פרשתינו פותחת בפרשת בן סורר ומורה שגנב מהוריו והעונש הוא סקילה בבית דין אחרי שהוריו מביאים אותו ובית הדין מענישו. ומסיימת התורה בסוף הפרשה בזכירת מעשה עמלק, שבא להילחם בשעה שיצאו בני ישראל ממצרים "תמחה את זכר עמלק מתחת השמים לא תשכח". ואומרים חז"ל, שנשבע הקדוש ברוך הוא שאין שמו שלם ואין כיסאו שלם עד שיימחה שמו של עמלק.
כל הרוע שבעולם והפחיתות שקיימת באדם שורשו הוא עמלק וכל זה למה? "אשר קרך בדרך" פירושו צינן את הלהט ואת הלהבה שהיו בך מהתפעלות האדם בבריאה והקור הזה יסודו בעמלק במידה הרעה של הקור והניכור.
כדי לתהות על מהות מידה רעה זו עלינו לבחון כיצד נוצר עמלק ומהי סיבת ביאתו לעולם, מאיזה בית מדרש הגיע ? אומרים חז"ל (סנהדרין צ"ט): "תמנע היתה פילגש לאליפז בנו של עשיו הרשע. והרי היא הייתה בת מלכים ורצונה להתגייר. באה אצל אברהם, יצחק ויעקב ולא קיבלוה. הלכה והייתה פילגש לאליפז, אמרה מוטב אהיה שפחה לאומה זו ולא גבירה לאומה אחרת". יצא ממנה עמלק שציער את ישראל וכל זה אומרת הגמרא משום שלא היה להם להרחיקה.
אבותינו הקדושים לא קיבלוה על אף שכל אומנותם אומרים חז"ל להמליך את הקדוש ברוך הוא בעולם. אברהם מגייר את הגברים ושרה את הנשים ולא קיבלוה. כנראה שראו שאינה ראויה ולא מתאימה להיכנס תחת כנפי השכינה, בכזו דרגה פחותה הייתה. אבל בכל זאת מלמדת אותנו התורה, שלא היו צריכים להרחיקה אם חשקה נפשה בעם ישראל וכיון שראתה שלא קיבלו אותה, החליטה להיעשות שפחה לעם ישראל ויצא ממנה עמלק והגמרא אומרת משום שלא היה להם להרחיקה.
לעולם אומרים חז"ל צריך האדם לנהוג "שמאל דוחה וימין מקרבת", כמו שאמרו חז"ל על אותו האיש ימ"ש, שאף הוא הגיע למה שהגיע על ידי ריחוק שנהגו בו והיא הייתה הסיבה לכל כוח הטמאה וכל הסבל שסבל עם ישראל כמו שאמרה הגמרא במסכת סוטה (מ"ז.) במקום שלא הושמט על ידי הצנזורה, לא כיהושוע בן פרחיה שדחפו לאותו האיש בשתי ידיו כשנקלעו באושפיזה ועשו להם סעודה. השתבח רבי יהושוע בן פרחיה ואמר כמה נאה אכסניה זו". אמר אותו האיש "רבי, עיניה טרוטות של בעלת הבית". אמר לו "רשע, בכך אתה עוסק?". הוציאו וזרקו מעל פניו והחרימו. רואים מכאן כמה צריכים להיזהר בריחוק הסרים מדרך הישר.
ונחזור לתחילת הפרשה. בן סורר ומורה, אומרים לנו חז"ל, שעונשו כבד משום שנידון על שם סופו - מוטב ימות זכאי ואל ימות חייב. אבל בן כזה וודאי ששורש גידולו בבית הוריו, שם קיבל את חינוכו הקלוקל, את הרוח הקרה ביראת שמים וזה שאומרים חז"ל, אם אביו או אימו סומים או חרשים, אינו נעשה בן סורר ומורה. פירושו, אם ברור לנו שההורים התעלמו מחינוכו או שלא רצו לשמוע ההערות על דרכי התנהגותו והתנהגו כחרשים, הרי אינו נעשה בן סורר. וכל זה מדוע? כדי שאנחנו ניתן לו את ההזדמנות לחנכו ולקרבו לדרך הטובה מה שנקרא היום בשפת עמך "לתת צ'אנס", לתת הזדמנות, מה שהוריו החסירו ממנו. שבת שלום.
האם בכדורי פלאפל יש דין בישולי גויים? מה הדין בטיגון שניצל קפוא שכבר נגמר בישולו?