הספר נשים קטנות ראה אור לראשונה בשנת 1869. הוא זכה להצלחה מיידית ומפתיעה, ומאז לא מש מלב הקאנון המערבי: הוא תורגם, הומחז, הוסרט, עובד, נחקר והודפס בעשרות מהדורות שונות ובמאות מיליוני עותקים ברחבי העולם.
ב-140 שנות קיומו הוא כבש את מקומו בתודעה הציבורית והביקורתית כרומן ההתבגרות הנשית המופתי והפופולרי ביותר, וסלל דרך ללבותיהם של דורות של נערות ונשים. ארבע האחיות לבית מארץ' מתבגרות בארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים: מג, הבכורה, הבוגרת והאחראית; ג'ו, עזת היצרים, השואפת להיות סופרת; בת' העדינה והטובה שגופה בוגד בה, ואיימי, האחות הקטנה המפונקת והיהירה.
התבגרותן מחזיקה כל מה שהתבגרות יכולה להכיל: הן חוות תקוות ואכזבות, לבטים וחרטות, אהבות נכזבות והתוודעות, כואבת לעתים, למורכבותו של עולם המבוגרים. אישיותן מתעצבת, גחמות הילדות מושלות מעליהן, וכל אחת מוצאת את מקומה בעולם. ולמרות שכל זה קורה במקום רחוק כל כך, היסטורית וגיאוגרפית, זהו עדיין אחד הספרים המרגשים ביותר בארון הספרים שלנו.
האוניברסליות נטולת המאמץ של החוויה הנשית, של חוויית ההתבגרות, מפעמת בו מבעד לשנים אמינה ובוטחת, וגם מאה ומחצה לאחר פרסומו הוא לא מכזיב ביכולתו לרגש, להסעיר ולחמם את הלב. כך לקוראות בו לראשונה, וכך לנשים שקראו בו בילדותן וחוזרות אליו עכשיו, אליו וגם אל עצמן כפי שהיו אז.
ספר נפלא סיפור שלא נס ריחו גם אחרי שלושים וארבעים שנים.
ותמימה.... קריאה מחודשת רק הראת לי שהקסם עדיין כאן.
קלאסיקה שמחזיקה מעמד כב ר כמאה וחמישים שנה.
כנראה בזכות העובדה שהדמויות, עם או בלי מצנפת שינה ושאר סמממני תקופה, הן אמיתיות. בני אדם כמוני וכמוך.
ציינו כאן בביקורות, שהסופרת כתבה אודות חייה והדבר משדר אמינות. זה לדעתי, אחת הסיבות הספר עדיין שובה דורות רבים כל כך של קוראים, ובעיקר- קוראות.
ספר מלא קסם!
קלסיקה שלא נס ליחה. סיפור מרגש העוקב אחר התבגרותן של בנות משפחת מארץ. תיאור מרתק של אנושיות ורגש .
הסיפור התמים והמתוק על התבגרותן של בנות משפחת מארץ'. ספר מומלץ לנערות, אך עשוי להרגיז נשים בוגרות בשל השוביניזם התקופתי. למי שרוצה לקרוא את הסיפור ההפוך, שאינו תמים או מתוק בכלל, ומספר על אישה ממש לא קטנה שבוחרת ללחום במגבלות התקופה, אותה מחברת כתבה גם את: ' מאחרי מסיכה, או כוחה של אישה' שנמכר גם הוא באתר.
לא רק מתבגרים השתנו בזמן שעבר בין כתיבת הספר לקריאתו הנוכחית (150 שנה בקירוב). קחו למשל את האופנה: כובעי שינה??? מקושטים??? כפפות??? ושיא הדקדנטיות – כפפות מעל גובה המרפק! וכובעים!.
והבילויים. ברור שחלק מהבילויים שאי-אפשר-לדמיין-את-חיינו-בלעדיהם לא היו אפילו בגדר חלום באותם ימים. אבל חבורות צעירים יצאו אז לחיק הטבע, עם סלסלת פיקניק ארוזה מכל טוב (הם לא שמעו על מנגל ונפנופים) שמיכות, כובעים (וכפפות...) ומשחקים. כולל משחק שממנו התפתח, כנראה, "אמת או חובה". המשחק נקרא "אמת" ומי שמצביעים עליו חייב לענות אמת על שאלות. אני יכולה להבין למה המשחק הזה נעלם מהנוף (פרט, אולי, לילדים בני עשר בצופים) איזה מבוגר שפוי בן זמננו יסכים להשתתף במשחק כה מסוכן?
למה הספר הזה זוכה כבר מאה וחמישים שנה להיות אהוד (על בנות במיוחד, יש לציין)? יש בו שילוב מאוזן בין הרפתקאות לנינוחות. סיפור שהקוראות יכולות להזדהות איתו, כישרון כתיבה ויכולת לטוות סיפור מחומרים לא מרתקים במיוחד. אבל בעיקר יש בו אמינות רבה. אלקוט כתבה סיפור על אירועים ואנשים שהיא הכירה היטב. אולי ייפתה חלק מדמויותיה אבל הן נשארו בעלות התנהגות אנושית וסבירה.
סופר שהמו"ל – שהזמין מאלקוט את הספר שלושה חודשים לפני שקיבל את כתב היד – חשב בתחילה לא להוציאו לאור כי הוא משעמם. הוא נתן אותו לאחייניתו לקריאה ובזכות ההתלהבות שלה הוציא את הספר לאור. אלקוט, שכל ימיה חיתה בצמצום ועבדה קשה לפרנסתה, הצליחה להתגבר בזכותו על קשייה הכספיים ושארית חייה – היא נפטרה בגיל 56 – היתה בתנאי אמידות ורווחה. היא יכלה לומר כמו גרוצ'ו מארקס "הייתי ענייה והייתי עשירה. להיות עשירה עדיף" וכמוהו לדבר מנסיון.
מפעם לפעם, כשהרעש גובר ואין מקום על הגלובוס שיזמן שקט בלי רמשים ארסיים - אפשר לנסות את הספר הזה. זה עובד.