דמויות נשיות תמיד היו קיימות בטלוויזיה, אבל לא כל דמות נשית היא פמיניסטית. במשך עשורים רבים כל הנשים שכיכבו במסך הקטן הוגדרו דרך יחסן לגברים. הן היו עלמות במצוקה או מכשפות מרושעות, מושא רומנטי או מכשול בדרכו של הגיבור. תור הזהב של הטלוויזיה שינה את כל זה, ובשנים האחרונות הטלוויזיה שלנו התמלאה בנשים מעניינות, לא טובות או רעות, אלא מורכבות. קל לומר שטלוויזיה היא רק טלוויזיה, אבל שלל מחקרים כבר הוכיחו ש"את לא יכולה להיות, מה שאת לא יכולה לראות". העובדה שהיום כל נערה שפותחת את הטלוויזיה רואה מולה נשים קרייריסטיות, שאפתניות ופמיניסטיות, היא התקדמות משמעותית. גיבורה פמיניסטית היא מי שפורצת גבולות, שמראה לנו דמות חדשה שלא ראינו קודם לכן, ולמזלנו יש יותר ויותר כאלה על מסך הטלוויזיה שלנו ועקב כך, גם בחיים האמיתיים. יום האישה הבינלאומי שייערך בשמונה במרץ הוא הזדמנות מצוינת להיזכר בעשר הדמויות הפמיניסטיות הטלוויזיוניות המרשימות ביותר.
באפי היא הדמות הפמיניסטית ביותר שנראתה על מרקע הטלוויזיה. המעודדת הבלונדינית מגלה בתחילת הסדרה שהיא לוחמת מיתולוגית, ציידת ערפדים. היא לומדת לקבל את הכוחות הפיזיים שלה, אבל ההתמודדות האמיתית שלה היא עם שאלות שכל אישה שגדלה בעולם גברי מתמודדת איתן - כמה חזקה מותר לי להיות? איך אחרים יגיבו לכוח שלי? האם להיות אישה חזקה משמעותו להיות לבד? הסיפור שלה הוא מטאפורה על הדרך שבה נשים מגלות את כוחן בעולם שאומר להן כל הזמן שהן חלשות. מוסר ההשכל של הסדרה הוא שהמהפכה תבוא רק מסולידריות בין נשים. מה יותר פמיניסטי מזה? וכל זה בלי שהזכרנו את דמותה של ווילו, אחת הדמויות הלסביות הראשונות בטלוויזיה.
אלישיה פלוריק, "האישה הטובה"
מה הופך אישה לטובה? הדרמה המשפטית עוקבת אחר אלישיה פלוריק שמגלה שבעלה עליו סמכה בעיניים עצומות, בגד בה ובמשפחתה. לאורך שבע עונות היא מתמודדת עם הטראומה הזאת ומנסה להשיג כוח משל עצמה כדי לא להיות תלויה שוב באף אחד, לטוב ולרע. אלישיה לא תמיד צודקת או טובה, אבל היא מתמודדת, היא לומדת, ואנחנו לומדות איך לא לראות בה רק אישה טובה, אלא בן אדם.
רבקה באנץ', "אקסית מטורפת"
רבקה באנץ' היא סך כל הרגשות שאנחנו מנסות להדחיק. היא מביכה, מלודרמטית, מלאה בשנאה עצמית וציפיות לא מציאותיות מזוגיות רומנטית. למרות זאת, ואולי בגלל, היא גיבורה פמיניסטית. היא מספקת לצופות את התחושה שהן לא לבד, גם ברגעים המייאשים והמשוגעים ביותר בחיינו. לא רק אנחנו אשמות. אנחנו חיות בעולם שיכול לדפוק לכל אחת את המוח, וכשאנחנו מסתכלות על רבקה אנחנו מבינות שהמצב אצלנו לא כזה גרוע.
נטלי קטן, "האחיות המוצלחות שלי"
נטלי יוצאת דופן כי היא לא יוצאת דופן בשום צורה. היא לא נחמדה, היא לא חכמה, ועדיין אנחנו אוהבות אותה. העולם שלנו מצפה כל כך הרבה מנשים ודורש מאיתנו לענות על המון דרישות מוקדמות כדי להוכיח שאנחנו זכאיות לאהבה ולכבוד. נטלי שמה פס על כל הציפיות האלה ומראה לנו שאנחנו יכולות לאהוב ולהיות זכאיות לאהבה רק כי אנחנו מי שאנחנו.
אמילי גילמור, "בנות גילמור"
"בנות גילמור" פמיניסטית בהרבה מובנים, אבל הדמות של אמילי גילמור היא שהופכת אותה ליוצאת דופן. בעונה החדשה שעלתה השנה, אמילי נאלצה להתמודד עם מות בעלה, להבין מי היא ומה היא רוצה ולבנות לעצמה חיים חדשים. נדיר לראות סיפורים כאלה של נשים מבוגרות על המסך שלנו. עוד יותר נדיר לראות דמות מבוגרת כמו אמילי שהיא לא סבתא חביבה ותו לא, אלא אישה צינית, חדה ולא תמיד אמפתית. לראות אותה מוצאת את עצמה מחדש היה רגע פמיניסטי מרגש.
סאנסה סטארק, "משחקי הכס"
מול דמויות כמו דאיינריז, אריה ובריאן, סאנסה נראית כמו בחירה משונה לדמות פמיניסטית ב"משחקי הכס". בתחילת הסדרה היא נסיכה שחולמת על אביר על סוס לבן. אין לה כישורי לחימה, אין לה ידע טקטי, והשיעור בחיים שהיא למדה זה איך להיות מקסימה, לא איך להתמודד עם העולם. אבל כשהמציאות דופקת על דלתה, היא משתנה. היא לא הופכת ללוחמת מפחידה, אלא לומדת איך להשתמש בכישוריה כדי לשרוד. דמותה היא ביקורת על הנסיכות השבריריות של עולם הפנטזיה הקלאסי, ובו זמנית היא מראה שגם נסיכות יכולות להיות מסוכנות כשהן חייבות.
האנה הורוואת', "בנות"
דמותה של האנה ב"בנות", שבקרוב מגיעה לסיומה, קיבלה ביקורת על היותה מרוכזות בעצמה, אך הביקורת הזאת לא גורעת מהמסר של הסדרה. האנה אכן מרוכזת בעצמה, היא בחורה לבנה שחושבת שחיי האהבה שלה הם הנושא המעניין בעולם. ככה זה להיות בת עשרים. אף אחת לא נולדת עם מודעות חברתית והסדרה לא מפחדת להראות לנו את זה. ממש כמו שהאנה לא מפחדת להיות מביכה ולהיות מינית. כשהיא נכשלת, היא קמה וממשיכה הלאה. הדרך שבה היא מאפשרת לעצמה לטעות היא שינוי מרענן בחברה שבה נשים פעמים רבות מרגישות שעליהן להיות מושלמות בכל רגע.
ג'יין ויאנובה, "ג'יין הבתולה"
ג'יין היא בחורה אמריקאית שממתינה ליום חתונתה כדי לשכב עם בן זוגה, אבל אז נכנסת להריון בטעות עקב בלבול שכולל הזרעה מלאכותית. העלילה של הסדרה המקסימה הזאת ממשיכה ונהיית הזויה עוד יותר מכאן, אבל תמיד מעוגנת בג'יין, אמא שלה וסבתה. שלושתן ביחד הן יחידה משפחתית אוהבת ושלמה. הן דוגמא למטריארכיה של ממש ולדרך שבה נשים בונות חיים יחד.
תאלין אבו חנא היא לא הדמות הבולטת ביותר שנראתה בבית "האח הגדול", אבל בכל זאת היא מודל פמיניסטי חשוב. אישה טראנסית ערבייה ניצבה על הבמה הגדולה ביותר בארץ והראתה לנו פעם אחר פעם כמה היא חזקה. היא לא התמוטטה מול יחס גזעני ושאלות חודרניות על ענייניה הפרטיים. האופי המדהים שלה הפך את נוכחותה בבית למשהו טבעי לחלוטין ולמרות עזיבתה המוקדמת, מדובר בהישג לנשים טראנסיות ולנשים באשר הן.
שונדה ריימס, יוצרת "האנטומיה של גריי", "סקנדל, "המדריך לרוצח"
אז נכון, שונדה ריימס היא אישה אמיתית ולא דמות טלוויזיונית, אבל היא גם נוכחת על המרקע שלנו. היא כריסטינה ומרדית' ב"אנטומיה של גריי", היא אוליביה פופ ב"סקנדל" ואנאליס קיטינג ב"מדריך לרוצח". ריימס הצליחה להביא את כל הנשים הקרייריסטיות והחזקות האלה למסך הטלוויזיה שלנו, בזכות היותה אישה קרייריסטית וחזקה. הדמויות שלה הן הוכחה למה נשים יכולות להשיג כשהן נחושות.