אני עומדת נכלמת מולכם ומבקשת את סליחתכם. זו בקשת סליחה פרטית שלי, מכולכם. עשרות שנים אני מהלכת ביניכם בעיניים פעורות מתחינה ומפצירה בכם, שתעניקו לי את מה שאין לכם כל אפשרות להעניק לי. מבלי דעת אני מתחננת שתהיו לי לאם. אני זקוקה נואשות לאהבה אימהית חמה, ולבושתי, האמנתי, שהיא מצויה דווקא אצלכם.
שוב ושוב אני בונה מגדלים של תקווה והם בהכרח, כל אחד בבוא יומו, מתמוטט ברעש נורא אל תהום אכזבותיי רחבת הידיים.
איך לעזאזל ציפיתי שתוכלו להיות לי לאם? במה אתם אשמים שאימא שלי ואני רצחנו רגשית זו את זו, ביחד עם כל גילויי האמהוּת בעולמנו? איך בכלל חשבתי שתוכלו לתת לי משהו שהוא כל כך נשי? משהו שאינו חלק מישותכם?
ראו כיצד אני נצבת מולכם: יתומה, עלובה, נואשת. זקוקה לארוחת מלכים שופעת ומסוגלת בקושי לאכול פירורים. כל מה שאי פעם נתתם לי לא רציתי לקבל. תמיד ראיתי את מה שנתתם לי כדבר, שחסר את העיקר. אף פעם זה לא היה הדבר הנכון. זה תמיד היה תחליף. לעולם נשארתי בודדה ורעבה, גם אם הייתם שם במלוא תפארתכם.
תמיד האשמתי אתכם בנכות רגשית. כעסתי עליכם על שאינכם רואים, ואינכם מבינים, שאינכם מקשיבים, ואינכם יודעים להגיב נכון. על שאתם תמיד עסוקים בדברים מטופשים במקום לעסוק בעיקר. שאתם עובדים עלי. מוליכים אותי שולל.
בעצם, כעסתי עליכם נואשות רק כי אינכם מסוגלים להיות לי הדמות הרחומה שחסרה לי בתוכי. והרי, זו אני הייתי זו, שלא ראתה אתכם, שלא הבינה אתכם, שלא הקשיבה לכם ולא קבלה מכם ואתכם.
אהבתי-שנאתי אתכם. הייתי תלויה במוצא פיכם. האמנתי שאצלכם מצוי המפתח. שאתם יודעים את הסוד. פחדתי לאבד אתכם, והפכתי להיות אסקופה נדרסת לרגליכם. נהייתי לצלע.
עלובה. כל כך עלובה אני בעמידתי מולכם. רציתי רק פינה קטנה באוהלכם. שיהיה לי מסתור מן הקור הרגשי של יתמותי. ואם, אולי, רציתם לתת לי ארמון, ראיתי בו רק כלא. הייתי אסירה שלכם. נתתי לכם למשול ולשלוט בי. נתתי לכם להחיות את דמי שקפא. מסרתי לכם את גופי הרגשי כדי שתפיחו בו נשמת חיים.
אנא קבלו את התנצלותי על כל ההאשמות, ההכפשות וגזרי הדין שחרצתי עליכם בלשוני החדה והכועסת. אנא קבלו את התנצלותי על שלא למדתי להכירכם. על שרציתי אתכם אחרים. על שרציתי שתתאימו את עצמכם לדמות החֶסֶר שקיימת בי. על שלא נתתי לכם את הזכות לאהוב אותי בדרככם. על שהפכתי אתכם לשליטים עריצים של צילי.
כולי תקווה שתהיינה עוד נשים שתרצינה להצטרף לבקשת הסליחה הזו. אולי זו תהיה המטפחת הלבנה להתחלת שיחות השלום.