התובעת, צרכנית מים בעיר חיפה, עותרת לחייב את הנתבעת, תאגיד המים והביוב של חיפה, לשלם לה החזר סכומים שגבתה ממנה, לטענתה ביתר, בגין ליקוי במד-המים, בסכום 1,318.86 ₪. לטענת התובעת, במהלך ארבעה חודשים, נובמבר 2012 עד פברואר 2013, נרשמה במד המים שלה צריכת מים בכמות הגדולה פי 8 מהכמות הממוצעת הנצרכת על ידה. לשיטתה, היא לא צרכה את כמויות המים שנמדדו במד המים אלא, מד מים חדש, אשר הוחלף על ידי הנתבעת במהלך חודש נובמבר 2012, ואשר לא היה תקין, הוא הגורם לקריאה המוגזמת.
עוד עותרת התובעת לחייב את הנתבעת בתשלום של 5,000 ₪ בגין פגיעה בשמה הטוב עקב הליכים שביצעה הנתבעת לגביית חיוב היתר כאמור; החזר סכומים נוספים שנגבו ממנה ביתר בהליכי גבייה מנהלית בסך 413 ₪; וכן החזר הוצאות דואר וטיפול משפטי בסך של 5,000 ₪. סך הכל 11,732 ₪.
הנתבעת מודה כי צריכת המים של התובעת בארבע החודשים הנ"ל היתה גבוהה באופן משמעותי מעל הצריכה השגרתית של התובעת, אולם טוענת, כי מד המים שלה היה ועודנו תקין, החיוב בגין צריכת המים נעשה כדין וכך גם הליכי הגבייה שננקטו כנגד התובעת בגין אי תשלום החוב.
לאחר שמעתי ועיינתי עיין היטב בראיות הצדדים, הגעתי לכלל מסקנה שלא עלה בידי התובעת להוכיח את תביעתה.
הבסיס הראייתי היחיד שהציגה התובעת לטענתה בדבר קיומו של ליקוי במד המים, היה כמויות המים החריגות שנרשמו בו במהלך 4 חודשים הנ"ל.
בנוסף על עובדה זו, טענה התובעת רבות בעניין מחדלים מצד הנתבעת להוכיח את תקינות מד המים. אין בטענות אלו כדי לסייע לתובעת, גם אם היה בהן ממש ולא מצאתי כך, שכן נטל הראייה להוכיח את התביעה מוטל על כתפיה.