פרס גפן והשאלה מה בין ספרות נוער לספרות ילדים	פורסם ב- 27 בפברואר 2016	מאת gilibug העילה לפוסט הזה היא פיסת חדשות שאכזבה אותי מאוד. ועדת פרס גפן קבעה שהספר "עוגות בחלל" אינו זכאי להיחשב מעומד לפרס גפן לשנת 2015, משום שלטענתם הפרס נועד לספרי נוער בלבד ו"עוגות בחלל" הוא ספר ילדים. הם קובעים זאת על סמך העובדה שמדובר בספר מנוקד ומאוייר, ונמסר לי שמדובר בהחלטה שהתקבלה פה אחד על דעת כל חברי הועדה. זאת למרות שבשום מקום בתקנון של פרס גפן לא כתוב מהם הקריטריונים לפיהם ספר נחשב ספר ילדים ולא ספר נוער. (שנגלה להם שהזוכים בשנה שעברה, "עוצמה מעוץ" ו"דורותי והקוסם בארץ עוץ", אף הם מנוקדים ומאויירים? ששש, לא בא לי להחזיר את הפרס.) לטעמי מדובר בהחלטה שרירותית, לא עקבית ושגויה, וכמו שציינתי, אכזבה אישית גדולה בשבילי. אבל אשתדל לצאת מהנקודה הזאת ולהרחיב את הדיון.
תמר הגיב:	11 במרץ 2016 בשעה 6:56 pm	אני מסכימה איתך לחלוטין, ורוצה להוסיף את נקודת המבט של אלו שנוטים להישכח בדיונים כאלה – ילדים ובני נוער בעלי קושי בקריאה.
עבדתי במשך שנים ארוכות עם ילדים ובני נוער שמתקשים בקריאה מסיבות שונות (דיסלקסיה, הפרעת קשב, חסך סביבתי), בניסיון להקל עליהם ולתת להם כלים להתמודדות. אחד האתגרים בעבודה מסוג זה הוא איך לגרום לילדים האלו לתרגל באופן יומיומי דבר שהוא כל כך קשה ומתסכל עבורם, והדרך היחידה שהוכיחה את עצמה היא למצוא חומר קריאה שיעניין אותם, ויהיה שווה מבחינתם את המאמץ. הבעיה היא שבדרך כלל ספרים מנוקדים ומאוירים ברמת הקריאה שלהם נתפסים בעיניהם כ"ילדותיים" (ורובם אכן לא מתאימים להם מבחינת תוכן, אלא רק מבחינת קלות הקריאה הטכנית). הם מתביישים להביא לשעת קריאה בכיתה "ספר של ילדים קטנים", ובדרך כלל גם משתעממים ממנו. המפלט שהם מוצאים הוא בדרך כלל סדרות כמו קפטן תחתונים ויומנו של חנון, שנתפסות בעיני חבריהם כ"מגניבות", ועדיין קל להבין מה קורה בהן בזכות האיורים הרבים. מבלי להיכנס לדיון על רמתן הספרותית של הסדרות האלו, הן אינן מתאימות לתרגול הקריאה במסגרת תהליך טיפולי של הוראה מתקנת, משום שהטקסט בהם קטן, לא מנוקד ומצומצם מאוד. כדי לגרום לתלמידים שעבדתי עימם לקרוא, הייתי משאילה להם את ספרי הקוסם מארץ עוץ, המומינים, דוקטור דוליטל ושאר קלאסיקות מנוקדות, ועדיין, לחלקם הספרים האלו היו קשים מדי, ואחרים התקשו להשתכנע שאלו לא ספרים ילדותיים לגילם. לפעמים בלית ברירה הייתי נותנת להם "ספרי סוכנות" לעולים חדשים, שכתובים בשפה מיושנת ומעוצבים באופן לא מושך. לעתים הייתי מנקדת להם בעצמי טקסטים מידעיים וסיפורים קצרים בתחום העניין שלהם.
לילדים האלה, ספרים כמו "עוגות בחלל" הם הזדמנות לקרוא משהו מצחיק ומעניין, שלא ייתפס כדבילי על ידי חבריהם לכיתה, ועדיין יהיה פשוט לקריאה בזכות הניקוד והאיורים. ההתעקשות על קטגוריות גילאיות צרות, נוקשות ולעתים שרירותיות עשויה לגרום להם להימנע מקריאה בבית הספר וליד חברים, ובכך לפגוע בתהליך הטיפולי שהם עוברים.
הגב	gilibug הגיב:	12 במרץ 2016 בשעה 8:02 pm	תודה תמר! גם תחושתי היתה ש"עוגות בחלל" ממלא נישה שקצת חסרים בה ספרים. שמחה לדעת שנעשה שימוש כזה בספר. בקרוב יהיו עוד ספרים דומים.