אם תוותר על עודד קטש עכשיו תנציח הפועל ירושלים את דימוייה כקבוצה אוכלת מאמניה ורק תגדיל עוד יותר את הלחץ על כתפיו של המאמן הבא שתמנה במקומו.
הדבר הגרוע ביותר שהפועל ירושלים יכולה לעשות עכשיו זה לפטר את עודד קטש.
נכון, אני מודה שאני לא אובייקטיבי בנושא. אני אוהב את האיש. את השקט שלו, האצילות, העובדה שמעולם לא לקח את עצמו ברצינות יתרה מדי ומעבר לכל- את האינטליגנציה הרגשית הרבה שבה התברך (הרגע אמש בשריקת הסיום בו לחץ את ידו של ליאור ליובין ולחש באוזנו "אתה יודע שאני אוהב אותך" היה תזכורת קטנה לכך – ספורטאי ענק נמדד דווקא ברגעים האלה, של תבוסה צורבת).
מצד שני האהבה הזו לא מעוורת אותי וגם אני מודה שמבחינה מקצועית עודד נכשל העונה בגדול.
אבל האם עודד לא מאמן מספיק טוב?
התשובה לדעתי היא חד וחלק- לא.
לא ייתכן שמאמן שרק לפני שנה זכה באליפות ולשבחים מקיר לקיר שכח תוך מספר חודשים את מלאכתו.
עודד קטש הוא לא הבעיה של הפועל ירושלים – כל שדרת המאמנים הבכירה בארץ עברה במלחה וכולם סיימו את דרכם עם תווית של כישלון. זה אומר דרשני. הפועל ירושלים בכדורסל מזכירה את מכבי תל-אביב בכדורגל- מועדון שאי אפשר להצליח בו.
אולי זו הסיטואציה המובנית של המועדון שבה למעשה יש לך רק מה להפסיד- אם תביא מקום שני אף אחד לא יעמוד וימחא לך כפיים כי זה המינימום המובן מאיליו הנדרש (למרות שזה קרה בפעם האחרונה ב- 2007) ומקום ראשון, בטח בעונה בה מכבי נראית כמו שהיא נראית, הוא מעבר להישג יד.
ואולי זה הלחץ. כשאני מסתכל על הנפשות הפועלות בירושלים – דני קליין בראשם – אני לא מתרשם שיש לחץ כזה. אבל אני לא נמצא באימונים ובפגישות ההנהלה וייתכן שלאנשים שם יש דרך מאוד ברורה לשדר לך שהם לא מרוצים ממך גם בלי לומר זאת מפורשות.
כשאתה בוחר בדרך מסויימת אתה צריך לקחת בחשבון שיהיו גם כישלונות, שייתכן שלא הכול ידפוק מהרגש הראשון. אבל המשמעות של לבחור בדרך זה שאתה לומד תוך כדי תנועה וממשיך בה עד הסוף מתוך אמונה שהיא תוביל אותך למקום אליו אתה חפץ להגיע.
אם בהפועל ירושלים לא האמינו בעודד קטש הם לא היו צריכים למנות אותו מלכתחילה. אם האמינו בו, ולדעתי האמינו בו, הם צריכים לקחת בחשבון שעונה כמו זהו הנוכחית יכלה להתרחש. לפעמים דברים משתבשים בדרך באופן אותו אינך יכול לצפות מראש.
עודד קטש בחור סופר אינטליגנטי, יש לו ביקורת עצמית גבוה ביותר, אני משוכנע שהוא מבין היכן טעה וידע לתקן את זה להבא.
אם תוותר עליו עכשיו תנציח הפועל ירושלים את דימוייה כקבוצה אוכלת מאמניה ורק תגדיל עוד יותר את הלחץ על כתפיו של המאמן הבא שתמנה במקומו (מי זה יהיה? הרשימה הולכת ונגמרת…) שיגיע מראש בידיעה שגם מאמן כמו עודד קטש, שהגיע לירושלים עם הקרדיט הכי רב שאפשר וקיבל חוזה לשלוש עונות, לא שרד יותר מעונה.
מסכים עם כל מילה. עודד צריך לשבת בקיץ ולהבין מה לא עבד. ההנהלה צריכה לחשוב למה היא לא הצליחה במקום בו הנהלת גליל כן. הנהלת גליל נותנת מעטפת שמוציאה 110% כמעט מכל מאמן, והנהלת ירושלים הפוך. עודד צריך לראות האם הוא סומך יותר מדי על היכולת שלו לשלוט בשחקנים דרך השכל.
איציק, בהקשר אחר אולי אתה תוכל להסביר לי את התופעה של אנשים שאוהדים את בית"ר בכדורגל והפועל בכדורסל.
ולא, התשובה – אני בעד מי שמיצג את ירושלים אינה קבילה בעיני.
אני אוהד של בית"ר, ובגלל שזה נראה לי מופרך לאהוד את הפועל בכדורסל אני לא אוהד שלהם בכלל, וכמובן שמח על כל הפסד.
אבל מצד שני אין לי את מי לאהוד (בית"ר כדורסל התפרקה מזמן), ובמשחק היחידי שיש כאן במשך השנה (מכבי – הפועל) אני מייחל להפסד של שתי הקבוצות..
קטמון, אני דוגמא לאחד כזה. עזבתי את ירושלים לפני 30 שנה בערך ומה שנשאר זו האהדה לשתי הקבוצות הללו. אני לא רואה כאן שום סתירה אם כי אני מודה שבשנים האחרונות קצת התעייפתי גם מביתר וגם מהפועל ומכל הדרמות שמסביב.
אני מחפש את ההיגיון שמאחורי.
קטמון, ממתי יש הגיון בספורט? התחלתי לאהוד את הפועל כילד (כששיחקו שמות כמו מנחם אטלס ויריב שילר) ואז זה לא היה נראה לי מוזר וגם לא היום. למרות שאני יודע שהדור החדש של אוהדי הפועל, במיוחד הגרעין שגם אוהד את קטמון בכדורגל, לא מת על זה ומדגיש יותר את הזהות האדומה של הקבוצה מאשר הזהות הירושלמית. אבל כאמור, אני קפצתי מאחורי הסלים במלחה עוד לפני שהחבר'ה האלה בכלל נולדו ולמרות שלפעמים אני חש דיסוננס מסוים כשהם מקללים את אוהדי בית"ר, גם ביציע המזרחי אני חש דיסוננס לפעמים ואף אחד לא יגרום לי לעזוב את אהבות הילדות שלי.
"לא ייתכן שמאמן שרק לפני שנה זכה באליפות ולשבחים מקיר לקיר שכח תוך מספר חודשים את מלאכתו." רוי הודג'סון???
הודג'סון לא זכה באליפות למרות שאכן היתה לו קדנציה מצוינת בפולהאם- להוביל מועדון בסדר גדול שכזה לגמר אירופי זה שקול לזכיה באליפות עם מועדון בעל אמצעים. גם במקרה שלו חשבתי שדברים יסתדרו עם הזמן אבל ההנהלה החליטה אחרת ועובדה שהוא הצליח בווסט-ברום בהמשך העונה. נכון שאומרים שזה רק מחזק את הטענה שאולי הוא מתאים לקבוצות קטנות אבל אני לא בטוח שיש דבר כזה 'מאמן של קבוצות קטנות' ו'מאמן של קבוצות גדולות'.
קטמון, כשאוהדים קבוצות לא מדובר בהיגיון, מדובר ברגש.
והנה התחילו כבר הדיבורים על כך שקטש עוזב. אז נכון שהוא לא היה בשיאו העונה אבל חייבים לתת לו עוד צ'אנס. ובכלל ברור לכל אוהד שמי שצריך ללכת זה דני קליין. הפעם אף אוהד לא יבקש ממנו להישאר אם הןא סופסוף ייקח אחריות ויילך.
(1996-2009). ממוצע של 4 זרים לעונה.38 מתוך ה-56 שיחקו ב-7 עונות (2003-2009) ממוצע של 5.4 זרים לעונה!
מתוך ה-56 כמה באמת היו טובים? עשרה, חמישה עשר אולי עשרים.ככה שאפשר לומר שבערך 40 זרים עברו בירושלים בלי לתת ממש תפוקה משמעותית. ואם כל זר עלה להפועל בממוצע 200 אלף דולר נכפיל ב 40 וקיבלנו 8 מיליון דולר שירדו לטמיון תוך 14 שנה. והנה עוד משהו שיעצבן אתכם – חלק מהכסף הזה הוא שלכם: מנויים, כרטיסים, הקצאות מהעירייה ומהממשלה.
טוב, הלאה לגזרת המאמנים. גם כאן המצב בכי רע. 10 מאמנים עבדו בהפועל ב-14 שנה- ממוצע של עונה וחצי למאמן.ואלה שמות: גרשון, קידר, בירנבוים, שרף, חרוש, אדלשטיין, דרוקר, שמיר, ארז וגודס. דרך אגב, חלקם פוטרו/התפטרו ואחרי כמה עונות שוב חזרו לעמדת המאמן עד לסבב הבא.
היחיד שהצליח לסיים 2 עונות מלאות הוא שרון דרוקר, אחריו דן שמיר עם עונה+ 3/4 עונה. הבאים בתור: גרשון ובירנבוים עם עונה וחצי כל אחד, חרוש, אדלשטיין וגודס הצליחו לסיים עונה אחת.
עכשיו מגיע הקטע המעניין: 4 מתוך 5 התארים בהם מחזיקה הפועל הושגו בעונות בהן המאמן הצליח לסיים את העונה- גביע ראשון ב-96 עם פיני גרשון, גביע יול"ב ב2004 עם דרוקר, 2 גביעים רצופים (2007/8) עם דן שמיר- לקראת סיום עונת 2008 שמיר פוטר, אבל הוא הוביל את הקבוצה לזכייה השנייה ברציפות.
התואר היחידי שהושג בעונה בה המאמן פוטר/התפטר היה בשנת 97 – גדי קידר החליף את פיני גרשון וזכה עם הפועל בגביע השני שלה.
ועכשיו להסתייגויות: ראשית, זהב אמת לא חוכמה גדולה להיות חכם בדיעבד אבל אני כותב את השורות הללו בשביל להפיק לקחים ל-14 שנים הבאות. שנית, חוקי הזרים בליגה השתנו במרוצת השנים: עד 1999 רק שני זרים, לאחר מכן כמה שנים עם שני זרים ובוסמן ואז שני בוסמנים ואז 3-4 זרים ולבסוף משנת 2007 החוק הרוסי שמסיר את מגבלת הזרים. ולמרות זאת, שום חוק שבעולם לא מצדיק ממוצע של 4 זרים לעונה. שלישית, להפועל י-ם יש בממוצע תקציב גבוה ולכן היא יכולה להרשות לעצמה חילופי/הוספת שחקנים זרים בתדירות גבוה. אז לא עדיף להביא כמות קטנה יותר של זרים אך באיכות גבוה יותר? או להשקיע את הכסף בהארכת החוזים עם הזרים הטובים?
הנתונים שהבאתי בפניכם מחזקים את טיעוניי שהפועל סובלת מבעית ניהול ומחוסר יציבות מקצועית. אני מאמין ששקיפות תקציבית ושינוי יסודי ועמוק באופן קבלת ההחלטות יעלו את הפועל לדרך בטוחה ויציבה- מקצועית וכלכלית."
דבר ראשון חשוב לזכור – דני קליין הוא נכס להפועל ירושלים, בלעדיו היא מזמן היתה גומרת כמו הפועל ר"ג/אליצור נתניה/הפועל חיפה/הפועל ת"א. אם שמעון מזרחי קיבל פרס ישראל האיש הזה צריך לקבל לפחות 'פרס ירושלים' אם יש דבר כזה.
מעבר לכך, ברור שבכמעט עשרים שנה ואינספור החלטות שקיבל הוא גם עשה טעויות. הנושא של חוסר היציבות הוא באמת העניין המרכזי שיש לתהות לגביו. אבל צריך לזכור שיציבות היא עניין נדיר בספורט הישראלי ובכדורסל בפרט- גם במכבי ת"א החליפו אינספור זרים ומאמנים באותו פרק זמן. הסיטואציה של הפועל מאוד בעייתית, גם כשסופסוף מצאת את הנוסחה והצלחת לבנות קבוצה טובה שזוכה בתואר (יול"ב 2004) המחירים של השחקנים מכפילים ומשלשים את עצמם, אתה לא יכול לעמוד בזה וצריך להביא אחרים ולבנות מחדש.
דני בעצמו התבטא לא פעם שחוסר היציבות הוא למורת רוחו, אני מאמין לו ואני מקווה שבמקרה של עודד קטש הוא ידע לשכנע את החברים האחרים בהנהלה שעוד שינוי לא יקדם אותנו לשום מקום ואם כבר שילמנו שכר לימוד על קטש אז לפחות שנהנה מהפירות.
אני לא חושב שקליין צריך ללכת. אני כן חושב שהוא צריך להתרכז במה שהוא טוב- בגיוס כספים וספונסרים לקבוצה ולזנוח את הניהול המקצועי של הקבוצה.
לגבי היציבות-אתה צודק שזאת אחת מהמחלות הקשות של הספורט הישראלי. אבל האם זאת גזירה מן השמים שלא ניתן לשנותה? אם ברוב הקבוצות יש ניהול מזעזע אז זה חייב להיות גם אצלנו?!
מכבי ת"א- בשנים האחרונות בהחלט המועדון סבל מחוסר יציביות, החלפת זרים ומאמנים, שערוריות שונות משונות ועוד. כל זה נבע מההשיגם בתקופה של גרשון- הקהל התמכר לפיינל פורים כל שנה ההנהלה נכנסה לפאניקה וכמו בי-ם הובלה באף ע"י אחרון האוהדים. למזלם השנה הם התעשתו ונראה כי מתחילים לבנות משהו טוב לאורך זמן.
הזכייה ביול"ב, בגביעים – דני קליין חייב להבהיר לקהל כל היום וכל הלילה שאי אפשר כל שנה לזכות בתארים ובנוסף לשמור על הסגל. יהיו תקופות טובות יותר וטובות פחות אך מה שחשוב לשמור על כמה שיותר יציבות בסגל ובצוות המקצועי.
סתם קורויוז: אוברדוביץ זכה לפני כמה שנים בגביע אירופה ושנה אח"כ עף בשלב הבתים. שנה עברה ושוב הוא הניף את הגביע ונחש מה קרה אחרי עוד שנה? הוא שב פעם עף בשלבים המוקדמים! מה שמדהים שאחרי המשחק ההדחה עשרות אוהדי פנא חיכו לקבוצה בשדה התעופה וקיבלו את השחקנים בשירי עידוד.
איציק – כן קטש , לא קטש – עזוב שטויות .
איזה טור חגיגי בנושא ?
מתי, לא שכחתי, לעולם לא אשכח- חג שמח!
אין אורך רוח.
דביר – רוי הודג'סון זה מקרה שונה לאנשים רבים הייתה הרגשה שאין לו את היכולת להביא את ליברפול למקומות גבוהים.
לא מסכים עם אף מילה.
ירושלים לא פיטרה מאמן באמצע העונה כבר הרבה שנים (דן שמיר התפטר).קטש קיבל העונה כל כך הרבה גיבוי ושקט , שאפשר היה לשמוע את הזבובים מרחפים מעל הסרחון של הכדורסל ששחקה הקבוצה שלו.
בשורה התחתונה מעטים אלו שלא שמו לב שהקבוצה של שעונה היתה לא מאומנת , לא מסודרת, העליה בפינל פור באה מכשרון של שחקנים ולא מקבוצתיות.
לויד'ע להסביר את ההצלחה של קטש בגליל.אולי הוא מתאים לקבוצה דלה בציפיות ובתקציב.
ירושלים לא דלה לא בזה ויחסית לא בזה.
אפשר להפרד כמו בני אדם, אולי לחזור בעתיד לעוד קדנציה.להשאיר מאמן אחרי כזה נפל של עונה זה לא לעניין.
המקרה היחידי שבו מאמן נבעט שלא בצדק היה ארז אדלשטיין בקדנציה השניה.אבל אחרי המהלך הזה באו שני גביעים ברציפות אז מה אני יודע.
טוב שיש מקלדת, כי אבד לי הקול מהשאגות שלי אמש בעידוד קבוצת הפועל ירושלים.
הלוואי שהשחקנים שלנו היו משקיעים רבע ממה שאנחנו הקהל הירושלמי השקענו בעידוד אמש.
אני מסכימה איתך איציק שלא צריך להעיף את קטש, יש לתת לו להמשיך עוד עונה.
האמת, שלא ירדתי לסוף דעתו של קטש כמאמן השנה, לא הבנתי מה הדרך שלו לגבי הקבוצה, לא ראיתי פריצת דרך של איזה שחקן בקבוצה, היו משחקים שכל אחד היה סוליסט וטוב שקלעו שלשות ונצחנו בחלק מהם.
מה שאני כן יודעת, אני לא זוכרת משחק אחד העונה הזאת שיצאתי ממנו בהרגשה טובה ושמחה ומאושרת אפילו אחרי ניצחון.
צריך סבלנות, סבלנות ועוד הפעם סבלנות.
יש גם עונות שכאלה וממרומי 63 שנותיי חוויתי הרבה עונות עם הפועל ירושלים.
זהו זה, העונה תגמר מחר, ואחרי זה קיץ עם כל מני שמועות על שחקנים שבאים והולכים, ואולי גם מאמן חדש ומי נשאר קבוע? אנחנו האוהדים האדומים שאוכלים להם את הלב.
יש לי הרבה מאד שעות קטש ואהבה גדולה אליו(הגיבור הצהוב האחרון מכל המחלקות מבחינתי)אבל יש לו דרך ארוכה לעשות.
הרולטה בה זכה בשנה שעברה, מול מאמן שכבר לא רוצה לאמן ולשחקניו אין אמון בו, לא הופך את עודד לאחד הגדולים.
בשתי העונות הרגילות האחרונות(לפני שלב הרולטה),הוא צבר כמות גדולה של הפסדים ועדיין לא שיכנע אותי על פני עונה מלאה.
יש לו עוד דרך לעבור ואני בטוח שהוא גם יעבור אותה אבל העונה הזאת היא בית ספר לאיך -לא לבנות קבוצה, חפיפיניקיות הגנתית,התנהלות לא נכונה מול כוכבים וברדק מעליב משני צידי המגרש.מוזר, כי מדובר בדברים הבסיסים ביותר שיש ולא באקסטרות גאונות.
אין לי מושג על מה נבנות הציפיות מירושלים(כשמקום שני הוא מובן מאליו)אבל הם חייבים להפסיק לפעול על פיהם ולחשוב שקול ומיקצועי כאשר הם בונים את הקבוצה ולספק לעודד את המשאבים הנדרשים(כן, קצת כמו מכבירגל).
עודד לא הוכיח את עצמו כמאמן גדול. הדבר היחיד שהוכח הוא שהוא מסוגל להצליח בגליל – זה הכל. בשני הניסיונות שלו לצאת מהחממה בגליל הוא נכשל.
אין מה לעשות, שתי הקבוצות הגדולות בארץ הן הפועל ירושלים ומכבי ת"א. כשאתה מגיע לקבוצה גדולה, יש ממך ציפיות. רק בגליל הסכימו כנראה להעלים עין מההתנהגות הלא רצינית (ואני דווקא חושב שהוא שחצן גדול – זוכר לו את הפה שהוא פתח על צביקה שרף) שלו. אין אף קבוצה נורמלית באירופה או בנ.ב.א שהמאמן מרשה לעצמו להיות סחבק של השחקנים. אם עודד רוצה אי פעם להיות מאמן גדול, כדאי שיתחיל להתרגל למעמד הזה.
גם על מכבי ת"א אפשר לומר שזו קבוצה אוכלת מאמניה – שוב, כגודל הציפיות… כשבינתיים יש פה בארץ קבוצה וחצי שמסוגלות לשחק גם באירופה מן הסתם רף הדרישות גבוה יותר. בקבוצות קטנות שמשחקות לנצח על אמצע הטבלה אפשר להשאר לנצח, במקומות הישגיים זה כנראה קצת שונה.
לדעתי הסיבה היחידה שהפועל נראתה במשחק האחרון כ"כ נורא היא וויל סלומון.
מתי יבינו שכדורסל זה משחק קבוצתי? (אפילו מיאמי הבינו את זה…) ושהאיש הזה הוא אנטי תיזה למשחק קבוצתי?
קטמון, גם אני מקטמון מזה כשלוש שנים, אבל מזה חמישים שנה אני מירושלים. לי זה קל, הייתי אדום מילדות (בכדורגל וכדורסל) עוד לפני שבית"ר היוותה אופציה מהותית, ובניגוד לרוב חברי שעברו לביתר באמצע שנות השבעים נותרתי אדום.
למרות כל זאת, בעונות שהפועל נדדה (ונודדת) במרתפים החשוכים והמרוחקים, מצאתי את עצמי מפתח צורך למצוא קבוצה לאהוד בליגת העל.
כאשר בית"ר שיחקה כדורגל נפלא, פיתחתי רגשות חמים אליה (וכן, לפטריוטיות ירושלמית בהחלט הייה בכך מקום).
איני מאמין שהייתי מצליח לעשות זאת אם שתי הקבוצות היו משחקות באותה ליגה, אך הניתוק הזה הוא בדיוק מה שמאפשר את הנכונות של אנשים לחפש קבוצה בתחום אחר שיוכלו לאהוד אותה, גם אם היא לא מאותו מועדון.
כשם שיש לך לרוב קבוצה אהודה בחו"ל, כך יש לך קבוצה אהודה בכדורסל, כדוריד או בדמינגטון. ברירת המחדל תהיה מן הסתם המועדון שלך, אך בהיעדר קבוצה במועדון הבית שלך, קבוצת ההתייחסות שלך מתרחבת ליישוב או לכל היגיון אחר.
להפועל "נולדתי" ולא בחרתי בה. באנגליה, בחרתי ביונייטד בגלל אסון הטיסה, ובספרד פיתחתי רגשות חמים לברצלונה בגלל הייה אופי ויופי הכדורגל שהם משחקים.
ואולם ברצוני להוסיף יותר מכך: אני אישית, אינני מאמין שאהדה לקבוצה כרוכה בהכרח בשנאה לקבוצה אחרת. אינני מאמין שאם אתה אוהד הפועל חובה עליך לשנוא את בית"ר, ובודאי שללעולם לא אאמין שאם אתה אוהד קטמון, חובה עליך לשנוא את הפועל.
החלום שלי הוא שלוש קבוצות ירושלמיות בראשות ליגת העל כשהסדר הרצוי לי הוא קטמון ראשונה, הפועל ירושלים שניה ובית"ר שלישית. מבחינתי, אשמח שכך יהיה מעתה ועד עולם.
אני מגדיר עצמי, ואת האהדה שלי ע"פ ה"יש" ולא ע"פ ה"אין". יש אהדה להפועל קטמון, אין שנאה לא להפועל ירושלים ולא לבית"ר.
הלוואי וכולנו היינו ניזונים מאהבה ולא משנאה, מה שמזכיר את מה שעדי גורדון שבימיו פרחה האהדה להפועל ירושלים כדורסל בכל העיר: "האהבה תנצח!"
בשום מקום לא דיברתי על שנאה, לקראת גיל 40 כבר לא מדובר על שנאה.
את הטיעון של איציק אלפסי אני מקבל כי בתור ילדים ירושלמים שגדלו בשנות ה-80,90 לא היו אלטרנטיבות ואם במקרה ילד בית"רי נכנס למלחה הוא לא יכל שלא להדבק באנרגיות המקומיות.
אלפסי, אתה מוזמן בחום למשחק הפתיחה של קטמון בליגה א' (10.9) אולי לא תרגיש בנוח מבחינות מסוימות (כמו במלחה) אבל אני מבטיח לך שמהרבה בחינות אחרות לא תרגיש יותר בבית בשום מקום.
קטמון, בכוונתי אכן להגיע בהזדמנות ראשונה למשחק של הפועל קטמון, יש לי חברים טובים אוהדי הקבוצה והבנתי מהם שהאווירה במשחקים נהדרת. מעבר לכך, כאוהד כדורגל וכירושלמי אני חושב שהמיזם הזה נפלא ואני מאחל לו שיצליח.
אבל הייתי שלשום בהיכל וראיתי צל של מאמן.
עומד על הקווים ולא מגיב. לא מגיב בפסק זמן כשגליל רצים ל-20 נקודות רצופות. לא מתאים הגנה כשקליגנסוורת' שם 11 נקודות רצופות, לא צורח כשהשחקנים שלו נכנסים עם הראש בקיר ומאבדים כדור אחר כדור, ולא מסמן תרגיל התקפה כשהנקודות לא נכנסות, וגליל כופה איבודים וזריקות בלתי אפשרויות על הירושלמים.
אני חולה על קטש והוא אחד משחקני הכדורסל האהובים עליי בכל הזמנים, אבל השקט הזה לא הולם מאמן כדורסל. מאמן צריך להיות מוטיבטור, שחקנים צריכים לפחד ממנו לפעמים, להעריץ אותו לפעמים ולסמוך עליו תמיד. כשאתה יודע שאין על מי לסמוך על הקווים, לא פלא שנשברים בהפרש 6 בתחילת הרבע השלישי.
לא רוצה לשפוט לפי תקצירים משאר העונה ודעות שחציין נכתבו בדיעבד, אחרי ההפסד (למרות שיש לי הרבה חברים אוהדי הפועל, והם מתלוננים עליו מתחילת העונה), אבל רק לפי המשחק שלשום- הפועל ירושלים צריכה מאמן אחר.
טל, יש לא מעט צדק בדבריך. זה הצד השני של השקט של קטש – לפעמים נדמה שכשדברים לא הולכים הוא קופא, נכנס בתוך עצמו ולא מגיב. לכל מאמן יש נקודות תורפה וזו המרכזית של קטש. אני מאמין שזה משהו שגם הוא מודע לו וישפר אותו בעתיד. אין מאמן מושלם, תביא את אדלשטיין ותקבל מוטיבטור גדול אבל אחד שאולי גם מכניס ללחץ מיותר את כל המערכת. אני עדיין מחזיק בדעתי שאיכויותיו של קטש כמאמן עולות על חסרונותיו.