טוב זה לא ממש חדש, אנחנו הופכים יותר ויותר תלויים בטכנולוגיה שאנחנו ממציאים ומשתמשים בה. כל כך תלויים שלדעתי, רב המכשירים בהם אנו משתמשים ברמה יום יומית גורמים לנו לתפקד כפי שאנחנו מתפקדים. אבל כל זה יכול להעלם יום אחד. מה יקרה אם רשת האינטרנט תפגע? אם הטכנולוגיה הסלולרית שמבלי לשים לב מקצרת מרחקים שפעם היו בגדר חלום. שיחת וידאו בטלפון הנייד מחברת בין אב בנהריה לילדיו שבטיול במדבר, הודעות SMS הופכות את הדיבור למיותר ואת השיחות לקצרות יותר וממצות יותר, דואר אלקטרוני הפך כבר מזמן לצורת התקשורת המועדפת בעסקים, והפרסום הטוב ביותר הוא – איך ברשת האינטרנט!
לא מזמן רכשתי טלפון סלולרי מדגם נוקיה N97, האמת היא שהוא היה נחוץ לי לצרכי עבודה (תירוץ דומה לאלו של עמיתי :) ).
בתחילת השימוש בטלפון לא ממש השתמשתי בטלפון הסלולרי או יותר נכון בצעצוע הסלולרי החדש שלי, אלא נכון יהיה לומר ששיחקתי בו, ממש כמו ילד שמקבל מתנה עטופה ליום ההולדת, הסרתי שיכבה אחר שיכבה של מידע מן הטלפון עד אשר למדתי לתפעל אותו ביתר קלות וביעילות (קיצורי דרך, יישומים לאותו נוקיה N97 ועוד….) ואז כמובן התחלתי להשתמש בו יותר ויותר! לא רק בלוח הפגישות המשימות אנשי הקשר הרשמקול האיכותיו… ולפתע הבנתי למה אני כל כך אוהב את הטלפון הסלולרי שלי…. הוא פשוט עוזר לי לא לחשוב! לא לגמרי אבל עצם העובדה שאינני צריך לזכור עם מי אני נפגש או מתי, או מה אני צריך לעשות ומתי, או להקליט שיחות בפגישות כך שלא ממש אצטרך להקשיב אם לא מתחשק לי או פשוט לשלוח הודעות SMS כשלא ממש בא לי לדבר עם מישהו.
בקיצור, אם חושבים על כך באופן רציני, כל הגאדג’טים והמכשירים הסובבים אותנו היום פשוט גורמים לנו לעשות “הנחה” לעצמנו, וכך מבלי שנשים לב הטכנולוגיה השתלטה על חיינו, אבל מה יקרה אם יום אחד נתעורר וכל הטכנולוגיה לא תהיה שם יותר? מה יקרה אם כל העזרים והיישומים לא יעבדו יותר? אם רשתות התקשורת תכשלנה?
נכון שתסריטים קטסטרופלים כאלה או אחרים קיימים כבר עשרות שנים ותמיד אנו מתבדים אבל לי באופן אישי מפריע לדעת שאני תלוי בכמה פיבות פלסטיק, מתכת וסיליקון על מנת שאוכל לנהל את חיי ועסקי באופן יעיל וטוב.
בינתיים אם לי אלטרנטיבה ולא טענות, פשוט…חומר למחשבה.
קצת חבל לי על איך מתנהלים חיי הצעירים של היום, בין פייסבוק לטוויטר פליקס ויוטיוב וכל השאר לא נשאר הרבה זמן או מקום לפעילויות שאותן אנחנו כילדים ביצענו שלא רק פיתחו את היכולות המוטוריות אלא גם את היצירתיות ועוד הרבה יכולות אחרות.
האם בעוד מספר עשרות שנים כבר לא יהיו מוסיקאים או ציירים? לפחות לא כאלה שיודעים לנגו או לצייר על קנבס או דפים? הכל הופך להיות דיגיטלי ומוכוון מראש, אפילו הנושאים שיכולים להוות השראה לילדים ובני העשרה של היום הפכו כולם לדיגיטליים ומוכוונים על ידי הטכנולוגיה. לאן נעלמו משחקי הכדורגל של אחר הצהריים? אולי הוחלפו במשחקי מחשבי כגון פיפ”א או פרו אבולושון?
מה קרה לקלאס, תופסת, מחבואים, הולד, קובואים ואינדיאנים? הפכו לצ’אטים ותוכנות מסרים ואולי הפילו למשחקים ברשתות החברתיות של היום.
אני זוכר ימים של בית הספר התיכון בהם היית גיטריסט המנסה להרכיב הרכב על מנת לנגן רוק או כל ז’אנר אחר ולא מתחרה ב-“גיטר הירו” או בשטיח ריקוד המחובר למחשב וסופר נקודות.
אינני תוקף את הטכנולוגיה – כלל לא, טכנולוגיה מגיעה כצורך לפתור בעיות ולשפר את איכות החיים, אולם כמו כל דבר בחיים, גם הטכנולוגיה ממכרת ואולי ילדינו הם ה-“טכנוג’אנקיז” הראשונים בגלל שאנחנו ולא אף אחד אחר לא מסבירים (ואולי לא מבינים) את צדדיה השליליים של הטכנולוגיה. כל אחד ואחת מאיתנו חייב\ת לגרום לילדיו לבצע פעילויות שתכליתן שונה מלנצח איזה רשע וירטואלי במשחק מרובה משתתפים באינטרנט, תופסת במקום צ’אטים, מחבואים במקום מסרוני טקסט בקיצור לקבוע מעט יותר מינונים לפעילויות הילדים, נכון לפעמים זה מאד מפתה לתת לילדים פשוט לשבת בחדר ולהתעסק עם מה שהם רוצים ולקבל מעט שקט ושלווה אבל המחיר האמיתי של פעילויות אלה? מה נמנע מילדינו?
קשה מאד לקבוע מה טוב ומה לא טוב לאדם ובטח לילדים, אין ספר הדרכה בנושא, אבל דבר אחד בטוח, יותר מדי מכל דבר בחיים אינו חיובי.
הבעיה מתחילה בזכויות הפרט, שכן לא תהיה לאדם כל אפשרות לפרטיות, לדוגמא אדם המבצע פעילות חוקית אולם לא מוסרית כגון בגידה באשתו או פגישה בין חברות למטרות שונות של שיתוף פעולה הכל יהי מתועד ורשום במערכת, וכמובן יש לקחת בחשבון את הפשיעה החדשה שתתהווה לה ככל שאנשים יאותו לשלם יות כסף על מנת לשנות את זהותם או למחוק רשומות ממאגרי מידע, כבר היום אם למישהו תהיה גישה למחשבי משרד הפנים ניתן פשוט למחוק אדם מהמערכת ואותו אדם לא יהיה קיים עבור הרשויות, או לעדכן פרטים לא נכונים במערכות שונות, לשחרר אסירים על ידי חנינה וכו’.