אל הכלא השמור ביותר במונטריאול שבקנדה נכנס הרב זושא זילברשטיין. זקנו הארוך והחליפה השחורה שהוא לובש, לא מתיישבים עם אווירת המקום שמזכיר הרבה דברים, אבל לא בית כנסת. ועם זאת, הרב זילברשטיין הוא מכר מודע ותיק לכלא "בורדו". למעשה, הוא רב בתי הסוהר מטעם ממשלת קנדה, משימה לא פשוטה כלל ועיקר במדינה רחבת הידיים שבה כדי לבקר אסיר בודד, נוסעים לעתים גם 11 שעות.
את השליחות (שהפכה ממלכתית ורשמית) החל הרב זילברשטיין לפני 40 שנה ("עד אז אף אחד לא הסתכל על יהודים בבתי כלא") – ומאז הוא מלווה את האסירים היהודים בבתי הכלא עד לשיקומם המוחלט והסופי, בבית חב"ד מיוחד שהקים עבורם: "בית בלפילד" השיקומי.
בניו של הרב זילברשטיין – ובראשם הרב שניאור – שותפים מלאים לפרויקט ההתנדבותי. "נכנסתי לעסק המשפחתי", אומר הרב שניאור בחיוך. "בילדותנו, כששאלו אותנו איפה אבא - היינו עונים 'אבא בבית הסוהר'. רק כעבור שנים הבנו שלא כל אבא נמצא בבית סוהר".
"החבר הכי טוב שלי הוא רב"
הרב זושא המנהל אף את "בית בלפילד", הוא לעתים ידידם היחיד של האסירים המשוחררים. "כשאסיר יוצא מהכלא, הוא אבוד לגמרי", אומר הרב.
"הוא צריך בית שבו יוכל לקבל כל מה שהוא צריך".
מרטין ריצה עונש של כארבעים שנה בכלא, שם הכיר את משפחת זילברשטיין. הוא מעיד על עצמו, כי ההיכרות הזו חוללה מהפך בחייו, עד לשיקום מלא. את נוכחותו של הרב בכלא, הוא מגדיר לא פחות מ"מצילת חיים".
"בבתי הכלא יושבים בעיקר צרפתים, קנדים ומיעוטים אחרים", הוא מעיד. "יהודים הם מיעוט נדיר שם, והאסירים לא אוהבים יהודים... העובדה שהרב הפך אותי לחלק ממשפחתו עזרה לי מאוד. אין לי משפחה, והוא דואג לי כמו לבן, על אף שיש בינינו הבדל מזערי ביותר בגיל. הוא ממש כמו אבא שלי. אני כנראה אחד האסירים המשוחררים היחידים בעולם שיכול להגיד שארבעת חברי הנפש שלי הם רבנים: רב זושא ושלושת ילדיו".