"נתניהו הורס לנו את הבתים כדי לכסות על הסיגרים והשמפניה"
בתוך שעות הרסו הדחפורים בקלנסווה 11 בתים, לאחר התראה של יומיים בלבד. על הריסות בתיהם מדברים התושבים על מצוקת הדיור, על שנים של עבודה קשה ותקוות לעתיד שירדו לטמיון בתוך שעות, על אווירת מלחמה רוויית תסכול, ומבטיחים: "גם אם יהרסו כל יום 100 בתים, אנחנו נמשיך לבנות"
ביום שלישי האחרון הגיעה היחידה הארצית לאכיפת דיני התכנון והבנייה של משרד האוצר, מלווה במאות שוטרים, ליישם את "מדיניות האכיפה השיוויונית" של נתניהו בקלנסווה. 11 בתים נהרסו תוך כמה שעות. תושבים מספרים שהכוחות נכנסו כאילו זו הייתה מלחמה – אלימות, מכות ושבירת חלונות של מכוניות. אישה בהריון שנדחפה ע"י שוטר נפצעה ברגלה והייתה זקוקה לניתוח. "התחילו לאיים, להגיד 'אני אתן לך כדור ברגל אם אתה לא זז מפה', עשו תנועות מגונות לעברנו עם היד, קיללו, אמרו מוות לערבים, דברים כאלו", מספר לי עאמר מחלוף, בן 25, שהיה אמור להתחתן עוד שלושה חודשים ולעבור לבית שבנייתו כמעט הסתיימה.
> "נתניהו הצטרף למועדון המעריצים של פוטין מבלי להבין מיהו באמת"
"יש מטבח, קרמיקה, הכל, רק החלונות לא מורכבים", הוא מספר כשאנחנו עומדים על ההריסות – מה שנשאר מביתו. "את כל הדם שלי שמתי פה, כל מה שעבדתי שמתי פה. אני עובד בשביל להביא את הכסף הזה מגיל 13, עובד וחוסך כסף כדי לבנות את הבית הזה ולעשות את החיים שלי. החלום שלי היה לגמור לבנות את הבית הזה ולהתחתן, אבל כנראה הם לא רוצים את זה".
עאמר ניסה להוציא רישיון לבית, הבנוי על אדמה פרטית של משפחתו, ונחשו מה – הוא לא קיבל. "בסוף נמאס לי ובניתי, כמו שכולם עשו". הוא ציפה לקנס, אך קיבל במקומו צו הריסה. את צווי ההריסה קיבלו כל המשפחות של 11 הבתים ביום ראשון. ביום שלישי בבוקר נשארו רק הריסות. שום סיכוי סביר לערעור או פנייה לערכאות משפטיות לא ניתן. אכיפה שיוויונית, כבר אמרנו?
במתחם של משפחת מחלוף נהרסו 4 בתים שהיו בשלבי בנייה אחרונים. עאמר הולך איתי בין ההריסות ומצביע על עיי החרבות שנשארו ממה שרק אתמול היו בתים שאוטוטו הכילו חיים חדשים. "זה הבית של איימן מחלוף, זה של ארווה וזה של עודאי". כולם בני דודים, כולם בשנות העשרים לחייהם, שניים מהם, כמו עאמר, תכננו להתחתן השנה. שאלתי אותו מה הוא יעשה עכשיו אחרי שיתחתן. "עכשיו אין בית, לא מתחתנים", הוא עונה לי. "איך אני אתחתן בלי בית?"
דיאה מחלוף, אח של עאמר מספר שגם עזב את הלימודים בגיל צעיר לעבודה כדי לבנות בית. "היום עשו פה, מחר יתקדמו הלאה. עוד מעט בטייבה, עוד מעט ברמלה, בכפר קאסם, בג'ת, איפה שאת רוצה. נתניהו רוצה לעשות ניקיון פה- בכל הערים הערביות, במגזר הערבי, הכל. לא רוצה ששום דבר ישאר. המטרה שלו לא לתת לאנשים לחיות, לעשות ילדים, להסתדר בחיים, להמשיך בחיים. אין. האנשים שהוא הרס להם את הבתים נפגעו כבר. זה מה שנשאר לנו", הוא מצביע על ההריסות.
הוא רוצה שאכיר את חבר שלו מארוויה מחמוד. "הוא גם קיבל צו הריסה, תדברי איתו, הוא פוחד שיהרסו לו גם". מארוויה, גם הוא צעיר, בן 23, שעזב את הלימודים בכיתה י' כדי לעבוד ולחסוך כסף לבית, לווה כסף ובנה בית שקיבל עכשיו צו הריסה. "המצב שלי כמו המצב שלהם ולי עדיין לא הרסו", הוא אומר "אני בונה את העתיד שלי מאז שהייתי קטן ועכשיו אני גודל לאט לאט ורוצה שיהיה לי עתיד, שיהיה לי בית, אני רוצה להתחתן, שתהיה לי משפחה. אם יהרסו לי את הבית אין לי עתיד. לא יודע לאן אני אלך, אני אפנה לכיוונים לא טובים".
עו"ד עבד אלכרים שהיה ראש מועצת קלנסווה בין השנים 2011-2013 מספר שאוכלוסיית העיר גדלה בשליש בשנים האחרונות בשל הגירה של פלסטינים מהנגב, מהשטחים ומעזה. הבנייה בעיר כבר רוויה, אין אדמות לבנייה, ולמרות מאמצים רבים, תוכנית המתאר של העיר לא השתנתה במשך שנים רבות. "ניתן להסדיר את הבנייה פה אבל נתניהו רוצה לעשות שרירים, רוצה להצטדק בפני הימין הקיצוני. זה המציאות שלנו – אנחנו עם שסובל בתוך המדינה שלו. אנחנו נרדפים".
האם פלסטינים יכולים לשתף פעולה עם נכדי הכובשים והרוצחים?
מישהו מהצד מצטרף לשיחה. "זה הדירות שנתניהו במצע הבחירות שלו, הבטיח לזוגות הצעירים במגזר הערבי. זה כיסוי על הפאדיחות, על הסיגרים, על השמפניה הוורודה. זה בשביל לכסות על זה. את עמונה שמוקמת על הר לא חוקי מעבירים לעוד הר לא חוקי ומפצים אותם גם".
"ההתגרויות האלו אופייניות לממשלה שמבוססת על ימין קיצוני. זו ממשלת בנט-נתניהו, למה אנחנו מצפים?", ממשיך אלכרים. "האם זו גזענות? האם שנאת ערבים? האם זה עונש קולקטיבי בגלל מה שהיה בירושלים או במקומות אחרים? מה פשר הריסת 11 בתים בבת אחת כאשר חלק מהם ניתן להסדיר, ולחלק יש להם היתרים חלקיים על חלק מהמבנה? זו מדיניות מכוונת נגד המגזר הערבי בכללותו. זו לא רק קלנסווה, אני חושב שהמגזר הערבי צריך להתעשת ולהתחיל להבין שיש מדיניות של גזל קרקעות, של יצירת מצוקת מחייה. לנו אין פרויקטים של זוגות צעירים שאופייניים בישובים היהודים. הממשלה לא עושה כלום לפתח את תוכנית המתאר שלנו. מה היא עושה? כלום! אנחנו מדברים על אדמות פרטיות. בואו נסדיר אדמות פרטיות כדי שנמצא פתרון לזוגות הצעירים אצלנו. מה הם עושים? כלום! אפס! איפה העתיד של ילדינו? איפה יגורו? בירח?"
גם ארבעת הבתים של משפחת עראר, שנהרסו בשלבי הבנייה האחרונים, היו מיועדים לבנים הצעירים במשפחה. חאלד אבו עראר, מבעלי הקרקע, מדבר על הרגשה של גרוש המוני. "אנחנו בעלי הקרקעות, זו אדמה שלנו. אין מה להשוות – לא לאנשי עמונה שגוזלים אדמות מהפלסטינים ולא למתנחלים. אנחנו בעלי האדמות, אין לנו מקום אחר לגור בו. מצד אחד אין תוכניות מתאר- לא בקלנסווה ולא במגזר הערבי- ומצד שני אם אנחנו בונים אז הורסים לנו. מה הפתרון? תתנו לנו פתרון. אנחנו לא אנשים שאוהבים לעבור על החוק אבל אין לנו ברירה. אנחנו פה לפני קום מדינת ישראל, לפני 48. זה אדמות שלנו בטאבו ואנחנו נמשיך לבנות. הם יהרסו ואנחנו נמשיך לבנות. גם אם יהרסו כל יום 100 בתים אנחנו נמשיך לבנות, זה לא יעזור לאף אחד. הפתרון היחיד הוא להכניס את כל האדמות לתוכניות מתאר. מה הבעיה לעשות את זה? 15 שנה יש תוכניות שהוגשו ע"י ראשי עיריות וע"י ועדת המעקב של ערביי ישראל ואף אחד לא מתייחס לזה".