תביעה להשבת סך של 2,041 ₪ שחויב ע"י הנתבעת 1 בכרטיס אשראי של התובעת. התובע טוען כי החיוב נעשה שלא כדין שכן לא סופקה סחורה בפועל.
התובע ביצע הזמנה טלפונית של חומרי בניין מהנתבעת. מאחר וההזמנה לא סופקה הודיע התובע על ביטולה. התובע טוען כי הציגו לאשתו חשבונית תשלום בסך של 3,255 ₪ ואשתו דרשה לבטל את החשבונית ולקבל חשבונית חדשה הכוללת הפחתה של החיוב עבור ההזמנה שלא סופקה ובוטלה.
עוד טוען התובע כי הנתבעת לא ביצעה את הזיכוי ואף חייבה את מלוא הסכום למרות שאישר לחייב את כרטיס האשראי שלו בסכום של 1,214 ₪ בלבד.
התובע פנה לנתבעת ודרש לבטל את החיוב מידית, ומאחר והדבר לא בוצע פנה התובע לחברת לאומי קארד (נתבעת 2) וציין שמעולם לא אישר את החיוב לא בכתב ולא בע"פ וכי הנתבעת השתמשה בפרטי האשראי מעסקה קודמת שביצע אצלה. הנתבעת 2 חברת לאומי קארד ביטלה תחילה את החיוב, אך בהמשך קיבל התובע שיחת טלפון מממנה ובהה הובהר לו שלאחר בירור טענותיו, כרטיסו יחויב במלוא סכום העסקה מאחר ומדובר בעסקה שנעשתה כדין וכי את המחלוקות עליו להסדיר עם הנתבעת 1. בהמלצת בית המשפט נמחקה הנתבעת 2 מכתב התביעה ונותר לברר את המחלוקת עם הנתבעת 1 בלבד.
הנתבעת מפעילה עסק המתמחה באספקת חומרי בניין ומתן שירותים בתחום הבנייה ובמסגרת זו נטלה אשת התובע טובין שונים במהלך שנת 2016 ואף שילמה בעבורם באופן שוטף. ביום 19/10/16 הכינה הנתבעת משלוח לאספקה לאשת התובע. לאחר שהטרקטור היה עמוס התקשרה אשת התובע וביקשה שלא לספק את החומרים. הסחורה לא סופקה, התעודה בוטלה והתובע לא חויב בגין התעודה הנ"ל.
החשבוניות והסכום שהוצגו לאשת התובע מקורם מחשבונית 101490 מיום 30/12/16 ומחשבונית 101574 מיום 31/1/17 עבור סחורה שסופקה ולא שולמה בפועל. אשת התובע דחתה את הנתבעת במשך חודשים בטענות שווא כאלה ואחרות ועשתה הכל כדי להתחמק מתשלום. כאשר הבינה הנתבעת שאין בכוונתה לשלם, ביצעה הנתבעת את החיוב באמצעות כרטיס האשראי שמסרה אשת התובע ברכישות קודמות.