2. מי היכה את שירה מרגלית? עשרה ימים לפני שדודו טופז נתפס.
7. נבואה או הבנת הנמצא?
כי הקו הוא אישי אבל ההצלחה- התקווה משותפת, אז את/ה בא/ה?
חדש ובלעדי בעולם!
"והבור ריק אין בו מים" אין בו מים? מים אין בו, אבל נחשים ועקרבים יש בו! זאת התוצאה ישירה של הבורות.
עפר אלוני סופר ומעצב מעביר את החוג הרב תחומי בפלורנטין וברחבי הארץ למוסדות חינוך וכלכליים.
בעיית היסוד באדם- הצורך לביטוי אישי כחלק מהכלל. מבנה שורש האדם בנוי משני קצוות סותרים, בדידות וחברה. מחד - נדירותך ומנגד - הצפיפות החברתית העלולה לסתור את ה"אני" הייחודי שלך. ושאלת השאלות היא היכן שביל הזהב? והאם הצבע האישי שלך ישתלב עם הזריחה החברתית?
אישי- אדם בלי תקווה חשוב כמת. חברתי- סוד ההצלחה הוא בחיבור האישי לחברתי כלכלי- מי יעבוד או יקנה מוצרים/מניות בחברה שאין בה תקווה?
האתגר: סלילת שביל הזהב שבין הניגודים שבאדם: נדירותו וייחודיותו לבין החיבור החברתי.
השיטה: לשתף בהתאמה אישית במצגת, הרצאה ושיתוף ב"קמפיין דינמי"
לאחד הכלכלנים המבריקים ביותר בעולם, וממניחי התשתית הרעיונית לכלכלת המחר.
ספרי החדש, הקו האישי שלך לעבר התקווה המשותפת שלנו, אז את/ה בא/ה?
א. האם הכול נשען על רק אמון?
ב. האם הכלכלה תלויה בחומר?
ג. מה הגדרת ההצלחה ?
ד. מדוע הכלכלה העולמית נשענת על מדד הפחד?
ה. מה האתגר של האדם?
עטיפת ספרי, הקו א-ל התקווה, הקו האישי שלך לעבר התקווה המשותפת שלנו, אז את/ה בא/ה?
יהודית הייתה חברת נפש וגוף של אחותי ניל"י זיכרה לברכה. (ואולי מכאן המושג ז"ל- זיכרונה לברכה, כי כשאני נזכר בה אני מתברך, בערך שמעורר אותי).
לפני זמן מה (כשלושה חודשים) בעיצומה של חתונת בתי אביטל שנערכה ב"חג האהבה" – ט"ו באב, ניגשה אלי יהודית והפתיעה אותי במתנה, היא הוציאה מתיקה מכתב (בצילום) שנשמר אצלה בצורה מוקפדת כולל עטיפתו משנת 1962! (לפני כמעט חמישים שנה למרות שאני בכלל היום, בן שש עשרה:) מכתב שכתבתי ליהודית ואל אחיה מרל'ה, בהיותי ילד בן שש. ( והסיפור בתוך סיפור- למה היה לי צורך כבר אז, כילד קטן ותמים לכתוב דווקא אליה?!).
*קומת האדם משתקפת בפרטים ובמעשים הקטנים הנעשים מבלי משים ולא בפרויקטים הגדולים שבו האדם מרכז את כל כוחותיו, בהשפעת רצונו שרוצה, לעיתים בניגוד לאופיו.
במעמד נתינת המכתב – כאמור בחתונת בתי מעשה הנתינה עורר אותי להציג את יהודית (למכרה שעמדה בסמוך- מיכל) כ"אב טיפוס" (אם טיפוס?) לערך החברות לאחותי ובכלל – ועוד אמרתי שהיא- יהודית, - יכולה להעביר שיעורים בנושא: חברות מלשון חיבור.
"לכי לך" לעולמך - אל ניל"י- נצח ישראל לא ישקר, ואת הירושה של מושג היסוד - חברות מלשון חיבור – אנצור בליבי, כערך שלא תלוי בדבר, גם לא ברציונליות של מקום וזמן, שהרי כתוב "בחייהם ובמותם לא נפרדו"
מכתב המתנה, שיהודית החזירה לי בעיצומה של חתונת בתי- אביטל.
מכתב ששלחתי לה ארצה מאמריקה לפני חמישים שנה.