אחרי שהושלם ההרס במרכז המסחרי בירושלים, קיבלה פלוגה אחת, מהפלמ"ח, בת 140 איש, שחייליה חנו אז בקרית-ענבים, מעלה-החמישה, בית הערבה ורמת רחל פקודה להוציא את נשקה מהמחבוא ולהכון לעליה ירושלימה. נציג שנשלח ממטה הפלמ"ח, נתמנה כמפקד הכוח הגזרת ירושלים. עליה הוטל לרכזו בבסיסים הקיימים.
היחידה השניה, ששימשה יסוד חברתי ופיקודי לגדוד זה של הפלמ"ח, היתה הרזרבה הירושלמית. הרזרבה בת 120 חבר – מהם תלמידי האוניברסיטה, ומהם פקידים ואנשי סדנא, שמקום מגוריהם הקבוע אינו דוקא בירושלים. עם תחילת המלחמה, נחלצו אנשי הרזרבה, למען יוכלו גם הם לתת את חלקם בהגנת ירושלים.
התכנסנו לראשונה. בודדים הגענו, כי לכך הורגלנו עוד מימי המחתרת. לאט לאט התכנסה כל החבורה. לרגע נדמה היה, כאילו נפגשנו אי שם בעמק לכנוס חטיבה. במעגל מסביב ישבו חברים, מהם תומכים במשפחות, מהם הנושאים עול בית על שכמם, וכאלה שבכח עצמם עושים בלמודיהם.
את זרם ההרהורים הפסיק קול שקט של דני מס , שנמצא אותו הזמן בחופשה ונחלץ גם הוא לארגן את אנשי הפלמ"ח. איש המטה סיפר על החטיבה ועל חלוקת הכוחות וסיים: "חברים אתם נקראים לשוב". ניתנו שעתיים על מנת שכל אחד יפרד ממשפחתו ויצטייד בציוד ההכרחי לקראת עזיבתו את העיר.
מחלקה אחת בפקודו של דני תצא לגוש-עציון להבטחת הגוש ולארגונו. שניה, לצפון ים-המלח, שלישית לקרית ענבים להבטחת הכביש, וקבוצה רביעית כמלוה שיירות.
עוד לא הספקנו לחלק את הנשק וכבר התרכזו אנשי הרזרבה כל אחד וחבילותיו בידו.
"שנה לגדוד לוחם" – "במחנה"