אהוד בנאי נזקק לבחור בין שתי אופציות עתידיות שהתנ"ך מציע. האם כדי להגיע לאחרית הימים מוכרחים לחוות אפוקליפסה עכשיו?
התעוררתי על הסיפון. ליל קסם שלֵו. אור הלבנה במילואה על המים השקטים, ורק המיית מנועי האונייה מתחתי דומה מעט לקול הנורא ששמעתי בחלומי, ואהיה נרגש ומשתומם במה זכיתי לראות מראה מופלא שכזה. וארד אל מזנון האונייה לשתות כוס קפה חם, ובלבי שמחה גדולה.
ועכשיו, הלילה הזה, כסלו תשס"א, עשרים ושלוש שנה אחרי החלום ההוא, בעקבות דרשה ששמעתי בשבת שעברה בבית הכנסת הסמוך לביתי אשר בשיפולי גבעת המגדלור המהבהב, דרשה על פרשת השבוע שעניינה ביעקב ובעשיו, דיבר הרב על המלחמה הגדולה שהולכת וקרבה, ועל כך שצאצאי עשיו וישמעאל יקבלו מכה גדולה ככתוב.
"כן", אמר לי הרב, "הכול נכון, והם יכירו וידעו, אבל קודם תבוא המכה הפיזית".
ועכשיו, הלילה הזה, אני שואל את עצמי לנוכח כל מה שקורה כאן ולנוכח כל מה שכתוב לעיל, אם אין משהו בתוכנו, משהו שיוצא בחלום הלילה על סיפון אונייה בארץ אחרת, משהו שאומר שהדבר הזה מוכרח לבוא ושאין דרך לחמוק מהחיזיון האפוקליפטי של אחרית הימים, ואם כך, מה הטעם בהסכמי שלום למיניהם, הרי בעצם אנחנו לא מעוניינים באמת בשלום הזה, אנחנו רוצים מהפכה, רוצים מלחמת גוג ומגוג כפי שהבטיחו לנו הנביאים, שמש אדומה כדם ויום שהוא לא יום ולא לילה, אתחלתא דגאולה.
עכשיו לילה בגוש דן ויש יריות בירושלים, וחבורה של פוליטיקאים קשקשנים על המרקע צורחים זה על זה סביב שולחן עגול, ואין לי את מי לשאול, ואני מתייעץ בישעיהו פרק ב פסוקים ב-ד, והוא מביא את החזון שגורם לי לרצות להיות עבד השם בכל לבי: "והיה באחרית הימים נכון יהיה הר בית ה' בראש ההרים ונישא מגבעות, ונהרו אליו כל הגויים. והלכו עמים רבים ואמרו לכו נעלה על הר ה' אל בית אלוהי יעקב ויורנו מדרכיו ונלכה באורחותיו, כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים. ושפט בין הגויים והוכיח לעמים רבים, וכיתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות לא יישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה".
מדובר כאן על תהליך של בגרות המין האנושי, מדובר כאן על הפיכת האנרגיה האטומית לאנרגיה בונה. בית המקדש מתואר כאן כמרכז של תבונה, צדק, מוסר ורוחניות לכל בני המין האנושי. האומנם כדי שהחזון הזה יתגשם, עלינו לעבור מלחמת עולם שלישית?
והיה ביום ההוא. מלאכי ג יט:" כי הנה היום בא בוער כתנור…"
ורש"י מפרש שם: "יום זה לשון שמש. שכך אמרו חכמים: אין גיהינום לעתיד לבוא, אלא הקב"ה מוציא חמה מנרתיקה. רשעים נדונים בה, וצדיקים מתרפאים בה".
אני מרשה לעצמי לחשוב, בדחילו ורחימו, שהעולם לא נדון מדין תורה לשואה אטומית; כדי לתקן את השורש במקום עליון ולעשות נחת רוח לבורא עולם, שברא את העולם מאהבה ובוודאי לא מעוניין שיכירו בו ויעבדו אותו מתוך פחד ואימה, אני מרשה לעצמי להתפלל, ברחימו ודחימו, שהאש הבוערת ביום ההוא שעליה מתנבאים נביאי ישראל היא אור חדש של תבונה טהורה שיאיר לעולם כולו בכבודו.
אני עולה מדי פעם אל גבעת המגדלור המהבהב ובכל פעם מביט מערבה. האם זה בא? האם זה מתקרב?
לא. הכול נראה שקט. הכול נראה בסדר. שום רחש מדאיג לא מגיע עם הרוח. אין אזעקה ואין סקאד. דממה מסביב, ורק גגות העיר תל-אביב מנצנצים, מחזירים את אור החמה מהקולטים של דודי השמש.