הישגי התעשייה הישראלית הם במידה רבה תוצר של מערכת החינוך ושל השקעות המדינה במחקר ופיתוח. בהיעדר אוצרות טבע - המדע, הטכנולוגיה והתקשוב מהווים נכס אסטרטגי של מדינת ישראל, ולכן עלינו להשכיל, להשקיע ולהצמיח דור עתיד בדמות צעירים עם השכלה טכנולוגית איכותית, יצירתית ומעוף, אשר יעמדו לרשות החברה והכלכלה.
היעד המרכזי של מערכת החינוך הינו להעניק לבוגר ולבוגרת "מפתחות וכלים לחיים": ערכים, ידע, כישורים ומיומנויות, אשר יאפשרו להם להתמודד בצורה מיטבית עם אתגרי העתיד ולהשתלב באופן תורם ואיכותי בצבא, באקדמיה ובמשק הישראלי, וחינוך טכנולוגי הנו הבסיס לטיפוח המשאב האנושי, להתפתחות ולהצלחה חברתית וכלכלית ומהווה את חוט השדרה לחוסן הלאומי.
בוגרי ובוגרות כיתות י"ב וטכנאים-הנדסאים מהמגמות הטכנולוגיות ומהחינוך המקצועי, נקלטו בהצלחה רבה בחילות צה"ל השונים ובמגוון התעשיות של מדינת ישראל לאורך כל שנות קיומה.
הם אלה אשר אפשרו ומאפשרים את התפתחותה האיכותית וקידומה של התעשייה הישראלית בכל הרבדים החל משלב המחקר והפיתוח, דרך הייצור והתחזוקה, ועד ליצוא של התעשיות הביטחוניות והאזרחיות. בוגרי החינוך הטכנולוגי והחינוך המקצועי בכל רמות ההכשרה השתלבו בהצלחה בענפי הטכנולוגיה העילית כגון: אלקטרוניקה, מכטרוניקה ומחשבים, והן בענפים של התעשייה המעורבת והמסורתית, כגון: ענפי הפלסטיק, המתכת, הטקסטיל והמזון.
לא בכדי, מדינות רבות בעולם כמו: אנגליה, גרמניה, שבדיה, צרפת, אוסטרליה, ניו-זילנד, יפן, טיוואן וסינגפור הגדילו בשנים האחרונות באופן ניכר את השקעותיהן בחינוך הטכנולוגי-מקצועי, תוך ביצוע רפורמות להתאמתו לצורכי המשק ועולם העבודה. מדינות אלו שוקדות ומפתחות את לימודי האוריינות הטכנולוגית מדעית מהגן ועד ביה"ס התיכון, בד בבד עם חיזוק מערכות הלימודים וההכשרה הטכנולוגית - מקצועית על-פי צרכי המשק והתעשייה במדינות אלה.
האיחוד האירופי, רואה בחינוך הטכנולוגי – מקצועי יעד אסטרטגי וב-2004 הוחלט באיחוד האירופי, כי "החינוך הטכנולוגי וההכשרה המקצועית מהווים את הקטר המשמעותי והחשוב ביותר להשגת היעד המרכזי של האיחוד האירופאי – כלכלת הידע המובילה בעולם בשנת 2010".
היקף החינוך טכנולוגי-מקצועי (Vocational Training) עומד על כ-72% בבריטניה, כ-60% בגרמניה, כ-70% בהולנד, כ-56% בנורבגיה וכ-69% בשוויץ.
ואילו בישראל קיימת מגמה הפוכה של ירידה משמעותית לאורך השנים במספר ובשיעור בתיה"ס והמגמות בחינוך הטכנולוגי מתוך כלל בתיה"ס התיכוניים.
אם בשנות ה- 80 השתייכו כחמישים אחוז מכלל התלמידים למגמות טכנולוגיות, בשנת 2005 הגיע שיעור התלמידים ל- 30% בלבד. במהלך השנים קוצץ תקציב החינוך הטכנולוגי ב- 33%, קיצוצים אשר הובילו לביטול מגמות טכנולוגיות, לסגירת בתי ספר טכנולוגיים, לאי יכולת להצטייד בציוד ובמעבדות עדכניות ולמעשה לניוון החינוך הטכנולוגי.
הקיצוץ והשחיקה המתמשכת במעמדו של החינוך הטכנולוגי הובילו לפגיעה מוחשית בחברה ובפרט, בצבא, במשק ככלל ובתעשייה בפרט.
הקיצוץ המתמשך בתקציב החינוך הטכנולוגי וירידה בקרנו של החינוך הטכנולוגי-מקצועי מהווה ללא ספק מאיץ למעבר של התלמידים והתלמידות המוכשרים מהחינוך הטכנולוגי לחינוך העיוני ולנשירת התלמידים החלשים ממערכת החינוך.
במצב הקיים היום, לתלמיד המוכשר שמעוניין ללמוד במוסד להשכלה גבוהה אין תמריץ ללמוד בנתיב הטכנולוגי. תלמיד זה יעדיף את הנתיב העיוני, בו עומס הלימודים נמוך יותר בהשוואה לנתיב הטכנולוגי, וכן בשל הצורך לצבור מספר מצומצם של יחידות לימוד לבגרות בנתיב זה לעומת הטכנולוגי.
ובאשר לתלמידים הפחות חזקים; לא רק שאלו מסיימים את לימודיהם בלא תעודת בגרות, שכן אחוז הזכאות לבגרות עומד כיום על כ-50% בלבד, אלא אף ללא תעודה מקצועית, שמאפשרת להם מאוחר יותר להשתלב במעגל התעסוקה בצורה יצרנית ואפקטיבית.
תמיכה באשר לשילוב אפקטיבי של בוגרי המגמות הטכנולוגיות-מקצועיות בעולם התעסוקה ניתן למצוא גם במחקרו של גיל פרנק (מאי 2008*) המצביע על יתרון בשוק העבודה לבוגרי הנתיב המקצועי, על פני בוגרי הנתיב העיוני - המסיימים תיכון ללא בגרות; שיעור התעסוקה בקרב בוגרי הנתיב המקצוע, ע"פ המחקר, גבוה באופן משמעותי מאשר בקרב בוגרי הנתיב העיוני (65.6% לעומת 53.5%) ושיעור האבטלה נמוך יותר. זאת ועוד, המחקר מצביע על כך שבקרב מקבלי המשכורות הגבוהות יותר (מעל השכר הממוצע במשק), ניכרת שכיחות גבוהה יותר של בוגרי הנתיב המקצועי, המסיימים תיכון ללא בגרות, על פני בוגרי הנתיב העיוני, ללא בגרות.
התהליכים של הקיצוץ והשחיקה בתחום החינוך הטכנולוגי עומדים בסתירה למגמות המתמשכות, בהן התעשייה הפכה ליותר ויותר מתוחכמת, עתירת טכנולוגיה ומחשוב, החשופה להתחדשות ולשינויים תמידיים, המחייבת מערך הכשרות יותר מקצועיות ומורכבות מבעבר. תעשייה שבה גם עובדי רצפת הייצור של פעם, כגון: חרטים וכרסמים, הנם מפעילי וכווני מערכות ייצור ממוחשבות (מפעילי וכווני מערכות CNC), הנדרשים לרמה ולהבנה טכנולוגית גבוהה ברמת טכנאי לפחות.
אין תעשייה, לא מסורתית ולא תעשיית הייטק ללא רצפת ייצור מתקדמת. התעשייה בישראל לא יכולה להסתמך על מהנדסים בלבד; נכון שהקטר המוביל את הפיתוחים והחידושים בתעשייה הנם המהנדסים, אולם אם הפיתוחים, החדשנות והיזמות לא יתורגמו לעשייה תעשייתית/ייצורית, תאבד המדינה את היתרון המרכזי שטמון בתעשייה קרי, רווחיות ומקומות עבודה. זאת עוד, העדר כ"א איכותי ומיומן ברמת רצפת הייצור תאפשר ביתר קלות זליגה של כ"א איכותי לחו"ל, וזאת מאחר וקל יהיה לחברות בינלאומיות להעביר את מרכזי הפיתוח והייצור אליהן.
אך אל מול הצרכים של המשק ככלל והתעשייה בפרט, בכ"א מיומן ברמה של מהנדסים, הנדסאים וטכנאים, קיימת, כאמור, מגמה הפוכה של קיצוץ מתמשך בעתודת כ"א הטכנולוגי-מקצועי. השחיקה המתמדת בחינוך הטכנולוגי הובילו בין השאר לכך, שקיים מחסור הולך ומחריף במשק ככלל, ובתעשייה בפרט, של אלפי עובדים מיומנים, במיוחד טכנאים והנדסאים, במקצועות טכנולוגיים (נתונים טרום המשבר הכלכלי), וע"פ הערכת המולמו"פ חסרים מידי שנה למשק לפחות 3000 טכנאים והנדסאים – וסה"כ נדרשים כ-13000 טכנאים והנדסאים לתעשייה ולמחקר בשנה (מתוך דו"ח המועצה הלאומית למחקר ופיתוח, יוני 2006).
העדר כ"א טכנולוגי, מקצועי, איכותי בכל הרמות, אשר יכולים לפתח, לייצר ולשווק את הטכנולוגיות והמוצרים הישראלים בחו"ל, עלול לפגוע משמעותית בכושר התחרות של התעשייה הישראלית.
המחסור בכ"א בתעשייה שנותן כבר היום את אותותיו, הולך ומחריף גם עקב הפסקת העלייה מברה"מ לשעבר, עליה אשר השתלבה בצורה מיטבית בתעשייה, וגם עקב היציאה לגמלאות של העובדים הוותיקים. ואם המדינה לא תדע לקבוע סדר יום של ממש בסוגיה הזו ותירתם באופן מיידי להכשרת כ"א טכנולוגי מקצועי עתידי, תעשיות העתיד יעתיקו את רצפת הייצור והפיתוח שלהן למדינות עתירות כ"א מיומן.
אי לכך, התאחדות התעשיינים נרתמה, במהלך השנים האחרונות, לפעילות אקטיבית, מתוך כוונה להעמיד את נושא החינוך הטכנולוגי והחינוך מקצועי בסדר עדיפות לאומי גבוה יותר, ולתת מענה לצורכי התעשייה המשוועת לכוח אדם טכנולוגי איכותי.
* פרנק, ג. (2008). איינשטיין מול מיכלאנג'לו: ריבוי סוגי הון אנושי, צמיחה כלכלית וחלוקת הכנסות.
עבודת גמר לקראת תואר מוסמך, בית הספר לכלכלה, אוניברסיטת תל-אביב.
אז מה צריך לעשות ומה כבר נעשה?
חשיפה וקירוב הדור הצעיר להוויה ולעשייה התעשייתית.
הגדלה משמעותית של היקפי המגמות הטכנולוגיות/בתי ספר טכנולוגיים והנעת תלמידים, חזקים וחלשים כאחד, להשתלב בחינוך הטכנולוגי-מקצועי, באמצעות תוכניות אטרקטיביות (דוגמת תוכנית טו"ב- טכנאי ובגרות).
השקעה מסיבית בתשתיות לתרגול והתנסות מעשית, כולל הקמת מרכזים טכנולוגיים אזוריים.
פיתוח תוכניות ומיזמים להכשרה והשתלמויות מורים למקצועות הטכנולוגיים, בשיתוף המעסיקים, כולל תמרוץ לעסוק בהוראת המקצועות הטכנולוגיים.
אקדמיזאציה של תארי ההנדסאי ומתן קרדיטציה להמשך לימודי הנדסה.
הקמת "מועצה לאומית לחינוך טכנולוגי" - אשר תקבע מדיניות ותוכניות אופרטיביות לקידום החינוך הטכנולוגי, בהתאמה לצרכים המשתנים של המשק.
על-מנת לעודד תלמידים להשתלב בחינוך טכנולוגי-מקצועי בגילאי התיכון, ולאחר מכן בבחירת המשך השכלתם העל-תיכונית, פועלת התאחדות התעשיינית, בדומה לגופים נוספים, לחשוף תלמידים בגילאי בתי הספר להוויה ולעשייה התעשייתית.
הפעילות מתבצעת באמצעות עמותת החינוך של התאחדות התעשיינים, "תעשיידע" ומשלבת ביקורים וסיורים של תלמידים בחברות תעשייתיות, עבודות חקר, פרויקטי גמר ותחרויות בהן תלמידים יוצרים, יוזמים וממציאים כלים ומוצרים טכנולוגיים כפיתרון לבעיות מחיי היום-יום, תוך הכרת תהליך התכן ההנדסי. ורק בשנת 2008 נחשפו למעלה מ-70,000 תלמידים לתעשייה באמצעות פעילויות ארוכות טווח או חד יומיות הן בבתי הספר, הן בתעשייה והן במרכז ההדרכה המציג בצורה אטרקטיבית את ענפי התעשייה השונים.
לאור הקיצוץ לאורך השנים בחינוך הטכנולוגי-מקצועי, פועלת התאחדות התעשיינים, ביחד עם משרד החינוך, רשתות החינוך הטכנולוגי, האקדמיה והצבא לקידום תכניות עדכניות ואטרקטיביות המעודדות תלמידים להשתלב ולבחור בחינוך הטכנולוגי-מקצועי, ואשר מאפשרות מוביליות השכלתית ותעסוקתית לבוגרים.
תוכנית "טו"ב" - טכנאי ובגרות, הנה תוכנית אטרקטיבית, ששמה לה למטרה להקנות לתלמידים בסוף כיתה י"ב הן תעודת בגרות והן דיפלומת טכנאי מוסמך (אשר מוענקת בד"כ בסוף כיתה י"ג), במקצועות החשמל, מכונות, או האלקטרוניקה, הנדרשים למשק.
התכנית החלה לפני ארבע שנים ב-9 בתי ספר וגדלה באופן הדרגתי, ובשנת תש"ע תופעל ב- 100 בתי ספר (10,000 תלמידים מכיתות ט'-י"ב). מרבית בתי הספר המשולבים בתכנית נמצאים בפריפריה (בצפון או בדרום הארץ( וכוללים גם בתי ספר מהמגזר הלא יהודי, וזאת כחלק מהמאמצים הלאומיים להקנות כלים אשר יאפשרו בעתיד לבוגרי מערך החינוך הטכנולוגי מהמגזר הלא יהודי להשתלב טוב יותר בעולם התעסוקה.
על-מנת לקרב את התלמידים לתעשייה, לכל בית ספר מוצמד מפעל "מאמץ" שמטרתו ללוות את הכיתה במהלך ארבע שנות הלימוד ולסייע לתלמידים ולמורים בדרכים מגוונות, בהתאם ליכולות המפעל ולצרכי בית הספר, כגון: העברת הרצאות וסיורים מקצועיים לתלמידים ולמורים, ליווי והנחיה מקצועית של פרויקטי הגמר, העסקת תלמידים בעבודה במפעל, או מתן מלגות לתלמידים מצטיינים. בין החברות והמפעלים המאמצים נמנים בין השאר: אל-אופ, אינטל, חב' חשמל, קבוצת אסם, קליל, זוגלובק, ארדן, פיניציה, רפאל, ישקר ואבקו.
הצבא, שהנו שותף מרכזי בתכנית, אמור לקלוט את בוגרי התכנית במקצועות הרלבנטיים בצבא, וכך ליצור רצף הכשרתי ותעסוקתי. בנוסף, הצבא מקצה מורות חיילות לתמיכה בתלמידים.
הנתונים על הישגי התלמידים עד כה, ע"פ דיווחי רשת אורט, מצביעים על כך שהתכנית הביאה לגידול משמעותי בסיכויי התלמידים בתכנית לסיים בהצלחה את התכנית עם בגרות מלאה בנוסף לדיפלומת טכנאי; אחוזי הבגרות בקרב תלמידי רשת אורט, אשר סיימו את התכנית, עומדים על כ- 70%, ומתוך 77 תלמידים אשר סיימו את לימודי הטכנאים, בשנת תשס"ט, 51 תלמידים (כ-66%) ממשיכים שנה נוספת לקראת דיפלומת הנדסאי.
בשל הקיצוץ המתמשך בתקציבי החינוך הטכנולוגי-מקצועי ובשל הזנחה של עשרות שנים סובלים חלק ניכר מבתי הספר מהעדר ציוד עדכני ומתקדם לצורך התנסות, תרגול וביצוע עבודות גמר.
לאור העלות הגבוהה של הציוד ומתוך ראייה של איגום משאבים, אנו מציעים לקדם ולהפעיל מעבדות וסדנאות בתצורה של מעבדות מרכזיות, אשר יתנו מענה למספר בתי ספר וישמשו כהשלמה למעבדות הבית ספריות.
הסדנאות יוכלו לשרת בנוסף לתלמידי בתי הספר התיכוניים גם את אוכלוסיות הטכנאים וההנדסאים (לפני ואחרי צבא), הכשרה של מבוגרים לרבות הסבה ושדרוג של עובדים (כולל מהתעשייה), ומרכז להשתלמות מקצועית למורים במקצועות הטכנולוגיים.
אנו מציעים שהתעשייה, תהא מעורבת בהפעלת התכנית, הן בהגדרת מקצועות הלימוד, בהלימה לתעשייה המקומית, והן בשילוב בעלי תפקיד בהוראה ובהנחיית פרויקטי גמר.
תנאי הכרחי לקידום החינוך הטכנולוגי-מקצועי הנם מורים מקצועיים איכותיים, המעודכנים באופן שוטף בטכנולוגיות מתקדמות ובשינויים התדירים המתקיימים בין השאר בתעשייה ובצבא. וזאת גם מתוך רציונאל שההשקעה בשיפור רמת המורים וההוראה הנה ההשקעה היעילה ביותר וארוכת הטווח במערכת החינוך.
לאור כך, אנו סבורים שיש לפעול בשני מישורים, הן במישור של עדכון ושדרוג המורים הטכנולוגיים הקיימים והן במישור של שילוב בעלי מקצוע איכותיים מהמערך הטכנולוגי מהצבא או מהתעשייה בתפקידי הוראה, הנחייה או פיתוח חומרי למידה.
התאחדות התעשיינים, בשיתוף עמותת החינוך, "תעשיידע", מפעילה בשנת תש"ע תוכנית השתלמות ייחודית למורים טכנולוגיים בתעשייה. ההשתלמות, שמוכרת לגמול השתלמות, נועדה לחשוף את המורים לתעשייה, לעדכן אותם בחידושים טכנולוגיים, תהליכים ושיטות עבודה, במקצועות ותעשיות הקרובות ככול האפשר לתחום התמחותם. הפיילוט בשנת תש"ע, יתבצע עם כ-30 מורים נבחרים מהחינוך המדעי –טכנולוגי מרשתות אורט ועמל.
כ-15 חברות לוקחות חלק בהשתלמות הראשונה וביניהן: אל-אופ, מנועי בית שמש, חב' חשמל, ישקר, דגש, אבקו, קבוצת אסם, אינטל, ארדן ובז"ן.
התאחדות התעשיינים, בשיתוף רשתות החינוך, אורט ועמל, יוזמת תוכנית חדשה להכשרת בעלי מקצוע איכותיים, מהמערך הטכנולוגי של צה"ל ומהתעשייה לתפקידי הוראה, הנחייה ופיתוח תוכניות לימוד.
התכנית נועדה לטייב את איכות ההוראה בחינוך הטכנולוגי, להעצים את הקשר בין ההוראה לתהליכים ולטכנולוגיות הרלבנטיות והעדכניות בתעשייה ובצבא, ולתת מענה לצפי של מחסור במורים טכנולוגיים איכותיים, הן עקב יציאתם של מורים רבים לגמלאות והן עקב המגמה של הגדלת היקפי התלמידים הלומדים בחינוך הטכנולוגי.
העובדים ופורשי הצבא, המעוניינים בקרירה שנייה, ישתלבו בהוראה במקצועות הטכנולוגיים בדגש על תחום המכונות, חשמל, אלקטרוניקה (כולל אלקטרואופטיקה), תקשוב ותכנה בחטיבה העליונה, והוראת המדע וטכנולוגיה בחטיבות הביניים. מודל ההעסקה המוצע הנו גמיש ומאפשר גם השתלבות המורים והמורות בעבודות אתגריות של פיתוח תוכניות וחומרי למידה עדכניים. כמו כן, תתאפשר עבודה בהוראה במודל של עבודה חלקית, כולל העסקה של עובדים מהתעשייה כמורים וכמנחים של פרויקטי גמר.
הפורשים מהצבא ומהתעשייה, בעלי השכלה טכנולוגית מתאימה (השכלה הנדסית ברמה של תואר ראשון) ובעלי ניסיון מעשי מתאים, יעברו תהליך של הכשרה להוראה וקבלת תעודת הוראה ממוסד אקדמאי המוכר להכשרת עובדי הוראה מדעיים-טכנולוגיים (כגון: הטכניון ואוניברסיטת באר-שבע).
התכנון להתחיל בפיילוט בשנת תשע"א על קבוצה של 40 מורים: 20 מורים אשר ישתלבו בהוראה ברשת אורט, ו-20 מורים אשר ישתלבו בהוראה ברשת עמל.
על-מנת לעודד תלמידים ותלמידות ללמוד לימודי הנדסאי אנו מצטרפים ומאמצים את המלצת הסתדרות הטכנאים וההנדסאים והמלצת המולמו"פ להכין תוכנית לשדרוג המאפשרת אקדמיזציה של תארי ההנדסאי תוך הקניית אפשרות להנדסאים להשלים תואר ראשון עם צבירת מקצועות מתחום לימודיהם כהנדסאים.
נתוני Market watch משנת 2005 מצביעים על כך, שרק 1.3% רוצים להיות מהנדסים, ו- 1.5% רוצים להיות מדענים - "אם אין בני נוער החפצים בלימוד מדעי- טכנולוגי, מאין יבואו הסטודנטים? נושא זה מחייב מתקפת הסברה רחבת היקף, הכוללת הורים וילדים, בכל שכבות וגווני האוכלוסייה, וככל הנראה שנוי מסגרות" (מתוך דו"ח המועצה הלאומית למחקר ופיתוח, יוני 2006) .
החינוך הטכנולוגי-מקצועי סובל משחיקה מתמדת ביוקרתו ובתדמיתו, והחזרת היוקרה ושינוי התדמית כלפי החינוך הטכנולוגי וכלפי התעשייה, ככלל, מחייבים טיפול מעמיק ושורשי תוך שימוש בכלים שיווקיים מקצועיים.
אנו מציעים לצאת בתכנית לאומית בשיתוף גורמים ממשלתיים, ציבוריים ופרטיים לשינוי התדמית כלפי החינוך הטכנולוגי-מדעי ועידוד צעירים לבחירת מקצועות טכנולוגיים - מדעיים בכל רמות ההשכלה, החל מבתי ספר דרך טכנאים והנדסאים ועד רמת מהנדסים.
7. הקמת "מועצה לאומית לחינוך טכנולוגי"
אנו מציעים להקים "מועצה לאומית לחינוך טכנולוגי", שישתתפו בה תעשיינים, אנשי אקדמיה, צבא, משרד החינוך, משרד התמ"ת, משרד האוצר, רשתות החינוך הטכנולוגי, ההסתדרות – אשר תבחן את נושא החינוך הטכנולוגי בישראל, תתווה מדיניות כוללת בנושא החינוך הטכנולוגי ותציע תוכניות אופרטיביות לקידום החינוך הטכנולוגי בישראל, בהלימה לצורכי המשק מחד, והתאמה למערכת החינוך ולצרכי התלמידים, מאידך.
¨ התווית אסטרטגיה, ומדיניות, (כולל הגדרת יעדים כמותיים) בנושא החינוך הטכנולוגי מגיל הרך דרך בתי ספר (של משרד החינוך והתמ"ת), ועד טכנאים והנדסאים.
¨ התווית תוכניות אופרטיביות לקידום החינוך הטכנולוגי, כולל פעילות לובי וחקיקה.
¨ קידום ביצוע מחקרים על החינוך הטכנולוגי (כגון: אפקטיביות החינוך הטכנולוגי, השמת בוגרים בתעשייה ובעולם התעסוקה).
¨ התווית מדיניות לקביעת מקצועות, מגמות הלימוד ומיומנויות העתיד בהלימה לצורכי המשק והתעשייה.
¨ התווית מדיניות וקביעת תוכניות אופרטיביות בנושא תשתיות פיזיות לתרגול והתנסות.
¨ התווית מדיניות וקביעת תוכניות אופרטיביות לקידום והכשרת מורים טכנולוגיים.
¨ בחינה והמלצה על שיטות לימוד חדשניות ועדכניות.
קידום החינוך הטכנולוגי והשלכותיו על כלכלתה ובטחונה של המדינה היום ובעתיד אינו מעניינה רק של מערכת החינוך, אלא של החברה כולה. לפיכך נדרשת פעולה משותפת ומתואמת של משרד החינוך, האקדמיה, התעשייה, צה"ל והציבור, כדי לדון בדרכים ובתוכניות אופרטיביות להעלות את הנושא על סדר היום הלאומי, כחלק מודגש מיעדי הממשלה.
על המדינה להכיר בכך, שהשקעה בחינוך הטכנולוגי היא השקעה בתשתית ההון האנושי של החברה הישראלית. ההשקעה בחינוך הטכנולוגי אינה עוד צורך סקטוריאלי, אלא השקעה בעתיד ילדינו, בעתיד של כולנו.
מעסיק יקר, הקמנו עבורך פורטל מתנות: הפורטל מאפשר לך להעניק מתנות לחג עבור עובדיך עם דגש על מתנות תוצרת כחול לבן.
לפורטל המתנות "כחול לבן"