"השלתי 55 ק"ג כדי לתרום לבעלי כליה"
נולדנו באותו בי"ח, בהפרש של שישה חודשים פחות יום (בדיוק!) זה מזו. הגורל הפגיש בינינו אחרי מלחמת יום הכיפורים כששירתנו יחד במשטרת ישראל במרחב חיפה – ומאז אנחנו נשואים באושר 42 שנים. אשר הגיע לקצונה כפקד ואני עובדת בשירות המדינה (משרד הכלכלה) כ-33 שנים.
במשך ארבעה עשורים החיים נעו על מסלולם, עד שבעקבות בדיקה שגרתית שביצע אשר לפני שלוש שנים נחתה עלינו כרעם ביום בהיר הבשורה: אשר סובל מאי-ספיקת כליות, וצריך להתחיל בטיפולי דיאליזה. מאותה נקודה היה לי ברור שאני הולכת לתרום לו כליה. הייתה רק בעיה אחת: שקלתי 120 ק"ג, והרופאים לא היו מוכנים לקחת סיכון. הם אמרו שרק אחרי שארד במשקל, אוכל לתרום כליה.
הזוגיות שלנו חזקה מהכול, אפילו יותר ממשקל הגוף שלי... אז החלטתי שאני לא מוותרת. אשר סבל בטיפולי הדיאליזה, ולא היה רגע אחד לבזבז. וכך ביולי 2013 עברתי ניתוח מעקף קיבה (ניתוח בריאטרי). למרות תהליך ההחלמה שנמשך עד היום, ההקאות והחששות, המאמצים נשאו פרי. השלתי את המשקל העודף, ושנה לאחר מכן הוענק האישור המיוחל לתרום את הכליה.
ב-21.9.2014 בוצעה השתלת הכליה במחלקת ההשתלות בבית החולים בילינסון. מטבע הדברים, לצד התקווה הגדולה היו גם פחדים וחששות, מכיוון ששנינו פסענו אל עבר הלא נודע: אשר להשתלה ואני להליך של תרומת כליה. למרות התהיות הקיומיות האמנתי בכל לבי שאלוהים לא נותן לאדם לעבור קשיים שאינו יכול לעמוד בהם. אמונה שהוכיחה את עצמה, וברוך השם ההחלמה נמשכת.
בפעם הבאה שפקחתי את עיניי הייתי כבר אחרי. לאחר תקופת החלמה לא פשוטה חזר אשר לאיתנו, וכך גם אני. מאז אני שוקלת 60 ק"ג, שומרת על תזונה בריאה (ועל הדרך מקבלת מחמאות על הגזרה)... אשר משמש כרכז מתנדבים בתנועת של"ם, ואני צפויה לצאת לפנסיה עם אין-ספור חלומות להגשים: מעיסוק מרכזי בהתנדבות ועד עשיית דוקטורט. אולי אפילו להנחות קבוצות, ודרך הסיפור שלנו להעצים אחרים.
לאורך הדרך גילינו שהמתנה שקיבלנו מאלוהים אינה מובנת מאליה, וחשוב לנו לנצל את זמננו כאן על האדמה בתרומה לקהילה. זו התודה שלנו על הנס שחווינו.
עליזה אלקיים עבאדי.