1. בפני ערעור על החלטת ועדה רפואית לעררים במסגרת תביעת נכות מעבודה מיום 24.3.04 (להלן: "הועדה לעררים"), אשר החליטה לדחות את ערעורו של המערער.
2.2 הפגיעה הראשונה הוכרה כתאונת עבודה ולמערער אושרו דמי פגיעה לתקופה של 5 ימים, מיום 24.6.02 ועד 28.6.02.
2.3 בתאריך 23.10.02 נפגע המערער פעם נוספת במשחק כדורגל, במסגרת עבודתו ושוב בקרסולו השמאלי.
2.4 המערער נותח בתאריך 27.11.02 ע"י ד"ר רפאל טיין אורטופד מנתח בהרצליה – מדיקל סנטר.
נכות צמיתה: בשיעור 10% החל מיום 1.3.03.
2.6 המשיבה הגישה ערר על החלטה זו, בטענה כי הועדה מדרג I טעתה בהחלטתה מאחר ולא בדקה את עברו הרפואי של המערער. בתאריך 24.3.04 זומן המערער לבדיקה בועדה לעררים.
2.7 הועדה לעררים קבלה את הערר, בטלה את שיעור הנכות לצמיתות וקבעה למערער 0% נכות.
3.1 ב"כ המערער טוען כי הועדה לעררים טפלה מלכתחילה במערער מתוך דעה קדומה וללא כל בדיקה ממשית. ב"כ המערער טוען כי הועדה לעררים ציינה כי המערער נפגע ביוני 2002, אולם לא הגיש תביעה. לטענתו קביעת הועדה אינה נכונה מאחר והמערער הגיש תביעה והדברים מתועדים אצל המשיבה. לטענתו קביעה זו יצרה אצל הועדה, רושם שלילי כלפי המערער.
3.2 ב"כ המערער טוען כי שגתה הועדה בכך שקבעה כי שבר הניתוק נגרם בחודש יוני 2002 מאחר והפגיעה היתה קלה והמערער המשיך לתפקד באופן מלא ולעומתה הפגיעה בחודש אוקטובר היתה הפגיעה הקשה אשר בעקבותיה נותח המערער ושהה בחופשת מחלה. לטענתו הפגיעה בחודש אוקטובר גרמה לשבר הניתוק.
3.3 ב"כ המערער טוען כי גם אם השבר נגרם בחודש יוני 2002, אין בכך כל פסול ואין בטענה זו של ועדת הערר כדי להצדיק את ביטול הנכות היציבה שנקבעה ע"י הועדה מדרג I מאחר וגם הפגיעה מחודש יוני 2002 הוכרה ע"י המשיבה.
3.4 ב"כ המערער טוען כי הועדה התעלמה מהמסמכים הרפואיים הרלבנטים (נספחים ג'-ו'), לא התיחסה אליהם, לא הזכירה אותם בפרוטוקול ולא נמקה את החלטתה.
3.5 ב"כ המערער טוען כי שגתה הועדה בכך שהתעלמה לחלוטין מקביעתה ומהמלצותיה של הועדה מדרג I אשר בדקה את המערער כחודשיים ומחצה קודם לכן ותמוה הדבר כי שתי ועדות מוסמכות מגיעות למסקנות כל כך שונות.
3.6 ב"כ המערער טוען כי שגתה הועדה בכך שלא קבעה למערער שיעורי נכות זמנית לתקופה של 6 יום בין התאריכים 23.10.02 ועד 1.11.02 ובין התאריכים 27.11.02 ועד 10.1.03.
3.7 בנוסף מבקש ב"כ המערער להשיב את שיעור הנכות הצמיתה ל- 10% כפי שנקבע ע"י הועדה מדרג I, או לחלופין להשיב את ענינו של המערער לדיון בפני ועדה רפואית לעררים בהרכב חדש.
4.2 באשר לנכות הזמנית טוענת ב"כ המשיב כי הועדה לעררים משאירה את אחוזי הנכות כמו הועדה מהדרג ה-I ומציינת כי שיעורי נכות זמנית זו קביעה רפואית אשר נמצאת בסמכות הועדה בהתאם לבדיקתה. בנוסף מצינת כי הנכות הזמנית נקבעת רק בתום תקופת דמי הפגיעה.
4.3 ב"כ המשיב מציינת כי רשימת המסמכים בהם עיינה הועדה מצויינת בסעיף 12 לפרוטוקול ונספח ה' איננו חוות דעת, אך למרות זאת נכלל בין יתר המסמכים אשר עמדו בפני הועדה.
(א1) קביעה כאמור בסעיף קטן (א) תעשה אם המבוטח הגיש תביעה לפי סעיף 104 (א) וכן אם המוסד או הנכה הגישו תביעה לקביעה מחדש של דרגת הנכות"
6. בטרם נדון בערעור לגופו, נציין כי בקדם הערעור זנח ב"כ המערער את טענתו באשר לתקופת הנכות הזמנית וזאת לאור הערת בית הדין כי התקופה שבה קיבל המערער דמי פגיעה אינה יכולה לחפוף לתקופת הנכות הזמנית. לאור כך, אין אנו נדרשים להכריע בשאלת הנכות הזמנית אשר נקבעה למערער.
7. לאחר שעיינתי בכתב הערעור, בפרוטוקל הועדה ובפרוטוקול קדם הערעור בפני כב' הרשמת ולך, שוכנעתי כי יש לדחות את הערעור. קביעתה של הועדה הרפואית מחייבת את בית הדין ובבואי לבחון את חוות דעתה, נחה דעתי, כי לא נפלה טעות בשאלה שבחוק והועדה לא התעלמה מהוראה המחייבת אותה.