"אמשים מורדניים"? כנראה צ"ל "אנשים מודרניים"
ההתמודדות עם ההתייוונות אכן מעודדת את התלבות "כוח הנפץ הדתי המצוי במפגש בין שני היסודות השונים הללו", אבל המפגש הזה הוא גם מפגש בין כנות להדחקה: אין ספק שזוהי דרך מצויינת עבור אנשים לבדוק את מאזן הכוחות הפנימי שלהם בין צורך בשייכות שבטית וכבוד רפלקסיבי למסורת וסמכות, לבין ההערכה שלהם לביקורתיות אינטלקטואלית ותהליכי היסק אמפיריים.
אין גישה אמונית בעלת פיתרון יסודי למתח הנ"ל. לכל זרם דתי יש פשוט את הסיבולת שלו לקבל השקפות ממוצא פלורליסטי ומסקנות ממוצא מדעי, עד שראשי אותו זרם נאלצים "לסגור את האזניים" של צאן מרעיתם ולזעוק כנגד הכפירה/התבוללות/התיוונות. אצל הזרמים החרדים "הכל הבל הבלים", וכל מקור ידע חיצוני הוא כפירה. אצל דת"ל אפשר לפתוח קצת את הראש, אולי אפילו ללמוד על אבולוציה, אבל כל עוד לא מדובר בפלורליזם "בוטה".
מה שבטוח הוא שעימות זה הוא מועיל, גם אם בחברות מסוימות הוא אכן יצית הקצנה ובדלנות, כי האלטרנטיבה של הדחקת "כוח הנפץ הדתי" הזה עם מלל קומפטיביליסטי ריק כגון "כל ישראל ערבים זה לזה" ו"מדע ואמונה משלימים זה את זו" רק משמרת את הבעיות הקיימות.
אשמח אם תענה לשאלתי, אם כולנו אנשים מודרניים – אז מה כן לקחת מחנוכה? הודאה פרופר על הניסים? רוח גבורה יהודית?
קודם כל, האם אתה מניח שלאנשים מודרניים אין צורך במסורת? לדעתי הפוך, ואת זה קודם כל אפשר לקחת מחנוכה, או מכל חג אחר.
האמת? לפי הסיפור המסורתי זה חג המלחמה בכפיה הדתית. מתיתיהו לא יצא למרד בגלל שבירושלים החלו להתעמל בעירום או להציב פסלים בבית המקדש. מה שהצית את המרד לפי המסורת הוא כאשר רצו להקריב חזיר על המזבח במודיעין. אגב, יש פרשנות שאומרת שהיה מדובר באי הבנה בסך הכל. היוונים רצו לכבד את היהודים ומה מראה יותר רצון טוב מחזיר שמן שאותו יקריבו לכבוד האל היהודי? בכל אופן, רק כאשר פגעו במזבח שבמודיעין החל המרד, לא משום שאנשים התייוונו.
בעיקרון, אתה צודק.
אבל אם קרה משהו במודיעין, זה היה רק הקש ששבר את גב הגמל, כי העם היה כבר תוסס ומרדני, בגלל בזיזת אוצרות המקדש על ידי אנטיוכוס.
הגישה הרביעית דורשת הבהרה. לא ממש הצלחתי להבין מה משמעותה. נותר בגדר כותרת סתומה בה רב הנסתר על הנגלה. אשמח אם תוכל לשפוך אור או להפנות למקור חופשי.
אפנה אותך למקור: הספר החדש של הרב שג"ר, "להאיר את הפתחים". כאן הדברים מובאים בתמצות, ושם הם מורחבים.
היוונים הניחו את היסודות לתרבות המערב. פילוסופיה, אמנות, ספרות, תיאטרון, מדע. חבל שאבותינו ניתקו את העם היהודי מתרבות יוון בשל סיבות דתיות-פולחניות, הסתגרות ובדלנות, והפכו את היווניות למלת גנאי. נדרשו שנים רבות על מנת לסגור את הפער, עד תקופת ההשכלה והתחייה, בסוף המאה התשע עשרה, כאשר נוצר "היהודי החדש", שבנוסף להשכלתו החילונית חזר גם אל תרבות הגוף, על פי מקס נורדאו והרצל ואחרים, יהודי שחוזר אל עבודת האדמה ואוחז בנשק.
"קבל האמת ממי שאמרה"
נזיר אחד רואה את חברו הנזיר כשהוא מעשן וקורא תפילות בעת אחת. שאל אותו אם מותר הדבר, והראשון השיב ששאל את אב המנזר וקיבל לכך רשות.
קפץ על העניין החבר ופנה גם הוא לאב המנזר.
לאחר זמן נפגשים הנזירים, והשני בפנים נפולות מספר, שאב המנזר לא אישר את שביקש.
אמר הראשון: אההה ומה בדיוק שאלת?
ענה השני: שאלתי אם רשאי אני לעשן בזמן קריאת תפילות.
זה שהשאלה נשאלת דווקא מהנקודה שנשאלה מרמז על הבדלנות ולא על העיקרון.
משל נפלא. אימצתי.
יש בעיה מסוימת בהסתמכות על דברים מיד שניה, שמבואים ע"י הטוענים להיות ממשיכיהם של גדולים כמו נחמן מברסלב והחכם התורני אברהם קוק. יש סתירה מהותית בין כתבי נתן מנמרוב לבין היחסים של נחמן מברסלב ומשכילי אומן.
לפי מה ששמעתי הרבנים קוק בהחלט טענו שאמונה תמימה בתורה מצומצמת(גלות התורה) בהחלט תיפגע ע"י ההשכלה המודרנית ולכן יש צורך בתלמוד תורה מתוך גדלות שיכול להתמודד עם ההשכלה כלומר: גאולת התורה. אחת האפשרויות שהועלתה שגאולת התורה תבוא דוקא ע"י המושפעים מההשכלה כפי, שגאולת הארץ נעשתה ע"י המושפעים מההשכלה.
אנטיוכוס לא היה תרבותי במיוחד.
אני חושב שאפילו אם עדיין לא אמרת שום דברי כפירה או מה שזה לא יהיה, עצם העובדה שבחרת לציין את שמותיהם של חכמי ישראל חשובים בלתי התואר המחויב להם מצד עצמם, אין מה לדבר אתך.
זה זלזול שלא יכפור!
וזה, אגב, ממש לא קטנוני. זה רק שם את הדגש על הגישה שהיא היסוד של כל העניין.
"וטעם כל אלו החשבונות ומפני מה מוסיפים מנין זה ומפני מה גורעין, והיאך נודע כל דבר ודבר מאלו הדברים, והראיה על כל דבר ודבר, היא חכמת התקופות והגימטריות שחברו בה חכמי יון ספרים הרבה והם הנמצאים עכשיו ביד החכמים, אבל הספרים שחברו חכמי ישראל שהיו בימי הנביאים מבני יששכר לא הגיעו אלינו, ומאחר שכל אלו הדברים בראיות ברורות הם שאין בהם דופי ואי אפשר לאדם להרהר אחריהם, אין חוששין למחבר בין שחברו אותו נביאים בין שחברו אותם גוים, שכל דבר שנתגלה טעמו ונודעה אמתתו בראיות שאין בהם דופי אין סומכין על זה האיש שאמרו או שלמדו אלא על הראייה שנתגלתה והטעם שנודע."
טעות גדולה לטעון שרבי נחמן התנגד למדע ולאקדמיה.
החוכמות והפילוסופיות שהוא מוקיע ב"שיחות הר"ן" ה', אינם קשורים בשום צורה למדעים הישומים והתיאורטים שאנחנו מכירים, אלא מתייחסים לתופעות של דיונים במהותה של האלוהות מבחינה מבנית.
דיונים כאלו, נדירים באקדמיה של ימינו, ואינם קימים כלל בפקולטות למדעי הטבע והמדעים המדויקים ואולי הם נפוצים בישיבות גבוהות של מיזרוחניקים, או בישיבות הסדר.
מה המשמעות של הדברים האלה? אם המדע אומר לנו שהיקום נוצר לפני כ 13 מיליארד שנה, זה "מפרה" את ההבנה שלנו את סיפור הבראשית? אם הארכיאולוגיה רומזת שרוב המקרא זה מיתולוגיה יהודית שהתגבשה בתקופת המך יאשיהו, זה בהחלט פרספקטיבה חדשה על התנ"ך, אבל איך זה פרספקטיבה חדשה על האמונה הדתית? אם מקבלים את הטיעון של דיוויד היום על ניסים – זה ב"מתח" עם האמונה בניסים או שזה סותר את האומונה בהם?
כן זה עוזר להשתחרר מפודמנטליזם פשטני, שלפיו הגדרת היום בפרק על הבריאת יכולה להיות זהה סיומי ההארה של השמש על כדור הארץ, כשהעצמים האלה לא ניבראו.
דוקא ממצאים ארכאולוגים עוזרים לאשש את הכתוב בתנ"ך לספק הבנה יותר טובה שלו, כפי שאמר פרופ' אדם זרטל: "מעולם לא מצאתי ממצא ארכיאולוגי שסתר את התנ"ך"
אף אחד לא טוען, שספרי הכתובים וחלק ניכר מספרי הנביאים נכתבו לפני ישעיהו, להפך כולם טוענים, שהם נכתבו אחריו.
הרב קוק, במאמרו טללי אורות על טעמי המצוות מתייחס לכל הנושא הזה של תורה ומדע. בעצם זה לא השתנה כמעט עד היום עדיין בערים חיים במאה התשע עשרה. בקיצור, הרב מגיע של למסקנה שאין מה לפחות מהמדע, כי קודם כל זה תאוריה, דבר שני הוא מצליח למצוא שם סימוכין יפים שאפשר יהיה לחיות איתם גם אם נתייחס אל האבולוציה כאל עבודה שאין להכחשה. אבל המדע רבותי, מתקדם, לכן אין בשום אופן לחשוב אפילו להחליף אמונה נצחית במדע מתפתח שאין לו אמת וודאית כלשהי.
תצפה בסדרת השיעורים על טעמי המצוות מפי הרב חגי לונדין.. הוא עכשיו בדיוק באמצע, אבל למזלנו השיעורים מוקלטים באתר ערוץ מאיר.
הטעות של הרב שג"ר היא בניסוח של ההצעה הזו. אנשים בניגוד למאמרים, תזות ואידאולוגיות יכולים להכיל הפכים וסתירות. הניסיון לנסח את החיים בסתירה כאידאולוגיה כתובה נראה בעיני פאתטי. כמו כן, הטענה, החוזרת ונשנית בכתבי הרב שג"ר, להוכיח שמי שלא חי את הסתירה איננו יכול להיות אותנטי, היא טענה מתנשאת ולא תרבותית. יש אנשים רבים שחיים כל מיני סתירות, לא חייבים לכתוב על זה ובטח שלא חייבים להטיף לזה.
זה לא פאתטי.
ישנן תיאולוגיות שמתבססות על הפרדוקס, כמו לדוגמא, הזן בודהיזם היפני.
אני לא מכיר בכלל את כתבי הרב שג"ר. אני רק יודע שמשמיציו החרדלים, טוענים שהוא שואב את השראתו מהמזרח.
יכול להיות שזה בערך מה שקרה, למרות, שאני לא יכול לדמיין רב אורתודוקסי רציני, שניגש בכנות אל הבודהיזם ונותר במערכת האורתודוקסית, כפי שהיא.
ממפגש בין היהדות לזן בודהיזם, חייבת לצאת דרישה קולנית לרפורמה.
מישבתו שיח יצחק באמת יצא לפחות אחד כזה שאני מכיר אותו. מטומטם שהולך עם שטריימל מזוייף בפוזה של מורה רוחני, משהו הזויי לגמריי.
הרב קוק "לא הכיר את הרוח המערבית", ולא הבין שיש במחקר אכן יסודות שיכולים לפגוע באמונה. it is good to know that someone so smart say that the rav kook is not superman.
נכון שהחכם התורני אברהם קוק לא סופרמן ושחלק גדול ממה שנחשב לחידוש שלו בעיקר בתחום הלאומי נאמר ע"י קודמים לו כמו: הגר"א ומבשרי הציונות ביבס ואלקלעי ובמיוחד ע"י החכם חיים הירשנזון שהתיחס למודרניות בפסיקתו בניגוד לאברהם קוק.
אבל דוקא בעניין זה הרבנים קוק בהחלט טענו שאמונה תמימה בתורה מצומצמת(גלות התורה) בהחלט תיפגע ע"י ההשכלה המודרנית ולכן יש צורך בתלמוד תורה מתוך גדלות שיכול להתמודד עם ההשכלה כלומר: גאולת התורה. אחת האפשרויות שהועלתה, שגאולת התורה תבוא דוקא ע"י המושפעים מההשכלה, כפי, שגאולת הארץ נעשתה ע"י המושפעים מההשכלה. כלומר הבנים קוק דגלו באדם תורני שהמחקר המודרני מפרה את תלמודו.
לעומתם שג"ר מציע את הדרך הרביעית, שמתאימה רק למעטים ולא לרוב האנשים. בעניין זה שג"ר מתגלה כרב של קהילה ישיבתית נפרדת, שתקבל את גזרותיו(במקרה זה המתח הדתי).
את\ה הזוי\ה! מילא היית מחסיר\ה מהרב קוק ומשאר הרבנים כל תואר- דבר חמור שבא לזלזל בגישה מגמתית בתלמידי חכמים, הייתי אומר נו מלא, חש\ה מעצמו\ה. אבל את\ה מתעקש\ת להמציא כל מני תארים חדשים שלא שמענו אותם אלה מתימהוניים מחשידים למיניהם. מה שמביא אותי אל השאלה הבאה: האם את\ה מנהל\ת כת?
בהקשר הזה כדאי להתייחס לכתיבה של פילון האלכסנדרוני. יש בכתבים שלו ניסיון אמיתי למצוא חפיפה בין היהדות והפלוסופיה היוונית. גם אם לא מקבלים את המסקנות שלו והאפולוגטיקה (הנגועה בלא מעט רגשות נחיתות) שלו של היהדות, אין ספק שהוא היה פורץ דרך בהתמודדות שלו עם הלניזם.
פילון הוא פילוסוף הדגל של היהדות ההלניסטית שפוסחת על שני הסעיפים ( ובעצם יכולה להיות אבטיפוס קדמון למה שנקרא היום בתודעה של מי שמבין את התופעה: "אורתודוכסיה נאו-רפורמית בארון") שהביאה ברעיונותיה להיווסדה של הנצרות.
אני חושב שכדאי לבדוק את שאלת ה"למה" , לפני שמסדרים "אידאולוגיות".
דהיינו – הרב קוק שיבח את האקדמיה , ורבי נחמן גינה אותה. השאלה היא "למה" ?
כאשר נענה ביושר על שאלה זו , נבין שבדור אחר ובמציאות אחרת , יכול רבי נחמן לשבח את האקדמיה והרב קוק לגנות את האקדמיה.
לטעמי , הכל מאוד תלוי בשאלה הפשוטה "במי מדובר ?"
אם המדובר באדם בעל הסתכלות רחבה , שלא נבהל מכל "סתירה" לכאורה , שאיננו פנאט תורני או פנאט אקדמי , האקדמיה תעזור לו גם בהבנת התורה.
אך אם המדובר באדם בעל הסתכלות צרה ומצומצמת , באמונה מאוד "תמימה" , אז האקדמיה תזיק לו.
הקהל של רבי נחמן היו בעיקר סוג האנשים השני , ואילו הרב קוק דיבר לסוג הראשון.
לגבי האידאל של "הכלת סתירות" , שלמיטב ידיעתי נפוץ אצל הרב שג"ר , אני בהחלט מכיר באידאל הזה , אך לא "בזכות עצמו" אלא בזכות הפתרון לסתירה.
למשל הרמב"ם עסק בסתירה בין הפילוסופיה האריסטוטלית והיהדות , ויצר נקודת חיבור בינהן.
האידאל הוא יצירת נקודת החיבור , יצירת ההרמוניה בין הקונפליקטים , ולא הסתירה כשלעצמה.
רבי נחמן לא גינה את האקדמיה, כמו שאנחנו מכירים אותה.
שלושת הכתות שהרמב"ם מזכיר ביחס לאגדות חז"ל, במהדורה קצת יותר מודרנית והרבה יותר מתחכמת.
לא שיש לי פתרונות קסם לבעיות שמציג הרב שג"ר, אבל המסקנה – לראות בסתירות, כלומר בהשקפת עולם לא קוהרנטית, אידיאל – היא בעייתית בפני עצמה.
סתירה מעידה על שגיאה. סתירות לא באמת יכולות להתקיים. אם A זה A ולא B, זה לא יכול גם להיות B. אם המודרניות שוללת את המסורת, והמסורת את המודרניות, האמירה "כולם צודקים" היא חסרת פשר, לא משנה בכמה ניסוחים יפים נעטוף את זה. אחד מהשניים לפחות חייב להיות שגוי (או להכיל שגיאות).
דברי הגר"א: "כפי מה שיחסר לאדם ידיעות משארי החכמות – לעומת זה יחסר לו מאה ידות בחכמת התורה"‏‏.
יש לך המקור לדברי הגר"א הללו ?
-הקדמה ל"פאת השולחן" מאת הרב ישראל משקלוב.
בנוסף הספר איל משולש, שעוסק בלימוד גאומטריה, מיוחד בכך, שבעוד שכל הספרים האחרים נכתבו או כהגהות עד שהצטרפו כספר או כסיכום שיעורים על ידי תלמידיו, אייל משולש הוא היחידי, שנכתב כספר ממש על ידי הגר"א.