קטגוריה: "הגיל הרך" "תחומי דעת: הומניסטיקה"
מעלעל בעיתוני ילדים שראו אור בארץ ישראל בתקופה של טרום הקמת המדינה, אם היה ילד באותם ימים ודאי יתנגן בזיכרונו “שיר הנמל” של לאה גולדברג: “למרחקים מפליגות הספינות/אלף ידיים פורקות ובונות”. אלה אשר לא ידעו את התקופה ההיא, יתפלאו לגלות באותם עיתונים את “במדינת הגמדים” של אלה וילנסקי הכה מוכר עד היום, בצד “הפלא ופלא” (“ומשה הכה על סלע”) של י.ד. קמזון.
הספר “מחאי, מחאי כפיים” – פואטיקה ואידיאולוגיה בשירת הילדים העברית בתקופת הישוב 1948-1939, בוחן כיצד נרתמה שירת הילדים, שפורסמה בעיתוני הילדים בעשור שלפני הקמת המדינה, לעיצוב ולחיזוק זהותם הלאומית של הילדים, במגמה להכשירם ולפתח את מחויבותם להמשך המפעל הציוני. כך כתב בגיליון השני של הבוקר לילדים (28.8.1943) העורך יעקב חורגין: “חובה קדושה מוטלת עלינו להקדיש את חיינו למטרה אחת: לעבוד ולהילחם, עד שנכין בשביל עצמנו את הפדות…אך אנו, המבוגרים, לא נוכל לבצע את כל המפעל הגדול הזה. אתם, נערי ישראל… תצטרכו להמשיך את המפעל ולסיימו”.
על כל אלה ועוד מנסה לענות בספרה ד”ר נעמי בן-גור, חוקרת ומרצה לספרות ילדים.
הספר מיועד לכל מי שמתעניין בבניית התרבות העברית בארץ ישראל ובחינוך ילדי הארץ לחוקרים, לאנשי חינוך וכמובן לאלה שגדלו על אותם עיתוני ילדים.