המבקש ביצע, בראשית שנת 2015, עבודות בנכס שבבעלותו בעיר העתיקה בירושלים (להלן: המבנה), בגדרן בנה תוספת מחומר קל בהיקף של כ-55 מ"ר, וזאת ללא היתר בנייה מהוועדה המקומית לתכנון ולבנייה – תכנון מקומי ירושלים, שהיא הרשות המוסמכת להוציא היתרים כאמור. הצדדים הודיעו לבית המשפט לעניינים מקומיים כי הגיעו להסדר טיעון הן לעניין ההרשעה והן לעניין העונש.
יחד עם זאת, הוגשה בקשה מטעם המבקש למשפט חוזר בטענה כי העבודות הטעונות היתר בנייה, אשר בגינן הורשע, כלל לא בוצעו על ידו, ושלא על דעתו. לטענתו, העבודות האמורות בוצעו על-ידי עמותה אשר שיפצה את כלל בתי השכונה, ובהם המבנה, לאחר שאלה ניזוקו בעקבות נזילה חמורה בצינורות המים והביוב בשכונה. המבקש טוען עוד כי העבודות האמורות אושרו על-ידי עיריית ירושלים, אשר אף פיקחה על ביצוען.
נדחתה בקשה להורות על משפט חוזר בעניינו של המבקש, אשר הורשע בבימ"ש לעניינים מקומיים בביצוע עבודה הטעונה היתר ללא היתר, לפי חוק התכנון והבניה. נפסק כי אין בטענות המבקש כדי להצביע על פגם המערער את יסודות ההרשעה ומצדיק קיום משפט חוזר. המבקש לא הראה כי יש לייחס משקל ממשי לחומר הראיות אותו ביקש להציג, וטענתו לעיוות דין חמור איננה מגובה בפירוט עובדתי, או בטעם משכנע.