יוסף חגואל לחם בקרב העקוב מדם בגבעת התחמושת. הוא הפצוע מהשיר 'בלדה לחובש' שמתאר את הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. בשיחה עם נכדו הוא מספר על הזיכרונות מהיום ההוא ועל החובש שהציל את חייו.
נכדו של יוסף, בן חגואל, שואל אותו "סבא השיר 'בלדה לחובש' הוא עליך?" ויוסף משיב ברוגע "וודאי. אתה בטח לא זוכר, סיפרתי לך את הסיפור כשהיית קטנצ'יק". ויוסף סיפר פעם נוספת את סיפור הגבורה של החובש שבלעדיו, לא היה בן החיים "נפצעתי החובש שלמה אפשטיין התחיל לטפל בי, הייתי פצוע והוא טיפל בי ותוך כדי המשיכו להשליך לעברנו פצצות, הירדנים שוב הפגיזו את האזור ובשלב מסוים כבר לא היה אפשר להישאר שם, אז כולם הסתלקו ורק אני ושלמה נשארנו בשטח".
"הוא אמר לי 'אל תדאג יהיה בסדר' נשכב עליי והגן עליי ואז פגז הגיע ממש קרוב אלינו". ברגע ההוא, הבין יוסף שהחובש שהציל את חייו, שלמה אפשטיין, נהרג כי הגן עליו בגופו ולא הותירו בשטח.
יוסף נפצע ברגליים ולא יכל לסגת מאש הפגזים. החובש שלמה סירב להשאירו בשטח והגן עליו בגופו, עד שפגז נוסף הטיח בקרקע במרחק זעום מהם. באותו הקרב נהרג שלמה ואיתו עוד 35 לוחמי צנחנים.
במשך שנים יוסף היה עולה לקבר של שלמה ולא היה מגיע איש מלבדו. עד שקרה המפגש הראשון בין יוסף לבני משפחתו של שלמה יומיים אחרי שנולד בנו הראשון. שלמה היה משמעותי מאוד עבור יוסף והוא החליט לקרוא לבנו הבכור על שמו ובברית אביו של שלמה אפשטיין היה הסנדק, כך הוא מספר לנו בהתרגשות גדולה.
כששאלתי את בן, הנכד של יוסף, מהי השורה האהובה עליו בשיר 'הבלדה לחובש', הוא סיפר שהתרגש במיוחד כשסביו אומר לחובש 'עזוב תלך, עזוב אותי' והחובש עונה לו 'אני לא עוזב אותך'. בעיניים נוצצות הוא מוסיף "זה מיוחד מאוד… שהחובש שמר עליו ולא הלך ממנו, אם לא הוא, אני לא הייתי כאן".
51 שנים אחרי, הקרב בגבעת התחמושת נצרב בתודעה של כולו ובעיקר של הלוחמים ששרדו את התופת וכעת מעבירם את סיפור מורשת הקרב לדורות הבאים.
אני נשאר איתך – ענה לו החובש.
אחוז בי טוב – ענה לו החובש.
עזוב, זה לא נורא – ענה לו החובש.
אזכור אותך תמיד – נשבע אז הפצוע.
רק לא ליפול – מילמל אז החובש.
שלך עד יום מותך – נשבע אז הפצוע.
היום הוא יום מותי – ענה לו החובש.
אחי, אחי שלי! – ייבב אז הפצוע.