אז זהו, הכל נגמר… חשבתי לעצמי. סיפור מטורף של ארבע שנים עם ים של זמן אוויר ואני בעצם נשארתי בלי אוויר.
כן כן, 4 שנים של אהבה מטורפת עם סקס משגע וטירוף חושים שלא ניתן אפילו לדמיין.
ולא חשוב. איך מתגברים על הפרידה? מה עושים?
על מנת לענות על כך יש להביט לאחור ולהבין איך בעצם הכל התחיל?
ובכן, בערב גשום וסוער, לפני 4 שנים, היה זה ערב הסילבסטר. בעלי היה במילואים ואני כבר השכבתי את הילדים.
ישבתי בודדה בסלון וחשבתי…להתקשר לחברה ולקשקש? או סתם לצפות בסרט משעמם. אף אחת מהאפשרויות לא נראתה לי מתאימה. החלטתי להיכנס לאינטרנט ולבדוק מה זה הצ'אט שכולם מדברים עליו… חשבתי שיהיה מעניין לדבר דווקא עם מישהי שאוהבת נשים. תמיד נמשכתי לקטע הזה ורציתי לדבר עם מישהי שהייתה בקטע ותוכל לספר לי חוויות.
נכנסתי לצ'אט של תפוז ושם בחרתי בחדר "לסביות אמיתיות". הקלקתי על מישהי בשם ורד25. התחלנו לדבר והשיחה זרמה… מסתבר שהפרטנרית שלי לשיחה הייתה נחמדה ושתינו קיטרנו על העובדה שבן הזוג לא פנוי בסילבסטר. שוחחנו על נושאים רבים כמו מוזיקה, סרטים ועוד וגילינו המון דברים משותפים הזמן טס לו ופתאום…. שתיים בלילה ואני עוד מתקתקת במרץ.
הגיע הזמן לסיים את הצ'אט הזה….משום מה לא כל כך הצלחנו. רצינו להמשיך ולהמשיך. לבסוף החלטנו שנדבר למחרת באותה שעה. האמת, חיכיתי שיגיע מחר וכל היום חשבתי כבר על הפגישה בערב באותו חדר עם אותו כינוי והבחורה המסתורית.
כך עברו להם כמה שבועות, כאשר מידי ערב אנו מצ'וטטות. שמתי לב שהיא אהבה את השנינות שלי בשיחה, ובמיוחד שתמיד סיכמתי את השיחה במה למדנו היום… זכורה לי במיוחד שיחה שבה דיברנו על פנטזיות….ואני פתחתי את ליבי וסיפרתי לה לפרטי פרטים מהי הפנטזיה המינית שלי שאני חולמת עליה כבר 10 שנים ועדיין לא העזתי לממש אותה. היא בתגובה כתבה שהיא מוכנה לממש לי את הפנטזיה! ואני הבעתי פליאה: איך? את הרי לא מכירה אותי… תשובתה היתה שלא משנה איך אני נראית היא כבר מאוהבת בי. חשבתי לעצמי: איזה כוח יש למילים הכתובות. האמת, גם עלי זה השתלט כמו בומרנג. הייתי מתה כבר לראות מי זאת? לאחר כחודש החלטנו לעבור לטלפון. הרגשנו בטוחות ומתמידות בקשר ולמה שלא נדבר?? היא מסרה לי את מספר הטלפון שלה… התקשרתי אליה ודיברנו כאילו אנחנו מכירות כבר 30 שנה. בקיצור, חברת התקשורת הסלולארית חגגה על חשבוני ואנחנו התקרבנו זו אל זו…. כבר מתגעגעות, מרגישות אהבה באוויר ו…. עדיין לא נפגשות.
זהו, ביום בהיר אחד, כשישבתי באוניברסיטה באמצע שיעור משעמם החלטתי: אני חייבת לפגוש אותה! גם אם זה יעלה לי במחיר הקשר שלנו אני מוכנה ללכת על זה ולהיפגש איתה. היא מצידה הביעה הסכמה והחלטנו שאחרי 3 חודשים באמת חייבים להיפגש.
הגיע היום המיוחל… הלכתי למספרה, ישבתי חצי יום לסדר את התלתלים שלי. קניתי בגדים, הלכתי לתופרת לסדר מכפלת למכנסיים. עשיתי הכנות למפגש הפיסגה שלו כה יחלתי. קבענו בקניון בת"א.
כל כך התרגשתי, הייתי סקרנית וכמהה לפגוש אותה, אך גם חששתי. והנה אני בדרך לקניון מדייקת בזמן (לשם שינוי) והיא מהעבר השני של הקו גם נרגשת, דיברנו כל הדרך לפגישה. כשהגעתי לחניון חיכיתי… היא בטלפון מוסרת שהיא נכנסה לחניון ושאסמן לה עם 4 אורות איפה אני… סימנתי וחיכיתי.
המשך – כל הפרקים במדור "מיומנה של אישה נשואה"