לפני כמה עשורים אנשים עדיין הרגישו שהודות למדע, לחכמה, לתרבות, נגיע להישגים, לשגשוג ולהתפתחות. החיים נראו מבטיחים ונדמה היה שלדור הבא מצפה עולם יפה יותר.
כיום נראה שהגענו לאיזה מבוי סתום. סכנות מכל צד, וגם המצב האקולוגי,ביולוגי... נראה מאוד מאיים. התקווה לחיים יותר טובים – מתפוגגת.
מתוך תחושת האין מוצא אנו בשלים לקלוט את ההסבר לגבי המקור לבעיות ולגבי הפיתרון להן.
בסופן של אלפי שנות התפתחות אגואיסטית, העולם הגיע למצב שבו מצד אחד כולם קשורים זה לזה, מצד שני שונאים זה את זה – כלואים בתוך כלוב אחד ואין לאן לברוח. ברור לנו שאנחנו סובלים מזה, רק לא ברור לנו איך אפשר לעצור את ההידרדרות.
המצב הזה הוא לא מקרי, אלא מהלך מכוון מראש בתכנית ההתפתחות האבולוציונית. הוא נועד לקדם אותנו למדרגה הבאה של קיומנו.
עד לזמננו קיימנו אינסטינקטיבית את פקודות הטבע שבנו. אבל לאחרונה, סיימנו את שלב ההתפתחות הקווית-האגואיסטית שלנו ומעכשיו אנחנו – כל אחד מאיתנו וכולנו יחד – חייבים להידמות לטבע, מטרת חיינו היא שנכיר את מהות הטבע, את תוכניתו ואת מטרתו.
דווקא כשאנחנו מתאחדים בינינו, שזה הפוך לאותו הטבע שבו נוצרנו שאנחנו רוצים רק למלא את הרצונות האישיים שלנו, אנחנו בונים בפעולות ההשפעה ההדדית בינינו, מודל, שדומה לטבע, לתכונתו להשפיע ולמלא את כל חלקיו. התפתחות זו שאי אפשר לברוח ממנה תעלה אותנו לדרגה הגבוהה ביותר של הטבע, להשגתו המלאה ולהתמלאות במילוי הנעלה ביותר ובטוּב שהוכן לנו מהטבע.