בקשה להתיר הבאת ראיות לסתור את קביעת הועדה הרפואית של המל"ל, בהתאם לסעיף 6ב' לחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים התשל"ה–1975 (להלן "חוק הפיצויים"), היא הבקשה שלפני.
התובע הגיש תביעה לפי חוק הפיצויים, בגין נזקי גוף שנגרמו לו כתוצאה מתאונת דרכים שארעה ביום 29.6.06.
התובע עמד לבדיקה לפני הועדה הרפואית של המל"ל, בהיות התאונה גם תאונת עבודה, וזו קבעה כי לתובע נכות לצמיתות בשיעור 19% החל מיום 16.11.07.
בבקשה שלפני, מבקשת הנתבעת לערער, למעשה, על קביעות המל"ל הן לענין שיעור הנכות והן לענין הקשר הסיבתי בין התאונה לבין הנכות בדרך של הבאת ראיות לסתור את קביעת ועדת המל"ל; לטענת הנתבעת לא עמד לפני הועדה מלוא התיעוד מעברו הרפואי של התובע, בעת שקבעה את שיעור הנכות, תיעוד שלטעם הנתבעת משליך על מצבו הרפואי של התובע בתחום האורטופדי; לטענתה אם היתה הועדה בוחנת את מלוא התיעוד הרפואי, היתה מגיעה למסקנה שונה.
"סעיף 6ב לחוק... נועד מעיקרו לתת מענה, ולו אך חלקי, לקושי בפניו ניצב בית המשפט הדן בתביעות פיצויים והנדרש להכריע בין חוות דעת רפואיות שונות ולעתים אף מנוגדות המובאות בפניו... במידה ונקבעה לנפגע-התובע נכות "על פי כל דין" לפני שמיעת הראיות במשפט התביעה, תחייב קביעה זאת גם לצורך התביעה על פי החוק ובית המשפט לא ידרש לדון מחדש בסוגיה הרפואית..." (ההדגשה שלי- א.נ.ח.).
נראה כי גם אין צורך לחזור על המגמה המצמצמת הנוהגת בנושא ההיתר להביא ראיות לסתור את קביעת הנכות על פי דין, וכי ההיתר ינתן בנסיבות מיוחדות בלבד מאחר שמטרת סעיף 6ב' היא לקצר את ההליך המשפטי, ולמנוע את הקושי האובייקטיבי להכריע בין חוות דעת רפואיות שונות או סותרות. (ע"א 5779/90 הפניקס הישראלי נ. טיארה, פ"ד מה(4), 77, 82-83); אזכיר גם את הפרשנות שנתנה הפסיקה (בפס"ד עודה הנ"ל) למונח "טעמים המיוחדים" שבסעיף 6ב' לחוק, שרק שבהתקיימם יתיר בית המשפט לבעל דין להביא ראיות לסתור, כמתייחסת לטעמים משפטיים, (כגון פגמים מהותיים בהליך הקודם) ולטעמים עובדתיים חדשים ובעלי משקל.
בעניננו טוענת הנתבעת כי יש להתיר לה להביא ראיות לסתור את החלטת הועדה בגלל העדר חומר רפואי רלוונטי ו"כאשר לא הובא בפני הועדה הרפואית מטעם המל"ל מלוא החומר הרפואי אודות מצבו של התובע ולא נפרסו בפני הועדה המסמכים הרלוונטים מעברו של התובע, המעידים כי עוד עובר לתאונה התובע התלונן רבות וסבל מקשיים רבים ומגבלות בברכיו, ובעיקר בברכו הימנית, ניתן לומר כי ללא ספק נפל פגם בהחלטת המל"ל" (סעיף 13 לבקשה); לטענת הנתבעת, אם היה מובא בפני הועדה מלוא החומר הרפואי הרלוונטי לתקופה עובר לתאונה, היתה המסקנה של הועדה הרפואית של המל"ל שונה.
עיינתי בפרוטוקול הועדה ובהחלטותיה, כן עיינתי בכל התיעוד הרפואי שצורף לבקשת הנתבעת, לתגובת התובע ולתשובת הנתבעת, ולאחר אלה הגעתי למסקנה כי אין להתיר הבאת ראיות לסתור את קביעת הועדה הרפואית של המל"ל, מאחר שמאלה עולה כי החומר הרפואי עמד, בצורה זו או אחרת, לפני הועדה, ואני סבורה כי החלטת הועדה מנומקת ומבוססת על החומר הרפואי שכלל גם את התיעוד הרפואי הרלוונטי לעברו של התובע. ונראה כי בקשת הנתבעת כוללת למעשה טענות שברפואה, קרי, כי המסקנה הרפואית אליה הגיעה הועדה שגויה.
לטענת הנתבעת החומר הרפואי של התובע המצביע כי כבר עובר לתאונה התלונן התובע וסבל מכאבים ומגבלות בברכיו, ובעיקר בברך ימין, לא היה לפני הועדה, ואם היתה הועדה נחשפת לחומר זה היתה קובעת כי התובע סבל מבעיות ומכאבים בברכיים עובר לתאונה והפגיעה הנטענת אינה כתוצאה מהתאונה.
דא עקא כי מעיון בדוח הועדה הרפואית ("סעיף 18 – מסמכים וחוות דעת שעמדו בפני הועדה") עולה כי לפני הועדה עמד התיק הרפואי של התובע; הגם שאין פירוט מה כולל 'הכרטיס הרפואי', הרי לאור הממצאים ונימוקי הועדה בעת קביעת שיעור הנכות, ניתן ללמוד כי לפני הועדה הונח חומר רפואי המתיחס גם לעברו של התובע בתקופה עובר לתאונה; זאת למדתי מהתייחסות הועדה לניתוח שעבר התובע בשנת 2001 (מעברו) וחרף הניתוח סברה הועדה כי הניתוח אינו משפיע על החלטתה והתובע זכאי לשיעור נכות כפי שנקבע לו.
כך עולה מסעיף 26 לדו"ח הועדה הרפואית בו צויין במפורש כי "נותח בעבר - שחזור ACL שמאל...(נותח ב-2001 שחזור ACL לא שייך לתאונה הנדונה! ברך ימין שייך לתאונה הנדונה..." וכך גם בסעיף 28 קובעת הועדה "סיכום ומסקנות בשנת 2001 – שחזור ACL ברך שמאל לא קשור לתאונה...". רק להפיס דעתה של הנתבעת, עיינתי בקפידה גם בקביעות ד"ר פריטש שצרפה, וראיתי כי בחוות דעתו מיום 6.2.00 (מועד לאחר התיעוד הצבאי) נאמר כי אין מימצא אוביקטיבי בברכיים, ולא רק זאת אלא שד"ר פריטש הוסיף וציין כי כאבי הברכיים שכיחים בקבוצת הגיל הרלוונטית "אמנם יתכן והיתה חבלה אך הכאב בעקבות חבלה זו ימשך זמן קצר, ואמנם במיפוי בשלב מאוחר יותר לא היתה קליטה מוגברת...".
"על פי הוראת סעיף 6ב לחוק הפלת"ד, בית המשפט אינו מעביר תחת שבט ביקורתו את החלטות הוועדות הרפואיות כערכאת ערעור. השאלה היחידה שעל בית המשפט להשיב עליה, בבואו לשקול בקשה להבאת ראיות לסתור, היא האם נפל פגם בדיוני הוועדה או שחל שינוי במצבו של התובע לאחר שהוועדה קבעה את שיעור הנכות.
משנחה דעתה של כב' השופטת שכל החומר הרלבנטי היה בפני הוועדה והמומחה שמונה על ידה, המסקנה המתבקשת היא כי לא הוכחה הטענה בדבר הפגם שנפל בהחלטה...".
מצוטט מדברי כבוד השופטת דותן בערר על החלטתי בבר"ע 2295/05 .
משנחה דעתי כי החומר הרפואי לגבי עברו הרפואי של התובע עמד לפני הועדה הרפואית, ולא הוצג לי אחרת, וכי הועדה נתנה דעתה למצב הברכיים ולניתוח שעבר בשנת 2001 בברך שמאל, והשתכנעתי כי הועדה ראתה תיעוד רפואי המתיחס לאירוע התאונה נשוא תיק זה, ולאחר אלה החליטה כי מצבו הרפואי של התובע ושיעור נכותו הם כתוצאה מהתאונה, אין מקום ליתן היתר להבאת ראיות לסתור את קביעת הועדה הרפואית.
לא מצאתי לקבוע צו להוצאות.
משהגיש התובע תחשיבי נזק, אני מורה לנתבעת להגיש תחשיבי נזק מטעמה תוך 30 יום.
היחידה המשפטית תקבע מועדים לק.מ. בהתאם לאמור לעיל, ואם יוגשו התחשיבים במועד תשלח הצעת פשרה מטעם בית המשפט והתיצבות הצדדים לדיון תתיתר.
ניתנה היום כ"ו באב, תשס"ח (27 באוגוסט 2008) שלא במעמד הצדדים.