לפני הודעת ערעור על החלטת רשם ההוצאה לפועל הנכבד מר אוהד אשר מיום 8.3.15, במסגרת תיק הוצאה לפועל שמספרו 01-87349-13-6, ולפיה חויב המבקש בחוב הפסוק לפי סעיף 48 לחוק ההוצאה לפועל.
החייבת בתיק ההוצאה לפועל, גאולה ביטון (להלן: "החייבת"), הינה הבעלים של לול לגידול עופות ובעלת מכסה לשיווק ביצים ואילו הזוכה בתיק (היא המשיבה דכאן) הינה חברה לשיווק ביצים.
בין החייבת לבין המבקש נכרת בסוף שנת 2013 הסכם שכירות לפיו שוכר המבקש את הלול ומכסת שיווק הביצים לרבות הסובסידיה הנלווית, למשך 24 חודשים החל מיום 1.9.13, תמורת סך של 7,000 ₪ לחודש.
ביום 12.3.14 קיבל המבקש לידיו צו עיקול באשר לנכסי החייבת, אולם המבקש לא פעל בהתאם לצו וטען כי מאחר וההמחאות עבור הכספים שמגיעים לחייבת מהמבקש הועברו לצדדים ג', לא יכול היה לבקש את ההמחאות חזרה לידיו או לבטלן ואם יפעל לבטלן ימצא עצמו מול שוקת שבורה וקירח מכל הכיוונים.
במצב דברים זה, הזוכה בתיק הגישה בקשה לחייב את המבקש בחוב הפסוק בהתאם להוראות סעיף 48 לחוק ההוצאה לפועל.
לאחר שנערך דיון לפני הרשם, ניתנה ביום 8.3.15 החלטת הרשם הנכבד ולפיה חייב את המבקש בחוב הפסוק בהתאם להוראות סעיף 48 לחוק ההוצאה לפועל, זאת לאחר שנקבע על ידי הרשם הנכבד, כי המבקש לא עמד בנטל להוכיח שהשיקים סוחרו מן החייבת לצדדי ד' ומשכך לא עומדת לו הגנת הצדק סביר.
לטענת המבקש שגה הרשם בהחלטתו, עת לא נדרש המבקש להצגת ההמחאות בכדי להוכיח שהן הועברו לצדדי ג' ולו היה נדרש לכך היה ממציא את המסמכים ואם היה מתאפשר לו להמציא את החומר התוצאה הייתה אחרת.
המבקש טוען כי לא יכול היה לבטל את ההמחאות מכיוון שההמחאות התגלגלו לצדדים ג' שונים.
לטענת המבקש בשלב הראשון ביטל את כל ההמחאות בהתאם לצו העיקול אולם כשהבין שההמחאות סחירות והועברו לצדדי ג' ועל פי ייעוץ משפטי שקיבל הורה על לכבד את ההמחאות.
הודעת הערעור הועברה לתגובת המשיבה היא הזוכה בתיק וזו הגישה תגובתה.
לאחר עיון בטענות הצדדים, אני מגיע למסקנה שיש לדחות את הערעור.
החלטת הרשם הנכבד בנסיבות העניין, הייתה נכונה, סבירה ומנומקת ואין להתערב בה.
בהחלטתו קבע הרשם הנכבד כך "צד ג' לא הוכיח שהחייבת סיחרה את ההמחאות לצדדי ד', וכך אמר בחקירתו: "לשאלת רשם ההוצל"פ אני משיב שאני לא יודע אם זה נפרע לזכות גאולה ביטון או בעלה. ההיגיון אומר שלא. אני לא מאמין שבעלה של גאולה מחכה ליום של הצ'ק, הוא בטח פורט את זה לפני כן".
הנה אם כן, במהלך חקירתו לפני הרשם ולגרסתו שלו, המבקש לא ידע בוודאות כי ההמחאות סוחרו לידי צדדי ד' אלא הייתה זו אך השערה שלו ללא כל תימוכין. המבקש לא צירף לעיון הרשם את ההמחאות שצורפו עתה להודעת הערעור לפיהן הוא טוען שהן הומחו לצדדים שלישיים נוספים, הנה אם כן, משהמבקש בעצמו מודה כי לא ידע אם ההמחאות סוחרו אם לאו, הרי מה לו להלין על הרשם הנכבד, עת המבקש בעצמו לא עמד בנטל השכנוע המוטל על כתפיו להוכחת טענת "הצדק סביר", עת בחר המבקש לא לפעול בהתאם לצו העיקול שנמסר לידיו.
גם אם המבקש היה מוכיח את הטענה כי ההמחאות אכן סוחרו ונפרעו על ידי צדדי ד', הרי שקמה עליו החובה גם להוכיח כי אותם אוחזים, הינם אוחזים כשורה וככל שההמחאות נפרעו על ידם, הרי שיש מקום לבדוק את תום לבם ואם ידעו אם לאו על צו העיקול, קרי נטל ההוכחה המוטל על המבקש בעניין זה הינו גובהה ונדמה שאין הוא עמד בו לפני הרשם.
אין בידי לקבל את טענת המבקש לפיה, כי לא יכול היה לעשות כלום על ההמחאות ולא יכול היה לבקשן בחזרה או לבטלן שכן הן הועברו לידי צדדים שלישיים אחרים, אין בידי לקבלה כלל, ככל שהמבקש היה פועל בהתאם לצו העיקול ומעביר את תמורת ההמחאות המגיעות לחייבת לטובת המעקל, הרי שבכך שהוא פועל בהתאם לצו העיקול, הייתה קמה לו הגנה מפני אותם צדדים שלישיים נוספים ככל שהיו מעלים טענות כנגדו בגין עניין זה, אולם שוב יש להבהיר המבקש לא הוכיח לפני הרשם כי ההמחאות אכן סוחרו לידי צדדים שלישיים נוספים.
המבקש בחר בעצמו להתעלם מצו העיקול ולא לפעול על פיו, ככל שחששו של המבקש היה שהוא יעמוד מול שוקת שבורה ככל שיבחר לבטל את ההמחאות מדוע לא טרח לפנות בבקשה למתן הוראות או בדרך אחרת שמתיר לו הדין, באשר לאופן בו עליו לפעול. נדמה שאדם סביר אשר חושש לעמוד לפני הליכים כאלו ואחרים בין אם הם על ידי אותם צדדי ד' אשר טוען שאליהם סוחרו ההמחאות ובין אם על ידי מבקש צו העיקול, הרי שמצופה מאדם שכזה לפעול ולהוכיח הצדק סביר ולנסות ולברר מה עליו לעשות במקרה שכזה, אולם בענייננו בחר המבקש לבחור באופציה של התעלמות מוחלטת מהצו ולא לפעול על פיו.