פורקינייה נולד בשנת 1787 בעיירה ליבוכוביצה (בגרמנית - ליבוכוביץ), על יד לייטמריץ (כיום -ליטומז'יצה) בצפון-מערב בוהמיה, באימפריה ההבסבורגית כבנו הבכור של יוזף פורקינייה, מנהל אחוזה ואיכר אמיד, שעבד בשירותו של הנסיך דיטריכשטיין (יוהאן בפטיסט קרל ולתר פון דיטריכשטיין-פרוסקאו-לזלי צו ניקולסבורג 1728–1808) ביישובים ליבוכוביץ ובודין על האגר. אבות האב היו קלקסטינים, קבוצה הוסיטית, מצפון-בוהמיה. בהיותו בגיל 6 מת האב. האם, רוזליה בת לבית שפרנק, גדלה במשפחת איכרים. לדברי פורקינייה, היא זו שהייתה מורתו הראשונה לאנטומיה ולפיזיולוגיה. היא נפטרה בשנת 1834.
בשנים 1793 -1797 למד בבית ספר עממי צ'כי בעיירת הולדתו. אחר כך בגיל 11 הילד נרשם בגימנסיה הפיאריסטית במיקולוב, בדרום מורביה' שבה נמצא גם מושבו הראשי של הנסיך דיטריכשטיין. לאור הצטיינותו בזמרה ובנגינה על כינור, הועסק בשכר במקהלה הכנסייתית של המנזר הפיאריסטי במקום. באותן השנים, פורקינייה שידע קודם רק צ'כית, קנה שליטה טובה בלטינית, ביוונית ובגרמנית. אחר כך למד בסטארה וודה (Stará Vodá) (Altwasser) בבית ספר בניהולו של יאן פרנטישק האנל. אחרי סיום הלימודים ב-1804 התקבל למסדר הפיאריסטים בסטארה וודה ושמו כנזיר היה "סילווריוס של יוחנן הקדוש" (Silverius a Sancto Joanne Evangelista). הוסמך כמורה למקצועות הומניים וב-1805 לימד דקדוק בכיתה השנייה של הגימנסיה שליד המכללה הפיאריסטית בסטראז'ניצה במורביה. בשנת 1806 נשלח פורקינייה למכון הפיאריסטי לפילוסופיה בליטומישל במזרח בוהמיה, בו השתלם לא רק במקצועות כנסייתיים, אלא גם בצרפתית ואיטלקית. בנוסף התעמק הצעיר בספריית המסדר בפילוסופיה גרמנית (בתורות של עמנואל קאנט, פיכטה ושלינג) ובתחומי ידע אחרים. .
בגיל 20, באוגוסט 1807 כשעמד בפני טקס השבועה כנזיר וסמיכתו ככומר, החליט פורקינייה לעזוב את המסדר הפיאריסטי ולבחור בדרך חיים אחרת. עבד בהמשך כמחנך בבתי אצילים. אחרי שנתיים של לימודי מדעי הטבע ופילוסופיה באוניברסיטת קרל בפראג (אז Universitas Carolo-Ferdinandea), בשנים 1812-1809 לימד כמורה פרטי את בנו של הברון פרנץ הילדפרנדט פון אונד צו אוטנהאוזן בבלאטנה. בעידוד אחד ממעבידיו נרשם בנובמבר 1812 לפקולטה לרפואה באוניברסיטת קרל ולמד בה עד שנת 1818. הפרופסור גאורג אילג (1771–1836) טיפח את משיכתו לאנטומיה ופיזיולוגיה. בשנת 1818 הוא סיים את לימודיו עם עבודת תואר על הפן הסובייקטיבי של חוש הראייה. מחקר זה, שנתמך על ידי מנטור נוסף שלו, הסופר והמדען גתה, פורסם בפריז בשנת 1819. בהמשך הועסק פורקינייה כמדריך לאנטומיה ולפיזיולוגיה- "פרוסקטור" - בפקולטה לרפואה בפראג בשנים 1819–1822. לא הצליח לקבל בהמשך משרת הוראה אקדמית באימפריה האוסטרית - בפראג, בודפשט, גראץ ולובליאנה - וכבר שקל להיות רופא פרטי באחוזה כפרית או לפתוח בית ספר לילדים מחוננים, כשלפתע נודע לו מחבר שהתפנתה משרה לפרופסור לפיזיולוגיה ופתולוגיה באוניברסיטת ברסלאו בממלכת פרוסיה השכנה. לפי המלצת פרופסור רודולפי מברלין, חמיו לעתיד, ואחרי ראיון בברלין אצל שר החינוך של פרוסיה, על אף התנגדויות מקומיות על רקע לאומי, התמנה פורקינייה למשרה על ידי מלך פרוסיה, פרידריל וילהלם השני.
באותה שנה ב-11 בינואר 1823 ביקר פורקינייה אצל גתה בוויימאר ובין השניים התפתחה השפעת גומלין פורייה. בברסלאו פעל פורקינייה במסגרת אגודה סלאבית שחבריה היו פולנים, והצטרף להתארגנות המקומית של הבונים החופשיים. הוא היה בהמשך לחבר בלשכת הבונים החופשיים של ברלין "צום פילגרים". בימי כהונתו של הרוזן לאו פון תון-הוהנשטיין כמושל בוהמיה, סבל פורקינייה מהטרדות וחקירות חוזרות מצד הרשויות. אלו לא פסקו עד שהבטיח להפסיק את פעילותו במסגרת הבונים החופשיים.
באוקטובר 1849 נקרא פורקינייה לנהל את המכון הפיזיולוגי שהוקם זה עתה באוניברסיטת קרל בפראג, ושצויד בארבעה מיקרוסקופים גדולים ובארבע קטנים. יחד איתו עבר לשם גם צ'רמאק שהיה בשנים 1850–1855 יד ימינו. בהמשך סיים צ'רמאק את התמחות בפיזיולוגיה והתמנה למרצה ופרופסור בגראץ, קרקוב ובבודפשט.
אחרי 1853 צמצם פורקינייה את פעילותו המחקרית. עסק רבות בעבודת ניהול, וכן בשנים 1853–1864 בהוצאה לאור של כתב העת הצ'כי Živa . היה פעיל בתנועה הלאומית הצ'כית תחת ססמאות הפאנסלאביזם. היה לאחד ממנהיגי תנועת הצ'כים הצעירים ונבחר כנציג שלה בלנדטאג של בוהמיה. אחת התביעות העיקריות שלו הייתה ההקמה בפראג של אוניברסיטה בשפה הצ'כית. בסופו של דבר בשנת 1882 חולקה אוניברסיטת קרל בפראג לשתי אוניברסיטאות: גרמנית וצ'כית. פורקינייה הקים חברה ספרותית סלאבית ותרגם לצ'כית כמה מכתבי גתה ושילר. יאן אוונגליסטה פורקינייה נפטר בגיל 81. בנובה מייסטו ("העיר החדשה") בפראג. קברו נמצא בבית הקברות הלאומי וישהראד (סלאבין) בפראג.
בשנת 1837 הציג פורקינייה במפגש של מדעני טבע ורופאים גרמנים בפראג את תרומותיו החשובות בנוירוהיסטולוגיה ותורת התא. הוא ב-1839 הקים את החוג הראשון לפיזיולוגיה בעולם באוניברסיטת ברסלאו, בזמנו בפרוסיה. (כיום - אוניברסיטת וורצלב) ובשנת 1842 - את המעבדה הרשמית הראשונה לפיזיולוגיה.
בברסלאו חקר פורקינייה בהתחלה את הפיזיולוגיה של הראייה, את חוש המישוש ואת הסחרחורות. ספריו "תצפיות וניסויים בחקר פיזיולוגיית החושים ודיווחים סובייקטיביים חדשים על הראייה" תרמו להתבססותה של הפסיכולוגיה הניסיונית כמדע.
פורקיניה גילה שיטת בדיקת קרקעית העין והיה על ידי כך אחד מחלוצי האופטלמוסקופיה: הוא שם לב שתוכן העיניים של בעלי החיים ושל האדם יכול להיות מואר תחת תאורה מוקדית מסוימת, כשמעמידים מול העיניים ראי שקוף - או ב-1825- עדשות של משקפיים לקצרי ראייה., בשנת 1823 הוא פרסם מחקר שבו זיהה 9 קונפיגורציות ראשיות של טביעות האצבעות, ב-1829 תיאר את הפעולות של הקמפור, האופיום, הבלדונה ושל הטרפנטין על גוף האדם וב-1833 הוא גילה את בלוטות הזעה. בהמשך עסק בחקר ביצי הציפורים, תאי הרבייה של הצמחים וערך מחקרים מיקרוסקופיים-היסטולוגיים על הצמחים. כמו כן עסק בפרמקולוגיה ובפסיכולוגיה ניסיונית, בפונטיקה, אמבריולוגיה ואנתרופולוגיה פיזית. פורקינייה היה חסיד נלהב של מדעי הטבע שעקרונותיהם מבוססים על תצפיות ועל ניסויים.
פורקינייה תמך ברעיון הפנסלאביזם - בעד עצמאותם התרבותית, המדינית והכלכלית של הסלאבים. הושפע מאוד בכך על ידי גורל הפולנים שארצם חולקה פעמים חוזרות בין המעצמות השכנות - פרוסיה, האימפריה ההבסבורגית (אוסטריה) ורוסיה. הוא החשיב גם את שלזיה שהייתה חלק מפרוסיה, לאזור סלאבי, מכיוון שרבע מאוכלוסייתו דיברו פולנית או סורבית. שאף לאיחוד העמים הסלאבים, כולל הצ'כים, ואף למיזוג לשונותיהם לשפה סלאבית מאוחדת. בשנת 1848 בעת המרד בפנטקוסט בפראג, הוא השתתף בקונגרס סלאבי בפראג. ב-1861 נבחר לנציג בלאנדטאג של בוהמיה. ידועות תרומותיו להפצת הידע המדעי בבשפה הצ'כית: ההקמתה ב-1823 של "קרוק" Krok - העיתון הצ'כי הראשון להפצת המדע בקרב העם שבו פרסם מחקרים ומסות. לקח חלק בהקמתו של איגוד הרופאים הצ'כים ושל בטאונו "ג'ורנל הרופאים הצ'כים" - Časopis Lékařů Českých (1862) המופיע עד היום.
פורקינייה המשיך להיות חובב מוזיקה, שר במקהלה כנסייתית וניגן בכינור. אחיו הצעיר של פורקינייה, יוזף הנריק פורקינייה (1833-1793) היה מהנדס בניין בתחום הבנייה החקלאית וההידראולית, חבר בסגל המכון הפוליטכני של ווינה.
פורקינייה היה נשוי מגיל 40 ,החל משנת 1827 עם יוליה רודולפי, גרמנייה, בתו של האנטומיסט והפיזיולוג קרל אזמונד רודולפי שכיהן כפרופסור באוניברסיטת ברלין. אשתו הזדהתה עם השקפותיו ולמדה את השפה הצ'כית. בשנת 1832 מתו שתי בנותיהם ממחלת השנית וגם אבי אשתו. ב-1834 נפטרה אמו, בגלל מגפת כולרה והאשה נפטרה אחרי 7 שנות נישואים בעקבות דלקת קרום המוח. שני הבנים שנולדו בברסלאו, אמנואל בן 3 וקארל בן 11 חדשים - גודלו בהמשך לבד על ידי אביהם. אמנואל פון פורקינייה (1882-1831) היה בוטנאי ומטאורולוג, כיהן כמנהל האוסף הבוטאני של אוניברסיטת קרל בפראג ופרופסור למדעי הטבע במכון ליערנות בוייסוואסר (כיום - ביילה פוד בייזדזם). הבן השני, קארל (1868-1834) היה צייר ומבקר אמנות. בנו של קארל, ציריל פורקינייה (1937-1862) היה גאולוג ומינרלוג, פרופסור בבית הספר הטכני הגבוה של פראג. נין של פורקינייה, ייז'י פורקינייה (1942-1898), הנכד של בנו אמנואל, היה פעיל קומוניסטי, רופא ופרופסור להיסטוריה באקדמיה למסחר בהראדץ קראלובה, הוצא להורג על ידי הנאצים.
1868 - אביר של מסדר הקיסרי לאופולד להצטיינות וליושרה.
1929 -לוח גרניט לזכרו הוצבה בפנתאון בחיק הטבע על יד אדמוב בלסיניצקי סלאבין, לצד אנדרטאות נוספות לזכרם של צ'כים חשובים.
1961 - בככר קרל בעיר החדשה של פראג הוצב פסל ברונזה של פורקינייה, יצירת הפסלים אוסקר קוזאק וולדימיר שטרונץ.
Mandana Minai - "Jan Evangelista Purkynĕ (1787-1869)". Embryo Project Encyclopedia (2014-06-05). ISSN: 1940-5030 Arizona State University. School of Life Sciences. Center for Biology and Society.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=יאן_אוונגליסטה_פורקינייה&oldid=27157461"