אני מגניב, אני שמח, לי טוב ואני צודק ומוסרי.
שוב אתה מצטייר כמין פרמוטציה של בני ציפר.
לדיוואן קוראים בשלוש השנים האחרונות הסירא.
אולי תארגן נסיעה לנאזללה מאורגנת?
לאדם בלי השם, תרחרח. ותגיד כן להזדמנויות.
שמו יהיה "איך הפסקתי לפחד ולמדתי לאהוב את רועי "צ'יקי" ארד.
לדעתי אתה יכול להיות רגוע, אתה עדיין לא ציפר.
שהירושלמים האותנטיים באמת קוראים לו "הכובען המטורף", לא שמשהו בכתובת, במראה, בסאונד, בצוות העובדים (פלוס מינוס) ובקהל השתנה בכל הגלגולים הללו.
זן מבוטא בפתח. הקטע עם הסרבים הורס.
הנה תמונות של ביקור בזמאללה, לכל המעוניינים.
אין ספק שזהו טיול חובה, בעיקר עבור אנשים כמו הטוקבקיסט שחושב שתיאור כנה של מסע למקום כל כך מרכזי בהוויתנו כישראלים מעיד על מוסרנות והתייפיפות.
קראתי בפה פעור, למרות שזאת בטח לא היתה כוונת המשורר.
טקסט מרתק. "מסע אחר" אוכלים את הכובע.
וגלעד בלום…. הרגת אותי מצחוק.
אני רק קצת נעלב בשביל מוסא אלעלמי – שתארת אותו בתור "מישהו שנפגש עם הציונים". אז נכון, הוא ניהל בשביל המופתי את המו"מ עם הסוכנות – אבל עשה הרבה דברים חוץ מזה. היה איש מוכשר וחריף, משפטן מפולפל, אבל גם ייסד חווה חקלאית ליד יריחו והפריח השממה.
סירין חוסייני-שהיד מתארת אותו יפה בספר הזכרונות שלה "ירושלמית" שפורסם באנדלוס. הוא היה דוד שלה.
תודה למינק.ידעתי שמוסה עלמי עשה הרבה, אבל הוא ומוסטפה שווים פוסט נפרד כנראה – על כל פנים סימנתי את הבלוג שלך.
עד שמצאתי את הבלוג שלך הייתי אנוס להסתפק בכתיבה מדכאת, מיאשת ומתנשאת והיום יש לי אלטרנטיבה מתנשאת, מיאשת פחות (בכל זאת, אתה אקטיביסט) אך משמחת (אקטיביסט שנהנה זה נדיר). תודה!
ואנונו לא נאסר על "התנגדות לגרעין".
התנגדות לגרעין היא זכותו של כל אזרח במדינה, ובניגוד לאיראן, כאן לא צריך להיות גיבור כדי להתנגד לגרעין.
וענונו נאסר על גילוי סודות בטחוניים, לאחר שהתחייב לא לעשות כן, וקיבל משרה בשירות המדינה על סמך התחייבותו זו.
אם קודם היה הגרעין סוד שאף אחד לא מדבר עליו, הרי שעכשיו הוא הפך למשהו שכל יברמן יכול לנופף בו מול כל העולם.
הצעד הזה, ככל הנראה האיץ את גירעון המזה"ת, לא בלם אותו.
כמה ארוך – ככה טוב.
יש סיבה שאני מת על הבלוג הזה.