לפניי בקשה למתן צו עשה, המורה למשיבה 2 (להלן – "הפניקס") להעביר את כספי הפוליסות של המשיב 1 (להלן – "המשיב") לתיק ההוצל"פ 01-81737-12-6.
המבקשת היא הזוכה בתיק הוצל"פ שנפתח כנגד חב' לונה מים בת ים בע"מ (להלן – החברה) וכנגד חלק מבעליה, ביניהם המשיב.
לזכות המשיב נצברו כספים בפוליסת ביטוח מנהלים בפניקס, בבעלות החברה אשר נמחקה בתחילת שנות ה- 90.
המבקשת פנתה לפניקס בבקשה למימוש כספי הפוליסה של המשיב ואולם נענתה כי יש לקבל את אישור המעסיק על הסכמתו להעברת כספי המשיב לתיק ההוצל"פ (נספח א' לבקשה).
ביום 13.12.14 ניתנה החלטה על ידי כב' הרשמת קרן פרג'ון זיטמן, מלשכת הוצל"פ תל אביב לפיה על המבקשת לפנות לבית דין זה בבקשה ליתן צו שיפוטי המורה להעביר את הכספים בפוליסת ביטוח המנהלים לתיק ההוצל"פ.
בתגובתה, מיום 30.4.15, התנגדה הפניקס לבקשה וטענה כי מכיוון שהפוליסה רשומה על שם החברה, הרי שלא ברור למי שייכות הזכויות הנובעות מהפרשות המעסיק בגין תגמולים ופיצויי פיטורים. ביחס לכספי הפיצויים טענה כי המדובר בכספים משוריינים בהתאם לסעיף 26 לחוק פיצויי פיטורים, תשכ"ג- 1963 (להלן – חוק פיצויי פיטורים) וביחס לכספי התגמולים טענה כי כל עוד לא נסתיימו יחסי העבודה, אסור לפגוע בזכויות המעסיק בגין נושי העובד וכן כי לאור הוראות סעיף 25 (א) לחוק הפיקוח על נכסים פיננסים (קופות גמל), התשס"ה – 2005 (להלן – חוק הפיקוח) לא ניתן לעקל כספים המופקדים בקופת גמל.
המבקשת טענה בתגובתה לתשובת המשיבה מיום 6.3.16, כי הואיל והחברה נמחקה בשנות ה- 90 הרי שאין כספי המשיב בבעלותה שכן היא למעשה אינה קיימת. עוד הוסיפה כי אין המדובר בכספי גמל לקצבה אלא למשיכה חד פעמית. המשיב הגיע לגיל זקנה ואינו עובד ועל כן המועד למימוש הכספים הגיע זה מכבר, אלא שהוא טרם משך את הכספים המגיעים לו (נספחים א'1 ו- א'2 לתגובת המבקשת לתשובת המשיבה).
ביחס למרכיב הפיצויים לגביו חל סעיף 26 לחוק פיצויי פיטורים טענה, כי בהתאם לפסיקה, לא ניתן לשעבד כספי חיסכון או להטיל עליהם עיקולים, כל עוד לא התגבשה זכותו של המבוטח/עמית לקבלם. לאחר שמתגבשת הזכות לכספי חיסכון, כגון במקרה דנן, הכספים מוגנים מפני נושי המעסיק אולם לא מפני נושי העובד. מכאן, כי אין מניעה להעברת כספי הפיצויים לתיק ההוצאה לפועל (בר"ע 2662/04 (ת"א) גל קור נ' קרן מקפת (23.12.08)).