כביש הגישה למחסום מלא בהמוני פועלים שעברו במחסום. הכביש ממש חסום לגישה של אוטובוסים ומכוניות של מעסיקים. מוזר שלא חושבים להתאים לכמות העוברים - להרחיב אותו, להוסיף ספסלי ישיבה ותחנות מובנות. בפנים בצד הישראלי, הכול מתקתק. 9 עמדות אלקטרוניות פתוחות ו-4 ביתנים לבירורים. הרבה כוח אדם שוהה במקום. במכונות הזיהוי הביומטרי אור ירוק שוטף את הפנים בעת זיהוי הפנים והאצבע ומוט המתכת נפתח מייד. הולך מהר ויעיל. מג"בניק מספר לנו שתופסים הרבה אנשים שמנסים לעבור ללא תעודות. לא ראינו כאלה, נראה די קשה לביצוע.
נסענו לקבר רחל. מגיעים למובלעת הקבר בדרך שמשני צדיה מתנשאות חומות בטון אפורות מבית היוצר של חומת ההפרדה. הוי... רחל מבכה את קברה, ששינה צורתו הרומנטית בצד הדרך לבית לחם והפך לבניין נמוך, מאורך ומכוער, ללא זכר מבחוץ לכיפה, ובעל כניסה נפרדת לגברים (חלל גדול) ולנשים (חלל קטן יותר). עיצוב הפנים גם הוא לא מצטיין באסתטיות. הכבוד לגדולי היהדות נתון בידי הממסד הדתי שלא מתעניין בכך.
קצת אחריו נמצא מבנה של ישיבה, וכשהלכנו מסביבו ראינו שזו מין התנחלות קטנה – מתקני משחקים, כביסה.
הגענו אליו דרך הכביש הפונה מדרך חברון לרמת רחל, לכיוון צור באחר, ואח"כ בכיכר לכיוון ארמון הנציב. וֵייז יודע! הדרך קלה יותר לנהיגה מאשר דרך בתי הספר בג'בל מוכאבר. עבודות סלילה והרחבה נרחבות מתבצעות מדרום למחסום וגם בדרך האמריקאית המובילה לסילוואן וראס אל עמוד. המחסום עצמו ריק בשעה זו, יש רק דלת אחת החוצה לג'בל מוכאבר וקרוסלה אחת לכיוון שי'ח סאעד. פגשנו סטודנטית לרפואה מאוניברסיטת אל קודס, שמחכה לעלות ולנסוע לאוניברסיטה באחת המוניות המאולתרות הרבות, החונות מעל המחסום בשי'ח סאעד. הנהגים הם בחורים צעירים מובטלים שלא יכולים לעבוד בישראל. הרבה זמן לא עלינו למעלה וחזרנו דרך המחסום. אף כי המעבר לשי'ח סאעד הוא לשטח B בשליטה ביטחונית ישראלית, זהו מחסום שרק לתושבי ג'בל מוכאבר ושי'ח סאעד מותר לעבור בו חזרה לכיוון ישראל. אין לנו זמן היום להתווכח או לחזור דרך מחסום הזיתים המרוחק מאוד.
מבררים מאוחר יותר עם איש הקשר שלנו בוועד השכונה, מה קורה עם כביש הטבעת הדרומי, הנסלל בתוואי כל כך צר, זה נראה ממש לא אפשרי. הוא אומר שלא ברור אם המחסום יזוז ממקומו ולאן, ושצפויות לדעתו הפקעות של מטעי זיתים לטובת התכנית העירונית מס' 322/157/4. הוא שולח לנו צילומים של השלטים שנתלו בדרך האמריקאית ובקרבת המחסום. אנחנו מקשרים אותו עם "בִּמקום" – שרי קרוניש ודיאנה פעילת השטח - כדי לארגן סיור, לעשות בירורים ולסייע בהגשת התנגדויות.
הדרך האמריקאית אכן זקוקה לשיפוץ. התנחלות הזיתים בראס אל עמוד הולכת וצומחת ומתפשטת. שמחנו לראות שההתנחלות בקרבת מלון קליף נותרה בניין אחד. המלון היפה לשעבר הוא חורבה בהווה. הבעלים קיבל אותו בחזרה אחרי שנים של משפטים, בתוספת חומת הפרדה צמודה משלושה כיוונים.