1.בפני תביעה שעניינה תאונה שאירעה ביום 18.9.09 בשעה 07:00 בקירוב בכניסה לכ"ס, עת הונח מחסום משטרתי במסלול נסיעתם של הצדדים.
על פי טענת נהג התובעת – הוא נהג בשיירה ובהמתנה למעבר במחסום משטרתי כשלפתע הגיח מאחוריו רכב הנתבע 1 וכשניסה לעוקפו פגע בו וגרם לו לנזק בצד הימני ברכב.
על פי טענת הנתבע 1 מאידך – בעת שניסה, על פי הוראת שוטר לעבור את המחסום – וכשהפנה את רכבו שמאלה מרחק של כחצי מטר פגע בפינה ימנית קדמית של רכב התובעת ולא כפי שטען זה בכתב תביעתו לגבי אופן נהיגתו ומידת הנזק שנגרם.
2.לאחר שנדרשתי לכתבי הטענות ולטיעוני הצדדים בפני – הנני מעדיפה את גירסתו של נהג התובעת על פני גירסת הנתבע 1.
יצויין כי הוצגו בפני תמונות הנזקים בכלי הרכב שהיו מעורבים בתאונה ובעוד שרכבו של הנתבע 1 נפגע בפינת צד שמאלי קדמי, רכב התובעת נפגע בצידו הימני באופן שנראה כמו פגיעה נמשכת בשתי הדלתות ולא כפי אופן התאונה שציין הנתבע 1 בטיעוניו ובכתב הגנתו.
לו הייתה התאונה מתרחשת על פי גירסת הנתבע 1 היתה הפגיעה ברכב התובעת נקודתית – אם זה היה בעמידה ולא נסע – אך תמונות הנזק , כמו גם חווה"ד שצורפה לכתב התביעה מצביעות על נזק ההולם את נסיעתו של נהג התובעת בעת שפגע בו הנתבע 1.
3.לפיכך אני קובעת כי האחריות לקרות התאונה רובצת על שכמי הנתבעים, ואופן קרות התאונה הינו כפי שציין נהג התובעת בכתב התביעה ובטיעוניו בפני.
4.לעניין הנזק שנגרם לתובעת – לא הוכח ראש הנזק הנוגע לעגמת נפש ועוד בסך 550 ₪.
על כן הנני מחייבת את הנתבעים ביחד ולחוד לשלם לתובעת סך של 7,498 ₪ בצירוף הפרשי הצמדה וריבית כחוק קרות התאונה (18.9.09) ועד לתשלום המלא ובפועל ובצירוף אגרת משפט בסך 81 ₪.