הארי חי באושר עם ג'יני ושלושת ילדיהם.
ביום הראשון ללימודים בהוגוורטס, כשהוא מסיע את ילדיו לרכבת, קורה משהו מוזר.
הארי התעורר משנתו בשעה 10 בבוקר. זה היה יום ראשון, מאז ומתמיד הוא אהב לישון עד אוחר. הוא הציץ בלוח השנה, (הרגל שהיה לו עוד מימי ילדותו) וגילה שזה ה-31 באוגוסט!
בזריזות הוא שתה את הקפה שלו ואכל טוסט, התלבש והעיר את ג'יני. "הא..?" ג'יני התבלבלה. הארי מעולם לא נהג להעיר אותה ואת הילדים בימי ראשון. "היום ה-31 באוגוסט!" אמר לה הארי.
ג'יני קפצה מהמיטה הזוגית והתארגנה גם היא. "לך להעיר את הילדים!" צעקה. הוא רץ לחדרו של אלבוס, פתח את התריס וצעק: "בוקר טוב! היום ה-31 באוגוסט ועוד לא קנינו ציוד ללימודים!" אלבוס קם מיד והארי עבר לחדרים של שני ילדיו הנוספים, ג'יימס ולילי.
ב11 וחצי בבוקר כל המשפחה הייתה מוכנה.
הם התעתקו אל קיר הלבנים ונקשו על הלבנה הסתמית בקיר, ונכנסו לסמטת דיאגון. "עכשיו, לפני שאנחנו מתחיליים בקניות," אמר הארי בעצבנות, "אני חייב לומר שאם אתם מפריעים, אפילו קצת, אנחנו מיד חוזרים הביתה ומצידי תשאילו ציוד מחברים, ברור?" אמר. שלושת הילדים הנהנו.
הם נכנסו אל כרך ודף בע"מ, וקנו לכל אחשד מהילדים את כל ספרי הלימוד הדרושים.
אחר כך עברו למדאם מלקין, וקנו לפחות 4 גלימות לכל אחד מהילדים.
אחר כך הם קנו את כל הציוד הנותר, ואפילו ינשוף לג'יימס, תנשמת לאלבוס וחתול ללילי. "בגלל שלילי לא קיבלה ינשוף או תנשמת, היא תשלח לנו מכתבים דרך הינשוף שלך, ג'יימס, והתנשמת שלך, אלבוס." אמרה ג'יני בתוקף.
ב2 בצהריים היה להם כל מה שהיה דרוש, אז הם הלכו לאכול ארוחת צהריים בפונדק שלושת המטאטים.
הארוחה הייתי טעימה מאוד, ובסביבות 4 אחרי הצהריים הם חזרו הביתה. שלושת הילדים צפו בסרט בסלון והארי וג'יני ישבו במטבח ודיברו.
"חזרתי לדבר לחשננית." אמר הארי. "זה אומר ש..." "כן." אמר הארי. "מישהו מקורב לוולדמורט חזר." "אווי לא!" לחשה בפחד ג'יני. "הכל בסדר, אני אביס אותו וזה ייגמר." אמר הארי ונישק את ג'יני על פיה. "אמא, אבא, אפשר פופקו... אווו סליחה..." לילי נכנסה למטבח, אך כשראתה את הוריה מיד נסוגה וחזרה לסלון. וגי'ני צחקקה, והארי ליטף את שיערה.
"קדימה, ילדים, שלא נאחר!" נזפה ג'יני.
שלושת הילדים עלו עם החחיות והציוד לרכבת האקספרס של הוגוורטס.
לפתע הארי ראה מישהי מוכרת. הוא לא ייחס לזה חשיבות 'הרי היא מתה,' חשב לעצמו. 'מתה לפני כמה שנים' הוסיף.
אבל זאת הייתה היא. "דלפי!" צרחה ג'יני. "אתה הרגת את אבא שלי! כמעט הרגת אותי!" צרחה דלפי. "אבדה קדברה!" צעקה.
הארי נפל על הריצפה, מת.
ג'יני בהתה בגופה. זה היה כל כך מוזר.