סיפור מדע בדיוני מראשית הסוגה, שנות ה-30 של המאה ה-20. הדמיון פרוע ומהנה גם היום, הסגנון לא-מלוטש, והמוסריות מפוקפקת. מה שמזכיר לנו כי כשקוראים יצירות יש לנסות לזכור את הפרספקטיבה שבה נכתבו. למשל עידן שבו היה מובן מאליו שהאדם הלבן נוחת על אדמה ״בתולית״ ולוקח לעצמו את אוצרותיה, ואם הילידים ה״פראים״ (שלמען האמת אכן היו בדרך כלל פראים יחסית לאירופאים) מתנגדים – טוב, כולנו יודעים את ההמשך.
לפנינו סיפור מ-1934 שהוא עדיין מהנה ואפילו מרתק אחרי למעלה משמונים שנה – ואין רבים כאלה. סטנלי ויינבאום, סופר שמת ממחלה בגיל צעיר, לא הספיק לתרום הרבה בחייו, אבל סיפור זה, הראשון שלו, שפורסם ביוני 1934 במגזין “וונדר סטוריס” נחשב עדיין לקלאסי.
בסיפור ההמשך ל”אודיסאה במאדים”, “עמק החלומות” (סיפור שלא תורגם לצערי) ויינבאום יצר לראשונה ב-1934 רעיון שהפך לפופולארי מאוד שנים רבות לאחר מכן בידי אריך פון דניקן ובידי סדרת הטלוויזיה “סטאר גייט ואחרים”, שבה האלים של המצריים היו חייזרים ממאדים.
מאז זכה הסיפור לפחות לשתי גרסאות קומיקס, אחת מהן של חברת מארוול קומיקס.
וינבאום מת צעיר אבל לא נשכח.” אודיסיאה במאדים” נשאר אהוב ופופולארי במשך השנים. עובדה: חברי ארגון סופרי המדע הבדיוני של ארה”ב בחרו בסיפור זה לאנתולוגיה של סיפורי המדע הבדיוני הטובים ביותר של כל הזמנים בעיניהם. “אודיסיאה במאדים” היה הסיפור הישן ביותר בקובץ, ולמרות זאת, מבחינת מספר הקולות שקיבל, התברר שהיה הסיפור השני הפופולארי של כל הזמנים, אחרי “שקיעה” של אסימוב (ולפני “פרחים לאלגרנון” של דניאל קייז, שנבחר כסיפור המדע הבדיוני השלישי הפופולארי של כל הזמנים, וגם אותו תמצאו אותו כאן, ב”יקום תרבות“). כנראה זה מה שעושה את “אודיסיאה במאדים” לסיפור המדע הבדיוני האהוב ביותר על אודות הכוכב מאדים.
על שמו של ויינבאום נקרא ב-1973 מכתש על כוכב הלכת מאדים.
“אודיסיאה במאדים” תורגם לעברית בידי עמנואל לוטם במסגרת תרגום “מבחר הסיפורת הבדיונית: כרך א’ (“עם עובד”, 1981), והוא מופיע כאן באדיבות הוצאת “עם עובד”.
לעברית תורגם רק עוד סיפור אחד נוסף של סטנלי ווינבאום, “ירח מטורף” – בתרגום: מוניקה שדה במגזין פנטסיה 2000 מספר 42 ב-1984, העוסק במסע בירח של כוכב הלכת צדק. אנו מקווים לפרסם גם אותו בעתיד.
הנה אפוא לפניכם הסיפור הקלאסי על אודות מאדים, עם בונוס כהקדמה הכללית לקובץ שבו הופיע, שאותה כתב ד”ר עמנואל לוטם.
כרגיל ההשקעה של אלי אשד מרשימה ומונומנטלית.
כמובן שרצתי אל ספריית המד”ב שלי וחזרתי לקרוא את הסיפור.
סיפור מקסים! וגם קליל ומבדר, בשונה מהרבה סיפורי מד”ב אחרים, שנוטים לרצינות תהומית.