1. התובע הגיש להכיר במחלת ריאות שבה לקה, כפגיעה בעבודה מכח תורת המיקרוטראומה.
2. התיק נדון בפני מותב בראשות כבוד השופטת סלע (בתוארה אז).
א . התובע יליד 1944 עבד בעירית קרית מלאכי כנהג מכונית טאטוא במשך 24 שנים ויצא לפנסיה מוקדמת ב -20/12/99.
ב . לדבריו, במשך 19 שנים נהג במשאית ללא מזגן ונאלץ לנהוג עם חלונות פתוחים, הנסיעה במשאית מתבצעת באיטיות והאבק עולה למעלה וחודר למשאית וכך עבד בתוך ענן של עשן, זאת בנוסף לעובדה, כי ממילא מדובר במשאית שאיננה אטומה, לדבריו עסק במקצוע זה 8 שעות ביום, ורק בשנתיים האחרונות לעבודתו קיבל משאית עם מזגן.
ג . בהתאם לכרטיסו הרפואי עישן 40 סיגריות ליום במשך 30 שנה וזאת עד סוף 1999.
ד . בעיות הנשימה החלו באופן הדרגתי, החל להרגיש חולשה וקושי לעלות מדרגות. בשלב מסויים הרגיש שאיננו יכול להחליף את המברשות במשאית בעצמו, היה מתעייף מהר ולא יכול היה לנשום, כאשר עם הזמן הדבר הלך והחריף כאשר החלו להופיע השתעלויות שבתחילתם היו יבשות.
ה . בעבודתו כנהג משאית טאטוא לא קיבל מהמעביד אמצעי מיגון ולכן קשר את בעיית הריאות גם לעבודתו הנ"ל במשך 21 שנים וגם לסיגריות .
4. בית הדין במותב הקודם, מינה מומחה רפואי ד"ר קרמר, מנהל המכון למחלות ריאה במרכז הרפואי רבין, אשר קבע כי אין להכיר במחלת התובע כפגיעה בעבודה.
5. על יסוד קביעתו זו, ניתן פסק דין ביום 9.11.09 הדוחה את התביעה.
6. בעקבות ערעור שהוגש על פסק הדין, הסכימו הצדדים להחזיר את התיק לבית הדין האזורי, לצורך מינוי מומחה נוסף, מתחום הרפואה התעסוקתית (עב"ל 661/09 מיום 22.4.10).
7. התיק הועבר לטיפולי.
8. ביום 29.6.11 ניתנה החלטה על מינוי מומחה רפואי בתחום רפואה תעסוקתית, ד"ר גפר תמיר.
א. האם יש קשר סיבתי בין עבודת התובע כמפורט לעיל לבין מחלת הריאות ממנה סובל התובע?
ב. האם השפעת עבודת התובע על מחלתו פחותה בהרבה מהשפעת גורמים אחרים?
התובע סובל ממחלת ריאות חסימתית כרונית – COPD.
מחלת COPD הינה מחלת ריאות חסימתית כרונית אשר גורמת להצרות של דרכי הנשימה, המאופיינת בשיעול ובקשיי נשימה. מחלה זו גורמת להופעת אמפיזמה, כולל הרס של אלבאולות, ברונכיטיס כרונית ומחלות בדרכי הנשימה הקטנות (מצב בו הברונכיאולים הקטנים הצטמצמו). על פי מקורות שונים בין 80% ל-90% מהמקרים של COPD נגרמים מעישון סיגריות (בעיקר בקרב מעשנים כבדים, וישנו קשר ישיר לכמות הסיגריות ושנות היעשון –ז"א מנה/תגובה. עישון סיגריות הינו הגורם המגרה השכיח ביותר המוביל להתפתחות של ה-COPD. זו הינה המחלה השכיחה בחוןץר בקרב מעשנים, אך קיימת לעיתים גם בקרב חולים אשר אינם מעשנים, בעיקר בעקבות חשיפה ממושכת לעישון פסיבי, למשל על ידי בן/בת הזוג.
מגורמי סיכון נוספים למחלת COPD יש לציין תגובתיות יתר של דרכי הנשימה, זיהומים של דרכי הנשימה, כולל בגיל צעיר, מצב גנטי ותורשה, וכמובן גורמים סביבתיים ותעסוקתיים. מגורמים תעסוקתיים להתפתחותה של מחלה זו מוזכרות מספר חשיפות תעסוקתיות ספציפיות, כולל כריית פחם, כריית זהב, תעשיית טקסטיל- אבק כותנה, וחשיפה לאבק קדמיום ול-CO (פחמן דו חמצני), אם כי עוצמתם של גורמים אלו פחותה מזו של ההשפעה של עישון סיגריות (1).
כמו כן, חשיפות כרוניות או חשיפות חוזרות ונשנות לחלקיקי אבק אורגני, ביאוארוסולים, מוצרי בעירה, מינרלים ו/או חלקיקי מתכת ועשן, גזים ואדים מגרים. חשיפות מסוג זה ניתן למצוא במגוון רחב של מקומות עבודה, כולל חקלאות ועיבוד מזון, עיבוד עץ, טקסטיל ועוד(2).
כמו כן, כפי שניתן ללמוד מהתיעוד הרפואי, כבר לפני שנת 1998 לתובע היו תלונות על אף סתום ונזלת ממושכת, ואף הומלץ לו על טיפול ניתוחי ע"י רופא א.א.ג. אך בתפקודי נשימה בשנת 2001 לא נמצאה הפיכות משום שהתובע במסגרת עבודתו נחשף גם לאבק כללי, שהכיל בתוכו כמות מסויימת של אבק אורגני, ונחשף גם לעשן מכוניתו, כפי שנכתב בהחלטה, הרי חשיפה זו היתה מתווספת ומגרה את ריאותיו הפגועות מעישון, ובאופן תאורטי היתה יכולה לגרום להחמרת מה במצבו הרפואי.
1. התובע סובל ממחלת COPD.
2. להערכתי, עישון כבד הינו הגורם המוביל להופעת מחלתו של התובע, והשפעת עבודתו וחשיפתו לאבק ועשן הינו גורם שהיה יכול להחמיר את המחלה הקיימת. לאור הממצאים שבתיקו הרפואי, ובנכתב בהחלטה, להערכתי התרומה התעסוקתית למצבו הרפואי עומדת על כ-10% בלבד – ז"א פחותה בהרבה מהשפעת גורמים אחרים".
"כפעמיים בשבוע עבד התובע בניקוי כבישים עם מכונת טאטוא באיזור התעשייה בו מצויים מפעלים שונים כולל מפעל מתכתי".
11. המומחה השיב לשאלות הבהרה לעניין העבודה הנ"ל.
"עיינתי בתוספת עובדתית חדשה שהתובע כפעמיים בשבוע עבד בניקוי כבישים עם מכונת טאטוא באזור התעשייה בו מצויים מפעלים שונים כולל מפעלי מתכת. כמו כן עיינתי בחוות דעתו של ד"ר סקולסקי מתאריך 23.6.05.
במידה והתובע עבד בניקוי כבישים עם מכונת טאטוא רק פעמיים בשבוע, הרי שהתרומה התעסוקתית למצבו הרפואי פחות מימה שערכתי בחוות דעתי ולא עולה על 5%.
במידה בנוסף לעבודה הרגילה פעמיים בשבוע ניקה רחובות באזור תעשיה הרי שאין שינוי בחוות דעתי ולהערכתי תרומתה התעסוקתית עומדת על כ-10% בלבד כפי שצוין בחוות דעתי המקורית".
12. בקשת התובע להפנות למומחה שעלות הבהרה, נדחתה.
בקשת רשות ערעור שהוגשה על החלטה, נדחתה אף היא (בר"ע 18859-03-12 מיום 22.3.12).
א. משמעות הוספת העובדה החדשה, היא כי כשליש מהעבודה על פני שנים רבות, נחשף התובע לאבק כללי ולעישון מכוניתו וכן לאבק תעשייתי ולפליטת מפעלי מתכת ומטבע הדברים גם לגז, מתכת, אדים שונים.
ב. נטען, כי קיימת סתירה בחוות דעת המומחה ולא ניתן לבסס עליה מסקנה בדבר דחיית התביעה.
ג. נטען, כי אם חשיפה בת 26 שנים לאבק כללי ועשן היתה בעלת תרומה של 10% למחלה, הרי שחשיפה נוספת לאבק המכיל חלקיקי מתכת ועוד על פני פסק דין משמעותי, סביר מאוד שתשפיע על שעור התרומה ותגדיל אותה משמעותית.
ד. נטען שהמומחה קבע 10% באופן שרירותי.
ה. נטען, כי בית הדין אינו מחייב לאמץ את חוות דעת המומחה בשאלת הקשר הסיבתי, וודאי הוא לעיתים לקבוע בניגוד לחוות דעת המומחה.
ו. נטען שחוות הדעת אינה מנומקת בשונה מחוות הדעת של התובע.
ז. נטען שיש לקבל את התביעה ולחילופין למנות מומחה תעסוקתי נוסף.
ח. נטען שיש לחייב המל"ל בתשלום הוצאות.
א. המומחה ד"ר גפן תמיר, כמו המומחה ד"ר קרמר לפניו, קבעו שאין קשר סיבתי בין מחלתו של התובע לתנאי העבודה וכי הרקע למחלת התובע הוא עישון כבד.
ב. המומחה קבע כי התרומה התעסוקתית למחלה, פחותה משמעותית מתרומת גורמים אחרים ועומדת על 10% בלבד.
ג. יש לאמץ את חוות דעת המומחה ואין מקום לסטות ממנה.
ד. בתיק זה מונו מספר מומחים וחלק קבעו נמרצות שאין קשר סיבתי בין המחלה לתנאי העבודה.
ה. נטען, כי יש לדחות את התביעה.
15. לאחר עיון בכל החומר שבתיק ובטענות הצדדים, להלן פסק הדין.
16. מומחה לרפואה תעסוקתית, שמונה בעקבות פסק דין של בית הדין הארצי, חזר על אותה מסקנה של המומחה למחלות ריאה ולפיה מחלתו של התובע נובעת מנתונים אישיים – עישון כבד. כן קבע כי הקשר בין המחלה לבין תנאי העבודה הוא קשר רופף.
17. על פי חוות דעת פרופ' קרמר ועל פי חוות דעת ד"ר גפן, התובע עישן במשך 30 שנה, קופסא או שתיים ליום.
מדובר בגורם סיכון ברור ומוכח.
18. לא ברור כיצד מבקש התובע כי בית הדין יתעלם משתי חוות דעת ברורות ויקבע, על דעת עצמו בלבד, כי יש קשר סיבתי בין מחלתו של התובע לבין תנאי העבודה.
19. לא ברור מכוח מה אמור בית הדין לקבוע שהשפעה בשיעור 10% כפי שקבע ד"ר גפן, "אינה סבירה" או שנקבעה "באופן שרירותי".
עוד לא ברור הכיצד יכול בית הדין לקבוע, בניגוד לחוות דעת המומחה ד"ר גפן, כי עבודה על רכב טיאוט, מוסיפה לאותם עשרה אחוזי השפעה שקבע ד"ר גפן, בניגוד מוחלט למסקנת המומחה.
20. נוכח שתי חוות דעת ברורות וחד משמעיות, האחת מרופא בתחום מחלות הריאה והשניה מרופא תעסוקתי, יש לדחות את התביעה וכך אנו מורים.
21. סוף דבר, התביעה נדחית.
22. ההליכים בתיק נמשכו משנת 2001 ולוו בבקשות רבות שהוגשו לתיק ובבקשות רשות ערעור וערעורים.
בנסיבות חריגות אלה אנו מוצאים לנכון לסטות מהלכת בית הדין הארצי לפיה יש למעט בחיוב מבוטחים בתשלום הוצאות משפט.
בגין ההליכים בתיק ישלם התובע לנתבע הוצאות משפט בסך 5,000 ₪, לתשלום תוך 30 יום מהיום.
ניתן היום, 17/7/12 , בהעדר הצדדים ויישלח אליהם.