1. התובעים נסעו לטיול ביוון ביולי 2011, שנועד להתחיל ביום 17/7/11 ולהסתיים ביום 25/7/11. התובעים רכשו ביטוח נסיעות לחו"ל אצל הנתבעת. לאחר נחיתת התובעים ביוון ובמרחק 100 ק"מ משדה התעופה, נתקף התובע 1 בכאבים עזים ונאלץ להתפנות לבית החולים בו אובחנה אצלו חסימת מעיים.
2. התובעים היו בקשר רציף עם הנתבעת במהלך קרות האירוע, ונשמעו להנחיות נציגי הנתבעת באשר להזמנת אמבולנס, ביקור בבית החולים קטן, ופינוי לבית חולים אחר באתונה.
נוכח הבעיה הרפואית אשר נוצרה, שבו התובעים לארץ במועד הראשון שהנתבעת הצליחה לאשר להם, קרי ביום 19/7/11.
3. התובעים תובעים מהנתבעת הוצאותיהם עבור הטיפולים הרפואיים, הוצאות לינה, טיסה, תחבורה, טלפון, וקיצור הטיול (המשך הטיול שולם מראש עבור שכירת רכב ומדריך).
הנתבעת שילמה בפועל לתובעים סכום של 5,030 ₪ עבור הוצאות רפואיות, ולפנים משורת הדין גם חלק מן הוצאות הנסיעה והלינה. הנתבעת סירבה לשלם, כשהיא מבססת סרוב זה בתנאי הפוליסה, עבור התשלום מראש אשר ששולם לשכירת הרכב והמדריך, ולא מומש בעקבות האירוע הרפואי, וכן הוצאות לינה ונסיעה של יומיים עד לאישור הטיסה חזרה לישראל, הוצאות טלפון אשר בוצעו מחו"ל ואת התשלום למונית, החזרה משדה התעופה בישראל ועד לביתם של התובעים. על כל אלה תובעים התובעים סך של 6,329 ₪.
4. הנתבעת טוענת כי הוצאות אלה לא שולמו על ידה מאחר ולא קיים עבורן כיסוי בפוליסת הביטוח אותה רכשו התובעים. הוצאות נוספות אשר כן שולמו ואינן מכוסות בתנאי הפוליסה, שולמו להם לפנים משורת הדין בלבד.
עד כאן העובדות. המחלוקת בין הצדדים נוגעת בעיקרה לשאלה האם היה כאן קיצור של טיול או ביטול של הטיול.
5. ליבת המחלוקת, האם העובדות שתוארו לעיל הינן בגדר קיצור טיול (כטענת הנתבעת) או שמא מדובר בביטול טיול (כטענת התובעים).
לכל מיון שנגיע אליו, ישנן נפקויות משפטיות עפ"י תנאי הפוליסה שהוציאה הנתבעת לתובעים.
היה ונגיע למסקנה כי הטיול קוצר ולא בוטל, התובעים יהיו זכאים לפיצוי מוגבל. היה ונגיע למסקנה כי הטיול בוטל, יריעת הפיצוי רחבה יותר.
6. המונחים קיצור או ביטול אינם מוגדרים בפרק ב' לפוליסה, העוסק כולו בהגדרות.
פרק 3 לפוליסה עוסק בהחזר הוצאות במקרה של קיצור נסיעה.
גם בפרק זה אין הגדרה מסודרת כפי שראוי היה כי נמצא בפוליסה שכזו, אולם עפ"י הדבק הדברים וניסיון החיים, סבורני לומר כי המונח קיצור טיול, מתייחס למצב בו המבוטח הגיע לארץ היעד החל בטיול ומסיבה רפואית, הטיול נקטע באיבו והמצב הרפואי של המבוטח הוא כזה המחייב שיבתו לישראל קודם למועד המתוכנן הנקוב בפוליסה.
בענייננו, התובעים עצמם מודים כי הגיעו בשלום לארץ היעד יוון, החלו בנסיעה ברכב שנשכר עבורם ובמרחק 100 ק"מ מנמל התעופה, חש התובע ברע, הובהל לבית החולים וההמשך ידוע.
לפיכך, יש לומר כי הטיול החל למעשה וקוצר.
7. מאידך גיסא, יש לומר כי ביטול, משמעו מצב בו המבוטח מסיבות המנויות בפוליסה כמוצדקות, אינו מתחיל כלל את הטיול ואז על הנתבעת להשיב לא רק בגין הפסד כרטיסי הטיסה, אלא גם בגין תשלומים ששולמו על ידו מראש, כמו השכרת רכב, פקדון עבור מדריך וכיוב'.
8. מצב ביניים לדעתי ואין צורך להכריע בו, שכן לא חל בענייננו מאימתי מתחיל טיול, האם ברגע שהמבוטח נכנס למטוס, או שמא רק לאחר שהמטוס נחת בארץ היעד. כך יהיה צורך לברר מה דינו של מבוטח שחש ברע תוך כדי טיסה מישראל, אך טרם נחיתה בארץ היעד, והמטוס שב על עקבו וכיוב'.
9. הפרשנות של התובעים, המבקשת להשיב להם הוצאות בשל שהיה בבית מלון מעבר לתקופת הביטוח, סעיף 3 ברישא לעמ' 24, נדחית שכן הם שבו לישראל אליבא דכולי עלמא לאחר יומיים ולא מעבר ל- 8 ימי ביטוח מקוריים.
10. נוכח כל האמור עד כאן, יש לקבל את עמדת הנתבעת הגורסת שעפ"י תנאי הפוליסה היא מחוייבת להשיב למבוטח, דוגמת התובעים אך את מחיר רכישת כרטיס טיסה חדש כנקוב ברישא לעמ' 12 והמודגש באותיות בולטות.
כאן המקום לציין, כי עפ"י תנאי הפוליסה אלו החריגו במפורש ובגופן בולט הוצאות טלפון ונסיעה במונית כאמור בסעיף 9 בסיפא לעמ' 22.
11. בכל הכבוד הראוי לתובעים, זו הפוליסה שרכשו וככל שביקשו לבטל החרגה זו, היה עליהם לדאוג לכך מראש, פעולה שלא נעשתה.
הנתבעת שכנעה אותי כי שילמה לתובעים, עקב רצון טוב ולפנים משורת הדין, סכומים שמעבר לחבותה עפ"י תנאי הפוליסה ואין בכך לחייבה להמשיך ולשלם תשלומים נוספים.
12. העולה מן המקובץ, כי דין התביעה להידחות וכך אני מורה.
חרף התוצאה אליה הגעתי, אינני עושה צו להוצאות וכל צד יישא בהוצאותיו.