אהלן חברים, חודש טוב.
השם לא עזב אותנו ואנחנו שוב פה.
לא מזמן התבקשתי כאן להתייחס לנושא "הכיסא הריק" בברסלב.
בעיקרון, הנושא מאוד פשוט וברור, אבל בעוונותינו , אנחנו רואים , שככל שדבר יותר ברור, כך יותר טועים בו.
ממש טאואיזם במיטבו.
השבת הירהרתי בכך, שהנה אני, בפינה עלובה, בעיר סתמית, "עולה לשידור" מדי פעם וזוכה לקבל כל כך הרבה הקשבה ותשומת לב. זאת זכות גדולה ובהחלט היא מדגישה את מידת המחויבות שצריכה להיות לי אל כל הקוראים הנהדרים שלי.
תודה לכם, בואו נתחיל.
ובכן סיפרנו מתחיל, כראוי, בספר בראשית.
יוסף מסתכסך עם אחיו והם אורבים לו ומשליכים אותו לבור.
זו סיטואציה מזעזעת ואני חושב שלא מספיק מתייחסים כאן למימד האנושי. דמיינו לכם ילד קטן, אהוב ומתוק ותמים, שהאחים שלו תופסים אותו, מפשיטים ממנו את הבגדים וזורקים אותו לאיזה בור אפל ומלוכלך. איזו סיטואציה אכזרית, אלימה וניבזית.
בכל כך הרבה סבל מדובר כאן, בכל כך הרבה אכזריות, בכל כך הרבה אומללות.גם רבנים גדולים וגם קטנים כמוני, קוראים את התנ"ך במין בולמוס כזה למציאת עוד ועוד סודות מיסטיים, ואנו שוכחים תמיד שמדובר בבני אדם אדם, שמדובר ברגשות, שמדובר בזוועה.
אילו היה כאן בודהיסט, זה כל מה שהיה מעניין אותו.
עזוב אותו מגורלות, מתיקונים ומנובאות.
הבודהיסטים מסתכלים על הסבל, על המצוקה ועל האומללות, כי הם אומרים "עזוב אותך מסיסמאות, הזוועה הזו היא השורה התחתונה של יוסף ואחיו. אסור שהמילים הגבוהות תעמעמנה את המציאות המבעיתה שמציג בפנינו התנ"ך".
יכול להיות שעוד נחזור לזה.
ציטטנו כאן פסוק שאומר שאת יוסף השליכו אל הבור, מה רש"י הקדוש כותב על הפסוק הזה?
זאת כאילו השורה התחתונה. רש"י אומר שהבור הריק, מכיל נחשים ועקרבים ודין הכיסא הריק הוא כמו הבור הריק, גם בכסא הריק של רבי נחמן בן פייגא נמצאים נחשים ועקרבים.
אני לא אנקוב בשמות, אנחנו לא עושים את זה כאן וגם אין צורך.
השיטה מאוד פשוטה, אתם רואים מישהו שיושב בכיסא, קלעתם בול.
למעשה, כל מי שבכלל יש לו כיסא, נשרף.
מה הכוונה כיסא? הכוונה בכיסא, כמו בממשלה, גיחי גיחי, נצמדים לכיסא, חושבים רק על הכיסא, רק שבממשלה זה סבבה, זה בסדר.
בברסלב זה לא הולך.
יש כיסא אחד והוא ריק.
אתם יודעים כמה רבנים גדולים יש בברסלב? כמה תותחים יש?
יש את בר לב ויש את אנשין ואת שכטר ואת חשין ואת קוויאק, ואת קלוגר, תותחים. כל אחד מהם יכול להיות אדמו"ר, כל אחד מהם יכול להיות מנהיג, אבל הם יודעים שזה או כיסא או ברסלב.
מי שבוחר בכסא, הוא נגדנו, הוא בחר בצד האפל.
עצם הרצון בשררה, עצם תאוות הכוח, התכסיסנות האיטנטרסנטית, הם מבהירים לנו, שאנשי הכיסאות, האדמור"ים החדשים ועסקניהם, מנוגדים לתהליך הרוחני של ברסלב.
אתה יכול להיות בממשלה ולהיות קשור לברסלב, אבל אסור לערבב, אי אפשר להיות בממשלה של ברסלב, אין כיסאות כאן, יש אחד והוא ריק. רק נחשים ועקרבים שם.
זה ההסבר השיטחי ויש עוד עניין, אבל לפני זה רציתי לחלוק איתכם סרטון נדיר, שממנו ניתן לראות את סוג העבודה הרוחנית בפונה.
בעיקרון, כל סדנה בפונה שעושים בה איזו פעילות תודעתית, נקראת "קבוצה" ו"קבוצות" כאלו דורשות הרשמה ותשלום ולעיתים גם ראיון קבלה. חוץ מהקבוצות והמדיטציות החופשיות, יש בכל ערב גם "הרצאה", שפעם היה נושא אותה אושו בעצמו ואחרי מותו מציגים שם הרצאה מוקלטת, שמקרינים אותה על מסך, היישר מעל הכסא הריק של אושו.
זה בכלל מצחיק, שגם בברסלב וגם בפונה ישנו כיסא ריק, אבל היחס אליו שונה בשני המקומות.
בפונה שומרים על ריקנותו של הכסא מכל משמר, למרות שייתכן שיש מי שראוי לשבת עליו. אולי קיראן, אולי סאנדארשי.
בברסלב, אנחנו לא צריכים לשמור על ריקנותו של הכסא, ברור לנו שרק מנוולים, מטורפים ורשעים, יישבו עליו.
נחזור לפונה ולקבוצות.
ההרצאה של אושו הייתה יכולה להמשך שעה וחצי או שעתיים והרבה פעמים היא עסקה רציניים ומטרידים מאוד, אז מה שעשו שם מדי כמה ימים היה "קבוצת מוזיקה". אושו היה הולך, ועל הבמה היו עולים כמה נגנים ופשוט היו מרקידים את הקהל, כדי להוציא את כל העצבים והמחשבות המשונות.
אני בעצמי הייתי בכמה קבוצות מוזיקה והיה ממש כיף. אז זה מה שנראה בסרטון, קבוצת מוסיקה משנת 1979, כשאושו היה בשיא כוחו.
אלוהים, זה נראה כמעט ננחי, רק חסרים הפונפונים.
אז מה העומק כאן? מה היסוד הרוחני לעניין הכסא הריק?
אני אספר לכם סיפור.
בתחילת שנות התשעים, בעקבות הרפורמה בשירותי הטלפון, ההורים שלי הזמינו לבית, קו טלפון נוסף. מסתבר שהמספר שהמספר שהם קיבלו, היה מספר "משומש" ורצה הגורל שגם היה משומש מאוד. לא עבר יום, שלא קיבלנו שם שיחה אחת או שתיים של אנשים ונשים שחיפשו איזה אחד, ניסים.
באיזה שלב, כל עצבן אותי ואני גם אז, כמו היום, נקטתי במדיניות של "אפס סובלנות", ופשוט הייתי עונה לאנשים האלו בצורה לא נעימה.
אין לי מה להתגאות בזה, האנשים האלו לא היו אשמים, שניסים ההוא לא עדכן אותם על שינוי המספר שלו, אבל אותנו הם הטרידו.
אני זוכר שפעם התקשרה מישהי עם קול מורתי כזה וחיפשה את ניסים.
"ניסים לא נמצא", עניתי לה.
"מתי הוא יהיה?" היא שאלה.
"אני לא יודע," השבתי "הוא אף פעם לא היה כאן."
איך היא כעסה עלי, המורה החביבה. אני מקווה שמאז הטבתי את דרכיי.
כשאנחנו מדברים על הצדיק, למה אנחנו מתכוונים?
יש למצב הזה הסבר, לפי מה שמקובל בחסידות ברסלב ולפי מה ששמעתי הרב שמעון טייכנר שליט"א, שאצלו למדתי את התורה הזו.
ההסבר הוא שהנשמות מסודרות בצורת עץ.
רוב הנשמות הם עלים. עלים יש הרבה והעלה הוא תלוי, אבל שום דבר לא תלוי בו, כך גם הנשמות שהן עלים, מושלים עליהן והן אינן מושלות.
בעץ יש גם ענפים קטנים, כל ענף קטן, תלויים הרבה עלים, הוא מולך עליהם, לצורך העניין. מצד שני, גם הענף הקטן הוא אחד מהרבה ענפים קטנים שיוצאים מענף בינוני אחד, שהוא מולך על כולם ולא רק שהוא מולך על על כל הענפים הקטנים שיוצאים ממנו, הוא גם מולך על כל העלים שיוצאים מכל ענף קטן.
כך הענפים הולכים וגדלים וכל ענף גדול משול לנשמה אחת, לאדם אחד ויחיד, שמולך על על ענפים בינוניים ועל כל הענפים הקטנים שיוצאים מהם ועל כל העלים שיוצאים מהענפים הקטנים.
זהו עיקרון "המלכות דאיתכסייה", שלטון הנשמות הסמוי".
קל להבין שבתחתית העץ של הנשמות נמצא הגזע ומתוך הגזע הזה יוצאים כמה ענפים גדולים וכו' ומה שיוצא בסוף זה שהגזע הוא הנשמה הגדולה ביותר והוא שולט על כל הנשמות, הגדולות, הקטנות והזעירות.
אני אומר, מה שאמרו חסידי ברסלב תמיד, שהגזע הזה הוא הנשמה של הצדיק והוא שולט בחשאי על כל הנשמות שבעולם.
נראה לכם שהגזע הזה הוא בנאדם? זה הגיוני?
תראו כמה אנשים יש, תראו בכמה דברים שונים ומשונים הם מתעסקים, תראו כמה חיו בעבר, כמה נולדו ויוולדו, ותבינו שהצדיק מולך על כולם.
לא מדובר כאן באדם, או לפחות, לא אדם כמו שאנחנו מבינים את המושג.
אז מה היה רבי נחמן בן פייגא? מה היה האדמו"ר מברסלב? הרי אני לא הגעתי לכאן כדי לכפור ברבינו הקדוש ולהגיד שהוא אינו צדיק האמת.
אז האמת שרבינו, אותו תינוק שנולד במז'יבוז', שגדל ביערות סביב אוסוטה ואז הפך לאדמו"ר במדווידקה ואחר כך בברסלב ונקבר לבסוף באומן, הוא לא הצדיק. הוא רק מה שאנחנו הצלחנו לראות ממנו.
כמו דולפין שעולה לנשום אחת לכמה זמן, וצולל בחזרה למעמקי האוקיינוס.
הוא מוציא את הראש מהמים , מזנק וחוזר אל התהום. אחריו הוא משאיר כמה בועות של קצף, שמסמנות את המקום בו הוא היה.
הצדיק הוא בן אלמוות, הוא חי לעולם והמציאות שלו, היא משהו שאנחנו לא מסוגלים לתפוס.
רבינו נחמן בן פייגא, הוא רק אותו רגע זעיר שראו את הצדיק מזנק החוצה אל האור ואילו כל התורות והספרים והפירושים של ברסלב, הם רק הבועות, שנשארו מהזינוק.
לכן אמר רבי אברהם בר נחמן, שכל מה שאנחנו יכולים להגיד על המדרגה של רבינו, זה שיש לו הכוח לתקן את כל הנשמות, ויותר לנו אסור לנו להגיד, כי אנשים יבינו את זה לא נכון.
זאת אומרת, הכסא ריק, בגלל שהצדיק אף פעם לא היה שם.
מה שהיה שם, זו רק אשליה, זו רק השתקפות רגעית של הצדיק, לכן הכסא ריק ותמיד היה ריק ותמיד יישאר ריק.
אם הזכרנו את אושו, אז זה מה שהיה כתוב על המצבה שלו "מעולם לא נולד, מעולם לא מת"
נשאר עוד נושא קטן ומאוד חשוב, איך זה ייתכן הרי שקיים כסא או מקום שהוא תמיד ריק מטיבו.
בשביל זה אנחנו צריכים להתעסק עם מושג קבלי שנקרא "החלל הפנוי".
החלל הפנוי הוא ריקנות מוחלטת שנמצאת בין האור האינסופי לבין העולמות הנבראים. הריקנות הזו היא הכרחית, כיוון שמבלעדיה, האור האינסופי, היה מבטל מיד את כל הבריאה. היא הייתה נעלמת בתוכו כמו טיפה בים.
מטבע הדברים, הריקנות הזו, החלל הפנוי הזה, חייבת להיות ריק מכל מציאות, כיוון שאם יהיה בו משהו, העולם יתבטל, כי דרך אותה מציאות, אותה השפעה, האור הניצחי יכול לפרוץ אל עולם הבריאה ואז כלום.
ישנה תורה מאוד מסובכת בליקוטי מוהר"ן, תורה ס"ד, שם מדובר על החלל הפנוי הזה.
אני לא אצטט כאן את כולה, כי קשה להבין,ף אבל בעיקרון היא אומרת שישנן שני סוגי כפירות.
הסוג הראשון של הכפירה, הוא של העבירות והחוכמות החיצוניות וזאת הכפירה, קרויה הכפירה של הקליפות.
מי שנפל לשם, יכול לצאת, כי הקליפות מטיבן, המקור שלהן הוא באיזה קלקול בקדושה, קילקול באמת ומה שאפשר לקלקל, גם אפשר לתקן. אימרה ברסלבית ידועה.
הסוג השני של הכפירה, הוא הסוג של החלל הפנוי. משם אי אפשר לצאת, כי כל מה ששם נעלם. לא יכול להתקיים שם כלום, כיוון שאם היה קיים, היה סוף לעולם.
לכן נשמות שנפלו לכפירה השניה, זה סופן.
ז"א, החלל הפנוי, הוא יכול להכיל רק את הצדיק הגדול וזה המקום שלו, המקום הריק.
חוץ מזה, אומן מתקרבת ואני הבטחתי להכין מפת אטרקציות.
היה פשוט מדהים, נראה לי שאני אגיע כל חודש.
נראה לכם שזו התגרות ברשעים?
יכול להיות שאתם צודקים, אבל בוודאי שניתן למצוא לזה פיתרון עד לראשון לספטמבר, אז מתכננים בכותל אמירת סליחות חגיגית ובתקווה שגם מוסיקלית.
חודש טוב , אהובים.
חודש הבא באומן.
אוקיי בנות ובנים, אני מקווה שהכל אצלכם סבאבי באבי.
אנחנו עכשיו כבר בז' בניסן וזה אומר שאנחנו עדיין בשנים עשר הימים הראשונים ולפיכך נימנע הפעם מלשון הרע, הוצאת דיבה, השמצות וגועל נפש.
אמנם זה מאוד מסובך לנו, אבל אתם יודעים מה שאומרים בצבא "קשה באימון – מיותר בקרב".
אז שכחנו לציין משהו חשוב מאוד בפוסט הקודם שבו דיברנו על שעבוד מצריים ומה שכחנו לספר זה על הקשר בין פורים לפסח ועל הסיבה שרבותינו ז"ל טענו שפורים הוא הכנה לפסח.
כאילו, מה פתאום הכנה לפסח?
הרי יציאת מצריים, אם בכלל התרחשה ובזה אני לא מאמין בכלל, היא התרחשה בערך אלפיים שנה לפני האחשוורוש וידידיו?
אני בסדר עם ההיסטוריה? אבל העניין הוא, שבאמת יציאת מצריים היא עניין שמעל לזמן. גם אם זה לא קרה בפועל, מדובר בתהליך רוחני שמתרחש בכל שנה ושנה וזה גם מה שכתוב בהגדה.
בגלל שאנחנו יודעים שעבוד מצריים הוא השיטה, הוא הפירמידה, יחסי הגומלין האנושיים וכן הלאה, אנחנו מבינים ממה אנחנו צריכים לצאת וזה לא פשוט.
ברמה כזו או אחרת, כולנו שבויים של המערכת כמו אבותינו, חכמים ונבונים ככל שיהיו.
כמובן, אנחנו נשבבליל הסדר יחד עם המשפחות , נלבש בגדים חגיגיים ונדקלם את ההגדה, כאילו אנחנו עושים משהו וכאילו אנחנו מבינים משהו.
אלא שהאמת היא, כמו שאמרו הSmiths בשיר שלהם "I KNOW IT'S OVER "
נראה לי שכבר סיפרתי לכם על הפרק הזה ב"אחת שיודעת" מה היא אומרת בסוף?
"בליל הסדר שואלים מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות, ובכן לא נשתנה כלום, הלילה הזה הוא כמו כולם."
ראיתם מה זה?
לא צריך לנסוע לקיבינימט כדי לגלות את האמת, מספיק שתראו טלויזיה.
אני מה זה חינוכי היום.
אז איך פורים הוא הכנה לפסח?
יפה, מחסלים את כל הויסקי והבירה, תשובה מקורית אך מגעילה.
שוב, מה אמרנו שזה שיעבוד מצרים? חוכמת היחסים? פוליטיקה בין אישית? פאקינג אינטלגנציה ריגשית?
אז איך יוצאים מזה? עדלא ידע.
הנה התשובה , בפסח חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים ובפורים חייב אדם להשתכר עד שהוא לא יודע להבדיל בין ארור המן לבין ברוך מרדכי.
עכשיו בואו נניח שהיינו בשעבוד מצריים והיו מספרים לנו את סיפור מגילת אסתר, לא בתור אגדה מיתולוגית, אלא בתור פיסת רכילות עסיסית שהתרחשה בחברה שבה אנחנו עובדים, או באוניברסיטה שבה אנו לומדים, או בחטיבה שלנו בצבא, או ביישוב שלנו או בישיבה שלנו, ווטאבר.
אילו זה היה קורה, מה היינו חושבים על זה?
שהמן הוא פארש, הוא אכל אותה, הוא נתלה, הלך עליו שחבל הזמן. כל מי שהיה מכיר את המן, שם בשעבוד מצריים, היה מכחיש, היה אומר "איזה הכרתי אותו? תעשו לי טובה שלום לא הייתי אומר לו, חברים עאלק."
לעומת זאת מרדכי, הוא שווה, הוא קרוב לצלחת, הוא הגיע למעלה בטלויזיה. "הכרתי אותו בצבא, אחיו נסע איתי באוטובוס, שנים הייתי מכסח את הדשא ליד איפה שסבא שלו החנה את האופניים."
ככה היינו חושבים, אילו היינו בשעבוד מצריים. האמת שככה אנחנו חושבים גם היום. סנטימטר לא יצאנו.
נכון שמדברים בדיוק על גדולתו ועוצמתו של מרדכי?
והנה אחרי שאנחנו קוראים את המגילה פעמיים ולא מפספסים אף מילה, מבקשים מאיתנו רבותינו ז"ל לעשות עבודה רוחנית מיוחדת ולבטל את האבחנה שלנו ביו הסופרסטאר מרדכי והאנדרדוג המן.
זאת ההכנה שלנו מפורים לפסח, היכולת שלנו לבטל את התלות שלנו בפירמידה.
אז אנשים יגידו "אבל אם מרדכי, הוא בראש הפירמידה , זה טוב. מרדכי הוא צדיק, מרדכי הוא קדוש, מרדכי הוא נדיב וחביב וספונטאני."
זו טעות, כי השיטה עצמה היא הבעיה. הפירמידה ככוח המניע האנושי, היא הגורם שמפריע לנו להתחבר לאלוהות, להתחבר לאמת.
חוץ מזה, אף פעם אין לך שליטה על זהותו של היושב בראש הפירמידה. היום זה מרדכי, מחר זה גמאל עבדול נאסר.
זוכרים את הייזל אוקונור ? זמרת הפאנק המדהימה מתחילת האייטיז?
היה לה שיר שנקרא "Who needs that" או בעברית "מי צריך את זה?"
אית השורות הולכת ככה : בראש המגדל, יש יצור שרוצה כוח", זו המציאות של הפירמידה.
באמת שאנחנו לא צריכים את זה, אנחנו צריכים לצאת ממצריים.
אל תשאלו מה היה לי אתמול.
עייף ויגע הגעתי לירושלים, כדי להגיע לשיעור וכשהגעתי הודיעו לי שהרב בדיוק יצא כדי להעביר שיעור במרכז הארץ.
בדרך כלל מודיעים לי על הגיחות האלו, אבל בגלל שהחלפתי פלאפון, יצא שהSMS לא הגיע לכתובת הנכונה.
מה נותר לי לעשות?
לנסוע בחזרה אל מישור החוף ולנסות לתפוס שם קצת מרבינו.
זה מה שחשבתי לעשות, אלא שבמדרגות תפס אותי הרב בנימין הרשלר, וביקש ממני לעשות לו טובה.
הוא אחד מהחרדים האורגינלים, שבהיסטוריה היו התקרבו לרב ברלנד, למרות שהוא עצמו כבר היה קשור לברסלב הרבה קודם.
לא כל כך הבנתי מה הוא רצה מחיי, אבל אני כבר רגיל שברגע שנכנסים לתת החלל הברסלבי, היקום פשוט בועט בך בקלילות ממקום למקום וכל מה שאתה צריך לעשות זה לזרום.
מה שמאפיין את הרב הירשלר זה פרוייקט העופות שלו.
מטרתו בחיים, כך נראה, היא לחלק תרנגולות שחוטות והוא עושה את זה בהתמדה ובדבקות, באיזור מאה שערים, מזה שנים רבות.
הוא לא הכיר אותי לפני אתמול בערב, אבל אני ראיתי אותו ושמעתי עליו, ותכננתי להתקיל אותו בשאלה ניבזית על תחליפי בשר, כדוגמת גבינת טופו.
לא שאומץ ליבי עמד לי ברגע האמת.
רק שאלתי בנימוס עם לא הגיע הזמן לעבור לבורקסים או משהו קצת יותר מתוחכם.
הירשלר אמר שהוא חשב על זה ובתקופה מסויימת, הוא ניסה לחלק בשר לעניים, אבל ילדי העניים הסתבכו איתו ולא הצליחו לאכול אותו כמו שצריך.
עם העופות הם מסתדרים מצויין, הוא אמר והוא בטח יודע.
בהמשך הנסיעה התבררה לי מטרת המבצע של הערב, העברת סיר קובה לקבר שמעון הצדיק לצורך ההילולה של הרמב"ם.
הייתי כל כך עייף, שלא חקרתי במופלא ממני. החניתי את הרכב ליד הבית שלו והמתנתי עד שיכניס את הקובה לסיר, או שיבשל אותו, או מה שלא יהיה.
שלא תחשבו שהוא לא חשב עלי, שתי דקות אחרי שעצרנו, הגיש לי מישהו לא מזוהה, כוס חמה של תה, כדי שאני אעביר את הזמן בסבבה.
התה היה בסדר, אבל הוא נגמר הרבה לפני שהירשלר חזר עם שני סירים וערימה של קופסאות סלטים ועם הבת הטינאייג'רית שלו, אחת מהן לפחות.
אחר כך היו לנו עוד שתי עצירות, אחת כדי לשים את הילדה בתחנת האוטובוס והשניה במכולת פריקית בסנהדריה כדי לקנות שתיה.
יותר משעה לאחר שפגשתי את הירשלר, הגענו למתחם הקבר של שמעון הצדיק.
הציון לא היה ממש גדוש באנשים, הסתובבו שם אולי עשרה גברים ובערך חצי ממספר זה חרדיות מודרניות במעילים קצרים ובמגפיים אופנתיים.
אני חשבתי בצדק, שברגע שאנשים ידעו שיש אוכל, הם ימהרו לצאת מהציון ויתנו לי הזדמנות להתפלל בפרטיות. כשעליתי למעלה הארוחה הייתה בשיאה ומה אני אגיד לכם?
אם הקובה הזה לא היה בעצם צ'ולנט, אזי אני כורדי.
בשלב הזה חשבתי להסתלק מירושלים בעקבות השיעור האבוד, אבל בסיר השני היה מין מרק בשרי צפוף כזה, מהסוג שלא תקבלו בהילטון גם בשביל מאה שקל.
ממש מסכנים העניים האלו.
כשהירשלר ראה שאני לא מתכוון לברוח, הוא ניצל את המצב וקיפל את עינייניו הסיריים, כדי שהוא יוכל לנסוע איתי בחזרה.
לא שהיה אכפת לי.
סוף כל סוף הייתי שבע.
לשיעור הגעתי בדיוק שתי דקות אחרי שהוא הסתיים, אבל לפחות אמרתי לרב "ערב טוב" והשתתפתי בדיון פוליטי תוסס, בנושא מפלגתו החדשה של הרב אמנון.
זה מה שנקרא, ערב סטנדרטי בברסלב.
אם זה נשמע לכם מתיש, אתם עדיין לא הייתם באומן בראש השנה.
עוף טוב ולילה טוב.
חג שמח , חג שמח!
אתמול חגגנו בחסידות ברסלב את החג הגדול ביותר שלנו, ההילולה של רבי נתן מנמירוב, עליו השלום, זכותו תגן עלינו, אמן.
הו הו הו!
מה כבר חשבתם לעצמכם שאני חוגג.
זה מדהים שתמיד חוגגים את ההילולה בעשירי בטבת. כך נוהגים בברסלב, מוהלים את האושר בתוגה ואת הצום בשימחה.
הרעיון מאוד עמוק. הוא משווה את הלך הנפש לביצים. בשולחן ערוך כתוב שביצה כשרה צד אחד שלה הוא חד וצד שני שלה הוא "כד", כלומר קהה. לעומתן הביצים הטמאות הן או חדות משני הכיוונים או "כדות" משני הכיוונים.
כלומר, נפש הצדיקים היא כמו ביצים כשרות ואילו נפש הרשעים היא כמו ביצים טמאות.
מקווה שלמדנו משהו.
יש לי פנטזיה מרושעת, להביא לשיעור של הרב ברנר במאה שערים, בחורות עם מגפיים גבוהים שמעשנות.
חולני, אבל אסתטי.
כיוון שידעתי שמארגנים מסיבה גדולה בבית המדרש במוצאי שבת, התעניינתי אצל הגבאים אם יש מצב להביא לשם נשים.
התשובה שקיבלתי, זה שלא אכפת להם ובלבד שגדרי הצניעות יישמרו.
גדרי הצניעות במאה שערים הם עניין מאוד פשוט.
אם נשים מצויות במקום, ואף אחד לא מרגיש בקיומן, סימן שהכל בסדר.
אז החבר'ה עשו עבודת קודש ופתחו כניסה צדדית ובנו מסביבה בריקדה אטומה ממחיצות, שמיכות ומפות.
כדי להזמין נשים, השתמשתי בצינורות הרגילים. לא6 פירסמתי את זה פה, כי לא סמכתי עד כדי כך על חברי מימי הביניים, ולא רציתי שהקוראות שלי תגענה ותתבעסנה, אבל ישנם עוד ערוצים.
אני לקחתי בחשבון, שבין הנמענות, ישנן רבות שמתלבשות בצורה קולית לגמרי והיו מאוד רוצות לשמוע שיחה של הרב ברנר בהילולה של רבי נתן.
בסופו של דבר, האפקט לא הושג.
האמת שהגיעו בערך עשרים נשים, שזה מספר עצום, אבל אף אחת מהן לא התלבשה כמו כוכבת רוק כבד.
הגיעו כמה ילדות מתוקות מהמדרשה של ברסלב בבת עין, כמה טליבניות עוטות גלימות מהשכונה וכמה מהחברות של אישתי, שבעיקרן רובן נשים דתיות, נשואות במסע אינסופי של "התחזקות".
בגלל שאף אחד מהגברים האחרים (חוץ מבעל של אחת מהן שהגיע כטרמפיסט), לא הסכים לקיים איזשהו מגע עם הנשים, אני הייתי צריך לארגן לכולן אוכל, כלים ושתיה. מה שיצא מזה, שכמעט לא הצלחתי לשמוע שום דבר מהשיעור של הרב ברנר, אבל הנשים אמרו שהן נהנו מאוד וגם זו לטובה.
בסך הכל היה כיף.
עוד חגיגה מתרגשת עלינו בקרוב, מחר או מחרתיים יחול יום ההולדת של הרב עופר ארז שליט"א. מזל טוב כבוד הרב!
הרבה מתנות מתרגשות עלינו בימים אלו של חורף מבורך.
אנחנו לא צריכים לתלות שום גרב על האח כדי לקבל אותן, אנחנו רק צריכים לפתוח את העיניים ולפתוח את הלב ויהיה לנו חג שמח.
להמתנ"ס השכונתי הגיעו נשות חסידות גור מבני ברק , כדי לחגוג הופעת סוף שנה ההופעה שלהן ברמת גן, גררה מכמה אנשים , ביקורת מאוד חריפה על חסידי גור, כזו שאין לי שום כוונה לחזור עליה.
את חסידות גור אני דווקא אוהב, אמנם הן אנטיפטיות שחבל"ז , אבל הן לבושות טיפטופ ויש להן פיאות ארוכות ומרשימות.
כדי שלא תבינו לא נכון, זה לא שראיתי חסידות גור מסתובבות עם מלתחת ספורט אלגנט סטייל ערסיות נובו רישיות , בכלל לא, אילו אישה חילונית הייתה מתלבשת בסגנון גורניקי, סביר להניח שהייתי חושד בה שהיא רוסיה, אלא שבמגזר החרדי , חסידות גור משמשות נה בעין לאופנת הטליבניות המאוסה .
בקיצור תהיתי למה אנשים כל כך לא סובלים את חסידי גור ואז הבנתי.
אתם זוכרים כשסיפרתי לכם שחשבו אותי בטעות לחסיד גור?
זה לגמרי בגלל הכיפות האלו שאני חובש (ראו תמונה) , תכלס , הן הכי נוחות, במידה ולא מתחשק לך להראות כמו נוער הגבעות.
בכל אופן, המסקנה ההגיונית שלי היא שפשוט הרבה מאוד אנשים ראו אותי חובש כיפות כאלו וחשבו בטעות שאני חסיד גור וזו הסיבה שלא סובלים אותם.
אז רציתי להרגיע את כולם ולהבטיח לכם שחסידי גור הם אחלה וגם אם הם עושים רושם קשוח לעיתים, זה רק בגלל התנאים הקשים שבהם גדלים , לדוגמא , המעיל הזה שהם צריכים ללבוש אפילו בקיץ, בזמן שאפילו בחורף הוא מחמם מדי.
בקיצור , תמיד צריך לדון כל אדם לכף זכות ותדעו לכם, שאני מאמין באמונה שלה , שאם חסידות גור שכאלו עוברות ברמת גן, אז בכל זאת , משהו מהעולם הנאור חודר אליהן והזרע הזה של התבונה , החירות והיצירה בסופו של דבר יכה שורש וינצח.
אני יודע שאנו כולנו חיים תחת הרושם שהעולם נעשה חשוך וקיצוני יותר, בגלל שהתופעות האלו של ההקצנה והיהירות תמיד כתובות בפונט מודגש ועושות כל כך הרבה רעש, אבל יש גם תופעות יותר עדינות, יותר חבויות , אבל חזקות לא פחות ומשמעותיות יותר.
בסופו של דבר, אני לגמרי בטוח , שהעולם הנאור ינצח.
בסופו של דבר ננצח.
אין כמו לפגוש ידידים ותיקים, לפחות כאלו שלא איבדו מקסמם.
דוגמנית העל סטפני סיימור, בדיוק הזכירה לי את ימי הראשונים באינטרנט, עם המודמים הקוויים החורקים והתעריף המוזל של אחרי עשר בלילה. אח… כמה תמימים היינו. ד"א הצלחתי להביס כאן את אינטרנט רימון.
אני שוקל אם להפוך את הבלוג הזה לבלוג "למוגרים בלבד" ,כדי שאינטרנט רימון יפסח עליו.
זה לא בגלל שאני מתכוון לעסוק כאן בפורנו , אלא בגלל שהצנזורה המטומטמת שלהם עשויה לעוות לי את הפוסטים ללא תקנה.
מספרים שפעם בא חנווני אל ה"חזון איש" ושאל אותו למה לא נכנסים אנשים לחנות. שאל אותו החזון איש , מה הוא עושה בחנות כל היום והאיש אמר לו שהוא קורא עיתון.
"אילו היית לומד תורה", אמר החזון איש, "אזי היצר הרע היה שולח לך קונים כל הזמן שיבלבלו אותך, אבל עכשיו שאתה קורא עיתון ,שביל מה לו להתאמץ?"
הסיפור הזה, שהוא בעיקרון סיפור חמוד, הפך בשנים האחרונות למוביל של טרנד חדשני ומעצבן. כולם מספרים לך שאם תלמד ככה וככה היצר הרע יביא אותך על לסוויטת החלומות בלאס וגאס ,כדי להפריע לך. תתקבל לעבודות , תצליח בעסקים, תצטיין בלימודים, תשגשג מבחינה חברתית ותוזמן לכל המסיבות הלוהטות, בזכות היצר הרע שלא רוצה שתלמד תורה.
גם לי אמרו את זה.
דיברתי לא מזמן עם אחד מצדיקי הדור וביקשתי ממנו עצה והוא אמר לי "תגיד תהילים, זה מועיל לתשובה." אז, היו לךי חחשבות לפה ולשם ובסוף החלטתי שבלי שום נדר ובלי התחייבות ובערבון מוגבל מאוד , אני אעשה סדר תהילים כל יום.
ישר אמרו לי "יאו , חבל על הזמן מה יקרה לך עכשיו, איך היצר יסובב אותך ככה שלא תוכל להגיד תהילים." שטויות במיץ אבטיחים, מה פתאום אני צריך עכשיו שהיצר הרע ידאג לי? הוא בעדי? הוא עושה לי טובות? הוא עושה איתי איתי עסקים?
לרבינו יש סיפור אחד נורא, על עני שהיצר הרע פיתה אותו להפוך לגנב וסיפר לו שהוא יצליח ושכנע אותו שהכל יהיה בסדר ובסוף לפני שתלו את העני , היצר הרע בא אלליו והראה לו שק של נעלים ישנות ומא רלו "את כל הרסתי מרוב ריצות, עד שהצלחתי להרוג אותך"
היצר הרע הוא לא בדיחה, מטרותו לפגוע בנו ולהכשיל ושוב לפגוע בנו ושוב להכות בנו והוא לא ינוח עד שינעץ בנו את שיניו כמו הזומבים בסרט "שובו של המת החי". הוא לא שותף לטנגו , לא עושים איתו עסקים ולא יוצרים איתו קשר עין.
הוא לא הגיע הנה כדי לגרום לנו להסתכל על בחורות באינטרנט ,או לראות את "הארי פוטר" במקום ללמוד משניות.
אלו באמת שטויות.
הוא מגיע בשביל כל הקופה, בשביל להתהדק מסביב לגרון. אין לו רחמים. כל הקונספציה הזו של "בואו נעשה ככה, כדי שהיצר הרע יעשה ככה וככה , " היא קונספציה מסוכנת מאוד.
הוא לא אידיוט, הוא לא יניח לך ליפול איך שאתה רוצה. אם תיקנה נעלי אדידס , הוא יפיל אותך על הראש.
כמובן, שפחד והיסטריה ופארנויה ולחץ, הם כליו העיקריים של היצר ואיפה שתראו את הפנאטיות ואת הצעקות "אוי ווי" , שם גם תמצאו את היצר הרע בנוכחות שיא. שם, ולא בלאס וגאס , אז מה שצריך לזכור , להיות קולים, לעשות התבודדות , לשמוע לעצות רבינו ולהיות קשורים אל תלמידיו הקדושים.
ד"א, מאז שהמלצתי כאן על הסרט "אהבה במסלול" , לא יצא לי לראות כלום. נראה לכם שיש עלי איזה קטרוג?
השם יעזור, הלילה יעבור ולא ירחק היום שיהיה כאן ראש חודש, חודש שבט תשע"ב, חודש שכמוהו לא היה ולא נברא, חודש נפלא.
בתאריך עשרים ושישה בספטמבר יתכנסו בעיר אומן עשרות אלפים מחסידי ברסלב , כדי לחגוג את ראש השנה בציון הקדוש של רבי נחמן ולקיים את מצוות צדיק האמת שדרש שאיש לא ייעדר מראש השנה שלו.
עוד דבר שהולך להתרחש באותו תאריך הוא הפרימיירה של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית הנוצצת "אחת שיודעת" שמיליוני צופים נלהבים מחכים לה בכיליון עיניים.
ומה הקשר הברסלבי לסדרה הזו?
כמובן השחקנית החביבה והמוכשרת מישל טרכטנברג , הקשורה לצדיק האמת דרך אישתו השניה , הרבנית בתו של הרב יחזקל טרכטנברג מהעיר ברודי.
מישלח משחקת בסדרה את הפאם פאטאל , ג'ורג'ינה ספארקס וכולנו מקווים לראות מככבת גם בעונה החמישית הבאה עלינו ועל כל ישראל לטובה.