הנאשם הורשע לאחר שמיעת ראיות בעבירות של גרימת חבלה בכוונה מחמירה - עבירה לפי סעיף 329 (א)(1) לחוק העונשין התשל"ז-1977, (להלן " חוק העונשין") ועבירה של היזק בזדון לרכוש - עבירה לפי סעיף 452 לחוק העונשין.
הרקע להבאת הנאשם לדין בגין העבירות הנ"ל, אירוע שהתרחש ביום 09.03.07 בשעה 16:30 (להלן: "יום האירוע"), עת נסעו בכפר עראבה (להלן: "מקום האירוע") המתלונן וחבריו. במהלך נסיעתם עברו בסמוך לביתו של הנאשם ושם התפתח דין ודברים ביניהם שבסופו פרצה קטטה ובה פגע הנאשם במתלונן פגיעה קשה, כמפורט בהכרעת הדין.
עוד גרם הנאשם נזק לרכב ששייך לאחד מחבריו של המתלונן (להלן: "הרכב"), כאמור, בהכרעת הדין.
כתוצאה מהפגיעה, אושפז המתלונן בביה"ח, סבל מפגיעת ראש, שגרמה לו נזק נוירולוגי חמור ביותר, ראה ת/4 ש' 12, ת/6, ת/11, ת/12 ו- ת/13.
המתלונן העיד בפניי במסגרת שמיעת הראיות. במהלך עדותו התרשמתי כי הוא מתקשה בדיבור. במסגרת הראיות לעונש, מטעם המאשימה, הוא שב אל דוכן העדים, שמעתי אותו והתרשמתי כי קיים שיפור במצבו ועל כך תעיד התעודה הרפואית, ת/16. גם ב"כ המאשימה לא חלק על כך שהמתלונן מצוי בתהליך השיקומי הנכון ואף חל שיפור מסוים במצבו.
הנאשם יליד 1973, נשוי ואב לחמישה ילדים, אין לו הרשעות קודמות, אך חטא בעבירה חמורה מאוד וגרם נזק גוף למתלונן ונזק לרכב. המתלונן סובל מקשיים בדיבור ועדיין נתון במעקב והשגחה רפואית שכוללת בין היתר, טיפולים רפואיים שונים, כדי לסייע לו לחזור לדבר באופן רגיל, כפי שהיה עובר לפגיעה.
ב"כ המאשימה הפנתה למס' פסקי דין וביקשה להטיל על הנאשם מאסר בפועל לתקופה ארוכה, מאסר מותנה ולחייבו לשלם למתלונן, פיצוי הולם ומשמעותי.
הסנגור ביקש מביהמ"ש להקל בדינו של הנאשם אשר שהה במעצר תקופת מה - מיום 09.03.07 ועד שחרורו למעצר בית מלא ביום 21.05.07. הסנגור טען עוד, כי נסיבותיו האישיות של הנאשם קשות, המדובר באב לחמישה ילדים, אשתו עקרת בית ואינה עובדת, כך שפרנסת משפחתו מוטלת על כתפיו.
הסנגור ביקש מביהמ"ש להסתפק בהטלת מאסר בפועל שיהיה ניתן לרצותו במסגרת עבודות שירות. לדעתו, אין לפסוק כל פיצוי למתלונן, זאת משום שעורך דינו של המתלונן ליווה את ההליך המשפטי לאורכו ויש להניח כי הוא יגיש תביעת נזיקין וביהמ"ש יפסוק את הפיצוי המגיע לו.
הוגשו לביהמ"ש מסמכים המעידים על מצבו הכלכלי הקשה של הנאשם (נ/5 ו- נ/6). על כן, ביקש הסנגור שלא למצות את הדין עמו.
הנאשם בפנותו לביהמ"ש אמר כי הוא אב לחמישה ילדים, מצבו הכלכלי קשה מאוד, הוא אדם נורמטיבי וביקש להקל בדינו.
העבירות שבהן הורשע הנאשם חמורות ביותר ומבטאות דפוסי התנהגות אלימה, שמחייבים את ביהמ"ש לנקוט בענישה הולמת, שיהיה בה כדי להרים תרומה לשירוש נגע זה.
גם אם נניח שהיה בסיס לטענות הנאשם, שהמתלונן וחבריו השתתפו בקטטה והלהיבו במידה מסויימת את הרוחות, הרי אין בכך כדי להצדיק את האלימות בה הוא נקט בעיקר כלפי המתלונן. שכאמור, החל לעזוב את המקום, צעד לכיוון רכבו יחד עם אחר, אז והגיע הנאשם מאחוריו ופגע בו בראשו.
"רבות כבר נאמר בפסיקת בית משפט זה אודות החשיבות בהחמרת הענישה בגין עבירות האלימות בכלל ועבירות הסכינאות בפרט. יפים לענייננו הדברים הבאים: "חזרנו ואמרנו לא אחת כי השימוש בסכין לפציעה ופגיעה בקורבנות, תוך זלזול בחיי אדם, פשה בקרבנו ומסכן חיי עוברים ושבים על לא עוול בכפם. ההגנה על ביטחון הציבור ושלומו מחייבת תגובה עונשית הולמת על מעשי אלימות ודקירות סכין" (ע"פ 10212/05 בחירי נ' מדינת ישראל (לא פורסם, 11.5.2006). כן ראו: ע"פ 523/05 סלמה נ' מדינת ישראל (לא פורסם, 29.12.2005); ע"פ 10861/05 גורבאן נ' מדינת ישראל (לא פורסם, 29.3.2007)."
24 חודשי מאסר בפועל. מתקופה זו יש להפחית את תקופת המעצר, בה שהה הנאשם מיום 09.03.07 עד יום 21.05.07.