אין חירות ללא שוויון צועקים במצעד האחד במאי ערב רב נפלא המגיע כל שנה למצעד הסולידריות. ובאמת איזו חירות יש לגבר המנוצל בעבודה פוגענית, כאשר זכיותיו לא מושלמות לו, כאשר המשכורת שלו אינה מספיקה לו ולמשפחתו? איזו חירות יש לאישה הפועלת בתור עובדת קבלן, שעל גבה הרווחים עוברים לחברות קבלן, ארגונים גדולים מנקים כפיהם משלילת הזכיות שלהם, והיא במקרה הטוב מקבלת שכר מינימום? אין שוויון, אין חירות.
מבקשי המקלט אינם שווים. מדינת ישראל אינה מכירה ברובם המוחלט כפליטים וכך למעשה שוללת מהם זכויות חברתיות בסיסיות. אסור להעסיקם ועל הויזה שהם מחדשים כל שלושה חודשים, מדינת ישראל החליטה להוסיף משפט אחד לקוני האומר "רישיון זמני זה אינו מהווה רישיון עבודה" וגרמה למאות רבים של פיטורים שהיינו עדים להם. מצד שני, בחסות בג"צ, המדינה הודיעה שתעלים עין מהעסקתם עד לבניית מתקן הכליאה וכך נתנה אישור בקריצה לניצול העובדים מקבלת זכויות העבודה שלהם, תשלום משכורות בזמן, קבלת תלוש או ביטוח בריאות. מבקשי המקלט אינם שווים, הם מנוצלים והם חסרי חירות. רק תחשבו על העובדים והעובדות הרבות שלא מקבלים את זכיותיהם כמו משכורת מינימום וימי חופשה, למרות שהם אזרחי המדינה ותבינו כמה קל ונוח לנצל את אלו שאפילו אין להם אישור עבודה מסודר.
השנה גם א.ס.ף ומאות רבות של פליטים יצעדו ברחובות תל-אביב וימחו נגד השיטה. זו לא מחאה ריקה כנגד מעסיק זה או אחר אלא נגד שיטה דכאנית המנצלת רבים מאתנו ומעשירה מעטים על חשבון הציבור העובד. זו שיטה שכל תפקידה הוא הפרד ומשול, הפרדת מעטים מהרבים, שבירת איגודים, יצירת משק מרובד ומחולק, יצירת עובדים חלשים שאין בכוחם להתנגד לשיטה. בדיוק בגלל זה יום הסולידריות הוא כל-כך חשוב, כיוון שהוא מאגד רבים מאתנו למען מטרה משותפת, הרלוונטית לכל אדם, השגת חירות באמצעות שוויון. אנחנו בא.ס.ף טוענים כבר מספר שנים שמאבק הפליטים הוא אינו מאבק רק של מבקשי המקלט הנלחמים על חייהם ועל זכויות הכרה אלא זה המאבק של כולנו. לניצול פנים רבות אך הוא משרת תמיד את אותה מטרה, העשרת מעטים על חשבונם של הרבים. תושבי השכנות, עובדות הסוציאליות, הרופאים והרופאות, איגודי העובדים, מבקשי ומבקשות מקלט, נלחמים למען דבר אחד חירות ושיוון, אין האחד ללא השני.
זה נשמע לכם ארכאי? מיושן? לא רלוונטי לחייכם? כאשר אתם נכנסים לסופר לקנות מצרכים ומגלים שאפילו מוצרי הבסיס יקרים להחריד, על מי האשמה? בסוף החודש, כאשר אתן מקבלות משכורת ומגלים שהיא לא מספיקה לשכר דירה, את מי אתן מאשימות? כאשר אתם מסתכלים על שוק הנדל"ן הרותח ומבינים שבית בישראל הוא חלום של מעטים, למי אתם מפנים אצבע מאשימה? כאשר בדרום תל-אביב רוצים לסלק תושבי שכונות שחיים שם כל חייהם כדי לבנות גורד שחקים, מי לדעתכם אחראי לכך?
מבקשי מקלט לא חולמים לרכוש דירה, לצאת לטיול או להיכנס לחניות נוצצות. הם חולמים על חזרה לארצם כאשר המצב יתבהר ובינתיים רוצים לחיות בכבוד תוך כדי עבודה קשה. השנה הסולידריות תאחד רבים וטובים עם מבקשי המקלט. מבקשי המקלט דורשים את אותו דבר שכולנו מבקשים – לחיות בכבוד בארץ הזו. הצטרפו אלינו!