לאור המצב המחפיר, הניסיון של שני ראשי המפלגות - העבודה ומרצ - לשדר שליטה ואופטימיות הוא מגוחך. שום דבר אינו בשליטה. אין להם את הפריווילגיה הזו בהנחה שהם מחוברים למציאות. העובדה שלעבודה ולמרצ פוטנציאל גדול יותר על הנייר רק מגדילה את התסכול. התפישה, מימי אהוד ברק ועד אבי גבאי, לפיה רק דרך קריצה לימין תוכל מפלגת מרכז-שמאל להגיע לשלטון הוכחה כלא נכונה פעם אחר פעם. גם דרכה של זנדברג, אותה היא מכנה בחיבה "הגישה הפרקטית", זו שלא שללה את משה קלוגהאפט או את אביגדור ליברמן, היא חד וחלק זניחת ערכים. וכך, מצא את עצמו השמאל נטול דרך ומנהיגות, ומצביעיו לא ידעו שהוא כזה.
העבודה ומרצ נמצאות בחלק של הסקאלה המוגדר קטטוני ואף אחד לא נמצא שם כדי לנסות להחיותן. כולם עסוקים בשאלה מי יהיה הרופא החתום על הצלת החולה בעודו נופח את נשמתו. במלים אחרות, מי שאמורים להנהיג את גוש המרכז-שמאל לא עושים דבר אבל מבקשים מציבור לבחור בהם באחריות. אחריות? פוליטית השמאל אינו קיים. אין שום תכנית מגרה שמחליפה את האגו בעשייה. האם אנחנו אמורים להצביע אל השמאל רק בגלל שאין ברירה? הדברים על השולחן והם ברורים - אם מי שאמור להוביל אינו מתגייס, אין שום סיבה שהציבור יתגייס עבורו.
כשאני מסתכלת על ילדיי, אני יודעת שאפשר להעביר להם מדינה אחרת, טובה יותר. מדינה שחותרת לפתרון מדיני, בעלת סדר יום אזרחי וסדר עדיפויות חברתי, בה מתקיים שוויון ודו-קיום, חופש דת וחופש מדת וחרות אזרחית מקסימלית, בה סובלנות אינה מלה גסה אלא פרקטיקה, ודמוקרטיה היא דרך חיים ולא באופן יחסי. כדי להשיג את כל אלה צריך לחשוב מחוץ למנגנונים של מפלגות מיושנות, לחדש, לפרוץ, להנהיג. המציאות מוכיחה שאלה אנחנו שצריכים להתקדם, על העבודה ומרצ אבד הכלח.
גבאי וזנדברג מנסים לנצח עם מה שיש אבל נמצאים בדרך לשום מקום. זה לא הזמן לחפש אשמים. זה הזמן ליוזמה. מה שצריך ליצור זה גוש שמאל, מחנה דמוקרטי יהודי-ערבי, שוויוני, לא מגמגם אלא בעל קול נוכח, כזה שאינו מאמץ ז'רגונים ומשחק במשחקי נתניהו, לא פרקטי אלא ערכי, לא בונה על הקול שלי אלא משמיע את הקול שלי, שלנו, של אנשים שנמאס להם להתייאש ולהצביע כי אין ברירה. בדרך הזו - השמאל כבר הפסיד את הבחירות. 15 מנדטים בכנסת הם אפילו לא אופוזיציה משמעותית. אם זה המקום שאליו צועדות העבודה ומרצ, בגיבוי חברי הכנסת שלהן, אין שום סיבה לצאת להצביע. רוצים שנצביע? תתחילו לעבוד, תיזמו, תיצרו את השינוי.