התכוננתי השכם בבוקר לצאת לסידורי היום. התקלחתי, שתיתי קפה.. הבטתי בשעון.. היססתי קצת.. החרדה התחילה להראות את אותותיה. בסוף אזרתי אומץ, אין ברירה. אולי היום יתמזל מזלי וזה לא יקרה. כמעט התפללתי. בבקשה אלוהים, תחוס עלי היום, יש לי יום עמוס. בסוף לא הייתה לי ברירה, בנחישות ניגשתי לדלת, יצאתי בצעדים חרישים. נעלתי את הדלת בשקט בשקט והלכתי לעבר היציאה על קצה האצבעות.
"נועה, טוב שאני תופסת אותך היום. את יודעת ילדה, שאני לא מאלו שעושות סקנדלים על כל שטות. אני אשה מבית טוב, שלא נדחפת לאף אחד בחיים. אני מכבדת את כל העולם, גם אם דעתי שונה.
אבל מה את רוצה שאגיד לך? כבר אי אפשר לחיות בשקט במדינה הזו. אי אפשר!
שמה מפריע לי? זה ברור, לא?
מה לא ברור לך, נועל`ה? האם היית אוהבת ששני גברים (שני גברים!!) יעמדו מתחת לחלון שלך ויתנשקו??
אני נשבעת לך, בהתחלה לא ידעתי מה לעשות. חשבתי להתקשר למשטרה, אבל את יודעת איך זה, את יכולה למות ושמים עליך פס, זו ממש שערוריה. ובנוסף לזה, שולה הרכלנית, זאתי, בעלה של שלמה עוברת מכאן, נעצרת ומסתכלת עליהם! היא לא מתביישת? לאן הגענו?! ואני ידעתי הא, ידעתי באותו רגע שאם אני לא עושה משהו, הזקנה המחורבנת הזו תספר לכל העולם ששני ההומואים האלה שעמדו בכניסה שלנו, שבטוח הם חברים שלך, כי לך באמת יש חברים מוזרים.. לא, אני לא אומרת לך זאת כטענה, אבל מה שנכון, נכון, החברים שלך הם כאלה. או הומואים, או קומוניסטים או שמאלנים. או הכל ביחד.
איך את לא מבינה איפה הבעיה? זו שכונה מכובדת! מה הם צריכים לבוא לכאן לעשות את הדברים המגעילים שלהם ברחוב? שלא תביני אותי לא נכון. אין לי בעיה עם הומוסקסואלים. לא. אבל מהדלתות שלהם, בפנים. בתוך הבית שלהם. מה זו ההפקרות הזו? בטח, עכשיו הכל מותר, כמו חיות. הבחורות פותחות את הרגליים לכל אחד, אחר כך בוכות כשנוטשים אותן, בטח, או כמו הטרולים שהולכים יד ביד ברחוב, או יותר גרוע, כמו האלה שהתנשקו פה. עיכעדככש ויעטרקק (משהו באידיש שלא הבנתי).
אבל הממשלה אשמה בהכל. הביטי איך הם מעודדים את ההומואים עם תהלוכת הגאווה. גאווה! חהחהחה. מצעד? שויין, אותו דרק. לא, אני לא אומרת שהם חולים, אבל נורמליים הם לא. את מסכימה איתי?
העניין הוא, ששולה הרכלנית נשארה כמה רגעים להסתכל עליהם ואני הצצתי עליהם מהחלון (מה זאת אומרת מה עשיתי בחלון?, כלום, הסתכלתי על הרחוב, מה יש לי לעשות שם?) אני נשבעת לך שכמעט יצאתי ואמרתי לשולה שעדיף שתלך לראות מה עושה הבת שלה, שזאתי לא חסר לה בכלל. הזנזונת, בפעם שעברה יצאה לבושה בחצאית מיני שאפשר להשתמש בה כחגורה! והיא מסתובבת עם איזה פרענק שגר כמה רחובות מפה שבכלל הוא עבריין, אפילו שאבא שלו שוטר. אבל החזקתי את עצמי בכוח, כי לא רציתי שתחשוב שאני מגינה על שני ההומואים ההם.
אז נשארתי בתוך השבלונה שלי בשקט בשקט בחלון, בזמן שהחצופים ההם דיברו וצחקו, כאילו זה הדבר הכי טבעי בעולם והשולה הזו עושה את עצמה שהולכת, אבל לא, הרכלנית המשיכה שם.
אז כבר לא יכלתי יותר. לקחתי את המטאטא ויצאתי לרחוב, כאילו אני רוצה לאסוף את העלים היבשים. ביקשתי מהם בצורה מאוד מחונכת שיזוזו כי אני צריכה לטאטא. היית צריכה לראות אותם נוע`לה, אין להם בושה, כאילו כלום, אמרו לי "כן, גברת", "סליחה" אמר השני. ואני התפוצצתי, לא יכלתי יותר! צרחתי עליהם שילכו לעשות את הדברים המלוכלכים שלהם בבית שלהם ולא בחוצות באמצע היום מול כל העולם! שאיך אין להם טיפת בושה בפרצוף! את יכולה להאמין, שנשארו עומדים ומסתכלים עלי בשקט כאילו לא הבינו הזוג נקבות האלו??
ובנוסף לזה, אחד מהם - הגבוה, שרואים שהוא ה"גבר" מבין שניהם - אומר לי, שאני מדברת אליהם בצורה לא מכובדת ומרימה את האף! היית מאמינה נועה??
את מבינה מה הולך פה? אני לא מכובדת, בזמן שהם מתמזמזים מתחת לחלון שלי, הסברתי להם מצוין שאני אשה מבית טוב ולא מתעסקת עם אף אחד, שהם החוליגנים שלאור היום עושים את הדברים המלוכלים האלה!
השני תפס אותו מהזרוע ורצה לקחת אותו משם, אבל אז תפס תחת וענה לי שבגלל אנשים כמוני החברה מתפוררת, שאין לי סובלנות ואני זקנה מרירה שאין לה חיים. היית מאמינה ילדה?
בסוף הם הלכו ואני המשכתי לצרוח עליהם עד שהם הסתובבו בפינה כאילו הם חרשים, אפילו לא הסתכלו אחורה. חוצפה!
וככה הם הדברים במדינה, 2 מטורללים עושים מה שרוצים ולי אסור לדבר. אבל לא, ברחוב שלנו אני עושה סדר. אבל עם כבוד, הא? מה שכן, בנחישות, כי ככה בונים חברה עם ערכים.
טוב ילדה, אני נכנסת כי תיכף מתחילה הטלנבולה ואני לא רוצה להפסיד אותה כי היום הבחור יתוודה לבחורה שהוא הומו"
כן, חצות וחצי ועדיין כואב לי הראש ממנה.. ואני בטוחה שהלילה פולניות ירדפוני בחלום.