האפקט הממריץ של הגת היה מיוחס במקור לקתין – Cathine חומר ממשפחת ה-phenethylamineים שהצליחו לבודד מתוך הצמח עצמו. אך בשלב מאוחר יותר, נוצרה מחלוקת בקרב המדענים על ייחוס זה כאשר במיצויים אשר נעשו מהעלים הטריים של הצמח נמצא חומר אקטיבי פעיל הרבה יותר מאשר הקתין.
כימיקלים אלו שייכים למשפחת ה-PPA (phenylpropanolamine) קבוצת משנה של משפחת ה-phenethylamine הקשורים בבחינת ההרכב הכימי שלהם לאמפטאמינים, ואל ה- catecholamines epinephrine וה-norepinephrine.
כאשר עלי הגת מתייבשים, החומר הפעיל החזק יותר – קתינון מתפרק תוך כ-48 שעות כשהוא משאיר אחריו רק את אחיו הצעיר והחלש יותר – הקתין. ולכן, החלקאים הקוצרים את ייבול הגת שלהם דואגים לארוז אותו בשקיות פלסטיק או לעטוף את הייבול בתוך עלי בנננה על מנת לשמר את לחות העלים ועל ידי זה בעצם לשמר את הקתינון ואת האפקטים הממריצים של לעיסת הגת, עוד דרך מצויה לשמור על טריות העלים היא להשפריץ עליהם מים מידי פעם בזמן העברתם ממקום למקום או לשמור את העלים בקירור \ הקפאה . מה ששומר על החומר הפעיל לתקופות זמן ארוכות יותר.
כאשר עלי הגת נלעסים, הקתין וקתינון משוחררים ונספגים דרך הרקמות הריריות של הפה והרקמות שבצידי הקיבה. פעולתם של הקתין והקתינון על הספיגה החוזרת של האפינפרין והנור-אפינפרין הודגמה בניסויים שנערכו על חיות מעבדה והראו שכימיקלים אלו גורמים לעיבוד איטי יותר של של שני הכימיקלים – מה שגורם לעירנות יתר ולנדודי השינה המשוייכים לאפקטים המצויים של הגת.
נראה שישנה זיקה חזקה בין קולטני הסרוטונין במוח לבין הקתינון, מה שמחזק את ההנחה שכימיקל זה הוא האחראי לתחושת האופוריה הנגרמת בעקבות לעיסת הגת. בניסויים שנערכו על עכברים נראה שהקתינון גרם להתנהגויות כמו פסיעות עצבניות מצד לצד או לגירוד חוזר ונשנה, התנהגויות שהן טיפוסיות להשפעתם של חומרים ממריצים. השפעתו של הקתינון מגיעה לשיא לאחר כ-15 – 30 דקות כאשר בערך 98% מהחומר כבר עובד על ידי הכבד והפך לנור-אפינפרין.
פעולתו של הקתין עדיין פחות מובנת לנו, הסברה הרווחת גורסת שהוא פועל על הקולטנים האדרגניים, מה שגורם לשחרור של אפינפרין ונור אפינפרין. תוכלת החיים שלו בגוף עומדת על כ-3 שעות בגוף של אדם.
מדוע האיסור על מיץ הגת הוא מטומטם?