אין צורך בידע מיוחד כדי להבין שהכל מתחיל בתכנון. עם השנים נכנסו לתוקף מאות תוכניות מתאר ארציות, שבמקום לעשות סדר - יצרו גרסה מהחיים של הסרט תעלת בלאומילך של אפרים קישון - יד ימין לא תמיד יודעת מה מתכננת יד שמאל. בעיה אמיתית שעומדת בפני המתכננים, שמתמקדים בתוכנית ספציפית, היא שהם אינם מודעים לכך שיש עוד כמה תוכניות שמתייחסות ומשפיעות על אותו מרחב. וכך, תוכנית שמקודמת ועולה לוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, שם קופץ לפתע נציג אחד ממשרדי הממשלה וזועק, שלא ניתן לאשר אותה כפי שהיא, בשל הוראות של תוכנית אחרת. ואז חוזרת התוכנית לשלב התכנון, ובעיקר מתעכבת. לעיתים למשך שנים. אגב, לא אחת נמצא, כי שתי תוכניות מתאר ארציות סותרות האחת את רעותה, מה שהצריך את מינהל התכנון לקבוע - מי מהן גוברת, או אולי לתקן את שתיהן.
לאור זאת, בשלב ראשון צירפו אנשי מינהל התכנון את כל השינויים לתמ"אות השונות לנוסח אחיד, פשוט וקצר ככל האפשר. התברר, כי רבות מהתוכניות כוללות נוסחים לשוניים מסורבלים שכוללים שלילה. למשל, בתמ"א 34 לביוב נאמר כי "לא יאשר מוסד תכנוני תוכנית מפורטת למתקן טיפול, אלא אם תכלול בין היתר ולפי העניין הוראות...". בתמ"א 1 קוצר הנוסח ל: "תוכנית מפורטת למתקן טיפול תכלול הוראות...". הרעיון שמאחורי זה: התמ"א צריכה להתוות עקרונות.
חשיבותה הגדולה של התמ"א היא תכנון מסודר, מהיר ומדויק יותר. מפות יועברו לפורמטים אינטראקטיביים, שבהם ניתן יהיה להעלות שכבות של מיפוי תשתיות, כבישים, מסילות ברזל, שמורות טבע וחופים האחד על השני, וכך לדעת במדויק כיצד לתכנן בצורה מסונכרנת ובשפה שתהיה ברורה לכל העוסקים בתחום.
האם זה ימנע לחלוטין אפשרות ל"תעלת בלאומילך"? יש מספיק רמות של תכנון, ביצוע וביורוקרטיה, חוץ מרמות התמ"א, שבהן התעלה תמשיך להופיע. כי לא פעם נראה, שזה הפך לחלק מה-DNA הלאומי הישראלי.