צילומי דיוקנאות ועירום של ידידים מזדמנים ואנונימיים, לצד דמויות מוכרות ודוגמניות מקצועיות, יוצגו בתערוכת היחיד “הכלה הופשטה עירומה” של ינאי יחיאל שתיפתח מחר בגלריה P8 בתל אביב (יהודה הלוי 79). יחיאל, הנמנה עם חברי הגלריה השיתופית ומצלם את המדור "ענייני פנים" ב"הארץ", מציג בתערוכת היחיד השנייה שלו סדרה של צילומי נשים וגברים בעלומיהם, לרוב על רקע ניטרלי־אולפני בגוונים של אפור וכחול. יחיאל מפלרטט בדיוקנאותיו האלגנטים עם עבודותיהם של מיטב צלמי המאה ה–20 כגון אירווינג פן, ריצ'רד אבדון, רוברט מייפלתורפ ועוד.
יואב שמואלי, אוצר התערוכה, סבור שבניגוד לאישיותו היצרית והרגשנית של יחיאל, הוא מצלם את מושאיו שנמצאים מולו ריחוק מה, "כמעט כמו היו בובות חלון ראווה”. אותם נשים וגברים שניצבו חשופים אל מול המצלמה של יחיאל אמנם נראים מודעים למעמדם כמצולמים, אך נותרים נינוחים, כאילו היו בבית. כמו קראווג'יו מודרני, יחיאל מעדיף את הגיבורים שלו יפים אך לא מושלמים, לא דוגמני מגזין. "אנטי פוטושופ. אנושיים, פגיעים, ופגומים ומחוספסים במידה שהאסתטי מכיל ומאפשר”, כותב שמואלי.
כך למשל מככב בכמה צילומים הגבר הצעיר שחום העור, זה המכונה חן, במלוא רזונו ושריריו המוצקים, מיישיר מבט אל הצופה – פעם בתקריב, פעם בצדודית ופעם כשגופו העירום כולו עומד חזיתית, "כמו קם לתחייה מתוך ציוריו של אגון שילה, או נוכח כאזכור טרי להוד מלכותו זוהר ארגוב", מבהיר שמואלי. כך גם מופיע הגבר השחור, דני, כשהוא שוכב על הספה, וכך גם נראה הגבר הצעיר ינון, עם נזם באפו, וגופו מעוטר בקעקועים דרמטיים. גם מעיין, "שזה מכבר הועם מעט זוהרה ואינה עוד נערת עמודי הכרומו האלוהית שנהגו עינינו לשטוף", כלשון האוצר, וכך גם אולה, שקורנת לרגעים ספורים, אבל רוב הזמן היא אשה שעברה דבר או שניים בחייה.
אצל יחיאל, הדוגמנית הקרובה ביותר לשלמות היא גם זו הלבושה ביותר. "כוחו של יחיאל בפשטותו”, כותב שמואלי, “הרגש והאינטליגנציה הרגשית, האנושיות, האינטימיות המיוחדת בסטודיו/בית שבשולי תל אביב – הכל זורם בנתיב החשמל השקוף שבין הצלם, המצלמה והמצולם”.