רובנו לא מבינים שכל מה שאנחנו חושבים או אומרים, כאשר הוא בא ממקום של שיפוט או האשמה – פועל נגדנו ופוגע קודם כל בנו.
כל אחד מאיתנו עובר שלבים בחיים בהם הוא כועס על עצמו, על דברים שהוא עושה, על איך שהוא נראה, על החלקים בגוף שאינו אוהב, או על ההורים ועל מעשיהם והתנהגותם. אנחנו אומרים לעצמינו: "איזה מציאות קשה יש לנו, אבל ... אין מה לעשות", "כל כך קשה לחיות כך, אך אין אפשרות אחרת" וגם אם אנחנו מבינים שזה פוגע בנו – קשה מדי לשנות את זה.
הבעיה מתחילה בזה שרובנו לא מבינים שכל מה שאנחנו חושבים או אומרים, כאשר הוא בא ממקום של שיפוט או האשמה – הוא פועל נגדנו ופוגע קודם כל בנו.
להיות שלם ולחיות ללא חטא הם שני דברים שונים ואף הפוכים. להיות שלם זה לא אומר לא לטעות, אלא אומר לקחת אחריות על המעשים שעשינו, אבל לא לשפוט או להאשים את עצמנו. מזווית הראיה הזאת, כל ההסתכלות משתנה ממשהו רגשי למשהו הגיוני. חשיבה שיפוטית, מאשימה, מתלבטת ולחוצה מתחילה מדחייה שלנו של עצמנו.
ז"א אם אני כועסת, הכעס הזה פוגע רק בי, ואני משתמשת בו קודם כל נגד עצמי. לעומת זאת, אם אני אוהבת את עצמי, אני אראה את אהבתי בכל אינטראקציה שלי עם אנשים אחרים ממקום של שלמות. זה בא לידי ביטוי בכך שאם עשיתי משהו שלא אהבתי, אולי טעיתי או גרמתי לנזק מסוים – לא אשפוט ואכעס על עצמי, אלא אקבל את זה ואשתדל ללמוד ולהשתפר לפעם הבאה.
אני הופכת להיות שלמה עם מי שאני ועם המחשבות שבי - פעולה המייצרת תגובה חיובית. אם אני אוהבת את עצמי, אני אתייחס גם אל הזולת ממקום של אהבה וקבלה, ואז הסיכוי שיקבלו אותי כפי שאני גדול יותר. אם אני שונאת או כועסת על עצמי – אני מחכה מהאחרים לאישורים שאני בסדר, וכשזה לא קורה אני נעלבת וכועסת עליהם. בחוויה שלי אנשים מעליבים אותי, אבל למעשה זאת הייתי אני שהעלבתי את עצמי לפניהם.
להיות שלם עם מה שאני חושבת או אומרת – פירושו להשתמש בצורה נכונה באנרגיה שלי, לחשוב בצורה שמקדמת אותי ונותנת לי כנפיים ממקום של הערכה עצמית.
לסיכום: חשוב מאוד להבין שבכל כוס חצי ריקה יש תמיד גם חצי מלא ולכל מטבע יש 2 צדדים.
ומכאן פשוט לתרגל. לתרגל לחפש את חצי הכוס המלאה בכל דבר ודבר שקורה ולחפש איך נראה הצד השני של המטבע. כך נלמד להיות יותר שמחים, יותר זורמים, יותר מקבלים את עצמנו והכול יתחיל בלהיות מודעים למה שאנחנו חושבים.