מידי שבוע משודרת בערוץ 10 התוכנית ''מועצת החכמים'', שלאור המתרחש בה ראויה יותר להיקרא ''מועצת המתקוטטים''. השבוע מטבע הדברים דנו חכמי המועצה המתקוטטת בהפסקת האש החד צדדית שהסתמנה בחזית העזתית.
בין השאר נדונה סוגיית התגובה הבלתי מידתית של צה''ל לירי הקסאמים. אחד השמאלנים המתונים יותר בפורום הצדיק את תגובתו האימתנית של צה''ל בטענה של יצירת תקדים הרתעתי למען יראו אויבינו, ייראו וידעו כי כל גורם עוין המעז לפרוץ את קו הגבול הבינלאומי ומעברו האחר לאיים עלינו בפעילות לוחמנית מכל סוג שהוא, ישלם מחיר כבד ביותר על פעולות האיבה שלו.
כאשר נדונו תוצאות המערכה הצה''לית בעזה, אשר הוצגה כניצחון צבאי מפואר, נעמד על רגליו האחוריות מיודענו העיתונאי גדעון לוי, נושא הצלב של הסבל הפלשתיני למען דמותנו המוסרית בעיני עצמנו, והתקומם נגד עצם הגדרת המתקפה הישראלית בעזה במושגים של ניצחון צבאי, שהרי כנגד צה''ל לא ניצב שום כוח צבאי משמעותי.
בזמנים מוזרים אלה מצאתי את עצמי מסכים עם גדעון לוי. שכן, שיווק הכתישה הארטילרית המסיבית של עזה על ידי צי מפציצי צה''ל במושגים הירואיים של ניצחון מהווה זילות מוסרית שאין דוגמתה. אומנם ידוע לכל שלוחמי החמאס מנצלים את האוכלוסייה האזרחית למטרות הסוואה, ואומנם ידוע לכל שהאוכלוסייה האזרחית היא זאת שהפקידה את השלטון בידי החמאס. יחד עם זאת, על החורבן הזוועתי שזרו מפציצי חיל האוויר בתוך ריכוזי אוכלוסייה אזרחית תוך הרג חסר-אבחנה של מאות אזרחים ראוי יותר לדבר במונחים של פשע מלחמה מאשר ניצחון במערכה צבאית.
מועצת החכמים המתקוטטת ממחישה בעצם עד כמה היא מבולבלת. שכן, חכמיה אפילו אינם מסוגלים להבחין בסתירות הגלומות בהשקפותיהם המגובשות כביכול. כך מוצאים את עצמם אבירי ''ההתנתקות'' מעזה למען השלום, הפיוס והמוסר, תומכים נלהבים במערכה צה''לית דורסנית, שהעולם הרחב, כולל ידידנו, לא יכול להימנע מהתחושה כי גם אם עדיין אינה נכללת בהגדרה של פשעי מלחמה, הרי קשה מאוד לסנגר עליה, ויהיה התירוץ אשר יהיה.
כידוע, גלעד שליט נפל בשבי בשל מחדל צה''לי. כל זמן שגלעד שליט נמצא בשבי מתנוסס אות קלון על מצחה של מדינת ישראל, הממחישה קבל עם ועולם עד כמה הסתגלה לחרפה של הפקרת חיילים ששילמו מחיר אישי כבד כתוצאה ישירה ממחדליה הביטחוניים.
ברמת האסטרטגיה הביטחונית חייבת מדינת ישראל לספוג את המחיר המלא על מחדליה הביטחוניים, על מנת שתוכל להפיק את הלקחים המתחייבים מתוך כשליה, דוגמת נסיבות חטיפתו של גלעד שליט. הטלת נטל המחדל על קורבן המחדל לא רק מקהה את התמריץ להפקת הלקחים, לא רק מוסיפה את חטא ההפקרה על פשע המחדל, אלא גם מחלחלת לתודעת הציבור ומערערת את אימונו במוסריותה של המערכת הצה''לית המצטיירת כגוף כפוי טובה שמפקיר את החיילים המשרתים אותו נאמנה.
יש כאן לא מעט בלבול.
אשר אינן מוכנות להסכים עם המשך קיומה של ישות יהודית עצמאית כאן.
הפלסטינים היו מזמן מתייאשים ונוטים להשתלב באמת באמת במדינה היהודית.
הם ימשיכו לנטוע בלב הפלסטינים את המוטיבציה להמשיך ''במאבק'', והם ימשכו לסבול.
מה הביא לכה את הבלבול חזי?
למצמץ במהירות כמו מול אור מסנוור?
(אל תדאג, חזי, הכוונה לא אליכה).
גדעון לוי היה במיטבו בשבועיים האחרונים כאשר הוא חירחר בעוז ובטימטום על הגנת הנבל הפלסטיני האחרון. הוא נטף זיעה, מצחו האדים ואפו טיפטף חומרים בלתי מזוהים.
מה זו ''תגובה מידתית''? איך מודדים את הטרור הפלסטיני?
ואיך מתאימים לו פעולה נגדית? האם ישראל צריכה לשלוח מחבל מתאבד על כל אחד שהחמאס שולח? אם החמאס שולח מתאבד לביה''כ האם ישראל לא תוכל ל'הגיב מידתית' כי אין בתי כנסת פעילים בעזה (יש בעזה בתי כנסת מהמאות הראשונות לספידה ומהמאות ה-‏16-17)? האם ישראל להחליך לפי עקרון ''המידתיות'' ולתקוף מסגד במקום?
האם 'פעולה מידתית' נמדדת רק לפי היקפה בפיזי? כמות האנשים וחומרי הנפץ שהמחבלים מפעילים כנגדנו?
או שגם צריכים לחשב בה לא רק את ה'חוֹמרה' אלא גם את הכוונה?
כלומר, אם המחבלים שיגרו קסאם לבי''ס האם ישראל רשאית להגיב ולשגר טיל לביה''ס, ולא חשוב אם הקסאם השיג את יעדו או לא?
בל נהיה תמימים, הפלסטינים לא נוהגים באותה ''מידתיות'' ולכן אין טעם לפתח נוסחאות בלתי ישימות ודמגוגיסטיות. שהרי הפלסטינים תוקפים לנו בתי כנסת ר ק בגלל שבתוכם יושבים יהודים ולומדים תורה, ואנחנו תוקפים מסגדם ר ק כאשר הפלסטינים משנים א ייעודם והופכים אותם למתחם צבאי.
''המידתיות' לפיכך אינה רלוונטית אלא אם אתה מפרש אותה ככוונה. אם כוונתם של הפלסטינים בטרור שלהם להשמיד את ישראל בהחלט יהיה זה מידתי אם ישראל תפלוש לעזה ותשמיד את משטר החמאס.
כי כל כהני ''המידתיות'' צריכים לזכור גם טרור התרנגול הפלסטיני הקדים את הביצה הציונית. התרנגול הוא הטרור והביצה היא התגובה לה.
הבידיונאי גדעון לוי אינו ראוי לשאת את צלב הנבואה שלך. אינני סומך על שיקול דעתו השגולה. ואם אמר דבר נכון רק יד המקרה בדבר. אנחנו חייבים לזכור שהאיש הזה מכר את עצמו לשטן הפלסטיני ולכן לעולם לא יבקר אותו, כדרך האדם ההגון. גם שמחת זקנתי שמול צה''ל לא ניצב שום כוח צבאי משמעותי. זו הבעיה של גדעון ושל הפלסטינים שמבליטה את העובדה שהם נוהגים לדבר גבוהות בלי שום בסיס עובדתי ובלי שום טיעון הגיוני.