מאכל מקומי נוסף ששווה איזכור היה חמוצים בטעם ל”ג בעומר שלא גיבשנו דיעה לגביהם.
מצד ימין תוכלו לזהות מלפפון ועוד פיסה מהחמוצים המעושנים שהגדרנו אותם כטעם של “טוב טוב הגמד”, וסיבותינו איתנו.
ניצלנו את הקירבה של מאצ’ושימה אל עיירת הדייגים Shiogama כדי לבקר בסושייה –Kamei sushi שהיתה מפגן ראווה של סושי טרי ויוצא דופן באיכותו. חוויות כאלו לבדן מצדיקות את הטיול כולו.
קארי יפני, או כמו שהיפנים קוראים לו kare raisu, הוא הסטייה הפרטית שלנו בטיולים במזרח. זו כנראה המנה היפנית היחידה שמגישים עם כף, וכל דבר בה מלבד האורז צועק “אני מהגר! אני לא מפה!”, ובכל זאת, הצליחה המנה הפשוטה והממכרת הזו לטפס לראש רשימת המאכלים הפופולרים ביפן.
עוד המלצה מעניינת היא חנות ותיקה במרכז שינג’וקו שמתמחה בשיפודי כדורי אורז דביקים ועליהם תוספות שונות. מימין מחית מאבקת סויה, באמצע במבוק ומשמאל שומשום שחור חלומי.
ולג’אנק המקומי – המבורגר במקדונלדס עם קוביות אבוקדו ורוטב וואסבי שהגיע יפה כמעט כמו בפרסומת. שם שתינו גם גזוז אננס עם גלידה מוקצפת.
בגיזרת הדברים ההזויים אזרתי מספיק אומץ לטעום נאטו, ושרדתי כדי לספר לכם שאלו פולי סויה שעברו תהליך התססה שיצר סביבם קורים דביקים וארומה של סמרטוט ספונג’ה בן חודש. יפנים אוהבים להפתיע מערביים עם המאכל השנוי במחלוקת כדי לבחון את התגובות שלהם, ואני כנראה סיפקתי את הסחורה.
היי גל! הבלוג שלך מדהים. אני בד”כ לא מרבה במילים, לכן אני מתכוונת לכל מילה!