אל-שריעה (בטורקית עות'מאנית: الشريعة) הייתה ספינת קיטור עות'מאנית ששייטה בכנרת כמעבורת בקו טבריה-סמח'. היא טובעה בספטמבר 1918 על ידי מטוסי חיל האוויר הבריטי במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
מטוסי בריסטול בריטיים חגו מעל הספינה, הפציצו והטביעו אותה בדרכה לצפון הכנרת. מסופר שבספינה, בעת שטבעה, היה ארגז מטבעות זהב שהעות'מאנים העבירו מתחנת הרכבת סמח' בנסיגתם צפונה. הבריטים הטביעו ספינה עות'מאנית נוספת באמצעות אש מקלעים מהחוף.
הספינה אותרה לראשונה על ידי דייגים מקומיים מעין גב וגינוסר אשר דיווחו על מכשול תת-ימי בעומק של כ-15 מטרים סמוך לבטיחה. מידע זה הוביל לסקר ראשוני מטעם אוניברסיטת חיפה בשנת 1957. באותה תקופה הגישה לאתר הייתה כרוכה בסיכון רב עקב הקירבה לגבול עם סוריה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, צוות נוסף של אוניברסיטת חיפה, בראשות הארכאולוג הימי פרופסור אבנר רבן חקר וחילץ לוח עם שם הספינה וחרבות.
בשנת 2012, איתרה חברת "ים יפוא" מחדש את שרידי הספינה ומצאה שרובה שקוע בבוץ ובסחף.
אוצר המטבעות המזוהה עם כלי השייט לא נמצא.