האוניברסיטה העברית בירושלים הייתה האוניברסיטה הראשונה שהוקמה בארץ ישראל והיא כיום המוסד היהודי להשכלה גבוהה הגדול ביותר בעולם. שלוש מטרות לאוניברסיטה העברית: לשרת את מדינת ישראל בהכשרת כוח אדם חינוכי ומקצועי; לשרת את עם ישראל בהמשכת היצירה העברית ובמחקר מתמיד של ערכי היהדות ומורשתה; לשרת את האנושות כולה בהרחבת גבולות הדעת.
בז' בניסן תרפ"ה, 1 באפריל 1925, התקיים טקס הפתיחה הרשמי של האוניברסיטה העברית באמפיתיאטרון שעל הר הצופים. בטקס נכחו מנהיגי העם היהודי מהארץ ומהתפוצות ובראשם נשיא ההסתדרות הציונית, ד"ר חיים וייצמן. את נאום הפתיחה נשא אורח הכבוד, הלורד ארתור ג'יימס בלפור. אולם תולדות האוניברסיטה ראשיתן כמה עשרות שנים לפני טקס הפתיחה: בשנת 1882 כתב פרופ' צבי הרמן שפירא, מתמטיקאי באוניברסיטה היידלברג שבגרמניה, מראשי התנועה הציונית והוגה הרעיון של הקרן הקיימת לישראל, סדרת מאמרים על הצורך בהקמת בית מדרש יהודי עליון בישראל, "בית מדרש התורה, החכמה והעבודה" כלשונו. חמש עשרה שנים אחר כך נדונה הצעתו של פרופ' שפירא בקונגרס הציוני, שהתקיים בבאזל שבשוויץ.
בשנת 1902 פרסמו ד"ר חיים וייצמן, ד"ר מרטין בובר וד"ר ברטולד פייבל את החוברת "בית ספר יהודי גבוה" ובה תכנית מפורטת להקמת בית מדרש גבוה לנוער יהודי בארץ ישראל. תכנית זו זכתה לתמיכתם של מנהיגי התנועה הציונית. ב- 1913 החליט הקונגרס הציוני הי"א לכונן ועדה לשם יסוד אוניברסיטה עברית בירושלים. ד"ר ארתור רופין ניהל אחר כך משא ומתן לקניית קרקע בהר הצופים ובט"ו באב תרע"ח, 24 ביולי 1918, הניח ד"ר וייצמן את אבן הפינה לאוניברסיטה באדמות הר הצופים. שבע שנים נמשכו עבודות ההכנה בהקמת האוניברסיטה, בז' ניסן תרפ"ה, 1 באפריל 1925, נערך, כאמור, טקס הפתיחה. "אלפי אנשים מכל קצות הארץ והגולה נאספו ביום זה בהר הצופים בהרגשה, כי הם עדים להתרחשותו של מאורע היסטורי שיישמר לדורות התולדות עם ישראל".
בסוף שנת 1947, הייתה האוניברסיטה העברית שעל הר הצופים מוסד מדעי-לימודי גדול ומבוסס, המוסד להשכלה גבוהה של היישוב היהודי בארץ ישראל, והיא שימשה מרכז תרבותי ליהודי התפוצות. האוניברסיטה כללה אז פקולטה למדעי הרוח, פקולטה למדעי הטבע, פרה-פקולטה לרפואה,, בית ספר לחקלאות (שהוקם ברחובות) מחלקה לחינוך, ספרייה לאומית אוניברסיטאית, בית הוצאה לאור ומרכז להשכלה לעם. מספר הסטודנטים שלמדו בין כתליה עלה לאלף, והסגל האקדמי מנה בה כמאתיים איש. מלחמת העצמאות קטעה את הקשר בין ירושלים העברית לבין הר הצופים. על האוניברסיטה נחרץ "לצאת לגלות". קשיים רבים לאין ספור נערמו בדרכה, משנותקה מביתה, והיא מנסה לחדש את פעילותה, ללא בניינים ומעבדות, ללא ציוד מדעי, ללא ספרים. מעתה הייתה האוניברסיטה אף המוסד העליון להשכלה גבוהה של מדינה עצמאית, גדלה ומתפתחת. וכך, דווקא – בתקופה קשה זו שהייתה עלולה להיות תקופה של נסיגה ודלדול, זכתה האוניברסיטה העברית לגידול ולהרחבת שטחי הפעולה בקצב מהיר יותר מבעבר. במשך שנים אחדות התמקמה האוניברסיטה העברית בעשרות בניינים שכורים, שהיו פזורים בכל רחבי ירושלים, והסתייעה בציוד דל כשהיא רואה בכל אלה "מצב ארעי" ומצפה לשובה להר הצופים. משנתמשך הארעי שנים אחדות והאוניברסיטה הלכה וגדלה, הוחלט להקים לה בית חדש בגבעת רם. ב- 1953 החלה הקמתה ההדרגתית של קריית האוניברסיטה החדשה, אף החלה הקמת המרכז הרפואי בעין כרם. בד בבד עם התרחבותה וביסוסה, בשנים אלה, הקימה האוניברסיטה העברית שלוחות בתל-אביב, בחיפה ובבאר-שבע וסייעה לאוניברסיטאות החדשות במקומות אלה בהתפתחותן.
בסוף שנת 1967 היו באוניברסיטה העברית שבע פקולטות: למדעי הרוח, למדעי החברה, למשפטים, למתימטיקה ומדעי הטבע, לחקלאות (היחידה בישראל), לרפואת שיניים (היחידה בישראל) וארבעה בתי ספר : לחינוך, לעבודה סוציאלית, לספרנות ולרוקחות. מספר הסטודנטים הגיע ל- 12,500-. אולם לבה של האוניברסיטה העברית בתשע עשרה שנות ניתוקה היה בהר הצופים. מעולם לא אבדו לה התקווה והביטחון כי היא תחזור אל ההר ותחדש בו את מלוא פעילותה. התקווה התגשמה. בראש חודש בסיוון תשכ"ז, 9 ביולי 1967, הגיעו שנות הגלות לסיומן. האוניברסיטה העברית חזרה לביתה והחלה בשיקומו ובפיתוחו של הר הצופים. כיום משתרעת האוניברסיטה העברית על ארבע קריות: בגבעת רם, בהר הצופים, בעין כרם (המרכז הרפואי) וברחובות (חקלאות). כ- 18,000 סטודנטים לתארים הראשון, השני והשלישי לומדים בשבע פקולטות ובשמונה בתי הספר של האוניברסיטה : הפקולטות – למדעי הרוח, למדעי החברה, למתימטיקה, למדעי הטבע, למשפטים, לחקלאות, לרפואה שיניים; בתי הספר – לתלמידי חו"ל, למדע שימושי וטכנולוגיה, לחינוך , לרוקחות, לעבודה סוציאלית, למנהל עסקים, לספרנות ולמדעי התזונה והבית ובמרכז ללימודים קדם אקדמיים. נוסף לתרומתה לחיי התרבות, המדע והמחקר בישראל מקיימת האוניברסיטה העברית קשרים עם מוסדות מדע ומחקר ברחבי העולם ואף מסייעת בקידום חיי החברה והמחקר בארצות מתפתחות.