" לאחר שהבוררות הוקפה ומוצתה, ולאחר פסק הבורר רוזובסקי שחייב את משה טיסונה לשלם את הסך 1,300,000 דולר אמריקאי למר ' מני ביניש' ולאחר שבדקתי את החשבוניות של ההוצאות המשפטיות בגין בוררות זו, הרי שעל [ שעל]אבי כהן לשלם למשה טיסונה סך של 700,000 דולר, וזאת לפנים משורת הדין במעוגל כלפי מטה... כמובן שבסכום החיוב הנ"ל ע"ס 700,000 דולר נמצאים כ-280,000 דולר שהם חלקו היחסי של אבי כהן בחלוקת התקבול לפי אחוזיו בחברה המקבלת מתוך תשלומו בסך 1,300,000 דולר של משה טיסונה לחברה שבה מחזיק ואו מנהל מר מני ביניש"".
המחלוקת הנטושה בין הצדדים נסבה על השאלה האם הבורר היה מוסמך להוציא תחת ידו את פסק הבוררות האמור, המחייב את המבקש ( להלן- כהן) לשלם למשיב ( להלן- טיסונה) סך של 700,000 דולר, עת קודם לכן הורה לטיסונה לשלם לכהן סך של 750,000 דולר, וזה אכן שולם.
להבנת העניין יוסבר כי בעת הרלבנטית נוהלה בפני עו"ד רוזובסקי בוררות אחרת, זו המוזכרת בפסק הבוררות נושא התביעה, בין טיסונה לבין חברת P2P, חברת R.I.I.G, מני ביניש ואח', אשר כהן לא היה צד לה, ושטיסונה טוען, כפי שיובהר להלן, כי פסק הבוררות שניתן בבוררות זו ( להלן- בוררות רוזובסקי) משליך על הבוררות שבינו לבין כהן.
הצדדים מתחייבים למלאות פסק בוררות זו במהירות האפשרית ותוך ימים ספורים מאז הינתן הפסק.
ייתכן וכתב בוררות זה הוא זמני והבורר יכתוב כתב בוררות נוספת שעליה מתחייבים הצדדים לחתום ללא שום התנאה ודיון נוסף", בעלי הדין הוסיפו וחתמו גם על נספח להסכם הבוררות מיום 29.03.2015, כתוב אף הוא בכתב ידו של הבורר, בו נאמר, בין השאר, כי "מוסכם על הצדדים כי בוררות זו מסכמת וממצה את כל הדין ודברים שבין הצדדים בנושאים נשוא הבוררות ואין ולא יהא למי מהצדדים שום טענה כנגד משנהו" (סעיף 5 לנספח).
3. על המסמכים שנערכו ע"י הבורר, נכתבו בכתב ידו של הבורר ונחתמו ע"י כהן, נמנה מסמך נוסף, הנושא את התאריך 28.06.2015 ואת הכותרת " סיכום ואישור לקיום פסק הבוררות"(יקרא להלן- מסמך הסיכום).
עפ"י פסק הבוררות היגיע לי, אבי כהן את הסך של 750,000$ ... והריני מאשר בזאת באופן מוחלט, שקיבלתי את המגיע לי ( למעט הפרשי שערים קטנים שיסוכמו בין הבורר אליהו אלפר לביני אבי כהן).
2. כל פרשנות לבוררות זו תבורר רק ואך ורק ע"י הבורר שכתב את פסק הבוררות ללא צורך לנמק בוררות זו.
3. רק לבורר הזכות לפתוח בוררות זו באם יבין שטעה ו/או לא לקח בחשבון דבר זה או אחר.
4. למען הסר ספק זכות זו היא רק של הבורר ולא מי מהצדדים"
אין חולק שטיסונה אכן שילם לכהן את הסך 750,000$ האמור.
אין גם חולק כי " פסק בוררות" בכתב, למרות האמור במסמך הסיכום, איננו בנמצא.
4. חצי שנה לאחר מכן, ביום 18.01.2016, הוציא הבורר תחת ידיו את פסק הבוררות נושא עתירת הביטול, לפיו חייב הפעם את כהן, שכאמור קיבל מהמשיב קודם לכן סך של 750,000 דולר, "לשלם למשה טיסונה סך של 700,000 דולר...".
5. כהן לא כופר בכך שהבורר מונה בעבר להכריע בסכסוך שהתגלע בינו לבין המשיב, אך לטעמו הבוררות תוחמה לסכסוך ספציפי המתבטא בתביעתו הכספית נגד טיסונה הנובעת מזכויותיו בחברת " פורקס" ובחברה משותפת אחרת שנמכרה ע"י טיסונה. נטען כי הבורר סיים את תפקידו זה מכבר, עת הכריע בסכסוך ועת נתן " פסק בוררות בעל-פה", אשר בוצע במלואו, כשטיסונה שילם לו את שנצווה לשלם. לגישתו, פסק הבוררות נושא הדיון ניתן ע"י הבורר לאחר שתפקידו כבורר מוצה זמן רב קודם לכן והסתיים, והוא חורג מגבולות המחלוקת שהובאה לפתחו באופן המקים עילת ביטול לפי סעיף 24(3) לחוק הבוררות. עוד נטען כי גם אם הבורר לא סיים את תפקידו כבורר, הרי יש להעבירנו מתפקידו זה נוכח התנהלותו שאינה עולה בקנה אחד עם חובת הנאמנות כלפי בעלי הדין, משהוברר כי הבורר פעל בשיתוף פעולה עם טיסונה, הפעיל על כהן לחץ על מנת שיסמיכו לדון גם במחלוקות המאוחרות שנתגלעו בין הצדדים; התנה העברת מסמכים שכהן היה זכאי לקבל ממנו בהסכמה לבוררות; נקט כלפי כהן לשון בלתי הולמת " ...ואף הטיח בכהן בהקשר זה ביטויים איומים..."; ומסר לצד שלישי מסמכים מתוך תיק הבוררות, תוך הפרת חובת הסודיות.
6. טיסונה ער למסמך הסיכום, אך לטעמו אין המדובר בפסק בוררות, שכן " הבורר מסיים את תפקידו רק עם מתן פסק בכתב חתום על ידו תוך ציון מועד חתימתו על הפסק", ואין כל נפקות משפטית לפסק בוררות שניתן בעל פה. טיסונה מאשר שאמנם שילם לכהן את הסך של 750,000$ אך לשיטתו עשה כן לאחר ש"ניתנה בע"פ החלטת ביניים של הבורר לפיה בשלב זה ישלם המשיב למבקש את הסך של 750,000$, כאשר הפסק של אלפר יינתן בהמשך לאחר שתתקבל הכרעה בבוררות רוזובסקי" (סעיף 16 לתשובה). טיסונה מבהיר כי פסק הבוררות בבוררות רוזובסקי ניתן ביום 20.10.2015 ובו נקבע כי עליו לשלם לאחת התובעות, חברת P2P, סך של 1,300,00$ לרבות הוצאות בסך 150,000$. לגרסתו, עם מתן פסק הבוררות ע"י הבורר רוזובסקי, בשלה העת להמשיך את הבוררות בפני הבורר אלפר ולסיימה. טיסונה מוסיף וטוען כי כהן לא כפר באותו שלב בסמכות הבורר, אלא רק טען כי אין מקום לחייבו לשאת בחלק מהסכום בו חויב טיסונה ע"י רוזובסקי.
7. בדיון שהתקיים בפני ביום 27.09.2016 נחקרו בעלי הדין ונתלהטו הרוחות. בשל האווירה הסוערת אף הוריתי , שלא כמנהגי, כי הסיכומים יוגשו בכתב, שאז גם הוגשה ע"י טיסונה בקשה להגשת ראיה נוספת, שנדחתה. כפי שיפורט להלן, התביעה תוכרע בעיקרה מנימוקים משפטיים, כך שההאשמות ההדדיות התבררו כמיותרות וכבעלות השפעה זניחה על תוצאת ההליך.
8. אקדים מסקנה לדיון אומר כבר עתה כי דין התביעה להתקבל משפסק הבוררות, שאינני מביעה עמדה כלשהי ביחס לתוכנו, ניתן בחוסר סמכות, בשל חריגה מגבולות ההסמכה, אף בשל היותו עומד בסתירה לפסיקה קודמת של הבורר.
9. ההסכמה היא אבן הפינה עליה מושתתת בוררות, המהווה תחליף מוסכם להליך משפטי בבית המשפט, ואבן שואבת לסמכות הבורר והיקפה: "ההסכמה להתקשר בהסכם בוררות הינה יסוד מרכזי במוסד הבוררות וההלכה היא כי על הסכמה לבוררות להיות ברורה וחד משמעית" (רע"א 8113/09 אלייד סוכנויות לביטוח (1975) בע"מ נ' מוניות ישיר סוכנות לביטוח 2001 בע"מ, ניתן ב-02.11.2010). קיומה של תנית בוררות ותוכנה מוסקים " מנוסח הסכם הבוררות, אך גם מהתנהגות הצדדים... [כאשר] הסכמת הצדדים נלמדת בראש ובראשונה מלשון הסכם הבוררות" (רע"א 2982/14 משי זהב נ' אור חי, פסקות 12-13, ניתן ב-26.06.2014).
א. ההתחייבות בסך 650,000 דולר המופיעים בהסכם ביניהם והמותנים בלוח זמנים, האם צריך לשלמם או לא?, ומתי?
ב. התוספת של 150,000 דולר שג"כ מופיעים בהסכם, ומותנים גם הם בלוח זמנים האם צריך לשלמם או לא?, ומתי?.
ג. תביעת אבי לקבלת כספים נוספים מעבר למה שקיבל בגין מכירת חברה המשותפת לשניהם, שלטענתו קופח ומוישיק קיבל יותר כנ"ל.
"...לכן קבעתי בפסק ביניים את המתווה הבא... מוישיק ישלם לאבי את הסך של 750,000 דולר, וזאת תוך פרק זמן סביר של 3 חודשים ( זאת בגין שתי תביעותיו בסך 650,000 דולר + 150,000 דולר ( ודברים נוספים שלפנים משורת הדין החלטתי לשלבם בתביעה הכוללת מתוקף בוררות זו). (ראוי לציין שהסכום שולם ע"י מושיק)... לעצם החוב ע"ס 650,000 דולר של מוישיק לאבי גם אם היו עליו חילוקי דעות הסכים מוישיק לשלם מיידית... הרבה מאוד זמן לפני פסק הבוררות, הסכים מוישיק לפנים משורת הדין, לאור בקשתי ממנו להקדים ולשלם את הסכום אותו הוא חויב על ידי לשלם, וזאת בעקבות הצורך האקוטי בלשון המעטה של אבי לכספים אלו...".
11. רואות עינינו שנוסח פסק הבוררות כפי שצוטט לעיל, תומך בטענתו של כהן לפיה הסכימו הצדדים מלכתחילה להעמיד להכרעת הבורר את תביעותיו הכספיות של כהן בגין חברת הפורקס ובגין חלקו בתמורת המכר של החברה הנוספת - מצד אחד, ואת תביעות הנגדיות של טיסונה להחזר כספים שקיבל כהן במסגרת אותה עסקה - מצד שני, אלו בלבד ולא אחרות.
ההתחייבות הנטענת של כהן לשלם לטיסונה מחצית מהסכום בו יחויב ע"י הבורר רוזובסקי ( ואיני מכריעה אם הייתה התחייבות כזו אם לאו) לא נמנית ע"י הבורר במסגרת ארבעת הנושאים שנמסרו להכרעתו, אלא נזכרת רק כאחת מנסיבות הרקע. בהמשך פסק הבוררות אמנם מתייחס הבורר להעברת הסך של 750,000 דולר ככזה ששולם במסגרת " פסק ביניים" ואשר תשלומו הוקדם רק " לפנים משורת הדין" כתוצאה מבקשת הבורר, אלא שלא זו בלבד שהכינוי " פסק ביניים" עומד בסתירה לביטוי " פסק בוררות" המוזכר במסמך הסיכום ארבע פעמים, גם אין די בו על מנת להרחיב את תחומי הבוררות לנושא נוסף שלא נכלל מלכתחילה בהסכמת הצדדים.
12. זאת ועוד, בשלושת המסמכים, שאינם כתובים על דרך הקיצור, שנוסחו ע"י הבורר ונכתבו בכתב ידו ( הסכם הבוררות, הנספח להסכם הבוררות, ומסמך הסיכום) אין כל התייחסות לכוונה לקיים בהמשך שלב שני בבוררות, לא כל שכן כזה המתייחס לבוררות רוזובסקי, שהתנהלה במקביל, ואין לאתר בהם היגד המרמז על הסמכת הצדדים את הבורר לדון ולהכריע גם בשאלת חיובו של כהן להשתתף בחיובו של טיסונה בבוררות רוזובסקי, או כי סמכות הבורר השתרעה גם לנושאי חבויות פוטנציאליות שתקומנה מכוח תוצאת בוררות רוזובסקי.
ויודגש: הסכם הבוררות קובע כי " רק לבורר הזכות לפתוח בוררות זו באם יבין שטעה ו/או לא לקח בחשבון דבר זה או אחר אז יוכל הבורר לדון, בנושא שעלה ונשכח, פעם נוספת... ". מכלל הן אתה למד על הלאו. הבורר רשאי " לדון פעם נוספת" רק בהתרחש אחד מאלו: טעות של הבורר, השמטה של הבורר; או שכחה של הבורר. אין בפנינו כל טענה כי הבורר טעה, או ששכח לכלול דבר מה מסוים בפסיקתו, שהרי פסק הבוררות שניתן ע"י הבורר רוזובסקי, ואשר חייב את טיסונה בתשלום, ניתן חצי שנה אחר מסמך הסיכום.
זאת ועוד, הסכם הבוררות אכן מתייחס לאפשרות שינתן רק פסק בוררות " זמני", וכי תידרש " בוררות נוספת", וכקבוע בו: "ייתכן וכתב בוררות זה הוא זמני והבורר יכתוב כתב בוררות נוספת שעליה מתחייבים הצדדים לחתום ללא שום התנאה ודיון נוסף", אלא שכפי שקבוע בהסכם, על מנת שתתקיים בוררות נוספת יצטרכו הצדדים לחתום על הסכם בוררות נוסף - תנאי שלא התקיים בענייננו, ואיש גם לא טוען זאת.
יתרה מזו, הנספח להסכם קובע כי " מוסכם על הצדדים כי בוררות זו מסכמת וממצה את כל הדין ודברים שבין הצדדים בנושאים נשוא הבוררות ואין ולא יהא למי מהצדדים שום טענה כנגד משנהו", דבר המרמז על סופיות הדיון ואינו עולה בקנה אחד עם קיום בוררות המשך.
הנה כי כן, מהמסמכים הרלבנטיים שנערכו ע"י הבורר עצמו אין להסיק אלא כי מלכתחילה כוננה הבוררות ככזו האמורה להכריע בתביעות ההדדיות של כהן וטיסונה הקשורות לחברת פורקס ולחברה משותפת שנמכרה ע"י טיסונה. בוררות זו הוכרעה, בוצעה והסתיימה. הפרשייה הקשורה לבוררות רוזובסקי נעורה מחצית השנה לאחר מכן, והיא חורגת מתחום סמכותו של הבורר.
13. כפי שאראה להלן, גם אם היה מקום להניח כי באופן כלשהו הוסכם בין הצדדים כי בוררות רוזובסקי תשליך גם על הבוררות המקורית, לא ניתן היה לפסוק ביום 28.06.2015 כי על טיסונה לשלם לכהן 750,000 דולר, ומחצית השנה לאחר מכן להוציא פסק בוררות ההופך את הקערה על פיה והקובע כי כהן הוא שחייב לשלם לטיסונה 700,000 דולר.
14. סעיף 20 לחוק הבוררות מורה כי " פסק הבוררות יהיה בכתב וייחתם על ידי הבורר בציון תאריך החתימה; בבוררות לפני בוררים אחדים, די בחתימת רובם אם צוין בפסק ששאר הבוררים אינם יכולים או אינם רוצים לחתום עליו", והוראת הפסיקה היא כי נדרש שיכיל " הוראה אופרטיבית ברורה וחד-משמעית, שאפשר לתת לה תוקף ולכפות את ביצועה בהליכי הוצאה לפועל" (רע"א 9262/12 שותפות האחים ' סבירסקי' נ' מגדל גבולות בע"מ, פסקה 7, ניתן ב-13.01.2013).
מסמך הסיכום מיום 28.06.2015 הכתוב בכתב ידו של הבורר אינו עומד בדרישות הצורניות האמורות משאינו חתום בידי הבורר, ומשהוא מהווה אישור על פעולה שבוצעה בעבר, להבדיל מהוראה לביצוע עתידי. עם זאת, הפסיקה הכירה בכך שעל אף אי עמידה בדרישות צורניות, ניתן להסיק, בהינתן הנסיבות והראיות המתאימות, כי פסק בוררות אמנם ניתן ( רע"א 2625/14 דוידזון נ' כרמל, פסקה 20, ניתן ב-22.07.2014). תכלית דרישת חתימת הבורר, לרבות תאריך החתימה, נועדו לזיהוי הבורר כמי שנתן את פסק הבוררות, לכוונתו להכריע בסכסוך, ולזיהוי מועד ההכרעה ( סמדר אוטולנגי, בוררות: דין ונוהל, מהדורה רביעית מיוחדת התשס"ה-2005, עמ' 753-759).
הנה כי כן, במועד כלשהו שבין מרץ 2015 ליוני 2015 וטרם מסמך הסיכום פסק הבורר כי דין תביעותיו של כהן להתקבל וכי על טיסונה לשלם לו 750,000 דולר.
16. ככלל, אין ניתן להביא לשינויו של פסק בוררות, וכי זה חוסם התדיינות נוספת, ובוודאי קביעה סותרת מאוחרת [אוטולנגי, 851; ה"פ (ת"א) 1256/01 פרי מבח"ר חברה לקירור ואריזה בע"מ נ' יבולי הגליל בע"מ ניתן ב-22.5.2002; הפ"ב (ת"א) 35053-09-11 יעקב ואלעזר אברהמי חברה לבניה בע"מ נ' מנדלסון ואח' , ניתן ב-12.7.2012, רע"א 4394/11 בנימין עוקשי נ' מזל עוקשי , ניתן ב-25.07.2013].
"סופיות הפסק מתבטאת גם בכך שעם מתן פק הבורר הואfunctus officio ואין הבורר רשאי עוד להוסיף על הפסק או לגרוע ממנו דבר, גם אם הגיע למסקנה ששגה בפסקו " (רע"א 8092/02 אלוני נ' תקווה , פסקה 4, ניתן ב-31.12.2002).
לפי סעיף 22 לחוק הבוררות תשכ"ח-1968 רשאי בורר לתקן או להשלים את פסק הבוררות אם היה לקוי בטעות מסוג טעות סופר, פליטת קולמוס, השמטת תשלום ריבית, השמטת הוצאות עדים וכו'. סמכות התיקון מוגבלת לתיקונים שאופיים חשבונאי ולהשמטות כמפורט, ו- "בוררים אינם מוסמכים לשוב ולדון בענין בו ניתן פסק בוררות סופי או פסק ביניים המכריע במחלוקת ואינם מוסמכים לשנות מפסק הבוררות שניתן על ידם. סמכותם של הבוררים לדון במחלוקות שהוכרעו בפסק ביניים או בפסק בוררות סופי פוקעת למעשה עם מתן פסק הבוררות. כך הוא אלא אם הוכח כי הצדדים הסכימו בצורה ברורה ומפורשת לפתוח את הדיון מחדש" (הפ"ב 13532-06-14 קלוגר נ' לוסטיג, פסקה 14, ניתן ב-02.10.2014].
משלעיל ראינו כי מסמך הסיכום מהווה ראיה לתוכנו של פסק בוררות שקדם לו, הקובע כי דין תביעותיו של כהן להתקבל וכי על טיסונה לשלם לו 750,000 דולר, יש להמשיך ולקבוע כי הבוררות הוכרעה, באופן שמנע מהבורר לשוב ודון בעניין, ודאי לא לשנותו על דרך העברת החיוב מטיסונה לכהן.
המסקנות לעיל מייתרות את הצורך לדון בטענות הנוספות הקשורות להתנהגות הבורר, להתבטאויותיו ולזיקה שלו לטיסונה.
בהיעדר עיגון במסמך מוסכם או במסמכים שנערכו ע"י הבורר להסמכת הבורר להכריע גם בשאלות הנוגעות להתחייבותו הנטענת של כהן להשתתף בחבות הכספית שהוטלה על טיסונה בבוררות רוזובסקי, יש לראות בהליך הבוררות ככזה שמוצה והסתיים, על דעת כל המעורבים, לא יאוחר מיום 28.06.2015. אין בדברים האמורים כדי להביע דעה האם אכן התחייב כהן להשתתף בחיובי בוררות רוזובסקי אם לאו, וכל שהוכרע בהליך שבפני הוא שהבורר אלפר לא הוסמך לדון בסוגיה זו.
פסק הבוררות מיום 18.01.2016- בטל בזאת.
המשיב ישלם למבקש את הוצאות ההליך בסך 25,000 ₪.