לפני "בקשה דחופה לעיכוב ביצוע פסק דין ו/או למתן סעד זמני בערעור" מיום 12.10.2010.
1. אציין כי בנק הפועלים בע"מ רכש את בנק קונטיננטל בע"מ, ועל-כן ההתייחסות אליהם תהיה כאל גוף אחד.
2. המשיב 3 (להלן - החייב) חב כספים רבים למספר נושים, שהטילו עיקולים שונים (המבקשת והמשיבים 4 - 7). לחייב היה נכס שנמכר למשיב 2. הכספים עברו לידי המשיב 1 (להלן - הנאמן) אשר החזיק בהם בנאמנות. הנאמן הגיש בקשה על דרך של טען ביניים בכדי לדעת כיצד יש לחלק את הכספים בין הנושים השונים.
בית משפט קמא קבע במסגרת פסק דינו כי הנאמן יחלק את הכספים המוחזקים בידיו למשיבים 4- 7 באופן יחסי לגובה החובות. אשר למבקשת, בית המשפט דחה את טענתה, באשר היא לא הוכיחה את גובה החוב לטובתה, למרות הנדרש בהחלטה קודמת מיום 11.5.2010.
ביום 16.9.2010 נתן בית משפט קמא החלטה משלימה, במסגרתה קבע, בין היתר, כי הכספים יחולקו תוך 30 יום. כן ניתן צו גודר כנגד כל הטוענים.
3. המבקשת טוענת בבקשתה כי סיכויי הערעור טובים באשר נפלו שגיאות מהותיות בפסק דינו של בית משפט קמא. עיקר טענת המבקשת, כי בית משפט קמא "...נתלה באי-צירופו של מסמך, שלעמדת המערערת כלל אינו נדרש להכרעה, על-מנת לשלול מאת המערערת את הסכומים המגיעים לה כנושה מתוקף העיקולים. תוצאה קיצונית זאת הינה איוולת, ואין בה היגיון כלל. הכיצד בית-המשפט קמא טוען כי הוא מכיר בקיומם של עיקולים במיליוני ₪ לטובת המערערת, אך בד בבד קובע כי המערערת לא תקבל דבר?" (סעיף 23 לבקשה).
עוד טוענת המבקשת כי מאזן הנוחות נוטה לטובתה, שכן אם הבקשה תדחה והמבקשת תזכה בערעור, יהיה קושי רב להשיב את המצב לקדמותו. המשיבה 5 הינה חברה בע"מ "ולאור היותה חברה בעירבון מוגבל, עלול להיווצר קושי להיפרע ממנה". בנוסף, רובצים על החברה מספר שיעבודים, אשר יקשו על המבקשת לגבות את חובה במידה שהמשיבה 5 תיקלע לקשיים.
ביחס למשיבים 6 -7 "רב הנסתר על הגלוי, והמערערת סבורה כי יש לה יסוד לחשוש כי תתקשה להיפרע מהם באם תזכה בערעור". המבקשת מפנה לחקירת המצהיר מטעמם, שנערכה לפני בית משפט קמא. שם סירב המצהיר לפרט את עיסוקו, ואת נסיבות ההלוואה שניתנה לחייב.
לחילופין, מבקשת המבקשת כי בית המשפט יקבע כי הכספים יועברו לידי הטוענים בכפוף לתנאים מסויימים.
4. המבקשת הגישה את הודעת הערעור ביום 4.11.2010.
5. המשיבים 6- 7 בתגובתם מיום 27.10.2010 טוענים כי דין הבקשה להידחות על הסף, באשר לא הוגש ערעור במועד הקבוע בדין, ובהתאם לתקנה 363(א) לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984 (להלן- תקנות סדר הדין).
לחילופין, דין הבקשה להידחות לגופה. עסקינן בפסק דין כספי שלפי ההלכה הפסוקה עיכוב ביצועו יינתן רק במקרים חריגים. בענייננו, לא הוכח כי ייקשה על המבקשת לגבות את הכספים ככל וערעורה יתקבל.
באשר לסיכויי הערעור, מדגישים המשיבים כי בשלב זה כתב ערעור טרם הוגש. עוד טוענים המשיבים כי סיכויי הערעור אינם גבוהים, באשר לא נפלה כל טעות בפסק דינו של בית משפט קמא.
6. המשיבה 5 בתגובתה מיום 25.10.2010 טוענת כי דין הבקשה להידחות. אף לשיטתה סיכויי הערעור נמוכים באשר לא נפלה כל טעות בפסק דינו של בית משפט קמא.
באשר למאזן הנוחות טוענת המשיבה כי אין חשש לנזק בלתי הפיך. הנאמן הצהיר כי הוא מחזיק בסך של 79,983$ בלבד אשר אמור להיות מחולק בין כל המשיבים, כשחלקו של כל נושה איננו גדול במיוחד.
עוד טוענת המשיבה כי לא הוכח כי היא נמצאת בקשיי נזילות או בחדלות פירעון, וההיפך הוא הנכון. יתירה מכך, המבקשת עצמה הינה הבנק העיקרי המלווה אותה בפעילותה העסקית, ובידיה דו"חות כספיים מהם עולה חוסנה הכספי של המשיבה.
בנוסף, המשיבה מזכירה כי לא הוכחה חוסר איתנותם של יתר המשיבים.
בנסיבות אלה, טוענת המשיבה כי יש לדחות את הבקשה.
7. המשיב 2 בתגובתו מיום 1.11.2010 טוען כי יש לדחות את הבקשה. בבקשה נטען, בדומה לעיל, כי סיכויי הערעור נמוכים, והמבקשת לא הוכיחה כי מאזן הנוחות לטובתה. עוד מוסיף המשיב 2 על האמור לעיל, כי לטעמו הבקשה לוקה בחוסר תום לב.