לרוב האנשים ההבנה של שפה פיגורטיבית (לא-ליטרלית) הכוללת למשל, ניבים, מטפורות, סרקזם, אירוניה, והומור אינה מצריכה מאמץ מיוחד. רוב האנשים מצליחים להבין בקלות ביטויים כמו "הוא לא העיפרון הכי מחודד בכיתה" או "היא קיצצה לו את הכנפיים" וזאת מבלי לחשוב על המשמעות המילולית, הקונקרטית, של הביטויים הפיגורטיביים האלו, ומבלי לדמיין מספריים גוזרים כנפיים לציפור. אך יש אוכלוסיות מסוימות המתקשות בעיבוד ביטויים אלו, והן נוטות לפרש אותם בצורה קונקרטית (ליטרלית).
חשיבה קונקרטית כזו עשויה ליצור קשיים באינטראקציה החברתית, במיוחד במצבים שבהם נדרש להבין את הכוונה של הדובר, החבויה בין המילים ולא נאמרת במפורש. כר נרחב של מחקר שבדק הבנה של שפה פיגורטיבית אצל ילדים ומבוגרים על הספקטרום האוטיסטי (Autism Spectrum Disorder, ASD) ואצל אנשים עם סכיזופרניה הצביע על קושי משמעותי בהבנה של השפה הפיגורטיבית לגווניה באוכלוסיות אלו. הקושי השפתי הזה תואם את אחד המאפיינים הבולטים באוכלוסיות הללו והוא הקושי בתקשורת חברתית.
אם כך, למה יש לחקור היבטים שפתיים שממילא פגועים באוכלוסיות אלו? ואם, על אחת כמה וכמה, ידוע שאנשים עם ASD ואנשים עם סכיזופרניה מתקשים ביצירת קשר חברתי ולא מצליחים לשמרו, למה לטרוח ולחקור את יכולת ההבנה המטפורית שלהם? אומנם יש לציין כי ASD וסכיזופרניה אינן אוכלוסיות הומוגניות, ויש בקרבן אנשים המסוגלים להבין שפה פיגורטיבית היטב, בדומה לאנשים עם התפתחות תקינה, אך זו אינה סיבה מספקת. התוצאות המפתיעות שקיבלנו לאחרונה אולי יאירו את היכולות שלהם, ויאפשרו לבחון אותן מזווית חדשה.
אנשים עם ASD מתוארים בספרות המקצועית בדרך כלל כאנשים חסרי דמיון, נוטים לחשוב בצורה קונקרטית וחסרי יצירתיות. עם זאת היכולת היצירתית שלהם להפיק מטפורות מקוריות מעולם לא נבחנה בעבר. ייתכן שהממצאים המעידים על קושי בהבנת מטפורות בשילוב עם חוסר דמיון והיצירתיות שדווחה בעבר, קיבעו את המחשבה שאוכלוסייה זו אינה יצירתית ועל כן גם אינה מסוגלת להפיק שפה יצירתית. ייתכן שקיבעון זה אף מנע מחוקרים לבחון את היכולת היצירתית באוכלוסייה זו.
על רקע זה, במחקר שערכנו לאחרונה, בשיתוף עם ד"ר ענת קסירר, ביקשנו מילדים, ממתבגרים וממבוגרים עם ASD, כמו גם ממקביליהם תואמי-גיל עם התפתחות תקינה, לתאר בצורה מקורית כמה מצבים ורגשות ("להרגיש מוצלח זה…"). הופתענו לגלות שמבוגרים עם ASD היו יצירתיים יותר מקבוצת הביקורת בצורה משמעותית. בעוד שבקבוצת ה-ASD הפגינו המשתתפים תשובות יצירתיות, כמו למשל, "להרגיש מוצלח זה לראות את הנוף מראש ההר" הרי שקבוצת הביקורת נטתה להשתמש בביטויים שפתיים מוכרים ("להיות עצוב זה להיות על הפנים"). כלומר, אנשים עם ASD היו יצירתיים ומקוריים יותר ופחות מקובעים לידע קודם. ייתכן גם שהנטייה של יחידים עם ASD להתמקד בפרטים גרמה להם להפיק אסוציאציות שפתיות מקוריות וייחודיות יותר בשונה מקבוצת הביקורת שהפיקה ביטויים יותר קונבנציונליים.
אם כך, אנשים על הספקטרום האוטיסטי, כמו גם אולי אנשים עם צרכים מיוחדים אחרים או עם סגנונות חשיבה אחרים, יכולים להפתיע ביכולות שטרם נבדקו. יציאה מדפוסי חשיבה מקובעים יכולה להוביל לגילויים חדשים.
תודה רבה. הנושא באמת חשוב: 1 מכל 5 ילדים בגילאים 13-18 יש או יהיה לו מחלה נפשית כלשהיא.
חשוב לבצע הרבה מחקרים כדי להקל ההתמודדות עם תופעת האוטיזם המתגברת בעידן הנוכחי.
תודה. מספר המאובחנים על הספקטרום עלה בצורה דרמטית בשנים האחרונות. חשוב במיוחד לעשות מחקרי התערבות (ואלו כרגע לא רבים).
נראה לי שלא יקר כל כך לעשות מחקרים בתחום החשוב הזה. אז למה לא עושים?
יש הרבה תכניות לשיפור יכולות באוטיזם, בעיקר אצל ילדים אבל המחקרים במבוגרים הם לא רבים. כדי להנחיל ולהנגיש את המחקרים באקדמיה בשדה נדרש מאמץ רב.
חשוב להשמיע את הקול הזה.
כולל טיפולים, מימון מטפלים, מימון בילויים וחוויות, והרבה מחקרים שיפתרו כל מיני סימני שאלה.
יש הרבה טיפולים שמוצעים בגילאי הגן ובית הספר. למחקר לא מקצים משאבים אך אם חוקר זוכה בקרן מחקר הוא יכול לממן את מחקריו. תודה.
אבל מנסיוני למדתי שיש הבדלים גדולים בין היכולות הנפלאות שמגלים אצל ילדים אןטיסטים אם יודעים לחשוף זאת. והמחקרים צריכים לעסוק בחשיפה אבל עוד יותר בדרכים לחזק יכולות כאלה.
חשוב להצביע על החוזקות שלהם אך רוב המחקרים מנסים להבין את המנגנונים העומדים בבסיס הקשיים שלהם.
אחוז האוטיסטים גדל?
לא בטוח שיש עלייה במספר האוטיסטים. חוקרים חושבים שיש עלייה באבחון של האוטיזם, כלומר, כאלו שבעבר לא עמדו בקירטריונים לאבחון אוטיזם ,כיום עומדים. אם נוסיף לזה את העלייה במודעות לאוטיזם מקבלים עלייה דרמטית במספר המאובחנים בעשור האחרון בארץ.