ב6.4.1903 התרחש פוגרום בעיר קישניב שבמהלכו נרצחו 49 יהודים, 500 נפצעו ויותר מ1000 חנויות נשדדו או נבזזו. הפוגרום הכה גלים בעולם עקב שיתוף הפעולה של השלטונות עם הרוצחים. ביאליק יצא בראש וועדת חקירה שמטרתה הייתה לחקור את אירועי קישניב. ביאליק שהה מספר שבועות בקשיניב וכתב חמש מחברות תיעוד אך פירסם רק את "בעיר ההריגה".
הפואמה "בעיר ההריגה" של ביאליק מתחילה בציווי המזכיר את הציווי של הקב"ה לאברהם אבינו "קום לך לך". הדובר בשיר מעביר אותנו מאזור לאזור בעיר ההריגה כדי להמחיש לנו את גודל האסון. הטכניקה דומה לטכניקה של מצלמה, המצלמה מעביר אותנו ממקום אחד למשנהו ומציגה את התנהגות הטובחים במקומות השונים.
התחנה הראשונה ב-"בעיר ההריגה" היא חצרות הבתים. התיאור הוא תיאור מזעזע של חורבן והרס: של דם קרוש, של מוח נקשה של החללים, של ספרי תורה קרועים. לעומת הזוועה, מתואר הטבע שהוא נוהג כשגרה. מתואר גם גל עליה נערפו יהודי וכלבו, ערך חיוו של היהודי ושל כלבו שווה. בדם שניהם התגוללו חזירים ואת דם שניהם ישטוף הגשם.
פרעות קישניב התרחשו בתקופת האביב. האביב על פריחתו היפה מהווה על דרך הניגוד הדגשה מזוויעה של האירועים. הטבע בפואמה מתנהג באדישות ומכסה על המעשים הנוראים: "השמש זרחה, השיטה פרחה והשוחט שחט". המשורר לאורך כל השיר "בעיר ההריגה" חש אי נוחות לגבי השגרה שאחרי המאורעות שבין היתר מתרחשת גם בטבע "ושמש כתמול שלשם תשחת זהרה ארצה" – השמש מבזבזת קרניה לריק.
אירוניה – "וראית בעיניך איפה היו מתחבאים אחיך בני עמך ובני בניהם של המכבים".
האנשה – הפחד מאונש "מגור, מגור מסביב… משוטט הוא באווירה", השמש מאונשת "תשחת זהרה ארצה".
מטאפורות – העם משווה לחציר "חציר תלוש העם – ואם יש לתלוש תקוה", בנוסף "כוס היגונים" היא מטאפורה לסבל העם.
ב=""בעיר ההריגה" בולט מוטיב ההתאפקות. ביאליק לאורך כל השיר מצווה להתאפק ולשמור בלבבו את כל המראות שהוא רואה. אסור לו לצעוק ואסור לו לבכות – "ועצרתי את עיניך ולא תהיה דמעה", "והקשחתי את לבבך ולא תבוא אנחה" וכו'.