תנו רבנן: קופה של צדקה נגבית בשנים ומתחלקת בשלשה, נגבית בשנים - שאין עושים שררות על הצבור פחות משנים, ומתחלקת בשלשה - כדיני ממונות; תמחוי נגבית בשלשה ומתחלקת בשלשה, שגבויה וחלוקה שוים; תמחוי - בכל יום, קופה - מערב שבת לערב שבת, תמחוי - לעניי עולם, קופה - לעניי העיר; ורשאים בני העיר לעשות קופה תמחוי ותמחוי קופה, ולשנותה לכל מה שירצו; ורשאין בני העיר להתנות על המדות ועל השערים, ועל שכר פועלים, ולהסיע על קיצתן. אמר מר: אין עושין שררות על הצבור פחות משנים. מנא הני מילי? אמר רב נחמן, אמר קרא: והם יקחו את הזהב וגו'. שררות הוא דלא עבדי, הא הימוני מהימן, מסייע ליה לרבי חנינא, דאמר רבי חנינא: מעשה ומינה רבי שני אחין על הקופה. מאי שררותא? דאמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה: לפי שממשכנין על הצדקה ואפילו בע"ש. איני? והא כתיב: ופקדתי על כל לוחציו, ואמר ר' יצחק בר שמואל בר מרתא משמיה דרב: ואפי' על גבאי צדקה! לא קשיא: הא דאמיד, הא דלא אמיד. כי הא דרבא אכפיה לרב נתן בר אמי, ושקיל מיניה ארבע מאה זוזי לצדקה.
מי שישב במדינה ל' יום, היו כופין אותו ליתן צדקה לקופה עם בני המדינה. ישב שם ג' חודשים, כופין אותו ליתן (לתמחוי, ישב שם ו' חדשים, כופין אותו ליתן) צדקה בכסות שמכסים בה עניי העיר. ישב שם ט' חדשים, כופין אותו ליתן צדקה לקבורה שקוברים בה את העניים ועושים להם כל צרכי קבורה. במה דברים אמורים, בבא לגור ואומר שאינו רוצה להשתקע. אבל אם בא לעיר כדי להשתקע, כופין אותו מיד.
שאלת אם יכולים בית דין לחייב את הציבור לעשות צדקה לפי המס או לפי נדבה כאשר ידבנו לבו. תשובה: בזו אין כל המקומות שווים אלא יש מקומות שנהגו לפי הנדבה ויש מקומות שנהגו לפי המס. אבל שורת הדין יראה לפי מה שיש לכל אחד ואחד שכולן חייבין לפרנס את העניים והחיוב לפי הממון שממנו מפרנסים אותם. וכמה נחלקו בזה המקומות ועדיין היא מחלוקת והנותן לפי הברכה ראוי יותר לברכה.
... ואמנם בזמן הרשב"א התחיל המצב להתמוטט ורבו עניים ולכן אמרו העשירים כיוון שמהצדקות שלנו לא יספיק לצרכיהם אם כן מה בצע בקופה של צדקה, יחזרו על הפתחים וכל אחד יתן כפי נדבת ליבו והבינונים אמרו לפי ממון כלומר, שתהיה קופה של צדקה ופסק הרשב"א שהדין עם הבינונים לפי שמדין תורה כן הוא ואי משום שלא יספיק יחזרו אח"כ על הפתחים.
וזהו שאומר שהדור נדלדל כלומר, שהקופה אינה מספקת ולכן התחיל בזמנו חילופי מנהגים יש מקומות שנתנו לפי נדבת ליבן ויש לפי המסים והכל מפני לחצינו זו הדחק.
...ויראה לענ"ד דכיוון דקיימא לן דכופין על הצדקה, ועכשיו בזמן הזה ידוע שאין לנו כח לכוף.
הצדקה ופרנסת העניים לפי ממון הוא, וכההיא דרבא, דכפא לרב אמי ואפיק מיניה ארבע מאה זוזי לצדקה, ולפום גמלא שיחנא, ומלח ממון חסר. וכבר אמרו בפרק מציאת האשה: בנקדימון בן גוריון, שאעפ"י שהיה עושה צדקה הרבה, כי לא עביד כדבעי.
הגה: ואל יבזבז אדם יותר מחומש, שלא יצטרך לבריות.
על כל פנים הרמ"א שכתב 'ואל יבזבז יותר מחומש בצדקה', פליג וסובר שאסור...ודעת הרמב"ם והמחבר צריך עיון. על כל פנים למעשה, אין לבזבז יותר מחומש אם לא לחשש פיקוח נפש.
ראיתי בדרכי משה השלם, שעל דברי המחבר בש"ע, עד חומש מצוה מן המובחר כו', כתב למקור הדברים, בפ' נערה שנתפתתה א"ר אילעי באושא התקינו המבזבז אל יבזבז יותר מחומש, שמא יצטרך לבריות עיין שם, ש"מ דלא בא לחלוק על דברי המחבר, אלא למלאות דבריו, דבאין ידו משגת אסור לבזבז, אבל בידו משגת, י"ל דמודה לדברי המחבר.
ואם כן הלכה למעשה כמו בזמן הזה שבכל עת יש עניים נצרכים לפנינו, וביותר עניי ארץ ישראל, שפיר יכול מי שידו משגת לבזבז יותר מחומש ומצווה קעביד.
ובנ"ד לפי הטענות המבוארות בשאלה דברי האומרים לתקן שיהיה מס גם על העופות שלא תלקה מדת הדין שזה משלם וזה אינו משלם נראה דהם דברים צודקים ואמתיים וצריך כל אחד ואחד להשתתף בעזרת העניים הנצרכים לפי יכלתו.
מס ערך מוסף (מע"מ) פועל אף הוא על פי אותו עקרונות ומעלה את אותה הדילמה, שכן יש מקום להסתפק כיצד לראות אותו: כמס המוטל באופן שווה, הפוגע בעיקר בעניים, שכן חלקו היחסי של מס זה מכלל הכנסותיו של העני (15%) גדול יותר מחלקו היחסי של המס בהכנסות העשיר (10%). או שזהו מס המאזן בין שתי צורות הגביה שכן בפועל חמשת העשירונים העליונים צורכים יותר ולכן משלמים יותר מע"מ מחמשת העשירונים התחתונים (ביחס של 1:2).
בעולם המערבי ובמדינת ישראל בפרט לא מקובל עוד לגבות מס לפי נפשות ממש ולמעשה נשארנו עם שני סוגי מסים: מסים ישירים כדוגמת מס ההכנסה, ומסים עקיפים כדוגמת המע"מ. אם נבחן את הרכב הכנסות המדינה ממסים נגלה באופן מפתיע כי הכנסות המדינה מתחלקות באופן שווה בין שני סוגי מסים אלו. בכך דומה חלוקת המסים במדינת ישראל לדרישת ההלכה כי המיסוי יתחלק חציו לפי ממון וחציו לפי נפשות, גם אם השיקולים אשר הובילו לאיזון זה אינם העקרונות ההלכתיים שנזכרו לעיל.
הרב כתריאל פ. טכורש, "מערכת המיסים לאור התורה", בצומת התורה והמדינה כרך ב, עמ' 287. ראו כאן.
הרב שלמה לוי, "מיסוי עפ"י חז"ל – אחיד או פרוגרסיבי", צהר לו, תשס"ט. ראו כאן.
הרב יאיר אטון, "שיקולים תורניים בחלוקת נטל המס", מישרים ג, עמ' 257-238, אתר אסיף. ראו כאן.
הרב אורי סדן, הגדלת נטל המס - חלוקה צודקת? ראו כאן.
מכון כת"ר, הפחתת מס הכנסה, אתר מכון כת"ר. ראו כאן.
 הנתונים מתבססים על נתוני משרד האוצר (מינהל הכנסות המדינה דו"ח שנתי 2009-2010).
 לדוגמא: בשנת 2009 הכנסות המדינה ממסים התחלקו באופן שווה בין הכנסות ממע"מ ומסים עקיפים נוספים (86.5 מליארד ₪) ובין הכנסות ממס הכנסה ומסים ישירים נוספים (86 מליארד ₪)..