הנאשם הורשע עפ"י הודייתו בביצוע עבירות מרמה, סחיטה ואיומים כמפורט בהכרעת הדין שניתנה ביום 26.3.2007.
הודייתו של הנאשם בעבירות הנ"ל באה במסגרת הסדר טיעון בינו לבין המאשימה, לפיו תטען המאשימה להטיל עליו עונש מאסר לריצוי בפועל לתקופה של 15 חודשים, מאידך נשמרה לנאשם הזכות לטעון לעונש של 6 חודשים שירוצה בעבודות שירות.
במסגרת ההסכמות שבין הצדדים הוריתי על קבלתו של תסקיר מבחן בעניינו של הנאשם.
מהתסקיר שהוגש לבית המשפט מיום 21.5.2007, נעדרת כל המלצה טיפולית או עונשית והתמונה העולה ממנו, בלשון המעטה, אינה מעודדת. עורך התסקיר התרשם מאישיותו הבעייתית של הנאשם וקיומם של נטיות לעבריינות.
בהתחשב בעובדה שעניינו של הנאשם כאן נגזר בנפרד מעניינו של נאשם 1, שנדון במסגרת הסדר טיעון לעונש של 24 חודשים מאסר לריצוי בפועל שבהם נכלל עונש מאסר על-תנאי לתקופה של 12 חודשים שהופעלו בחופף לעונש הנ"ל, התמקדו טיעוני ב"כ הצדדים בשווה ובשונה בעניינם של שני הנאשם, כאשר ב"כ המאשימה ביקש לכבד את הסדר הטיעון על הרף הגבוה שבו, כשמאידך ביקש ב"כ הנאשם כי העונש שיוטל יאמץ את הרף התחתון שבענישה.
לטעמו של ב"כ המאשימה אין בעובדה, שהנאשם כאן הורשע בפחות שני אישומים מנאשם 1, כשלנאשם 1 עבר פלילי עשיר הרבה יותר ובמסגרת עונשו של נאשם 1 הופעל עונש מאסר מותנה של 12 חודשים בחופף לעונש שהוטל כאן, כדי להצדיק סטייה ניכרת בגזירת הדין בעניינו של הנאשם כאן, כשעונש מאסר לתקופה של 15 חודשים לריצוי בפועל הינו בבחינת עונש ראוי ונכון בנסיבות ביצוען על עבירות חמורות.
ב"כ הנאשם, מאידך, ביקש לאבחן את עונשו של הנאשם כאן מעונשו של נאשם 1, שעברו עשיר הרבה יותר, וחלקו בביצוע העבירות גדול יותר, כשיש בנסיבות אלו ובנסיבות מעצרו של הנאשם כאן לתקופה של כחודשיים עד אשר שוחרר בתנאי מעצר בית כשלאחר שחרורו שהה בתנאי מעצר בית משך תקופה של 6 חודשים, יחד עם נסיבות חייו האישיות, כדי להצדיק את האבחנה העונשית שאותה מבקש שבית המשפט יישם בעניינו, במיוחד כאשר שותף אחר לדבר עבירה - אותו מאיר לב, שלימים הפך למתלונן - לא הועמד לדין כלל ולא נענש על מעשיו, כשמפי המאשימה לא נשמע כל הסבר לכך.
לאחר ששקלתי טיעוני באי-כח הצדדים החלטתי לאמץ את הסדר הטיעון ולדון הנאשם למאסר לתקופה של 24 חודשים, מתוך תקופה זו 6 חודשים לריצוי בפועל, אשר יומרו בעבודות שירות ע"י הממונה על עבודות השירות. יתרת עונש המאסר לתקופה של 18 חודשים תהיה על-תנאי, והתנאי שבמשך תקופה של 3 שנים לא יעבור הנאשם עבירת אלימות או רכוש מסוג פשע.
אני מחייב את הנאשם בתשלום פיצוי ע"ס 7,500 ש"ח, שיופקד בקופת בית המשפט עד ולא יאוחר מיום 1.7.2007.
סכום הפיצויים יחולק בין בעלי החנויות שנפגעו על פי רשימה שיגיש ב"כ המאשימה לבית המשפט.
א. עונשו של נאשם 1 שלו עבר מכביד הרבה יותר ושהורשע במספר גדול יותר של עבירות מהנאשם כאן. כשעונשו של נאשם 1 כלל גם הפעלתם של 12 חודשי מאסר על-תנאי שהופעלו בחופף לעונש שהוטל כאן.
כידוע, עונשו של נאשם משותף נגזר בד"כ מעונשו של שותפו והינו אחד הפרמטרים החשובים בגזירת דינו של מי שהינו שותף לעבירה. גזירת הדין בנסיבות אלה, אף שאינה פרי של נוסחה מתמטית מדוייקת וברורה, נעשית תוך שקלול נסיבות הקולא והחומרה, ככל שאלו נוגעים לעבריין, עברו ונסיבות ביצוע העבירות.
ב. הימנעותה של המאשימה מהעמדתו לדין של אותו מאיר לב, אף שיכולה להיות מוסברת בנימוק של עידוד עבריין, שותף לעבירה, לחשיפת עבירות, "מייצרת" תחושת אי צדק וחוסר הגינות בליבו של הנאשם.
ג. הליכי מעצרו ושחרורו של הנאשם בתנאים מגבילים של מעצר בית לתקופה ממושכת ועינוי הדין שריחף מעל ראשו של הנאשם כי יורשע בעבירות חמורות שיוחסו לו מלכתחילה בכתב האישום המקורי, הינן בבחינת "תשלום" חלק מעונשו.
הנאשם היה כאמור במעצר מאחורי סורג ובריח לתקופה של יותר מחודשיים. כך היה משוחרר בתנאים של מעצר בית, בין מלא ובין חלקי, לתקופה של למעלה מ-6 חודשים.
שקלולם של כל אלו וצירופם לתקופת המאסר לה נדון הנאשם כאן, מסתכמים בענישה הולמת שנגזרת באופן ישיר מאופי מעורבותו, עברו ועונשו של שותפו, נאשם 1. אלמלא נסיבות אלו, ראוי היה הנאשם למידת הדין וכפי שזו הוצגה בעמדתה של המאשימה, שכן לא מצאתי בנסיבותיו האישיות של הנאשם כל דבר שהינו בבחינת נסיבת קולא, שראויה להתחשבות במיוחד לאור בעייתיות אישיות כפי שמשתקף הדבר בתסקיר שירות המבחן.
זכות ערעור לבית משפט עליון תוך 45 ימים.