>> החוזים האישיים לעובדים מקצועיים במגזר הציבורי נועדו לשמר עובדים מצטיינים במקום העבודה, אך מחקר חדש של בנק ישראל מראה כי החוזים האישיים ממלאים מטרה זו רק לתקופה של עד שנתיים. לפי מחקר של בנק ישראל, עד שמונה שנים מיום קבלת החוזה האישי, 43.3% מהעובדים המועסקים באמצעות חוזים אישיים עוזבים את מקום העבודה - לעומת 32% מהעובדים בצורות העסקה אחרות.
תופעת החוזים האישיים במגזר הציבורי החלה באופן רשמי ב-1997, אז קבעו משרד האוצר ונציבות שירות המדינה טבלאות שכר לבעלי חוזים אישיים, שעודכנו לפי מדד יוקר המחיה ולא לפי הסכמים שנחתמים עם ההסתדרות. החוזים האישיים רווחים בקרב דרגי הביניים והבכירים בכל מקום עבודה במגזר הציבורי - משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, חברות ממשלתיות, הסוכנות היהודית, יחידות סמך כמו הביטוח הלאומי ומינהל מקרקעי ישראל, וגם במינהלות של האוניברסיטאות ובבתי החולים.
נועם מיכלסון מחטיבת המחקר של בנק ישראל בחן את השפעת החוזים האישיים על משך השירות של עובדים. השכר הגבוה והתנאים הנלווים המשופרים שמבטיחים החוזים האישיים אמורים לשכנע את העובד להישאר במקום העבודה לאורך זמן. במקביל, החוזים האישיים מאפשרים להנהלות גמישות ניהולית גבוהה יותר, מכיוון שמדובר במתכונת העסקה המנתצת את המסגרות הקשיחות של ההסכם הקיבוצי, ומאפשרת תגמול דיפרנציאלי על פי איכות העבודה, תפוקות ותוצאות. שלא כמו במקרה של עובדים בהסכמים קיבוציים, הוותק אינו גורם משפיע על שכרו של עובד בחוזה אישי.
לפי המחקר של מיכלסון, ההסתברות שעובד המועסק באמצעות חוזה אישי יישאר במקום העבודה עד שנתיים מקבלת החוזה אכן גבוהה יותר מזו של עובד שלא קיבל חוזה אישי, אלא מועסק בצורה אחרת, כמו הסכם שכר קיבוצי או מיקור חוץ. ואולם, לאחר תקופה זו מתהפכת התמונה, והחל משנת העבודה השלישית ואילך ההסתברות להישאר בארגון נמוכה יותר אצל עובדים שקיבלו חוזה אישי. גם בהיבט של שימור עובדים מצטיינים בארגון, מתברר שהחוזים האישיים יעילים לתקופה של עד שנתיים בלבד. מעבר לתקופה זו, גם עובדים מצטיינים המועסקים באמצעות חוזים אישיים נוטים לעזוב את מקום עבודתם, בגלל האתגרים המקצועיים והתגמולים הכספיים הממתינים להם, לפי הערכתם, במקום העבודה הבא.