1.בפנינו 2 תביעות שהגיש התובע כנגד החלטות הנתבע מ-30.9.13 ומ-17.3.13 הדוחות תביעתו להשלמת הכנסה עפ"י סעיפים 9,5, 9א, 12(ב) לחוק הבטחת הכנסה, התשמ"א-1980 ("החוק") משהכנסותיו עולות על ההכנסה המותרת כשבמבחן הזכאות נלקח בחשבון שווי הרכב שבבעלותו ומבחן עמידת 2 בנה"ז במבחני החוק.
טוען התובע כי הוא משתכר כ-4,000 ₪ לחודש, מקבל קצ' זעומה ופנסיה, ובעלות על רכב לא שוללת זכאותו. כן חלק על שווי הרכב שנלקח בחשבון ע"י הנתבע.
2.הנתבע בהגנתו המתוקנת הבהיר כי שווי הרכב נקבע לפי מחירון לוי יצחק וכי בדין נדחתה התביעה לאור הכנסות התובע ובת הזוג מקצבאות זקנה שלהם, פנסיה, חסכונות בבנק ושווי הרכב.
3.בדיון מוקדם שהתקיים הבהיר ב"כ התובע כי אין מחלוקת לחישוב ההכנסה והמחלוקת היחידה היא לשווי הרכב, וכי יש להסתכל על שווי השוק הריאלי ולא על המחירון.
בתע"צ מ- 15.6.14 (גב' שירלי שהדי, זו"ש חולון; "ע"צ") שהגיש הנתבע פורטו נתוני הרכב ועפ"י הנתונים בה (בוצעו חישובים לחודשים 4.14, 7.13, 1.13 מול המ"מ 4,284 ₪ (4.14) ו- 4,204 ₪ (7.13; 1.13) – ובכל 3 החודשים חישוב הכנסות בנה"ז מלמד כי הכנסתם גבוהה מההמ"מ.
התובע בתצהיר מ- 7.1.14 טוען כי שווי הרכב לפברואר 13 היה לכל היותר 12,000 ₪, תוך שנסמך על "אישור" סוכן הביטוח שלו וכן על "בדיקות שביצע עם סוחרי רכב ועם סוכנות יד 2 למכירת רכבים". כן טען כי נכון למועד תצהירו, המחיר הוא כ-10,000 ₪.
4.ביום 6.7.14 נשמעה בפנינו בקצרה עדות התובע.
סיכומי הצדדים הוגשו בכתב (התובע ב- 13.7.14, הנתבע ב- 30.12.14).
א.ראשית יש להבהיר לאמירה הנשמעת, להוותנו, פעמים רבים באולמות בתי המשפט – הזכות לגמלה אינה מותנית במשך הזמן בו משלם מבוטח ד"ב. כך גם, אין הזכות נקבעת לפי תשלום המתבצע לסקטור כזה או אחר – אלא לפי הקריטריונים הקבועים בחוק.
למהות – הנתבע חייב בתשלום גמלת ה"ה אם וכאשר עומד מבוטח במבחנים שנקבעו בחוק ובפסיקה. הא ותו לא.