אמנית. עוסקת בציור, רישום, איור. בשנים 1953-1943 התגוררה בקיבוץ להבות הבשן.
נולדה בשנת 1922 בנירנברג שבגרמניה. בשנת 1937 עלתה ארצה עם משפחתה והתיישבה בירושלים. בשנים 1941-1938 למדה ב'בצלאל' בירושלים אצל מרדכי ארדון וסיימה את לימודיה במחלקה לעיצוב גראפי. במהלך הלימודים הצטרפה לתנועת 'השומר הצעיר'. עם סיום הלימודים, בשנת 1942, הצטרפה לגרעין הכשרה בקיבוץ מרחביה ואחר כך לקיבוץ להבות הבשן.
במהרה גוייסה לטובת מפעלי האמנות והדפוס של התנועה. בשנת 1943 איירה את ההגדה הראשונה לפסח של 'הקיבוץ הארצי'. בשנים 1949-1947 עבדה כמאיירת ב'משמר לילדים' וכמאיירת ספרי ילדים ב'ספריית פועלים'. עיצבה את הלוגו של עיתון 'משמר' (לימים 'על המשמר') ושל מפ"ם ועיצבה כרזות בנושאים סוציאליסטיים.
בשנת 1946 השתתפה בקורסים לציור של 'הקיבוץ הארצי' בהנחייתם של יוחנן סימון ומרסל ינקו. בשנת 1947 השתתפה בתערוכה קבוצתית ראשונה בגלריה 'מקרא סטודיו' בתל-אביב. בשנת 1949 הציגה תערוכת יחיד הראשונה בגלריה 'מקרא סטודיו'. בתערוכה זו תיארה את הווי הקיבוץ ונופיו וכן את העקבות שהותירה מלחמת העצמאות. במהלך השנים הציגה בתערוכות רבות נוספות, יחיד וקבוצתיות, בארץ ובחו"ל. בשנת 2006 נערכה לה תערוכה רטרוספקטיבית במשכן לאמנות עין חרוד. התערוכה לוותה בקטלוג מקיף עם יותר מ-100 רפרודוקציות של עבודותיה ומאמרים מחקריים על יצירתה. עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון חיפה לאמנות מודרנית, מוזיאון הרצליה ועוד.
בשנים 1951-1949 למדה בפריז באקדמיה 'גראנד שומייר' ובשנת 1952 חזרה לישראל. ובשנת 1953, בעקבות הפילוג במפ"ם, עזבה בלוויית בעלה, בנימין כהן, את הקיבוץ. שניהם עברו להתגורר במשק החקלאי של בית הוריה בכפר שמריהו, שם היא מתגוררת עד היום. בשנים 1983-1963 ציירה בסטודיו ביפו. מאז מציירת בביתה בכפר שמריהו.
עבודותיה משנותיה הראשונות כאמנית היו בעיקר רישומי דיו ואקוורל על נייר. רישומים אלו הפכו לסימן ההכר שלה גם בהמשך דרכה. בנוסף לעבודותיה הרבות בדיו וצבעי מים היא ציירה גם בשמן ובשנים אחרונות באקריליק. ציוריה החל משנות ה-40 ועד היום משתייכים לסגנון 'הריאליזם הסוציאליסטי' שפרח בישראל בשנות ה-50. ובתוך אמני הריאליזם הסוציאליסטי, ניתן לשייך אותה לקבוצת 'האמנים המוחים', אשר ניסו לשקף ביצירותיהם מציאות מעוות ובלתי צודקת מתוך ביקורת חברתית. שלום היא היחידה מתוך קבוצת אמני הריאליזם הפוליטי שממשיכה עד היום בקו של מחאה ומעורבות חברתית. היא מעולם לא זנחה את התבוננותה הייחודית וההומנית בדמויות החלשות והמקופחות בחברה ויצאה לצייר את דיירי המעברות, פועלים ומובטלים, קשישים, נשים קשות-יום וילדים רעבים וגם בעלי חיים. המצב הפוליטי בארץ זכה לטיפול נרחב ונוקב מידיה. היא ציירה כפרים נטושים, ונופי-חורבן של אחרי-המלחמה החל ממלחמת השחרור ב-1948 וכלה בבניינים שנהרסו על-ידי דחפורים צה"ליים בשנות ה-2000 המוקדמות. לאורך כל שנותיה כאמנית דבקה בציור הפיגורטיבי והאדם עומד במרכז עבודותיה.
רות שלוס הנה אמן פוליטי במובן הישיר והמובהק ביותר של המילה. כל יצירתה ספוגה התכוונות חברתית-סוציאלית. דבקותה בקו הריאליסטי-פוליטי לאורך כל השנים הרחיק אותה מהזרם המרכזי של האמנות הישראלית למשך שנים רבות. יחד עם זה נאמנותה לקו האישי שלה הוא זה ששמר על ייחודה כאמנית חשובה בשיח האמנותי הישראלי.