אלצהיימר היא אחת התופעות המפחידות והמסתוריות ביותר, ולכן הרבה מאוד מחקרים עוסקים בתחום של מניעה ועיכוב ירידה קוגנטיבית. שני מחקרים חדשים מראים כי קיים קשר בין פעילות גופנית באמצע החיים (בגילאי 50 עד 65) לבין שמירה על הצלילות בגיל מאוחר יותר.
במחקרים - שנערכו בבית החולים Mayo clinic באריזונה והוצגו בכנס הבינלאומי לחקר האלצהיימר - החוקרים הגיעו לשתי מסקנות מעניינות. הראשונה היא שפעילות גופנית בכל רמה (קלה, מתונה או נמרצת), באמצע החיים, מגנה על המוח מפני ירידה קוגניטיבית קלה בזיקנה. הממצא המעניין השני הוא שפעילות גופנית מונעת את ההידרדרות של ירידה קוגניטיבית קלה לרמת דמנציה (קיהיון).
לצורך המחקר, פעילות גופנית קלה הוגדרה כהליכה נינוחה. פעילות גופנית מתונה כללה עיסוק בפעילויות כמו הליכה מהירה, רכיבה על אופניים, ושחייה, ופעילות גופנית נמרצת כללה השתתפות בפעילויות כמו רכיבה על אופני הרים וסקי.
המחקר כלל 1,830 נבדקים בריאים ללא בעיה קוגניטיבית. כל המשתתפים עברו הערכה נוירולוגית, בירור גורמי סיכון ומחלות רקע, ובדיקות פסיכולוגיות. מידת הפעילות הגופנית נבדקה בסקר. מומחים סיווגו את המשתתפים במהלך תקופת המעקב לכאלה שנותרו "שמורים" מבחינה קוגניטיבית, ולכאלה שהחלו להראות סימנים של ירידה. מתוך 1830 משתתפים שהיו נורמליים מבחינה קוגניטיבית בתחילת מחקר, 389 פיתחו דמנציה בתקופת המעקב. פעילות גופנית קלה, מתונה ונמרצת באמצע החיים נמצאה קשורה לירידה בסיכון לפגיעה קוגנטיבית.
במחקר השני בדקו החוקרים אם פעילות גופנית יכולה לעכב הופעת דמנציה במבוגרים שכבר אובחנו כסובלים מירידה קוגניטיבית קלה. המחקר כלל 280 משתתפים, ובמהלך תקופת המעקב (שנתים עד שלוש) 92 מהם פיתחו קיהיון. החוקרים מצאו כי פעילות גופנית מתונה הורידה את הסיכון לפתח קיהיון ב-36%. עם זאת, פעילות גופנית קלה ונמרצת לא הדגימה את אותה ההגנה.
המסר העיקרי משני המחקרים הללו הוא שכדאי מאוד לבצע פעילות גופנית קלה, כמו הליכה בשכונה בערב, בגילאי 50 עד 65, כדי להגן על התפקוד הקוגניטיבי בגיל מבוגר יותר. המחקרים הראו שפעילות מתונה של 5 עד 6 פעמים בשבוע היא בעלת האפקט המגן הטוב ביותר. חשוב לזכור כי לפעילות כזו גם השפעה חיובית על בריאות הלב וכלי הדם, על מאזן הכולסטרול ועל שיפור מצב הרוח.
מתי מאוחר מדי להתחיל להתעמל?