נדמה לי שלארס פון טרייר הוא יוצר שחייבים להעריך ולשנוא. המילה "או" לא נעדרת במקרה מן המשפט הקודם. נדמה לי שפון טרייר מתענג על יכולתו למצוא דרכים חדשות לעצבן את הקהל שלו. הוא גם יודע שהוא לא יכול לעצבן ממש את הקהל אם לא יפגין כישרון קולנועי יוצא דופן. למזלו, פון טרייר הוא אכן במאי מבריק, גם אם מעט פחות מבריק ממה שהוא חושב. בניגוד למה שאמר במסיבת העיתונאים בפסטיבל קאן, הוא לא הבמאי הכי טוב בעולם ואלוהים לא מדבר דרכו, אם כי אני לא סגור לגבי השטן.
מבחינה אחת "אנטיכרייסט" הוא סרטו המוצלח ביותר של הבמאי – הוא חולל את הזעם הרב ביותר. אחרי שהקהל קיבל בנמנום את הסרט הגזעני במתכוון שלו, "מנדרליי", אחרי שכל הניסיונות הקולנועיים שלו כבר הפכו לכמעט קונבנציה, הנה הוא מצליח לעורר מהמבקרים תגובות קיצוניות, בייחוד בצד המאשים אותו ביצירת סרט חסר טעם, אלים מדי, שובניסטי ובלתי ראוי לצפייה. עבור סרטים של פון טרייר, כל ביקורת שלילית רק תגביר את הצפייה בקרב מעריציו, חובביו ואלו המגלים כלפיו מעט יותר אהבה משנאה.
לכן, כשבאתי לצפות ב"אנטיכרייסט" מערכת הציפיות שלי הייתה כל כך גבוהה עד שהייתי מוכן לאכזבה. היא לא הגיעה – הסרט מצד אחד מטריד ומזעזע כפי שגרסו מבקריו, מצד שני מרהיב ביופיו בצורה נדירה ביחס לקולנוע של ימינו. במבחן של כמה ימים אחרי הצפייה, הסרט עדיין מטריד את מחשבותיי.
עלילת הסרט עוקבת אחרי זוג (שאותו מגלמים בצורה מרשימה ווילם דפו ושרלוט גיינסבורג) שבנם הקטן נהרג והאישה חווה משבר פסיכולוגי. הבעל הוא פסיכולוג במקצועו ומחליט לרפא את אשתו על ידי לקיחתה למקום שממנו היא מפחדת במיוחד – יער בשם עדן (נראה לי שפון טרייר אינו מסוגל לקרוא למקום כלשהו בשם לא סימבולי). בלי לחשוף יותר מדי, לקראת חלקו האחרון של הסרט מתרחשות בין בני הזוג סצנות אלימות במיוחד, ואני מתכוון אלימות במיוחד בכל קנה מידה.
ככל שהזמן חולף, אלה לא הקטעים המאוד קשיים לצפייה שמטרידים אותי, אלא הקטעים שקדמו להם, קטעים שמתבססים בעיקר על שיחה בין בני הזוג, שהם הדמויות הראשיות (והיחידות) בסרט. פון טרייר הקדיש את הסרט לאנדריי טרקובסקי, אבל בעיניי הוא קרוב יותר לקולנוע של אינגמר ברגמן – קולנוע המבוסס על סיטואציה דרמטית טעונה שבאה לידי ביטוי בעזרת משחק ודיאלוג.
פון טרייר הוא עדיין לא כותב דיאלוגים ברמה של ברגמן (אין אף אחד כזה), ולפרקים הדיאלוגים שלו נראים ברורים מדי או פשטניים. אבל רוב הזמן הוא מצליח לשמור על רמה גבוהה, בעיקר בגלל הסיטואציה הקיצונית שהוא מציב לעצמו. כפי שקורה ברבים מסרטיו, היחס לדמות הנשית הוא בעייתי מאוד, אך לדעתי מורכב מפי שנדמה. עד כמה שניתן לנתח את הסרט אחרי צפייה אחת, הפחד מנשים המוצג בו מוצג גם כמוגזם ומסוכן. פון טרייר הוא במאי שגם כשנדמה שהוא מציג דברים בצורה חד משמעית, ניתן לגלות לגביהם רבדים נוספים. אני סבור כי הסרט הוא דרמה פסיכולוגית מרתקת שראויה לכבוד גם מעבר לפרובוקציה. אם יזדמן לכם לצפות בסרט בעתיד ואתם חוששים מן הקטעים הקשים, הפסיקו לצפות ברגע שבו דפו רושם מילה בראש הפרמידה. כך לא תרגישו את הזוועה של הצפייה בסצנות הידועות לשמצה ותישארו רק עם הזוועה של להפסיק לראות סרט טוב מאוד באמצע.
לסיכום, כמה מילים על הפתיחה – הפרולוג של הסרט הוא אחד הדברים היותר יפים/מצמררים שיצא לי לראות בקולנוע השנה. בלי תמונות קשות לצפייה, אבל עם אירוע מזעזע העומד בניגוד לפיוטיות הסצנה. כמה דקות של קולנוע עוצמתי ומבריק, על התפר שבין הקולנוע העלילתי לוידיאו-ארט וקליפ. זה גם הקטע בסרט שבו ניכרת ההשפעה של טרקובסקי. וקטע שמצליח להיות מושפע מטרקובסקי ובו בזמן להיות מקורי הוא משהו שלא כדאי להחמיץ.
פוסט זה פורסם בקטגוריה אנטיכרייסט, לארס פון טרייר. אפשר להגיע ישירות לפוסט זה עם קישור ישיר.
אני חייב לומר שאני מאד אוהב את הכתיבה שלך והמשפט יוצר שחייבים להעריך ולשנוא הוא הדרך הטובה ביותר לתאר את טרייר. אבל מבחינתי לגבי הסרט, הזה הוא פשוט הגזים לגמרי. הפתיחה ללא ספק מהמהמת. אין ספק כשהוא רוצה לעשות משהו טוב הוא עושה אותו מצוין. אבל משם הרגשתי שהסרט יורד כמו מדרון תלול מאד עד הפגיעה הבלתי נמנעת בקרקע. הסצנה המדוברת הייתה כל-כך מזעזעת והדבר הגרוע שהיא הייתה כזו ללא שום צורך ממשי. אלמודובר פעם אמר לשאלת עיתונאי שלעירום בסרטיו יש תמיד סיבה אחרת זו פורנוגרפיה. האם בכנות ניתן לומר שהיה צורך באילמות שכזאת? האם מכה על הראש וזרזיף דם לא הייתה מספיקה כדי להעביר את המסר?. מי כמוך יודע שכדי באמת להבין סרט צריכים לראות אותוכמה וכמה פעמים. וזאת הטעות הגדולה שעשה טרייר. כשהוא השתמש באלימות גראפית שכזו הוא הקהה כול מסר או רובד אחר שהיה בסרט. יתרה מכך, הוא איבד אותי כצופה. גם אם היה שם משהו מעבר, המסר אבד באלימות. וכצופה שאוהב קולנוע באמת הלכתי לחקור. אולי זה משהו בי אולי באמת פיספתי שם משהו ובכל זאת אני יכול לשנוא את טרייר אבל אני גם בהחלט מעריך אותו. אז חקרתי. וכשמצאתי ראיון איתו על הסרט ובו הוא אומר על תשאלו אותי על מה חשבתי אין לזה שום סיבה ותקבלו את זה כמו שזה. הרגשתי שהוא מזלזל בי כצופה. הרי אם אתה ל מבין מה רצית לומר שאני אנסה להבין זאת ועוד לסבול בדרך אלימות גראפית מזעזעת שכזאת?. אין ספק שאנשים שונים רואים דבריםשונים במיוחד בסרט כזה. ומי שהולך לראות אותו בפעם הראשונה טוב יעשה עם ישמע לעצתך וידלג על הסצנה הקשה. אבל אי אפשר להתעלם שהיא שם. והיא מתעלה על כול דבר אחר. וכאן מבחינתי הוא נכשל.
יניב, תודה על התגובה. למרות שהדעה שלי על הסרט שונה, אני מסכים באופן כללי עם חלק ממה שכתבת.
אבל אני בדרך כלל לא סומך על ראיונות של במאים כמקור מהימן לפירוש סרטים. יש במאים לא תמיד מבינים את הסרטים שלהם ויש במאים שמבינים אבל מנסים בכוונה לתעתע בקהל באמצעות הראיונות שלהם. אלמודובר ובעיקר פון טרייר משתייכים לקבוצה השנייה, הראיונות שהם מעניקים הם לא פעם יצירות אמנות מרתקות בפני עמצם, אבל לא בהכרח עוזרת להבין תא הסרטים שלהם. בעיקר הדבר נכון לגבי פון טרייר, המקפיד לזרוק רמזים מטעים ולא להסביר את עצמו. חוץ מזה, אני חושב שפון טרייר רצה לגרום לזעזוע בקרב קהל שקרב קשה מאוד לזעזע אותו בסצנה, בלי קשר למשמעיות האחרות שיכולות להיות לסרט.