אומרים שאצל החרדים אין משבר דיור , בזכות נציגיהם בכנסת? אז אומרים. סיור קצר בירושלים - או ליתר דיוק, בעיר התחתית שלה - מגלה כי מצוקת הצעירים חוצה השקפות עולם דתיות.
בעוד שבמקומות שונים ברחבי הארץ יוצאים צעירים לרחבות הערים ומתגוררים באוהלי מחאה זמניים, הרי שבריכוזים החרדיים בבירה נאלצות משפחות שלמות לחיות במחסנים, חניונים ומרתפים - באופן קבוע. מי שרוצה קצת שמש, או סתם אור יום, יצטרך לעלות קצת יותר גבוה מקומה מינוס-ארבע, ובית אמיתי משלהם בכלל לא נראה באופק.
זה קורה בשכונות חרדיות יוקרתיות, כמו הר נוף וגני גאולה, וגם בזולות יותר – מנחת יצחק, מטרסדורף ואחרות.
הסוכות והאופניים פונו מהמחסנים, ובמקומם נכנסו משפחות, לרוב עם ילדים. מחירי השכירות: כמעט כמו בדירות האמיתיות למעלה. בתקרה: בטון וצינורות ביוב חשופים. הנוף: לחניון התת-קרקעי. כיווני אוויר: אפס.
שכאשר מסתכלים בתוך הקנקן, מגלים שהמחסנים הפכו בעצם לדירות פאר, ואף אחד מהדיירים לא באמת במצוקה. אבל זו רק שמועה.
החרדים לא יעתיקו את מגוריהם לאוהלים בכיכר העיר, אפילו לא בערבי הקיץ הנעימים של ירושלים, אבל המצוקה היא אמיתית. מי שסובלים ממנה בתל אביב ובירושלים הם בערך בני אותו גיל, אלא שבעוד המחאה בתל אביב מונהגת על ידי צעירים לאחר הצבא או הלימודים האקדמיים, רגע לפני המשפחה - הצעירים החרדים צריכים לתת קורת גג לאישה ולילדים. והם רוצים בית משלהם - לא אוהל, ולא אצל ההורים.