פעם בעידן הציוויליזציה הם היו זוג מאושר. היא לא יכולה לשכוח איך הוא קנה לה שושנים אדומות אש כל שבת. והיא בתמורה חזרה כל יום הביתה וחיפשה בדרך משו טוב בשבילו, איזה קרם שניט נוטף קצפת מפנקת, מצית מיוחדת ומדליקה. בקיצור, הם אהבו ממש!
החיים שלהם זרמו על מי מנוחות, פלוס ילדים ודירה מרווחת, סוג של שלימות כזו שמוצאים תמיד ברולאפים של בנקים ושל חברות אשראי. כשהם ישבו לשוחח בסוף יום מייגע על כוס קפה, הם הסתכלו אחד לשני בעיניים וסיכמו להם בשלווה את מה שהיה היום. כשהם יצאו לאכול פיצה ככה בשביל להתאוורר, הם דאגו להנות מכל שנייה ולמצות את זמן האיכות שלהם יחד. ככה זה היה פעם.
ואז היא סיפרה לו שמשדרגים לה בעבודה את הפון. והיא הולכת לקבל נייד משוכלל שכולל sms כלומר דרך פשוטה להעביר מסרים מבלי לחכות לטובות שמאן דהוא יטרח להרים את השפופרת.
והוא רק אמר: "מושלם, יהיה לך קל יותר בחיים". וזהו. ומאז באמת נהיה לה יותר קל, אבל לא רק. פתאום היא קיבלה מסרים מעניינים לא רק בעניני עבודה, והיה לה מרתק. מין ריגוש של משהו חדש שהיא לא הכירה עד היום. ובעלה שם לב שיש לה ברק חדש בעיניים והוא חשב שזה בגלל שנהיה לה קל יותר בחיים, והוא צדק.
היא חזרה שוב מאושרת הביתה עם טאצ' משוכלל, מלא אפליקציות ותוכנות שלמות להעברת מסרים ואפשרויות שיתוף. ופתאום היא ממש ביקשה שהוא יצטלם איתה סלפי, רגע, היא הלכה למרוח פול מייקאפ לפני זה שלא יראו לה ת'חצקון. בדרך לפיצה היא נעמדה ליד השלט וסימנה משו במכשיר שלה וכל הזמן בדקה שכוווולם יודעים שהיא שם.
כשהם התיישבו בפינת הקפה היא סימנה עליו בכח לב ואינסטשה אותו למוות. היא התחילה להביע את דעותיה בקול והפכה מימנית קיצונית לשמאלנית מזלזלת. הגיע הרגע בו היא הוכרזה למובילת דעה וכאשר אמרה בוקר צח 800 איש טענו שהם אוהבים את זה. ופתאום היא התחילה לדבר בקיצורים שרק היא ועוד כמה מבינים למשל מוייייי.. היא חשבה שהיא מאושרת. והוא ידע שהוא לא.
כי פעם הם היו זוג מאושר. כי פעם הם היו זוג. והיום היא נשואה לריבוע טאצ' שלא מפסיק לטקבק אפילו לרגע אפילו שמוציאים אותו מהשקע, כי כבר יש מטען נייד.
פעם הם היו זוג מאושר.
כל אחד צריך להציב לעצמו את הגבולות שמתאימות לאשיות שלו!
את כותבת נהדר!!!
אך מה לעשות שלא תמיד הוא אשם!!!
האם גם אז היינו מפילים את האשמה על המקום בילוי אליו נחשפה???