תורה אחרי צבא - ברכת "הבוחר בעמו ישראל באהבה"
הברכה השנייה של 'קריאת שמע' - ברכת 'הבוחר בעמו ישראל באהבה', עוסקת בבחירתו של עם ישראל. הקב"ה מופיע בברכה זו בתור 'נותן התורה', בתור מתאהב בקבוצה אנושית נתונה, והרי זו תפיסה שונה בתכלית של האלהות ממה שהכרנו בברכת 'יוצר המאורות'. הרי אין זה אותו דבר לדעת את הקב"ה בתור מנהל חוקי הבריאה הבלתי משתנים - הכלליים והבלתי מתחשבים בכוונה, לעומת הקב"ה הפונה אל פנימיותו של האדם, אל עולמו המוסרי, אל הערכים, אל בחירתו החפשית. בימי קדם, בני האדם ניצבו בפני בעיה כיצד להסתכל על העולם. הלוא האדם מכיר בתוך עצמו, בפנימיות ליבו, עולם עשיר ומגוון, חופשי בעל חרות פנימית - העולם של הבחירה החופשית של האדם. מתוך כך, הוא גם פונה אל האלהים בתור אלהי הנפש האנושית, בתור מי שאנחנו קוראים את שמו בשם: יו"ד, ה"א, ו"ו, ה"א - שם הוי"ה ברוך הוא. ואילו בחוקות הטבע אין אנחנו פוגשים אישיות, אנחנו רואים עצמים סתמיים, חפצים בלבד. ואז כינו הקדמונים את הקב"ה המתגלה בחוקים האלה, בחוקות הטבע הכלליים, בשם אלהים. אין זה פשוט תמיד להבין שאותו האלוהָ, הוא המתגלה בנפש האדם ובחֵרוּתוֹ, יחד עם התגלותו בחוקים הנוקשים של הטבע. לכן, נולדו כל מיני נטיות אצל בני האדם, ביחס לשאלה הזאת. יש כאלה שהתכחשו באמת לאופייה המיוחד של נפש האדם, אלה מספר אנשי מדע של המאה התשע עשרה, שלא רצו לראות באדם כי אם מכונה משוכללת קצת יותר משאר המכונות, ללא שום ייחודיות, ולכן אצלם בטל שם הוי"ה ונשאר רק שם אלהים במושגים מקראיים. לעומתם, עובדי עבודה זרה רצו לראות בכל הבריאה כולה, אישיות מעין זו של האדם וראו אֵלִים ואֵלוֹת בכל חפץ שבבריאה. ואצלם בטל שם אלהים ונשאר לכאורה שם הוי"ה.
אבל נביאינו לִמדוּ אותנו, וכך לִמדה אותנו גם תורת משה, ש"ה' הוא האלהים". ה' המתגלה בנפש האדם הוא בעצמו אותו אלוהָ המתגלה גם בחוקות הטבע, אלא שכמובן ישנו חילוק של הדרגה. אנו מתחילים קודם כל בטבע - בברכת "יוצר המאורות" ורק לאחר מכן אנו עולים אל הפנימיות, אל עולמו הפנימי של האדם, שבו מתגלה נשמה שהיא חלק אלֹהָ ממעל ואז אנחנו מכירים בקב"ה דרך שם הוי"ה, בדרך בחירתו את עם ישראל - "הבוחר בעמו ישראל באהבה".
בעצם אותה חלוקה מצויה גם בספר תהילים במזמור י"ט: "הַשָּׁמַיִם מְסַפְּרִים כְּבוֹד אֵל". הקב"ה נקרא שם בשם אֵל, תחילת שם אלהים, "ומעשה ידיו מגיד הרקיע", כלומר, שבעת הפסוקים הראשונים של מזמור י"ט באים להראות כיצד הקב"ה מתגלה בכל חוקות הטבע דווקא. רק מפסוק שמיני ואילך (מספר המציין במשנתו של המהר"ל מפראג את מה שמעל לטבע) מופיע לראשונה שם הוי"ה על ידי התורה. נאמר בפסוק השמיני: "תּוֹרַת ה' תְּמִימָה, מְשִׁיבַת נָפֶשׁ". מתוך ההכרה הברורה בסדר האמיתי של הדברים, מתוך שהאדם מבין שהטבע הוא המדרגה הראשונה בלבד ותורת האלהים המתגלה בנפש האדם היא מדרגה שנייה, נבנית קומתו השלמה של האדם מישראל. יכול להיות, חלילה, מצב שבו התורה מהווה שלב ראשון וההכרה הטבעית שלב שני, ואז ישנו היפוך ערכים בנפש האדם. על כן, סדרו מסדרי הברכות את ברכת 'יוצר המאורות' תחילה ולאחריה בתור פסגה עליונה את ברכת "הבוחר בעמו ישראל באהבה", כהקדמה ל"שמע ישראל, ה' - מידת הרחמים, אלהינו - מידת הדין בטבע, כל זה ה' אחד".