כאשר האסכולה הריאליסטית משלה בכיפה, נהגו לטעון שלארגונים לא-מדינתיים אין דרך להשפיע, כיון שהם לא קשורים למדינה (והרי, המדינה היא השחקן המרכזי בזירה הבינלאומית). עם השינוי באסכולות של היחסים הבינלאומיים, חל שינוי ביחס לארגונים לא-מדינתיים.
עם התפתחות הגלובליזציה והאינטראקציה בין מדינות, משנות השבעים, יש עליה בחשיבות של הארגונים הלא-מדינתיים. צה"ל, למשל, לא התייחס לדו"חות של אמנסטי מעולם. בשנים האחרונות, הוא מחייב את הצבאות השונים לעשות שינוי ביחס לזכויות אדם. מדינות חוששות מפני דו"חות שיציגו אותן באור שלילי. גרינפיס הוא דוגמה נוספת לכך. האו"ם מכיר בכך שלNGO's יש חשיבות. מדובר בארגון רב-מדינתי ורב-נושאי, והוא מכיר בכך שלא יוכל לשלוט בכל התחומים. לפיכך, בכינוסים של האו"ם, הארגון מזמין מומחים מארגונים לא מדינתיים, שמציגים את המידע לגבי הנושא הרלוונטי.