אחרית דבר – החיים אחרי "שתיקת הכבשים"
ההצלחה האמנותית והקופתית של הסרט הביאה לכך שדה לורנטיס, המפיק בעל הזכויות המקוריות למותג "חניבעל לקטר", הבין שהוא יושב על מכרה זהב ולחץ על הריס לכתוב רומן המשך. בשנת 1999 פורסם "חניבעל" שעוקב אחרי מאורעות שקורים 8 שנים אחרי ההתרחשויות ב"שתיקת הכבשים", ספר שהיה מוקצן, מוגזם והתהדר בסוף מטומטם להחריד שהצליח לעוות את הדמויות המקוריות. למרות שהספר מכר מיליונים (כמובן), הסיפור לא היה טוב מספיק גם בעיני ג'ונתן דמי, שהביע כמה שנים לפני כן נכונות לביים סרט המשך, וכך גם בעיני ג'ודי פוסטר ובעיני טד טאלי, תסריטאי "שתיקת הכבשים".
כך יצא שמארבעת זוכי האוסקר נשאר בהפקת "חניבעל" רק אנתוני הופקינס. כבמאי שכר דה לורנטיס את רידלי סקוט (חם מהקאמבק המנצח שלו ב"גלדיאטור") ולתפקיד קלריס סטרלינג הובאה ג'וליאן מור. למרות שינויים לא מעטים שערכו סקוט והתסריטאי סטיבן זאליאן בסיפור המקורי, בייחוד בקטעי הסיום, התוצאה הסופית לדעתי הייתה בדיוק כמו בספר – מוקצנת וגרוטסקית ולא עומדת במבחן מול "שתיקת הכבשים". הסרט היה הצלחה קופתית גדולה, אך אצל המבקרים זכה לביקורות מסויגות הרבה יותר.
שנה אחרי "חניבעל" דה לורנטיס מיהר והוציא את "דרקון אדום", שהוא בעצם העיבוד לספר הראשון שנכתב כאמור עוד ב- 81', בבימוי של ברט רטנר ("שעת שיא") ובכיכוב אדוארד נורטון, רלף פיינס והופקינס שוב בתפקיד לקטר. הסרט עצמו חביב בסך הכל, אך אני עדיין חושב שמבחינה אמנותית, "Manhunter" הנשכח משנת 88', עולה עליו מהבחינה אמנותית, גם אם הוא לא חף סרט נטול פגמים (ובעיקר נטול הופקינס. השחקן בריאן קוקס מגלם שם את תפקיד הד"ר).
בשנת 2007 הפיק דה לורנטיס את הפריקוול "חניבעל-מקור הרוע", סרט איום שאף אחד לא רוצה ממש להזכיר אותו, והספר האיום בהתאם נכתב ע"י הריס עקב הלחץ של דה לורנטיס לסיים אותו.
מאחר ודמות אייקונית אי אפשר להרוג, אלא רק למחזר, דמותו של חניבעל הקניבל חזרה אלינו בגלגול אחרון בסדרה "חניבעל" שעלתה לשידור באפריל 2013 ברשת NBC, כאשר הסדרה ביקשה לאתחל את הסדרה ולהתבסס על מאורעות שקרו אף לפני "דרקון אדום", כאשר החזון הראשוני של היוצר ברייאן פולר היה לשלב את מאורעות כל הספרים המקוריים לאורך כ-6 או 7 עונות שלמות.
שתי העונות הראשונות הפתיעו מאוד לטובה, ועל אף שינויים קטנים, הסדרה שמרה על נאמנות מרשימה לחומר המקור והתהדרה בעושר ויזואלי מרשים ביותר, ומשחק מצוין של כל המעורבים, במיוחד השחקן הדני מאדס מייקלסן בתפקיד לקטר.
כל הדברים הטובים האלה התבטלו מול עונה שלישית איומה ונוראה, אשר נראה שהתסריטאים שלה טעו לחלוטין בדרך והתוצאה הייתה עונה מבולבלת, מטופשת ועל הדרך התברברה בין קווי עלילה מ"חניבעל" ו"דרקון אדום" במקביל עד ששום דבר טוב לא יצא מהם. על פרק הסיום של הסדרה אני אפילו לא רוצה לדבר. אני לא מאמין שמישהו באמת ישב וכתב משהו כל כך מביך. למרות ביטולה ברשת NBC שמועות ממשיכות לרוץ על המשך אפשרי באחת מרשתות הפרימיום.
מהדורות נדירות יותר מפורטוגל ומאיטליה כללו את כותונת המשוגעים והמסכה של לקטר בהתאמה.
ולסיכום, אם נחזור לסרט עצמו, "שתיקת הכבשים" הוא יצירת מופת קולנועית שחורגת אל מעבר לז'אנר המתח\אימה אליו היא משויכת, פסגה של האמנות השביעית בשל כל אותם חלקים שעליהם היא זכתה (בצדק) בפרסי האקדמיה – תסריט עוכר שלווה, במאי חכם ובעיקר צוות שחקנים יוצאים מן הכלל.
כמובן, אל תשכחו להוסיף קצת שעועית פאווה ולהוריד את הארוחה עם יין קיאנטי משובח.