מכל החגים החשובים שאנחנו חוגגים כמו פסח, ל"ג בעומר או ראש השנה, החג הכי חשוב בעיניי הוא יום המשפחה, למרות שהוא בכלל לא נחשב כחג והוא בטח לא יום שבתון.
אין ביום המשפחה שום טקסים מיוחדים ובדרך כלל הוא מלווה רק בבלגן במטבח, אבל יש בו משהו שונה וייחודי: זה בעצם היום היחיד שבו אנחנו מתבוננים במה שיש לנו, כאן ועכשיו ומודים על כך. לא על איזה נס שנעשה לאבותינו, לא את המסורת הלאומית או השייכות הדתית שלנו, אלא ממש את עצמנו אנו, את השייכות הכי אינטימית למשפחה הגרעינית שלנו, זו שעושה אותנו מה שאנחנו.
בראש השנה תוקעים בשופר, בחנוכה מדליקים חנוכיות ומסובבים סביבונים, בל"ג בעומר מדליקים מדורות. כל חג והמסורת שלו. רק יום המשפחה נותר יתום מסמליות, מארוחת חג חגיגית או מכל מסורת מאחדת.
אז עד שרשויות החוק וממשלתנו היקרה, יבינו שיום המשפחה חשוב כמו כל חג אחר ויכריזו עליו ככזה, אנחנו יכולים בבית הפרטי שלנו ליצור מסורת אישית ליום המשפחה.
מאז שהילדים שלי היו ממש קטנים, הנהגתי בביתנו נוהג משפחתי ליום המשפחה. בערב החג (כן, כך אני בוחרת להתייחס אליו) נהגתי להניח לצד המיטה של כל אחד מבני המשפחה מתנה קטנה, אליה גולגל דף נייר שבו רשימה ארוכה של כל הדברים הנפלאים שאותו בן משפחה מוסיף ומעשיר במשפחתנו. קשרתי את המתנה ואת המכתב לבלון, ועליו כתבתי את שמו של בן המשפחה. בבוקר, כל אחד התעורר ולצד מיטתו בלון עם שמו ואליו מחוברת מתנה קטנה ובעיקר מכתב המפרט את כל הדברים הנפלאים שהוא מביא למשפחה.
משגדלו הילדים שלי והגיעו לגיל בית הספר, שיכללנו את הנוהג, ואחרי שאני כותבת את המכתב, כל אחד מעביר לשאר בני הבית את המכתב שלו וכל אחד מוסיף כראות עיניו.
זו דרך נהדרת להתחיל את החג ומעבר לכך, זו דרך נפלאה להביע את הערכתנו לבני הבית, על תכונות טובות שלהם כמו חוש הומור, או אפילו תודה על דברים קונקרטיים שלא תמיד אנחנו זוכרים להגיד כמו, "איך אתה תמיד שם לב כשצריך להשקות את העציצים".
ביום המשפחה אנחנו עורכים ארוחת חג. ממש כמו בכל חג אחר. המאכלים ה"מסורתיים" העולים על שולחננו ביום זה, הם המאכלים האהובים על כל בני הבית.
כל אחד בוחר את סוג המנה שיבחר על ידי הגרלה: במשפחה שמונה זוג הורים ושני ילדים, מניחים ארבעה פתקים מקופלים על כל אחד מהם כתוב סוג מנה: מנה ראשונה, מנה עיקרית, תוספת וקינוח. במשפחות גדולות יותר, אפשר להוסיף מרק, משקה, סלט, וכו' או אפילו שתי מנות שונות. כל בן משפחה שולף פתק, ולפי הפתק הנבחר הוא בוחר את המנה האהובה עליו ביותר. אם לאבא יצא מנה ראשונה בפתק, הוא מכריז על המנה הראשונה שהוא הכי אוהב ואותה מכינים. כך נוצרת ארוחת חג משפחתית המורכבת מהמנות האהובות על כולם. זו הופכת להיות ארוחה שמייצגת את הטעם של כל בני הבית.
כבר כמה שנים אנחנו עורכים טיולי "שורשים" קטנים ביום המשפחה.
פעם לקחנו את הילדים לטיול בשכונה שאבא שלהם גדל (סבא וסבתא כבר לא מתגוררים בה, כך שהילדים לא הכירו את הסביבה). הם ראו את הבית שבו אבא נולד, הלכנו יחד ברגל במסלול הקבוע מהבית אל גן הילדים של אבא, למכולת השכונתית שבינתיים הפכה לבוטיק, טיילנו אל גן השעשועים המוזנח, אותו גן שבו אבא איבד את העפיפון החדש ונשאר עד שהיה ממש מאוחר בלילה ובאו לחפש אותו, כי הוא פחד לחזור בלי העפיפון. בכל מקום אבא סיפר סיפורים וזיכרונות שעלו בו מהמקום.
בהזדמנות אחרת לקחנו את הילדים לטיול באוניברסיטה העברית, לפקולטה שבה אמא למדה, למנזה, לפקולטה שאבא למד, למעונות, למקום שאליו נהגנו לצאת וכו'.
מסע נוסף ערכנו למחוזות הילדות של סבתא שהצטרפה אלינו ולקחה אותנו לבית הספר היסודי שלה, לתיכון, לבית הילדות הראשון והשני, לשוק ועוד, ומסע אחר אל בית החולים בו בננו הבכור נולד ואל הדירה שגרנו כשהוא היה תינוק.
פעם אחרת טיילנו כולנו אל הדירה הראשונה שלנו והשכונה הראשונה בה חיינו יחד כזוג צעיר . לכל מקום היו האנקדוטות והסיפורים של המקום.
אפשר כמובן להחליט שיום המשפחה או סוף השבוע הקרוב אחריו יוקדש מדי שנה לחופשה משפחתית. זה לא חייב להיות במלון פאר, אפשר גם חדר בקיבוץ או טיול עם לינה בשטח. ובלבד שזו תוכרז כחופשה משפחתית לרגל יום המשפחה.
תבחרו לכם את הדרך שלכם לחגוג את יום המשפחה, כל משפחה לפי הצרכים שלה, הגודל שלה והרצון. העיקר - אל תתעלמו מהחג הכי חשוב בלוח השנה וצרו לכם את המסורת שלכם.