זמן אסיפות הורים היה. הגעתי לאסיפת הורים הראשונה כשאני מצפה לשמוע דברים רגילים – ילד חמוד אבל לפעמים משתולל, כך וכך חברתית וכך וכך לימודית. ואני יושבת מול הסמכות המחנכת של הילד שלי ומתביישת.
מחשבות בליל ט' באב.
ובין כל שני דוברים מחשיכים את החדר ומשמיעים שיר על רקע מצגת של תמונות מצולמות מחיי היומיום שלהם. ומילות השירים עולות במנעד מטורף ונדיר שמפתיע ותופס אותי לא מוכנה. מיקרוקוסמוס נדיר ביופיו שנפתח בפני אלה שהגיע מבחוץ להציץ לרגע ולנסות לספוג את האוויר המיוחד הזה שכל כך צריך להפיץ בעולם.