ראשי » כתבות פופולריות » מתי מחויב מעסיק לשלם פיצויי פיטורים מתוספת שכר?
בית הדין לעבודה בתל אביב קיבל לפני שבוע וחצי את טענת עובד לפיה הוא זכאי לפיצויי פיטורים גם מרכיב שכר שכותרתו "הוצאות דיור", וחייב את המעסיק לשלם לעובד הפרש פיצויי פיטורים בסך כ-48,000 שקל. ניתן ללמוד רבות מהחלטה זו על הדרך בה הפסיקה קובעת אם יש לכלול תוספת שכר זו או אחרת בחישוב פיצויי פיטורים.
העובד הועסק בחברה במשך 9 שנים, ובשנות עבודתו האחרונות ניהל מספר חנויות של החברה. לאחר פיטוריו, שולמו לו פיצויי פיטורים לפי משכורת חודשית קובעת בסך כ-13,600 שקל, אך לטענתו חישוב פיצויי הפיטורים היה צריך לכלול רכיב קבוע של "הוצאות דיור" בסך כ-5,200 שקל לחודש.
המעסיק טען להגנתו שמדובר ברכיב אותנטי ששולם לעובד כהשתתפות בהוצאות שכר דירה בשל מעבר העובד לירושלים על מנת לנהל בעיר חנות, ולכן הוא אינו מהווה חלק מהשכר הקובע לחישוב זכויותיו.
בית הדין לעבודה הבהיר ששכר העבודה הקובע לעניין חישוב פיצויי הפיטורים אינו בהכרח השכר הכולל שמקבל העובד תמורת עבודתו, אלא הרכיבים שנקבעו בתקנות פיצויי פיטורים (ראו מסגרת) – שכר יסוד, תוספת ותק, תוספת יוקר המחיה ותוספת משפחה.
מצד אחד הפסיקה קובעת (דב"ע לב/ 3-21) שאין להביא בחשבון מרכיב של שכר העבודה שלא נקבע בתקנות, אך מצד שני קיימת מגמה ברורה בקרב בתי הדין לעבודה לאשר כל הסכמה שהושגה בין הצדדים המביאה בחשבון את כל מרכיבי השכר, כלומר גם תוספותת שאינן מצוינות בתקנות.
במקרים בהם רכיב השכר אינו מכונה "תוספת" – על המעסיק לשכנע את בית הדין שהמשכורת הקובעת לעניין חישוב פיצויי פיטורים כוללת "תוספת" שאין להביא בחשבון פיצויי הפיטורים (דב"ע שנ/3-160), ואילו כאשר התשלום שהתקבל מכונה בתלוש השכר "תוספת" ולא הובהר טיבה – על העובד נטל השכנוע שאותו תשלום מסוים הוא חלק משכר היסוד (דב"ע מא/3-78).
בפסיקה מקובל להעמיד תוספת שאינה מוזכרת בתקנות הנוגעות לחישוב פיצויי הפיטורים ב"מבחן ההתניה" (ע"ע 300442/97), הבוחן את השאלה אם התשלום שניתן לעובד היה "מותנה בתנאי או במצב, כך שאם אין מתקיים התנאי או משתנה המצב – חדל התשלום" (דב"ע מב/3-44).
כך, תשלום שאינו מותנה בתנאי או בגורם מיוחד הוא חלק משכר היסוד או מהשכר הרגיל לעניין חישוב פיצויי פיטורים, ולהיפך (דב"ע נא/3-176).
שמו של רכיב השכר אינו קובע את מעמדו לעניין חישוב הפיצויים (דב"ע נו/3-174), והחזר הוצאות אמיתי ולא פיקטיבי לא ייחשב כשכר ואינו נכלל בחישוב פיצויי פיטורים (ע"ע 133/99).
במקרה זה נפסק שרכיב הדיור הוא פיקטיבי והוא מהווה בפועל העלאה בשכר, ולכן יש להחשיב אותו כחלק מהשכר הקובע. זאת מאחר שלא השתנו תנאי העבודה של העובד על אף שהוא מונה לתפקיד בכיר יותר עם אחריות גדולה יותר, העובד מעולם לא התבקש להציג בפני המעסיק הסכם שכירות או כל הוכחה אחרת לפיה נדרש להוציא הוצאות דיור גבוהות מאלה ששילם באזור המרכז, ובנוסף החזר ההוצאות היה גבוה בצורה ניכרת משכר הדירה שהעובד שילם בפועל.