דלקות הן תופעה נפוצה מאד והן מלוות במקרים רבים בסימפטומים לא נעימים הגורמים לסובלים ללכת לרופאים.
המערכת הרפואית לא מאפשרת לרופאים להקדיש את הזמן הדרוש לכל מטופל, ותפקידו של הרופא במקרים רבים מתבטא בניסיון להקלת הסימפטומים ע"י מתן תרופות נוגדות דלקת, עם או בלי סטרואידים.
ניתן להגיד בהכללה שלאור זאת גם בציבור הרחב נפוצה הדיעה שדלקת היא דבר רע ולכן כל דבר שעוזר לדכא את הדלקת הוא טוב.
מטרתו של טיפ זה היא להבין קצת יותר לעומק את הנושא, כדי שיהיו לנו כלים טובים יותר להחליט בכל מקרה באיזה טיפול לבחור.
חום, נפיחות, כאב, אודם/אדמומיות, תפקוד לקוי של האיבר.
יש להבחין בין שני סוגי דלקות: דלקת אקוטית (Infection) ודלקת כרונית (Inflammation).
בדלקת אקוטית מדובר בדלקת הכרחית קצרת מועד עם הסימנים הקלסיים של דלקת שפעילותה מגנה על הגוף, ואילו בדלקת כרונית מדובר במצב שבו הגוף לא יכול להתגבר על מחוללי הדלקת לגמרי, והיא ממשיכה להתקיים זמן רב על "אש נמוכה", וקיומה הופך להיות לנטל על הגוף. "
עד כאן אלה ציטוטים מתוך ויקיפדיה, המשקפים את גישת הרפואה המקובלת.
באופן כללי ניתן להגיד בפשטות שדלקת היא ביטוי לתהליכי ריפוי שהופעלו כתוצאה מפגיעה כלשהי בגוף.
גם לפי הרפואה החדשה דלקת היא תמיד ביטוי של תהליכי ריפוי.
תהליכי ריפוי קורים תמיד בשלב הריפוי, כלומר, לאחר שהקונפליקט נפתר.
דלקת כרונית היא למעשה מצב של "ריפוי תלוי". כלומר – מצב בו מתחיל תהליך ריפוי, אך מדי פעם חווה אותו אדם משהו שמהווה טריגר אשר מעורר מחדש את השפעת הקונפליקט המקורי וגורם לעצירת תהליך הריפוי. לאחר זמן מה (שניות, דקות, שעות, ימים או שבועות) מתגבר האדם שוב על הקונפליקט, שוב חוזרים תהליכי ריפוי המלווים בדלקת, ואז מופיע שוב טריגר וחו"ח.
מדוע מתפתחת דלקת?
באופן כללי משמעותם של תהליכי ריפוי היא לשקם נזקים שנגרמו לגוף כדי להחזיר את הגוף מהר ככל האפשר לתפקוד תקין.
שיקום הנזקים מחייב במרבית המקרים תהליכים אינטנסיביים יותר מהרגיל של הולכת חומרי מזון ובנייה לאזור הפגוע והוצאה החוצה של חומרי פסולת מאותו אזור.
בחצי הראשון של שלב הריפוי דורשים תהליכים אלה סביבה יותר נוזלית, וכדי להאיץ את התהליכים צריך גם טמפרטורה יותר גבוהה.
הנפיחות בדלקת נוצרת בעיקר מהצורך ביותר נוזלים באותו אזור ובריכוז יותר גבוה של חומרי בנייה וחומרי פסולת.
החום נוצר כדי להאיץ את התהליכים.
האדמומיות נוצרת כתוצאה מזרימת הדם המואצת ומהעובדה שישנם באותו אזור ריבוי של תאים הנמצאים בתהליך פירוק או בנייה.
הכאבים יכולים להיגרם מהלחץ המיכני שנוצר כתוצאה מהנפיחות, או בגלל חומרים שונים שמופרשים בתהליך הדלקתי ומשפיעים על העצבים באותו אזור.
1. המצבים הקלאסיים של דלקת הם באותם מקרים בהם יש אובדן של תאים בשלב האקטיבי של הקונפליקט ותהליכי שיקום בשלב הריפוי. הדלקת מופיעה כאמור רק בשלב הריפוי.
2. אך מצבים דלקתיים יכולים לקרות גם במחלות בהן יש גידול בשלב האקטיבי של הקונפליקט ופירוק הגידול בשלב הריפוי.
לדוגמא: דלקת כיבית במעי הגס (משהו שהיה קשה או בלתי ניתן לעיכול).
3. אם בזמן שיש דלקת כלשהי מתפתח גם "הסינדרום" (אצירת נוזלים בגוף בגלל קונפליקט שפגע באבוביות הכליה), מוחרפים מאד הסימפטומים של הדלקת.
בדלקת מפרקים עם הסינדרום עלולים להתפתח כאבים חריפים שיאובחנו כמחלת גאוט (שיגדון).
דלקת סימפונות בשילוב עם הסינדרום עלולה להפוך לדלקת ריאות קשה. אם השלב האקטיבי של הקונפליקט נמשך כ-9 חודשים או יותר, משבר הריפוי במצב כזה עלול להיות קטלני.
מומלץ לקרוא על "הסינדרום" בטיפים האלה: מס' 20 , 122 ומס' 166.
4. התגליות של הרפואה החדשה מראות בצורה מאד ברורה שהמיקרובים השונים (וירוסים, חיידקים, פטריות) המעורבים במחלות נעשים פעילים רק בשלב הריפוי, כדי לעזור בתהליך הריפוי. לכן, במקרים רבים, פעילותם של המיקרובים מחריפה את הסימפטומים של הדלקת.
משמעות הדבר היא שטיפולים אשר מטרתם היא להשמיד את אותם מיקרובים, מחלישים למעשה את תהליכי הריפוי.
ישנן תרופות רבות כאלה, וכולן, ללא יוצא מן-הכלל, פוגעות בתהליך הריפוי.
הן מצליחות בד"כ להפחית את הכאבים, אך במחיר של פגיעה באיכות הריפוי וכן תופעות לוואי שונות שכדאי לקחתן בחשבון.
הסטרואידים הם חומרים שמעוררים בצורה חזקה מאד את פעילות מערכת העצבים הסימפתטית. התרופות הסטרואידיות מחקות למעשה את פעולתו של הורמון הסטרס קורטיזול.
תהליכי ריפוי יכולים להתרחש רק תחת השפעה דומיננטית של מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
עירור מערכת העצבים הסימפתטית בעזרת סטרואידים גורם באופן מיידי להאטה או עצירה מלאה של תהליכי הריפוי וכך גם של התהליכים הדלקתיים. מכיוון שהסימפטומים של הדלקת הם חלק מתהליך הריפוי, הם ייחלשו או ייעלמו ברגע שייעצר תהליך הריפוי.
ההיגיון שעומד מאחורי השימוש באנטיביוטיקה במקרים של דלקות הוא באמונה שהדלקת התפתחה כתגובה לזיהום חיידקי.
משמעות הדבר היא שהאנטיביוטיקה פוגעת גם היא בתהליכי הריפוי.
א. פגיעה בחיידקים טובים ופטריות טובות שהם מרכיב חיוני בגוף.
באופן כללי ההמלצה כאן היא להשתמש בתרופות נוגדות דלקת או באנטיביוטיקה רק במצבים של סכנה ממשית או של כאבים בלתי נסבלים.