ורטיגו	11/06/201711/06/2017 ~ איל פורת	אחת התופעות היותר ביזאריות הקשורות לסינדרום וואלנברג הוא הורטיגו. מהו הורטיגו הזה?
חוץ משמו של סרט מפורסם של היצ'קוק, ותופעה הקורית לטייסים במצבים מסויימים, הורטיגו הוא פשוט איבוד אוריינטציה במרחב.
ההבדל בין הורטיגו הטייסי לבין הורטיגו הוואלנברגי הוא שהורטיגו שחווים הטייסים נובע מהאוזן הפנימית המתברברת בד"כ בשל עומסי ג'י גבוהים המופעלים עליה ומוציאים אותה מאיזון. לעומת זאת הורטיגו של לוקי סינדרום ואלנברג נובע מבעייה מוחית. בשל כך אין בעצם יכולת לטפל בו והתרופה הטובה ביותר עבורו היא, כמו התרופה לאהבה נכזבת – זמן.
ורטיגו מופיע באופו שונה אצל אנשים שונים אבל ככלל הוא מתבטא באיבוד התמצאות בחלל המספק ריגושים שונים ומשונים לחווים אותו.
באחד הלילות היותר קשים שעברו עליי בבית החולים, התעוררתי באישון לילה משינה טרופה ופקחתי את עיניי. הייתי בהלם מוחלט – במהלך שנתי עבר העולם כולו טלטלה עצומה וכעת הוא שכה על צידו בזוית של 90 מעלות! התקרה היתה לימיני, הוילונות מעליי ובכלל, הכל הראה ממש הזוי (ואכן היה כזה).
לאחר כמה שניות מרגשות, התברר לי שהעולם דווקא בסדר גמור – הבעייה היא אצלי. הקירות חזרו למצבם המקורי (ניצבים), התקרה חזרה למקומה מעליי ופרט לדפיקות לב מואצות לא נותר בי זכר לארוע.
התופעה חזרה שוב עוד פעמיים בבית החולים.
לאחר המעבר לשיקום, הנחתי שהורטיגו הוא נחלת העבר. אוי, כמה התבדיתי!
באיד הימים, כשבועיים לאחר הגיעי לשיקום, החלטתי ללכת לישון מעט בצהרים. הכדורים שקיבלתי הפכו אותי לישנוני ועייף כל הזמן והייתי חייב שעה-שעתיים של שינה באמצע היום כדי להחזיק מעמד עד הערב.
החדר היה חשוך יחסית, מיטתי הנאמנה היתה מזמינה מתמיד ואני נשכבתי על גבי ועצמתי את עיניי.
מכיוון שקשה לישון כל הזמן על הגב הסתובבתי לצד שמאל וניסיתי לישון. וזאת יש לדעת: מתחילת האירוע, שכיבה על צד שמאל גרמה לי להתקפי סחרחורת קשים. בגלל העובדה הזו המעטתי, אם בכלל, לישון או אפילו לשכב על צד שמאל.
הפעם, בשל העובדה שמזה זמן מה לא חשתי בסחרחורת, ניסיתי את מזלי. כמובן שמייד החלה הסחרחורת ואני ניסיתי להישאר באותה תנוחה בתקווה שהכל יעבור. שום דבר לא עבר. במאמץ להפסיק את הסחרחורת הזו הסתבבתי לצד ימין. ככל הנראה, ברצוני להפסיק את התחושה הלא נעימה הזו (שהיתה כבר כמעט ללא נשוא) התהפכתי במהירות רבה מדי.
ואז… נעלם העולם! סביבי שטו באי סדר מוחלט חלקים מהיקום מהמוכר לי – חלקי וילון, מנורה, פיסות תקרה. הייתי בחלל כיאוטי מתערבל וכל שהרגשתי היה שגבי נוגע עדיין במיטה שלי. עכשיו החלה בהלה אמיתית – אם אנשום לא נכון או אזוז בכל צורה שהיא, אתנתק מהמיטה ואעלם בחלל ללא שוב! הבהלה הפכה לאימה. רציתי לצעוק מפחד, אבל לא יכולתי להוציא הגה בגלל השיתוק בגרון. זהו, איש לא יוכל להציל אותי!
לקח כ 10, אולי 15 שניות איומות עד שהתחברו חלקי היקום חזרה לקירות, תקרות ומנורות שהיו קודם לכן. הכל (כמעט) חזר לקדמותו והבהלה שככה לאט לאט.
למותר לציין שלישון כבר לא יכולתי באותו אחה"צ.