יום לפני פתיחת שנת הלימודים החליטה עיריית אילת לשלב את ילדי הזרים שמתגוררים בעיר במסגרת מערכת החינוך העירונית. נציגי העירייה, משרד החינוך וארגוני הסיוע לזרים הגישו היום (א') לבית המשפט העליון הודעה מוסכמת שבה נאמר כי ילדי הזרים יפוזרו בין בתי הספר בעיר לפי אזורי הרישום שלהם. ההסדר שאליו הגיעו הצדדים מחייב את אישור בית המשפט העליון. מההסכם בין הצדדים עולה כי הילדים הזרים ישולבו ב"כיתות קלט" (בדומה לכיתות לעולים חדשים), בהתחשב בפערים הקיימים במקצועות הלימוד. מטרת כיתות הקלט תהיה לתת מענה חינוכי לתלמידים שאצלם קיימים פערים במקצועות הלימוד בהתאם להערכות הפדגוגיות.
בעקבות הסתייגות בית המשפט העליון מהערעור שהגישו עיריית אילת ומשרד החינוך נגד ההחלטה לשלב את ילדי המסתננים בבתי הספר בעיר, הסתיימה ביום ראשון ההידברות בין באי כוח ילדי המסתננים לבין עיריית אילת ומשרד החינוך. בתום ההידברות הוסכם, כי לא תתקיים עוד מסגרת נפרדת לילדי המסתננים, והם ילמדו יחד עם הילדים האילתים בבתי הספר הרגילים. השילוב ייעשה בתוך שבועיים לכל היותר. כמו כן, הוסכם כי ילדי המסתננים יקבלו שעורי תגבור ב'כיתות קלט' מיוחדות, שמטרתן צמצום פערים. בעקבות ההסכם, הודיע ועד ההורים כי הוא אינו קורא להשבתת מערכת החינוך. ועד ההורים ימשיך לעקוב אחר הנושא.
אחת מהיוזמות יוצאות הדופן והמפתיעות של פעילים ישראלים בדרום סודן היא זו של יזם ישראלי המקדם בימים אלה בקצב מזורז את הקמתו של קיבוץ באזור הבירה ג'ובה המיועד לדרום-סודנים שחזרו מישראל. לצורך הקמת הקיבוץ קיבל היזם, איש העסקים מיכאל מן, את ברכת ממשלת דרום סודן והבטחה להקצאת קרקע באזור הבירה. מן והממשלה אף פועלים ביחד לקבלת הלוואה זמנית מהבנק העולמי במקביל לרתימת התנועה הקיבוצית בישראל לעניין וניסיון לרתום לנושא גם את משרד החוץ הישראלי.
עדויות מדרום סודן: "כמעט כל מי שחזר מישראל – חולה במלריה"
ללא חשמל או מים זורמים, מצטופפים בבתיהם של קרובי משפחה שהם לא יותר מבקתות קש ונדבקים במלריה ובטיפוס לאחר שנים שבהן מערכת החיסון שלהם נחלשה בישראל; כך נראים חייהם של המסתננים מדרום סודן שגורשו חזרה לארצם. הייאוש הולך ותופס תאוצה בקרב מאות הפליטים שרבים מהם כבר חולים, ולפחות ארבעה מתו, בעוד המכולה עם הציוד הרפואי שנתרם עבורם עומדת ומחכה בנתב"ג. משיחות עם פליטים ששבו לארצם עולה כי רבים מהם, בעיקר הילדים, חלו במלריה ולאחרונה גם בטיפוס. כל זה היה עשוי להימנע אם הם היו מקבלים מבעוד מועד את התרופות הרבות שרכשו בישראל וקיבלו מארגוני הסיוע, אך העלות הגבוהה מונעת מרשות ההגירה להטיס את המכולה.
איפה החמלה למגורשים?
עם הגירוש כבר למדנו לחיות. הסתגלנו לקשיות הלב ולאטימות המוחין השטופות בים הדעות הקדומות, הפוביות הישראליות ודוק הגזענות שמרחף מעל לכל ההתנהלות הישראלית בנושא המורכב הזה. אבל הבטיחו לנו - למעט הישראלים שעדיין נותרה בלבם איזו חמלה אנושית בסיסית (מותר לומר "יהודית"?) - שהפליטים, מבקשי העבודה והמהגרים הבלתי חוקיים שיגורשו לארצותיהם באפריקה לא יופקרו; לא יושלכו לתוך תופת שתוביל למותם - כי אחרי הכל אנחנו לא רוצים בהם כאן, אבל לא רוצים במותם. לפחות זה. מתברר שמילים לחוד ומעשים לחוד; שהצהרות ריקות לחוד ופעולות קרות לב לחוד. ככה זה בישראל של אלי ישי (בינינו, הבעיה אינה בו.