1. ביום 26/8/13 הגיש התובע לביצוע נגד הנתבעת ובני אבו עאטף (2010) בע"מ (להלן: "הנפרעת"), 3 שטרות בסך כולל של 42,500 ₪ שמועדי פרעונם מיום 28/2/13 עד 30/7/13, אשר נמשכו מחשבון הנתבעת לפקודת הנפרעת וחוללו בציון ניתנה הוראת ביטול.
2. הנתבעת הגישה התנגדות במסגרתה טענה לביטול העסקה בינה לבין הנפרעת זמן לפני פרעון השיקים (כך במקור – נ.ז.) בשל חוסר היכולת של הנפרעת לספק תמורה. נטען כי הנפרעת התחייבה למשוך את השיקים מחשבונה ולהחזירה לנתבעת , כאשר בסופו של דבר הוסכם על ידי מר ואם להחזיר את השיקים תוך 30 יום מיום ביטול עסקת המכירה של חומר אלומיניום. נטען כי השטרות לא התקבלו ולפתע נפתח תיק ההוצאה לפועל. המצהיר מטעם הנתבעת טוען כי לאחר קבלת התיק, פנה ביחד עם מר ואם, אשר התחייב להסדיר את העניין תוך מס' ימים (כך במקור – נ.ז.).
3. ביום 18/2/14 התקיים דיון במסגרתו נחקר המצהיר מטעם הנתבעת, מר אחמד חוג'יראת (להלן: "אחמד") על האמור בתצהירו. אחמד סיפר כי הוא המנהל של הנתבעת מאז הקמתה לפני כשנה וחצי. הוסבר כי הנתבעת עוסקת ביצור והתקנה של אלומיניום , תוך שהיא רוכשת אלומיניום מספקים שונים , לרבות הנפרעת. כאשר נשאל מדוע לא צירף להתנגדות מסמך בכתב בדבר העסקה שבין הנתבעת לנפרעת, השיב אחמד כי יש הסכם בכתב אך לא צירף אותו כיוון שעורך הדין שלו לא אמר לו להביא מסמך שכזה. אחמד אישר כי נציג הנפרעת אמר לו שהוא בבעיה כספית והוא יחזיר את השיקים ויעשה הסדר עם הבנק. אחמד טוען כי נציג הנפרעת לא אמר לו מדוע הבנק לא מחזיר את השיקים. לאחר שב"כ התובעת הציג לאחמד מסמך המתעד את הניכיון שעשתה הנפרעת על השיקים של הנתבעת בחודש ינואר 2013, אישר אחמד כי זו כנראה הסיבה שבנק הפועלים לא הסכים להחזיר לנפרעת את השיקים שמשכה הנתבעת. אחמד שאל במסגרת חקירתו האם אין מקום שהתובע יקבל אישור ממנו לפני שהוא עושה ניכיון על שיקים של הנתבעת. אחמד סיפר כי לא ידע על כך שקיים שיעבוד רשום אצל רשם החברות לטובת התובע על כל השטרות שבבעלות הנתבעת ויומצאו מדי פעם לתובע. אחמד סיפר כי הנתבעת עשתה בעבר עסקאות עם הנפרעת בסכומים של 200 אלף ₪, כאשר בעסקאות הקודמות הנפרעת עמדה בהתחייבויותיה וסיפקה את התמורה.
4. בגמר הדיון סיכמו הצדדים את טענותיהם בעל פה. לבקשת הצדדים לא ניתנה החלטה מיד, כדי לאפשר לצדדים לנהל משא ומתן ולהודיע תוך 10 ימים את תוצאות המשא ומתן. הצדדים לא הודיעו דבר עד עצם היום הזה ומכאן הצורך לתת החלטה.
5. לאחר ששקלתי את טענות הצדדים, אני קובע כי טענת הנתבעת בדבר כישלון תמורה מלא בעסקת היסוד עם הנפרעת, היא טענה אשר די בה כאשר היא מפורטת כנדרש כדי להצדיק בירור המחלוקת בהליך משפטי מלא. בשלב הדיון בהתנגדות, בית המשפט לא בוחן את טיב האחיזה של הבנק התובע בשטרות ולא קובע מימצאים במחלוקת לגבי מועד הסיחור של השטרות לתובע .
6. עם זאת, לא ניתן להתעלם מכך שטענות ההגנה אינן מפורטות במידה הנדרשת כדי להביא לקבלת ההתנגדות ללא תנאי. ההתנגדות כפי שהיא מופיעה בתצהיר היא דוגמא מובהקת לחוסר פירוט, אשר יכול להביא גם לדחיית ההתנגדות ללא דיון. בעקבות החקירה הנגדית, ניתנה ההזדמנות לנתבעת להשלים את שהחסירה בתצהיר , אבל הפירוט שניתן אינו מספק. לא נאמר מתי היתה עסקת היסוד במסגרתה ניתנו השטרות. לא ניתן הסבר מניח את הדעת לכך שההסכם הכתוב המתעד את עסקת היסוד לא צורף להתנגדות ואף לא הובא לדיון. בנסיבותיו של תיק זה אני קובע כי חוסר הפירוט מצדיק התניית קבלת ההתנגדות בהפקדת כמחצית מסכום השטרות בקופת בית המשפט.
7. אשר על כן, אני מורה על קבלת ההתנגדות בכפוף להפקדת הסך של 21,000 ₪ בקופת בית המשפט לא יאוחר מיום 10/5/14. אי הפקדת הסכום הנ"ל במועד שנקבע, תביא לדחיית ההתנגדות וחיוב הנתבעת בהוצאות התובע.
ניתנה היום, ח' אדר ב תשע"ד, 10 מרץ 2014, בהעדר הצדדים.