השאלה מורכבת וסליחה על האריכות אך מדובר בדיני נפשות ממש.
לפני זמן מה, בקרה אחותי (בת ה17 בזמנו) אצל רופא המשפחה לצורך קבלת אישור לרישיון נהיגה. הרופא חרג ממנהגו ובדק אותה בדיקה אינטימים, יותר מהנדרש לצורך הבדיקה. לאחר שיחה עם מספר נשים המטופלות על ידי אותו הרופא התברר כי נשים אחדות חוו בדיוק אותו הדבר, כאשר למשל האחת התלוננה על כאב בקרסול, הרופא מצא לנכון לבדוק מקומות אינטימיים אחרים.
וכאן מתחילה הבעיה: הרופא ובני משפחתו הינם אנשי חסד ומאד מעורבים בצרכי הקהילה. בנוסף לכך, ואולי הנקודה החשובה ביותר היא הרופא ואשתו הם ידידי נפש של בני משפחתינו. ידיודות בת למעלה מ4 עשורים.
אינני ישנה בלילות כיוון שאיננו יודעת מה עלילעשות, אם לא אעשה כלום בהחלט עלול להגרם נזק נפשי לבנות נוספות שייבקרו במרפאתו (אחותי נדרשה לטיפול פסיכולוגי ממושך אחר המקרה). אך מאידך, אם אפנה לגורמים במשטרה או במדרד הבריאות, מלבד העובדה שהדבר יגרום להורי עגמת נפש רבה, הרי הנזק שייגרם לרופא ויותר מכך לפני משפחתו האהובה עלי איננה ניתנת לתיאור כלל. מלבד העובדה שהינני חשה הכרת הטוב לרופא ולמשפחתו המורחבת עבור ידידות רבת שנים, וההרגשה היא כי אם אעשה משהו בנידון - אהיה כתקעת סכין בגב.
שלום וברכה,אני מכיר היטב את המצב בו את נמצאת. באופן אישי, אני עומד בפני מקרים רבים רבים של התלבטויות מעין אלה.
במצבי וודאי - אין כל התלבטות. החובה שלנו היא בראש ובראשונה כלפי הבנות שעלולות להיפגע. החובה היהודית המוסרית היא כלפי הצודק - לא כלפי החלש ולא כלפי בעל הסמכות, אלא כלפי הצודק. בשל כך, אסור לנו לעמוד על דם רענו, ואנו חייבים לדווח, שאם לא כן אנו שותפים. יוצא מן הכלל הוא המצב בו אנו מסוגלים למנוע את הישנות המקרה במאה אחוזים (נדיר מאוד), או שהפרסום יפגע בנפגעים (אלו מקרים יותר שכיחים, ובשל כך לעתים אני לא מוציא לאור השמש).
במצבי ספק - כאן צריך להיזהר מאוד, אם כי לזכור כי "הלקוח" שלנו אינו רק הרופא אלא הבנות, וצריך להיזהר בהן לא פחות.
במצב או את מתארת, נראה שאת חושבת שמדובר במצבי וודאי. אם זה כך גם לאחר בדיקה נוספת, איני חושב שהעמידה שלנו מול הקב"ה מאפשרת לנו בכלל להתלבט. החובה המוטלת עלינו - אנושית, הלכתית ומוסרית - היא לגאול אנשים ממצוקתם, ואין אנו רשאים לשקול שיקולים אחרים.