לפני שבועיים כתבתי במדור זה על הפער הקיים בין צעדים סמליים, שאינם משפיעים על התוצאה הסופית, לבין צעדים משמעותיים, שהפעלתם כן משפיעה על התוצאה הסופית. הטענה היתה שלא פעם, בגלל תשומת הלב הרבה לה זוכים העניינים הסמליים, אנו נוטים לבלבל בין השניים ולייחס לעניין הסמלי חשיבות רבה בהרבה מזו שהוא ראוי לה.
אחת הדוגמאות שנתתי היתה הוצאות השכר בחברת החשמל, הזוכות לתשומת לב רבה מאוד ולביקורת ציבורית עצומה - אך במבחן המהות, השפעתן של הוצאות השכר האלה על תעריף החשמל שאותו משלם הצרכן, שהוא החשוב עבורנו, נמוכה יחסית.
כדי להדגים את הנקודה הכנתי לאחר מכן ניתוח, שטרם פורסם, המראה את הוצאות השכר בחברת החשמל ביחס להוצאות רכישת הדלקים. למזלי, בזכות ערנותם של עורכים ב-TheMarker, שהעמידו אותי על טעות שהיתה לי בנתונים המוצגים, ניצלתי ממבוכה גדולה. מתברר שנתוני השכר שבהם השתמשתי היו נמוכים בהרבה, בעשרות אחוזים, מנתוני האמת.
עלי להודות שהטעות הזאת הפתיעה אותי מאוד, שהרי לא המצאתי את הנתונים שבהם השתמשתי. לקחתי אותם מדו"ח הרווח וההפסד של החברה עצמה. איך ייתכן שנתוני האמת שונים, ועוד במידה כה משמעותית, ממה שהחברה רושמת כהוצאה בדו"חותיה הכספיים? זה היה מוזר, ודרש נבירה מעמיקה יותר.
בניגוד לתופעות "על-טבעיות" שלא נמצא להן הסבר מדעי, לנתונים כספיים מוזרים יש בדרך כלל הסבר ארצי, והוא אכן נמצא אי שם בביאורים של הדוחו"ת הכספיים. כך התברר לי שחברת החשמל רושמת קרוב ל-40% מהוצאות השכר שלה כרכוש קבוע.
היא עושה זאת מכיוון שהיא מייחסת את ההוצאות האלה להקמה של מתקני ייצור חשמל ושל מערכת ההולכה. הוצאות השכר נרשמות אפוא כרכוש קבוע ומופחתות על פני זמן, ואינן נרשמות כהוצאה שוטפת. אקדים ואומר - מדיניות חשבונאית שכזו קשה מאוד לכנות בתואר "שמרנית".
למשל ב-2011, השנה האחרונה שעבורה יש דו"חות כספיים מלאים, היו הוצאות השכר הכוללות של חברת החשמל כ-4.4 מיליארד שקלים, אבל כ-1.7 מיליארד שקלים מתוכן נרשמו כרכוש קבוע ולא הוכרו כהוצאה בדו"ח. היחס הזה, 40% מתוך השכר שאינו נרשם כהוצאה אלא נצבר כרכוש קבוע, אינו חריג ב-2011. זהו יחס שהיה קיים בחברה גם בשנים קודמות.
איני רוצה לקבוע כאן קטגורית שדו"חות חברת החשמל אינם נכונים. ייתכן שחכמי החשבונאות יסבירו באותות ובמופתים שהטיפול הזה סביר ונכון. אבל מסקנה ברורה אחת בכל זאת עולה מהטיפול החשבונאי הזה.
מחזיקי איגרות החוב והבנקים שבוחנים את דו"חות חברת החשמל מסתכלים בדרך כלל על הרווח התפעולי הרגיל או הרווח התפעולי התזרימי (EBITDA) שלה. בעלי חוב אלה צריכים לקחת בחשבון שצורת הרישום שנוקטת החברה מחייבת אותם להפחית מהנתון המדווח עלויות שכר מהוונות בהיקף גדול מאוד. מדוע? משום שלחברה נוצרות הוצאות מזומן גבוהות בשנת הדו"ח שאינן נרשמות כהוצאה בספרים.
בדו"חות הדירקטוריון של חברת חשמל המתארים את פעילות החברה נאמר שכאלפיים עובדים, שהם קצת פחות משישית מעובדי החברה, עוסקים בפעילות הקמה שמשמעותה השקעה. גם אם נקבל את העיקרון שלפיו עלויות השכר של אותם עובדים צריכות להירשם כהשקעה ולא כהוצאה, עדיין קיים פער משמעותי בין שישית (16.7% מהעובדים) לבין 40% מהוצאות השכר שנרשמים בסעיף ההשקעה ברכוש קבוע.
מכאן אפשר לעבור לכמה מסקנות ביניים. ראשית, לא פעם פונים אלי מכרים וחברים שמתעניינים בשוק ההון ושואלים אותי למה אני כזה ציני וסקפטי, ונוטה שלא להאמין לחברות ולמנהליהן. הטעות שנגרמה לי, שלמען האמת היה די קל ליפול בה, הזכירה לי את הסיבה. קוראים לזה ניסיון.
שנית: לא נורא לטעות. זה יכול לקרות לכל אחד. לפעמים דווקא התעמקות בטעות עוזרת לגלות דברים אחרים, מעניינים ומפתיעים עד מאוד.
שלישית: אין לי ויכוח על כך שהוצאות השכר בחברת החשמל הן מופרזות, וגם נרשמות בדו"חות בצורה מאוד לא שמרנית. אבל עכשיו, אחרי שהטעות תוקנה, האם הטענה שלי שלפיה הוצאות השכר המופרזות בחברת החשמל אינן משפיעות באופן דרמטי על מחיר החשמל עדיין נכונה? כאן המקום לחזור לניתוח המספרי, בתקווה שהפעם לא יתברר לי כי נפלתי במלכודת חדשה.
הנתונים המוצגים בגרף המצורף מראים שלעליית מחיר הדלקים בין 2009 ל-2012 היתה השפעה גדולה מאוד - גדולה בהרבה מזו של עלויות השכר. ב-2009 היווה רכש הדלק 46% מההכנסות של חברת חשמל. ב-2012, למרות העלאה משמעותית בתעריף, שיעור רכש הדלק כבר הגיע ל-54% מההכנסות. עלויות השכר, שעלו גם הן בשיעור חד יחסית, הן עדיין רק 16% מההכנסות - פחות משיעורן ב-2009.
ומכאן לניתוח. נניח שנוכל לחתוך את הוצאות השכר בחברת החשמל בשליש - משימה מאתגרת בצורה בלתי רגילה. אם את כל החיסכון שייווצר מכך נעביר כהנחה לצרכן, נוכל להפחית את תעריפי החשמל בכ-5%. לא צריך לזלזל בשיעור הנחה כזה, אבל אי אפשר לקרוא לכך שינוי דרמטי, ובטח בהשוואה לדרמה שתתחולל עם ננסה לקצץ באופן כה חד את שכר העובדים. לעומת זאת, ירידה של שליש בעלות הדלקים והעברתה כחיסכון לצרכן תוכל להוריד את תעריפי החשמל ב-18%.
ברור שהתחשיבים האלה הם תיאורטיים, ושני התרחישים נראים לא מעשיים. המטרה שלהם היא רק להדגים את הטענה הראשונית. גם שימוש בנתון השכר הנכון אינו משנה מהותית את התמונה. הסיבה העיקרית לקפיצה בתעריפי החשמל היא מרכיב הדלקים ועליית מחירם. קיצוץ מרכיב השכר, מקומם ככל שיהיה מבחינה ציבורית, ועל אף שהוא מוצג באופן חלקי בלבד בדו"ח הרווח וההפסד של החברה, לא יהיה זה שיושיע את הצרכן מעליית תעריפים.
לא הייתי רוצה שהניתוח הזה ייתפש כמתן הכשר להוצאות שכר מופרזות ובזבוזים בחברה ממשלתית המשרתת את כלל הציבור. אין שום סיבה שזה יהיה המצב. אבל הניתוח הזה כן מראה שבמקביל לכעס הציבורי ולהתלהמות כלפי עובדי חברת החשמל צריך גם לנתח עובדות כהווייתן, באופן קר וענייני. זאת כמובן בהנחה שהעובדות האלה יוצגו בצורה שאינה מבלבלת את קורא הדו"חות הסביר.
המפתח לתעריפי חשמל נמוכים יותר טמון בעלויות דלק נמוכות יותר. קיצוץ בשכר יכול להועיל בעוד כמה אחוזים, אבל הוא אינו מהותי כמו סעיף הדלק ולכן התרומה שלו לחיסכון מוגבלת. אפילו נתוני האמת, שנחבאו רק בביאורים, לא שינו את התמונה הזאת.