- הן "עטרה" וכתר ל"בעלה", בחינת חכמה ומוחין. ו"כל השונה הלכות בכל יום כו'" .
האהבה והיראה, והשכל המתבונן, היא שעת תפלת השחר, שהיא שעת רחמים ועת רצון העליון למעלה.
שהנפש מתפרצת ומתבטאת בהשתפכות של אהבת השם. המלה "מיצוי" מתפרשת לעתים, כמו למשל חבית כשהיא מלאה ואין בה מקום יותר לקלוט את היין או שאר משקין, מתפרץ – דרך הסדקים – החוצה קצת מהמשקה, שלמרות שמדובר במשהו מהמשקה, הרי זה נוצר ממה שה עצם דוחק זאת החוצה מפאת גדישותו. כך גם מובן שבשעה שעצם הנפש משתפך באהבה, הרי בהתגלות, בחיצוניות, יוצא מכך משהו בלבד, המתפרץ עד שהוא נראה בחיצוניות.
שיעלו בגורל מי יתפלל לפני העמוד, או על פי רצוי הרב.
דברי חסידות, ומכלל לאו - אתה שומע הן.