צפינו בסרט אתמול והתאכזבנו. היה קשה להתחבר. קלישאות לא אמינות. איפה בישראל יגיע תייר מברלין, מייד יסכים לעבוד עבור כל מחיר, לא ישאלו ולא יגלו את ניסיונו הקודם.. הגזמתם. ולא ישאלו אותו מאיפה בא ומה הקרע וישאלו אותו על הבעל המת. ישראלים פתוחים עם זרים ומהר מאד נשברות מחיצות. השחקן הגרמני אנמי ונותן הבעה אחת בלבד.. אדלר כל כך דרמטית שזה מוגזם. לא ברור כיצד הבחור הגיי מייד שוכב איתה ומתאהב (?).
לגבי הזכייה, שוב פוליטיקה עם ברלין וירושלים, דתיים וגייז. מקדם רציני לזכייה.
סה"כ מסכים לכל ההַקְלָשוֹת שלך, אף על פי שאני קצת יותר רחמן ממך בציון הסופי.
שכחת להוסיף את החיבה (הגובלת במפלצתיות, אבל עוצרת באדום. מי שלא עצר את נשימתו בקטע הזה – שיקום!) של האמא הירושלמית לאופה מברלין. אני בטוח שהניואנס הזה לא נעלם מעיני השופטים האירופיים.
במענה לשאלתך הנוקבת, "מה היה נגרע מן הסרט, אילולא היה היהודי כל-כך טמבל ומרושע?" – התשובה פשוטה: היה נמנע ממנו הפרס בקרלסבאד.
במובן זה, מה שנדרש מאיתנו זה זום אאוט של הזמן. הכנסת פסטיבל קרלובי וארי לתוך העלילה. אירופה עדיין רוצה לראות על המסך יהודי מרושע.
צודק. הפרס. ודאי! "האימא" כוונתך לאלמנה, או לשכולה?
רשומה מרתקת. אהבתי מאוד איך את מנמקת צעד אחרי צעד. שמוליק דובדבני כתב ביקורת מאוד דומה לשלך.
יש המון מגיבים למאמרי ביקורת על הסרט שלא אהבו אותו. הם אומרים שהסרט קלישאתי, משעמם, נמרח ועוד ועוד. יש גם כאלה שמתלהבים, רגיש, מפוקח, מרגש, וביניהם מישהי שציינה שהבמאי טרח על הסרט שמונה שנים בדם, דמעות ויזע. זאת כמובן לא סיבה מספקת לאהוב את הסרט ומכיוון שלא ראיתיו, אסיים במשפט האהוב עליי, כל אחד וטעמו הוא.