בפני בקשה לשחרור המשיב עד תום ההליכים בתיק בתנאים הכוללים הרחקה מתחומי איו"ש, התחייבות עצמית וערבות צד ג', והפקדת ערבון כספי משמעותי.
כנגד המשיב הוגש כתב אישום המייחס לו עבירה של הפרת הוראה חוקית.
על פי הנטען בכתב האישום, ביום 17.7.13 הוציא האלוף ניצן אלון, מכח סמכותו כמפקד כוחות צה"ל באזור איו"ש (להלן: האלוף), צו פיקוח מיוחד המופנה כלפי המשיב ואוסר עליו לשהות בתחומי איו"ש, מחוץ לישוב שערי תקווה, אלא בהיתר מהאלוף או ממי שהוסמך על ידו (להלן: צו הפיקוח). תוקף צו הפיקוח, כפי שנקבע בו, הינו מתאריך הוצאתו עד 16.1.14.
על פי הנטען בכתב האישום, הצו נמסר למשיב ביום הוצאתו, אך למרות שקיבל את הצו, נמצא המשיב ביום 22.7.13 כשהוא שוהה בגבעה 725 – יצהר, שנמצאת בתחומי האזור הכלול בצו הפיקוח.
המשיב אינו חולק על העובדות המפורטות בכתב האישום, אך טוען כי צו הפיקוח הינו בטל וחסר תוקף, מאחר שנכתב בו כי תוקפו הינו עד 16.1.13 (ולא 16.1.14 כנטען בכתב האישום), ומאחר שצו מנהלי אינו כתב הטעון פרשנות, יש לקרוא אותו כפשוטו ועל כן לא היה לו תוקף בתאריך 22.7.13 ובכלל. אשר על כן, טוען ב"כ המשיב, לא ניתן להאשים את המשיב בהפרת הוראה חוקית, וממילא אין מקום לשחררו בתנאים כלשהם שכן לא הפר כל הוראה חוקית ולא ביצע עבירה. עוד מדגיש הסגניגור בהשלמת טיעון מטעמו, כי הוראה חוקית, על פי הגדרתה בסעיף 287 לחה"ע, הינה כזו שניתנה "כשורה", ואילו במקרה דנן צו הפיקוח הינו פגום ובטל מעיקרא. ב"כ המשיב טוען, כי לא היה בכוחם של דברים שאמר למשיב בעל פה קצין המשטרה שמסר לו את הצו, ולפיהם התאריך הנכון צ"ל 16.1.14, כדי לרפא את הפגם המהותי שנפל בו, והשוטר אף לא היה מוסמך להורות למשיב לגשת לתחת המשטרה כדי לקבל צו מתוקן במקומו, כפי שהורה לו. על כן, רשאי היה המשיב להתעלם מצו הפיקוח הפגום, כאילו לא ניתן.
יצויין כי מעיון בהודעת המשיב עולה כי אכן טען שסבר כי הוא רשאי להתעלם מצו הפיקוח בשל התאריך השגוי של סיום תוקפו, תאריך שכבר חלף בעת מסירת הצו לידיו. לדבריו, הפנה את תשומת לבו של הקצין לכך והלה אישר בפניו כי אכן נפלה טעות סופר במסמך, וכי יוצא צו מתוקן.
כאשר נשאל המשיב בחקירתו, מדוע התעלם מהעובדה כי בנוסף לתאריך השגוי נכתב בצו הפיקוח גם התאריך העברי לסיום תוקפו (ט"ז בשבט תשע"ד), שהינו עתידי (מקביל ל-16.1.14), סרב להתייחס לכך למרות שניתנו לו מספר הזדמנויות להשיב על כך.
לגופו של עניין, אני סבורה כי כאשר בצו הפיקוח רשומים תאריך הוצאתו ותאריך סיום תוקפו הן לפי הלוח העברי והן לפי הלוח הכללי, וכאשר נסיבות מסירתו למשיב ע"י קצין משטרה בתאריך הוצאתו – 17.7.13, מלמדות כי מדובר במסמך חדש ועדכני, היה על המשיב להבין כי התאריך הנכון לסיום התוקף הוא בהתאם ללוח העברי ולא לפי הלוח הכללי. כשתאריך סיום התוקף לפי הלוח הכללי חל לפני תאריך הוצאת הצו, בעוד שלפי הלוח העברי תאריך סיום התוקף חל בעוד ששה חודשים, הרי שהדעת נותנת כי נפלה טעות סופר בציון התאריך לפי הלוח הכללי, בעוד שהתאריך לפי הלוח העברי הוא הנכון. כך היה מבין כל בר בי רב, לאור הסתירה בין התאריך העברי והלועזי של סיום התוקף, ולנוכח הגיון הדברים.
איני סבורה כי בנסיבות אלה הצו הינו חסר תוקף (VOID), כטענת המשיב, וכי רשאי היה להתעלם ממנו כאילו לא בא לעולם ולא נמסר לידיו.
לפיכך נראה, כי המשיב נאחז בטעות הסופר שמצא בצו הפיקוח, כדי לעשות דין לעצמו. יתכן שהמשיב האמין כי הליקוי הטכני שנפל בצו מאיין את תוקפו, אך ברי כי בחר בפירוש הנוח לו, ולא טרח לברר או להתייעץ עם ברי סמכא, והתעלם מהוראת הקצין לגשת לתחנת המשטרה ולקבל צו מתוקן, על אף שידע על קיומו.
יצויין כי מתיק החקירה עולה כי בו ביום הוצא צו מתוקן, אשר נמסר למשיב במעמד חקירתו.
אמנם, במשפט הפלילי הנאשם רשאי להנות מספק סביר, ויתכן כי בסופו של יום יזוכה הנאשם מהעבירה המיוחסת לו, ואולם אין בכך כדי לקבוע א-פריורי כי כתב האישום אינו מגלה עבירה או כי אין תשתית ראייתית.
יחד עם זאת, אני סבורה כי הפגם שנפל בצו הפיקוח מפחית במידה ממשית מהחשש שהמשיב ישוב ויפר צו פיקוח שאין טעות גלויה על פניו, מאחר וברי מהודעתו כי ראה את הטעות הנ"ל כנקודת אחיזה ומשען להפרת הצו. יש לקוות, כי משהוצג ונמסר לו צו פיקוח שאין בו טעות סופר, ואינו ניתן לפרשנויות שונות, ינהג בהתאם לחוק ויכבד את הצו.
לפיכך אני מורה כי המשיב ישוחרר בתנאים שנקבעו בהחלטתי מיום 23.7.13.
ניתנה היום, י"ז אב תשע"ג, 24 יולי 2013, במעמד הצדדים.