתחרים והאחדת הדוכנים, ניהול הקופה וכמובן המיקום ראויים לתשבוחות. אפשרות לאוכל צמחוני/ טבעוני בדוכני המזון היתה מוסיפה, בידול של שתי המבשלות המסחריות שמזגו בתחרות מהמבשלים הביתיים היתה מועילה הן לביתיים והן למסחריות (את זה דווקא היה בשנה שעברה) וגם המאווררים הגדולים האללה שמתיזים מים או לפחות בירצ'נדייז בצורת מניפה ממותגת של סמואל אדמס/ בירדי/ מועדון הבירה הישראלי היו מועילים לכולנו. אוגוסט, מישור החוף, אתם יודעים. אבל בסך הכל היה יופי של אירוע, שנתן חשיפה מכובדת למבשלים ביתיים.
החזיר השוטה בדרך לשתיית סמואל אדמס אוטופיאס. ברכות!
איך היו הבירות? אוף, בא לי לסגור את הרשומה בנקודה הזאת ולא להכנס לנקודה הכואבת. אותו מבשל שנזכר למעלה הוא אולי דוגמא לפרפקציוניזם מוגזם, אבל בצד השני של הספקטרום כיכבו במרינה מבשלים ומבשלות שגבו 5 ש"ח לטעימה של בירות שנמזגו בשיטת המצליח וגרמו לחברים רבים איתם דיברנו וחלקנו טעימות להתבאס רצח. עברנו כמעט בכל הדוכנים* ודגמנו עשרות בירות. שתינו כמה בירות טובות (ראויות לציון: פילזנר של ג'מוס, בירה של באדר אשר, שכחנו איזו, המעושנת של אי.זי ביר), כמה בירות בינוניות והרבה בירות גרועות: בירות לא מאוזנות (ולא במכוון), מקולקלות, קקפוניות. שמענו הגדרות שמעידות על בורות המבשלים. בפעמים המעטות שתחקרנו וביקרנו, דבר שלא כל כך נעים לעשות במעמד של פסטיבל ומול אנשים שזו לנו הפעם הראשונה שפגשנו אותם, שמענו אפולוגטיקה והאשמות בנוגע לטיב הרכיבים. ייחלנו למרקקות, כי לא נעים לשפוך תכולה של כוסות על דק העץ הנאה של המרינה בהרצליה.
שתינו הרבה בירות גרועות והתבאסנו, גם על תאי הכבד שהוקרבו וגם על המבשלים. אני תוהה אם התוצרים שנמזגו יצאו מהמטבח/ מחסן כשהם תקינים וללא פגם, לדעת המציגים. האם לפני הצגה לקהל הרחב האצוות נדגמו על ידי מישהו חוץ מהמבשלים ואימותיהם? האם הם ניתנו לביקורת אחד על אחד, משוב ממישהו נטול פניות ואי-נעימות? בקרת איכות ויושרה פנימית ייטיבו עם המבשלים הביתיים (ובעצם עם כולם, גם עם תעשיית הבוטיק ועם מבשלות שמוציאות למכירה או למזיגה אצוות פגומות).
היו בדוכנים הרבה השפעות אמריקאיות (IPA, דריי הופינג) והרבה השפעות בלגיות (תיבולים ותוספים שונים ומשונים). חסרה לנו המסורת הגרמנית של הקפדה, דיוק וחוסר פשרות בכל הנוגע לטיב המוצר. אפשר לבקש קצת מאלה לתחרות של שנה הבאה?
סיכום מספרי וניתוח מצב האומה מזוית לגמרי אחרת ברשומה מצויינת של אורן אבראשי.
*דווקא על חלק מהזוכים פסחנו, אבל זה לא כל כך טראגי: את לאפינג בודהה יוצא לנו לשתות די הרבה, בשלושת החתולים פגשנו לפני שבועיים בלבד ואת ההתפתחות של האימפריאל רד IPA של החזיר השוטה ליווינו במפגשי טעימה בחצי השנה האחרונה.
אין לנו חילוקי דעות. זו תחרות בישול בירה ביתית, היא פתוחה לכולם ללא בקרת כניסה וטוב שכך. אין לי כל טענה על מהות התחרות או על טיבה. להיפך. בניגוד לאירועים אחרים שבהם יש מקום וראוי שיהיו קריטריונים להצגה (בירס, פסטיבלים כדוגמת זמן אמיתי או מעברות), בלונגשוט לא צריך להיות סינון מטעם ההפקה, זה קצת פוגע במהות התחרות.
עם זאת, כבכל תחרות, בכל ענף, ראוי שהמבשלים עצמם יפעילו קצת שיקול דעת, חוש ביקורת עצמית ואינטגריטי. האם יתחשק לי לשתות בעתיד ולעקוב אחרי מבשל שמזג לי בירה מעפנה ממש? אני אישית משתדלת לא לפסול על סמך רושם ראשוני-שני-שלישי – יש עקומת למידה ותמיד אפשר להשתפר – אבל לטעימה הבאה אגיע, כמובן, עם מטען ועם זכרון הרושם הראשוני, לטוב ולרע. אחרים פשוט לא יטרחו לבדוק שוב וחבל.
נחמד לקרוא את התרשמותכם מהאירוע. אני אכן מסכים שהיו בירות שלא ניתן להכניס אותן להגדרות של מהי בירה. ואני לא מדבר על "לגנוב" כסף, אלא, על להיות רציני עם מה שאתה עושה, וזה -בירה.
אכן חבל. אני חושבת שלא קפצנו אליכם מסיבה פרוזאית: תור.
"היו בדוכנים הרבה השפעות אמריקאיות (IPA, דריי הופינג)"
הצלחתי למצוא רק IPA ספורות, ורק אחת עם דריי הופינג. איפה התחבאו כל ההשפעות האמריקאיות שאת מדברת עליהן? חיפשתי אותן כל הערב!
לצערי אפילו בפסטיבל לונג שוט הראשון (2007? 2008? מרוב בירה שכחתי) היו יותר בירות כשותיות ובכלל יותר בירות מעניינות וטובות מאשר השנה.
אתה מצפה שגם אזכור שמות אחרי חמישי בערב? לך חפש את אורן אבראשי שיענה לך.
קרן, לצערי הרב, חלק גדול מהמבשלים לא יודעים שהבירה שלהם לא טובה או ברמה נמוכה. הפסטיבל הזה הוא הזדמנות מצוינת גם בשבילם ללמוד וגם לטעום כמות גדולה של בירות ממקורות אחרים. חלק מהבירות יהיה טובות יות,ר חלק פחות, אבל החשיפה גדולה מאוד. לשמחתי, שנה אחר שנה יש משתתפים קבועים, שהרמה שלהם טובה ואם מבשלים עוקבים אחרי השמות האלה, יש להם ממי ללמוד. זה לא שאצל הוותיקים הכל פרפקט – נהפוכו – אבל המצב, בממוצע, טוב יותר.