ווילו והנסיכה (באנגלית: Willow) הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 1988 בבימויו של רון הווארד. את הסיפור לסרט כתב ג'ורג' לוקאס, אשר היה אחד ממפיקי הסרט, אשר בו מככב ווריק דייוויס כווילו, איכר פשוט בעולם פנטזיה של כשפים וחרבות, אשר בניגוד לרצונו לוקח חלק חשוב בהגנה על תינוקת מיוחדת מפני מלכה רודנית. עוד משתתפים בסרט: ואל קילמר, ג'ואן ווהאלי, ג'ין מארש, פטרישה הייס, בילי בארטי ופט רואץ'.
את הרעיון לסרט הגה לוקאס כבר בשנת 1972, והציע להווארד לביים רק בשלב הפוסט-פרודקשן של הסרט קוקון בשנת 1985. לוקאס האמין שלו ולהווארד מערכת יחסים הדומה לזו שיש לו עם סטיבן שפילברג. בוב דולמן, אשר הובא כדי לכתוב את התסריט, סיים את עבודתו בסוף שנת 1986, בכותבו את הטיוטה השביעית והאחרונה לתסריט. הסרט יצא לפועל בתמיכת מטרו גולדווין מאייר, כאשר הצילומים החלו באפריל 1987, והסתיימו באוקטובר שלאחר מכן.
רוב הצילומים התקיימו באולפני Elstree אשר בהרטפורדשייר, אנגליה, כמו גם בוויילס וניו זילנד. חברת Industrial Light & Magic יצרה את האפקטים החזותיים שבסרט, שהובילו לפריצת דרך מהפכנית בטכנולוגיה המורפינג הדיגיטלי. הסרט יצא לאקרנים במאי 1988, וזכה לביקורות מעורבות של המבקרים, אך להצלחה כלכלית צנועה ואף קיבל שתי מועמדויות לפרס האוסקר.
בשל פחד מפני נבואה כי תינוקת שתיוולד תביא למפלתה, המלכה הרעה בבמורדה (ג'ין מארש) כולאת את כל הנשים ההרות שבממלכתה - נוקמאר. כאשר התינוקת אלורה דנן (קייט ורות' גרינפילד) נולדת בצינוק שבטירת המלכה, היא מזוהה כתינוקת אשר אליה מתייחסת הנבואה על פי כתם לידה שעל זרועה.
אולם בטרם מספיקה המכשפה השחורה להגיע על מנת לתבוע את הילדה, אימה של אלורה דנן משכנעת מיילדת להבריח את התינוקת. בבמורדה שולחת את בתה סורשה (ג'ואן ווהאלי) ואת ראש הצבא שלה הגנרל קייל (פט רואץ') אחר המיילדת, לתפוס אותה ולהחזיר את אלורה. לאחר מרדף ארוך, כלבי נוקמאר מוצאים את המיילדת. בידיעה כי לא תוכל לברוח, המיילדת מניחה את התינוקת על רפסודה מאולתרת ושולחת אותה לגורלה - במורד זרם נהר. בעודה מאמינה כי מיצתה את התפקיד המיועד לה - הכלבים מדביקים אותה וקורעים אותה לגזרים. בינתיים, התינוקת נשטפת בזרם אל חוף הסמוך לכפר המיושב על ידי גזע של ננסים המכונים נלוינים. וילו אופגוד (וורוויק דייוויס), חקלאי וקוסם חובב, מוצא את התינוקת ומחליט לטפל בה.
יום למחרת, וילו וילדיו משתתפים בפסטיבל המתקיים בכפר שלהם. וילו לוקח חלק במבחן, על מנת להתקל ולהיות שוליה לקוסם של הכפר, אך נכשל. במהלך החגיגה, כלב מנוקמאר, אשר מנסה להתחקות אחר עקבותיה של התינוקת, תוקף את הכפר. לאחר שסיבת התקיפה מתגלה, וילו נבחר על ידי מועצת העיר כדי להחזיר את הילדה לעולם של בני האדם (המכונים דאיקיני). בן האדם הראשון שווילו פוגש בדרכו הוא מדמרטיגן (ואל קילמר), לוחם שחצן המוחזק בשבי ב"כלוב של עורב" בצד הכביש על פשע כלשהו. בלא יכולת לברוח מהכלוב שלו, מדמרטיגן מציע לווילו כי יטפל בתינוקת, אם ישחרר אותה. במהלך שיחתם, הם פוגשים בצבא הנסוג של ממלכת גאלאדורן, שהובס לאחרונה על ידי צבאה של בבמורדה. בראש הצבא המובס נמצא חבר ותיק של מדמרטיגן - אירק ת'אוגבר (גייבן או'הרליהי). וילו מפקיד את התינוקת בידי מדמרטיגן ויוצא במסע בחזרה אל ביתו, אולם בדרכו חזרה הוא מותקף על ידי שבט של פיות (גזע המכונה בראוני), אשר חטף את התינוקת ממדמרטיגן. וילו נפגש עם מלכת הפיות של היער צ'רלינדרה אשר מספרת לו כי התינוקת אלורה דנן בחרה בו להיות האפוטרופוס שלה. היא נותנת לווילו את שרביט הקסם שלה, מצוותת אליו כמדריכי דרך שני בראונים - רול (קווין פולאק) ופרנז'אן (ריק אוברטון) - ומורה לו לחפש אחר המכשפה פין רזיאל. בדרכם, הם נתקלים במדמרטיגן, אשר עוזר להם לברוח מסורשה.
וילו וחבורתו מתארים את פין רזיאל (פטרישיה הייז), אך מתאכזבים לגלות כי היא מכשפה אשר בבמורדה שינתה את צורתה לאופוסום. זמן קצר לאחר מכן, סורשה לוכדת את וילו והאחרים, והם מתחילים את המסע הארוך אל טירת נוקמאר. בעודם שוהים במחנה הסמוך להר שעליו נמצאת הטירה, וילו מנסה להשתמש בקסם ולהפוך את פין רזיאל בחזרה אל צורתה האנושית, אך הופך אותה לעורב במקום. רול ופרנז'אן גורמים למהומה, כאשר הם חושפים בטעות את מדמרטיגן לאבק פיות, ובכך גורמים לו להתאהב בסורשה.
בסופו של דבר, הקבוצה מגיעה אל טיר אסלין. מדמרטיגן מתכונן להתקפתה של סורשה, בעוד וילו נכשל שוב בניסיונו להפוך את פין רזיאל לצורה אנושית, והופך אותה לעז. סורשה וקייל, ביחד עם הצבא שלהם, מגיעים למקום ותוקפים. למרבה המזל, שרידי צבא גאלאדורן המובס מגיעים בזמן, על מנת לסייע להם. בעוד הקרב מתפתח, סורשה מגלה את אהבתה למדמרטיגן ועורקת מהצבא של אימה. קייל, לעומת זאת, לוכד את אלורה דנן ולוקח אותה לנוקמאר.
וילו, מדמרטיגן, סורשה, רול, פרנז'אן, פין רזיאל, אירק ושארית צבא גאלאדורן מתכננים להסתער על הטירה, בניסיון אחרון להציל את אלורה דנן מפני בבמורדה. בבמורדה הופכת את כולם לחזירים, אולם פין רזיאל מספיקה ללמד את וילו כיצד להגן על עצמו מפני הכישוף. וילו מצליח סוף סוף להחזיר את פין רזיאל לצורתה האנושית, והמכשפה משנה את צורתם של יתר החיילים בחזרה, מחזירים לבני אדם.
מאחר שהחומות של נוקמאר נראות בלתי חדירות, וילו מציע להשתמש בתכסיס, אשר יביא אותם אל תוך החומות: בעוד המחנה הצבאי שלהם נראה שומם, וילו ופין רזיאל מתגרים בחיילי צבא נוקמאר, אשר נוטשים את עמדות האבטחה שלהם בטירה ויוצאים לתקוף. ברגע האחרון, מדמרטיגן, סורשה ויתר הלוחמים יוצאים ממחבואם ומפתיעים את האויב. בעוד אירק, מדמרטיגן וחייליהם לוחמים בקייל ובצבאו בחצרות נוקמאר, וילו, פין רזיאל וסורשה עושים את דרכם אל עבר המגדל הראשי של הטירה, בניסיון למצוא את אלורה. כאשר הם מגיעים למקום, הם מוצאים את בבמורדה, באמצע קיומו של טקס פגאני מרושע, אשר יגרש את גופה ואת נשמתה של אלורה מהעולם שלנו, אל הממלכה התחתית. בינתיים, קייל הורג אירק, ולאחר מכן נלחם במדמרטיגן, אשר הורג את קייל. וילו משתמש באחד מתכסיסיו כקוסם חובבן, על מנת להבריח את אלורה מידיה של בבמורדה, אשר נלכדת בתוך הטקס שלה בעצמה, וגורמת לסילוק גופה ונשמתה לנצח.
מדמרטיגן וסורשה הופכים למלך ולמלכה של הממלכה, במקומה של בבורדה, ומאמצים לעצמם כבת-נסיכה את אלורה. פין רזיאל מעניקה לווילו כמתנה ספר כשפים, והוא חוזר לכפרו, מתאחד עם אשתו וילדיו וממשיך לפתח את יכולות הקסם שלו.
ג'ורג' לוקאס הגה את הרעיון לסרט זה ("מאנצ'קינים" היה שמו המקורי) בשנת 1972. לוקאס רצה כי סרט זה יהיה דומה ל-"מלחמת הכוכבים", בכך שיצר "מספר סיטואציות מיתולוגיות הידועות לקהל הצעיר". במהלך הפקת הסרט "שובו של הג'דיי" בשנת 1982, פנה לוקאס לוורוויק דייוויס, אשר גילם אחת מהאִיווֹקים בסרט, בנוגע לליהוקו לדמות של וילו אופגוד, אותה גילם בסופו של דבר חמש שנים לאחר מכן. לוקאס חשב ש"זה יהיה נהדר ללהק אדם קטן לתפקיד הראשי. הרבה סרטים שלי הם על הבחור הקטן מול המערכת, וזה הפירוש המילולי יותר של הרעיון הזה".
לוקאס הסביר כי הוא היה צריך לחכות עד אמצע שנות ה-80' להפקת הסרט, כי רק אז הטכנולוגיה הייתה מתקדמת מספיק, על מנת שיוכל יהיה לבצע את חזונו הוויזואלי. בינתיים, השחקן-שהפך-במאי רון הווארד חיפש לעשות סרט פנטזיה. הווארד היה ב-Industrial Light & Magic במהלך שלב הפוסט-פרודקשן של סרטו "קוקון", כאשר פנה אליו לוקאס לראשונה בהצעה כי יביים את "וילו". הווארד כיכב בעבר בסרטו של לוקאס "אמריקן גרפיטי", ולוקאס חש כי לו ולהווארד מערכת יחסים הדומה לזו שיש לו עם סטיבן שפילברג. הווארד בחר בבוב דולמן לכתוב את התסריט, על פי סיפור מאת לוקאס. הווארד עבד בעבר עם דולמן על פיילוט לתוכנית טלוויזיה שלא יצאה אל הפועל, ולוקאס העריץ את עבודתו של דולמן על עבודתו בתוכנית "WKRP in Cincinnati" (סיטקום משנות ה-70' המאוחרות).
דולמן חבר אל הווארד ואל לוקאס ב"חוות סקייווקר", שם קיימו השלושה סדרת ישיבות ארוכה. דולמן כתב שבע טיוטות שונות לתסריט, בין האביב לבין הסתיו של 1986. שלב הפרה-פרודקשן החל בסוף שנת 1986. אולפני הסרטים הגדולים דחו את ההזדמנות לממן ולהפיץ את הסרט בשותפות עם Lucasfilm, משום שהאמינו כי ז'אנר הפנטזיה איננו מצליח במיוחד. זה היה בעיקר בגלל סרטים כמו "מצור על יבשת קרול", "אגדה", "קוטל הדרקונים" ו-"המבוך". לוקאס לקח את "וילו" לאולפני MGM, אז בראשותו של אלן לאד ג'וניור. ללוקאס ולאד מערכת יחסי עבודה, כבר מאז אמצע שנות ה-70', כאשר לאד, בעת היותו ראש פוקס המאה ה-20, אישר ללוקאס לצאת לדרך עם הרעיון שלו ל"מלחמת הכוכבים". אולם בשנת 1986, לחברת MGM היו בעיות כלכליות והשקעה משמעותית בסרט פנטזיה נתפסה כסיכון גדול. לאד הזרים כמקדמה מחצית מתקציב הסרט - כ-$36,000,000 - בתמורה לזכויות הקרנה ושידור באולמות קולנוע ובערוצי הטלוויזיה הביתית, והותיר ל-Lucasfilm את הזכויות להשכרת ומכירת קלטות וידאו ביתיות ולשירותי "שלם וצפה" בתמורה לחצי השני.
את דמותו של הגנרל קייל (פאט רואץ') ביסס לוקאס על מבקרת הקולנוע המפורסמת פאולין קייל, עובדה שלא נעלמה מעיניה בראיון מודפס שהעניקה עם צאתו של הסרט. היא התייחסה אל הגנרל קייל כאל "הומאז' לעצמי". באופן דומה, הדרקון בעל שני הראשים נקרא "איבורסיסק", על שם שני מבקרי הקולנוע רוג'ר איברט וג'ין סיסקל.
צילומי הסרט החלו ב-2 באפריל 1987, והסתיימו באוקטובר באותה השנה. צילומי הפנים התקיימו באולפני Elstree אשר בהרטפורדשייר, אנגליה, ואילו צילומי החוץ התקיימו בוויילס ובניו זילנד. בתחילה, לוקאס דמיין כי לסרט יהיה מראה הדומה מאוד לזה של הסרט "שובו של הג'דיי", עם כוונה לצלם באולפני Elstree ובצפון קליפורניה, אולם רעיון זה דעך בסופו של דבר. עם זאת, חלק מצילומי החוץ של הסרט התקיימו בסופו של דבר באזור "חוות סקייווקר" ומפלי ברני, בסמוך להר שסטה. הממשלה הסינית סירבה לאפשר ללוקאס לצלם בתחומיה, אפילו לפרק זמן קצר. לפיכך, לוקאס שלח קבוצה של צלמים לדרום סין, לצלם נוף מסוים, אשר שימש בסופו של דבר כרקע עבור צילומי על רקע מסך כחול. הפארק הלאומי טונגרירו נבחר לשמש מקום מושבה של המלכה בבמורדה.
חברת Industrial Light & Magic של לוקאס (ILM) יצרה את האפקטים החזותיים עבור הסרט. על פי התסריט, וילו משנה את צורתה של פין רזיאל (פטרישיה הייס) מעז אל צורתה האנושית המקורית. וילו מדקלם את מה שהוא חושב שהם מילות הקסם המתאים, אבל הופך את העז ליען, ולאחר מכן לצב ולנמר, לפני שרזיאל חוזרת לגוף האנושי שלה. דניס מורן, מנהל ב-ILM, שקל להשתמש בסטופ מושן לצורך יצירת האנימציה עבור סצנה זו. כמו כן, הוא הסביר כי הדרך הנוספת לבצע סיקוונס זה - המסורתית והמעשית של סוף שנות ה-80' - היא באמצעות שימוש באפקטים אופטיים של עריכה (Dissolve) תוך שימוש בשוטי הסחה בנקודות מסוימות.
Muren סבר כי הן השימוש בסטופ מושן והן השימוש באפקטים אופטיים אינם אפשריים ליישום מבחינה טכנית, והחליט כי סיקוונס שינוי הצורה הוא הזדמנות מצוינת עבור ILM ליצור התקדמות עם הטכנולוגיה הדיגיטלית של אפקט המורפינג. מורן הציע לצלם כל בעל חיים, וכן את כפילתה של השחקנית פטרישיה הייס, בנפרד, ולאחר מכן - להזין את התמונות אל תוך תוכנת מחשב שפותחה על ידי דאג סמיית ("שליחות קטלנית 2: יום הדין" (1991), "איירון מן" (2008)).
התוכנה הייתה יוצרת מעבר חלק ממצב אחד למשנהו, בטרם פלטה את התוצאה בחזרה אל הפילם. סמיית החל בפיתוח התוכנה הדרושה בספטמבר 1987. במרץ 1988 התוצאה המרשימה של מורן ועמיתו המעצב דייוויד אלן ("שרלוק הולמס הצעיר" (1985), "מכסחי השדים 2" (1989)) הייתה להישג משמעותי ופורץ דרך עבור טכנולוגיית ההדמיה הממוחשבת.
המוזיקה עבור הסרט הולחנה על ידי ג'יימס הורנר ובוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון.
נעימת הנושא של הסרט דומה באופן בולט לפתיחה של הפרק הראשון ("Lebhaft") של הסימפוניה השלישית של רוברט שומאן.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ה-41 בשנת 1988. הסרט יצא לאקרנים ב-20 במאי 1988, ב-1209 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית והכניס $8,300,169 במהלך סוף השבוע הראשון לצאתו, והיה לסרט המכניס ביותר באותו סוף שבוע. על אף שבסך הכל הסרט הכניס מעל $57,000,000 בקופות בצפון אמריקה , הסרט לא הפך לשובר הקופות שיוצריו קיוו שיהיה. לוקאס קיווה כי הסרט יהיה רווחי כמו "אי.טי. - חבר מכוכב אחר", אולם לסרט הייתה תחרות קשה בקופות, עם צאתם של הסרטים "קרוקודיל דנדי 2", "רמבו III" ו-"ביג". עם זאת, הסרט לא היה כישלון כלכלי: עם הכנסות משמעותיות מקופות ברחבי העולם, השכרות בספריות וידאו ומכירות לערוצי טלוויזיה שונים, הסרט היה, בסופו של דבר, רווחי.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בהתבסס על 26 ביקורות שנאספו באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, כ-46% מהמבקרים נהנו מהסרט, אשר קיבל ציון ממוצע של 5.4 מתוך 10.
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס שיבחה את כישרונו של לוקאס כמספר סיפורים, אולם מתחה ביקורת על הבימוי של הווארד. "נראה כי האוורד היה עסוק מדי ברתימה פשוטה של האפקטים המיוחדים", אמרה מסלין.
דסון תומסון מהוושינגטון פוסט הסביר כי "סרט הפנטזיה/הרפתקאות הדומה של רוב ריינר 'הנסיכה הקסומה' (שנעזר באותו צלם - אדריאן בידל) הצליח להגיע לעוצמות גבוהות יותר, ללא כל האפקטים המיוחדים הצעקניים. זה עצוב לצפות בלוקאס, יוצר טרילוגיית 'מלחמת הכוכבים' ו'שודדי התיבה האבודה', ששכח מהם הטריקים של הבידור". מייק קלארק מהUSA Today כתב כי הסרט "כנראה יותר מדי עבור ילדים קטנים, ואולי גם יותר מדי אותו הדבר בעבור ציניקנים. אבל כל מי שבגיל 6 עד 13, שצופה בו, עלול להידבק ב'חיידק הסרט' לכל החיים".
מעצבי הקול בן ברוט וריצ'רד היימנס מ"סקייווקר סאונד" היו מועמדים לפרס אוסקר על עריכת קול, אולם הפסידו ל-"מי הפליל את רוג'ר ראביט".
גם המפקחים על האפקטים הוויזואליים היו מועמדים לפרס אוסקר, וגם כן הפסידו לרוג'ר ראביט, אשר נעשה באופן דומה, על ידי Industrial Light & Magic של לוקאס.
מעצבת התלבושות ברברה ליין זכתה בפרס סטורן על עיצוב התלבושות הטוב ביותר. וורוויק דייוויס וג'ין מארש היו מועמדים לפרס סטורן, בקטגוריות השחקן הצעיר הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר, בהתאמה. הסרט היה מועמד, אך שוב הפסיד לטובת רוג'ר ראביט את פרס סטורן לסרט הפנטזיה הטוב ביותר ופרס הוגו על ההופעה הדרמטית הטובה ביותר. ג'ורג' לוקאס ובוב דולמן היו מועמדים לפרס פטל הזהב על התסריט הגרוע ביותר. בילי בארטי היה גם כן מועמד לפרס זה, בקטגוריה "שחקן המשנה הגרוע ביותר".
בנובמבר 2001 הפיצה פוקס המאה ה-20 מהדורה מוגבלת של הסרט על גבי DVD. המהדורה כללה ערוץ פרשנות אודיו מאת ווריק דייוויס וכן שתי גרסאות של כתבות "מאחורי הקלעים" (Making of). דייוויס מאשר כי היו סצנות אשר ירדו מן הסרט בשלב העריכה, הכוללות קרב בעמק, וילו נלחם בילד שהופך לכריש וכן הרחבה לסצנת הדו-קרב בין שתי המכשפות. על אף שסצנות אלו נחתכו מן הסרט, הן עדיין מופיעות בגרסת הקומיקס של הסרט, שהפיצה מארוול קומיקס.
לוקאס תיאר את דברי הימים של טרילוגיית "מלחמת הצללים" - אירועים שהתרחשו לאחת תום עלילת הסרט. הוא שכר את הסופר כריס קלרמונט, שיהפוך אותם לסדרת ספרים. האירועים המתוארים בסדרת הספרים מתרחשים כ-15 שנה לאחר האירועים שבסרט המקורי, וכוללים את אלורה דנן, כעת נערה בגיל העשרה, כדמות הגיבורה הראשית.
כריס קלרמונט (1995). ירח של צללים. ISBN 0-553-57285-7.
כריס קלרמונט (1996). שחר של צללים. ISBN 0-553-57289-X.
כריס קלרמונט (2000). כוכב של צללים. ISBN 0-553-57288-1.
מאז שיצא הסרט לאקרנים בשנת 1988, לוקאס ודייוויס אמרו באפריל 2005 כי נשקלת יצירתה של סדרת טלוויזיה, אשר תשמש בפועל כסרט המשך. ביוני 2008 חזר דייוויס והביע את תקוותו כי הסרט יזכה לסרט המשך על המסך הגדול.
קיימת התייחסות נרחבת אל הסרט (ואל הכישלון המסחרי המיוחס לו) בסדרה הקומית של ערוץ BBC Two "החיים קצרים מדי", בה מככב וורוויק דייוויס.
בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Eastbound and Down" של רשת HBO (בפרק השני של עונה 3), קני פאוורס הלוחמני מניח לבנו התינוק לצוף במורד נחל, ומיד משווה זאת ל"תינוק של וילו".
Wayland Drew (ינואר 1988). Willow: A Novel. Novelization of the film. Del Rey Books. ISBN 978-0-345-35195-1.
Jo Duffy (ינואר 1988). Willow. Comic book adaptation of the film. St. Martin's Press. ISBN 978-0-87135-367-2.
Allen W. Varney; Eric Goldberg (ספטמבר 1988). The Willow Sourcebook. St. Martin's Press. ISBN 978-0-312-93083-7.
^ 1.0 1.1 Gray, Beverly. Ron Howard: from Mayberry to the moon-and beyond, page 134. Rutledge Hill Press, Nashville, Tennessee (2003). ISBN 1-55853-970-0.
^ 4.0 4.1 Marcus Hearn (2005). The Cinema of George Lucas. New York City: Harry N. Abrams, Inc.. עמ' 153. ISBN 0-8109-4968-7.
^ 5.0 5.1 Aljean Harmetz (21 במאי 1987). "'Star Wars' Is 10, And Lucas Reflects". The New York Times.
^ Ron Howard (2005). "Forward". The Cinema of George Lucas. New York City: Harry N. Abrams, Inc.. ISBN 0-8109-4968-7.
^ Aljean Harmetz (9 ביוני 1988). "A Pained Lucas Ponders Attacks on 'Willow'". The New York Times.
^ Lawrence Van Gelder (4 בספטמבר 2001). "Pauline Kael, Provocative and Widely Imitated New Yorker Film Critic, Dies at 82". The New York Times. בדיקה אחרונה ב-13 ביולי 2008.
^ 11.0 11.1 John Baxter (אוקטובר 1999). Mythmaker: The Life and Work of George Lucas. New York City: Avon. עמ' 365–366. ISBN 0-380-97833-4.
^ 13.0 13.1 Hobart, Tavia. "Willow [Original Score]". Allmusic. בדיקה אחרונה ב-20 בינואר 2009.
^ "Festival de Cannes: Willow". festival-cannes.com. בדיקה אחרונה ב-31 ביולי 2009.
^ "Willow". Box Office Mojo. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ Staff (9 ביוני 1988). "'Crocodile Dundee II' Top Film at Box Office". The New York Times.
^ Janet Maslin (20 במאי 1988). "'Willow,' a George Lucas Production". The New York Times.
^ Desson Thomson (20 במאי 1988). "Willow". The Washington Post.
^ "Willow". Academy of Motion Picture Arts and Sciences. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ "Past Saturn Awards". Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ "1989 Hugo Awards". Internet Movie Database. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ "Ninth Annual RAZZIE Awards (for 1988)". Golden Raspberry Award Foundation. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ "Willow (Special Edition) (1988)". Amazon.com. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ Eric "Quint" Vespe (24 באפריל 2005). "CELEBRATION is had by many a STAR WARS geek! Lucas talks! Footage shown! Details here!". Ain't It Cool News. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
^ Shawn Adler (13 ביוני 2008). "Warwick Davis Enthusiastic About Possibility For ‘Willow 2′". MTV News. בדיקה אחרונה ב-23 בדצמבר 2008.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=ווילו_והנסיכה&oldid=26849988"