חניית החלומות. אני לא חולמת על זו שבתל אביב, שנייה לפני ייאוש וכניסה לחניון הקרוב עם זנב בין הרגליים וכרטיס אשראי בשיניים. אני כן חולמת על זו שתהיה בביתי, שתגרום לי להתלבט תוך כדי חיוך גדול בכל בוקר מה להוציא מהחנייה. אז נשלחתי לישון עם 400,000 שקלים בכדי לבנות את חניית חלומותיי. סכום מכובד, אך מתגמד מול הרשימה שנוצרה. לילה טוב.
בוקר טוב. הראשון שייהנה מתקציב המותרות יהיה רכבי הנוכחי: ג'יפ גרנד צ׳ירוקי 1995. רגע לפני הפיכתו לאנדרטת מתכת אמריקאית מלאת זיכרונות מטלטלים (תרתי משמע), הוא יקבל את הטיפול אליו הוא ראוי. אז מה בתפריט? מנוע 5.2 ליטר V8 מקורי (220 כ"ס), אותו אשדך לתיבה ידנית עם 5 הילוכים. דיפרנציאלים ננעלים מלפנים ומאחור, מיגונים מסיבים, עוד כמה טאצ'ים קוסמטיים - כי בכל זאת, מעצבים כאן משהו – והנה אנחנו מוכנים לחזור לדרכי עפר, המקום החביב על שנינו. כך בקלילות שרפתי 90,000 שקלים, בערך.
ממפלצת הבוץ הירוקה נעבור למפלצת אספלט, אומנם כזו עם אותה שפת אם, רק הפעם מלאת שרירים ורוויה בסוסים אמריקאים גזעיים. הבחירה הטבעית הייתה קמארו Z28 יקירתי מאז ומתמיד, אך אותה לצערי לא מצאתי במסגרת הקריטריונים והמחיר הרצוי. בעזרת עצה טובה של חבר עדכנתי את החלום: AMC ג'אבלין (Javelin) שנת 1970. מכירים? אם לא, כמעט כל המרכיבים שגרמו לי להתאהב בקמארו מלכתחילה ישנם: הספוילר המדויק מאחור, גזרת ה'פסטבק' עלייה אני לא מוכנה לוותר, וכשבחלק האמנותי, תא המנוע, שוכן בלוק V8 בנפח 5.9 ליטר עם 245 סוסים, וצמודה לו תיבת 3 הילוכים ידנית, וכמובן, הנאה אחורית. אה, ואם תהיתם, לא מצאתי כזו בישראל, אז הבאתי לי אחת מאמריקה (ותודה לאיביי) – 143,000 שקלים טבין ותקילין.
נחתנו באירופה. שייק וסטייל, זה מה שחסר לי בחנייה כרגע. אלפא רומיאו ג'וליה החדשה מובילה אותי, אך גם לגרסאות הבסיס כבר לא נשאר לי מספיק כסף, כל שכן לגרסה הרצויה – עלה תלתן ירוק. מצאתי נחמה במקום עם ניחוח שאולי יזכיר לי אותה ברגעים מסוימים, ואולי לא... הפעם החיפושים נערכים באתרים המקומיים, ואלו הובילו אותי אליה: אלפא רומיאו בררה 2010, מנוע 3.2 ל' V6, הנעה כפולה, יד ראשונה, תיבה אוטומטית (פלנטרית, לא הסלספיד הפחות מוצלחת), וכן זו פשרה. המוכר (הלא כל כך אדיב, יש לציין), דרש 109,000 שקלים, ואחרי ויכוחים עיקשים הסכים לרדת ל-105,000 שקלים, וגם זה "רק בגלל העיניים היפות שלי".
נותרתי עם 62,000 שקלים, אותם בחרתי להקדיש לחלום של אבי היקר. זה שבעצם הוביל אותי לחלום על מכוניות, הרי הם מבוססים על החלום הישן שלו - בן זכר. ללא ספק מגיע לו הרכב עליו הוא זומם כבר תקופה ארוכה. אין לו שם פרטי ואפילו לא שם משפחה מפורשים, אך הדרישות לא משאירות מקום לספק: שני מושבים, הנעה אחורית, שלוש דוושות, והכי חשוב - גג פתוח. מאזדה MX-5. מצאתי אחת מ-2005 שעומדת בכל הקריטריונים, 55,000 שקלים - תתחדש אבוש'!
נותרתי עם 7,000 שקלים ביד שאולי עדיף שאשמור אותם בצד, לכל צרה שלא תבוא עם חנייה שכזו.