קרנית פלוג רצתה לעשות כאן אמריקה, אבל יצא לה הכי ישראל שאפשר. מסיבת עיתונאים שמסבירה את החלטת הריבית ומרמזת על העתיד היא נוהג מקובל בארצות הברית, שבה ודאות ושקיפות מרבית למשקיעים הן נר לרגלי השוק. אלא שבאמריקה ובאירופה יש כבר מסורת של קודים מסודרים, ושם הבנקים המרכזיים מצפינים את המסרים כך שרק מומחים וסוחרים מנוסים יודעים למה בדיוק מתכוון הנגיד כשהוא משתמש במילה מסוימת או משמיט אחרת. פלוג השיקה השבוע את המקבילה הישראלית, אבל היא לא ייבאה את הטון הנכון. הכל יצא לה ישיר מדי. "האמצעים הבלתי קונבנציונליים ירדו מהפרק", למשל, הוא ניסוח שמבהיל משקיעים, ושמחק חודשים של מאמצים להחלשת השקל. עד מסיבת העיתונאים הבאה פלוג יכולה לצלול לקריאה מרוכזת של הודעות ריבית אמריקאיות - ולהתחיל לשנן.
מכירים את זה שתמיד מגיע אחרון למסיבה? אחרי שכולם כבר אכלו, שתו, שיחקו, התקוטטו, מופיע הכוכב האמיתי, וצריך לתת לו מה שהוא רוצה, אחרת המסיבה תתפוצץ. אז תקציב הביטחון. אחרי חודשים שבהם התהליך המורכב של בניית תקציב המדינה כרע תחת לחצים של כוחות פוליטיים שמושכים לכיוונים שונים, רפורמות מבניות שהאוצר מעוניין לקדם, משברים שמחייבים טיפול, אג'נדות חברתיות ועוד - נכנס לחדר, ברגע האחרון, תקציב הביטחון. השנה הוא נעזר בוועדת לוקר, שהכינה דו"ח המפרט כמה כסף צריך ולמה. היא סיימה את עבודתה כבר לפני הבחירות, אבל המלצותיה עדיין אינן ידועות. למישהו כנראה נוח לתת לכולם לשחק ברפורמות עד שיגיע הכוכב והם יידרשו להתיישר לפי דרישותיו. זה חייב להשתנות. ראש הממשלה בנימין נתניהו חייב לציבור, ולנבחריו מקבלי ההחלטות, את מסקנות הוועדה החשובה הזאת. וההתנהלות הזאת, שגורמת לאנשי האוצר ושאר המשרדים להזיע לחינם במשך חודשים ומונעת מהציבור הליך תקין ומידע שקוף, חייבת להיפסק.
תיק הפנים המקוצץ שקיבל הרתיח את סילבן שלום. מרוב תסכול הוא כנראה פספס את העובדה שגם בתיק המצומצם יש נושאים בוערים שראויים לתשומת לב מלאה. השבוע הגיעו שניים מהם לנקודות רתיחה שיכלו להפוך את שלום לשר בולט ובעל השפעה, אבל הוא בחר לשבת על הגדר. ההחלטה לא לעדכן את הנוסחה המיושנת של הטייס האוטומטי להעלאת ארנונה ולהותיר לרשויות לעשות כרצונן היא בריחה מאחריות. גם ההחלטה לדחות את ההכרעה על המאגר הביומטרי ולהמשיך בפיילוט השנוי במחלוקת. כל שר חדש זקוק כמובן לזמן, ללמוד את החומר, לצלול לעומק, להתלבט. אבל קל להחליק במדרון הזה ולהפוך לשר חסר משמעות. החלטות קשות מקבלים כשצריך לקבל אותן, לא כשנוח לקבל אותן, ואחריות תמיד תהיה מלווה בביקורת. כמו בתיאטרון, כל חבר ממשלה צריך לזכור: אין תיקים קטנים, יש שרים קטנים.
מאות ישראלים סיימו את השבוע מרוצים מעצמם: הם הצליחו להקדים את שר האוצר משה כחלון ולקנות דירה ממש בשנייה האחרונה, לפני העלאת מס הרכישה על דירות להשקעה. הם כנראה באמת חסכו אלפי ועשרות אלפי שקלים. בתמורה הם כנראה ויתרו על בדיקה נאותה של הדירה, הסרת עזים מהחוזה והתמקחות על תנאי העסקה (שדרוגים, הצמדות של תשלומים עתידיים ועוד), שמאוד יכול להיות שהיו חוסכות להם סכום דומה. אחת הבעיות המרכזיות של שוק הנדל"ן היא הבהלה התמידית, של קונים ושל מוכרים ושל מתעניינים ושל משקיעים. השבוע היא כיכבה, והזכירה לשר האוצר משה כחלון שזו הפסיכולוגיה לא פחות משזו הכלכלה.
שירות הזרמת המוזיקה החדש של אפל עוד לא יצא לדרך, וכבר נתקל בצרה ששמה טיילור סוויפט. זמרת הפופ המצליחה בעולם זעמה על כוונת אפל להשיק את השירות עם שלושה חודשי ניסיון חינמיים, שבהם גם לא ישולמו תמלוגים לאמנים, ואיימה שלא לאשר לחברה להשמיע את המוזיקה שלה דרכו. היא כבר עשתה את זה בנובמבר, כשהסירה את שיריה מספוטיפיי בגלל תמלוגים לא הוגנים. אפל למדה את הלקח, התקפלה והבהירה שתשלם תמלוגים לסוויפט ולאחרים מהיום הראשון. סוויפט לא נלחמת רק בתאגידים, היא נלחמת גם במעריצים שמוכרים באטסי מוצרים בהשראתה. אבל תחת הכלל היחיד שאומר "איפה הכסף שלי?", היא גם היחידה שיוצאת למלחמות, ועוד מנצחת. ככה זה, לפעמים המרדף אחרי כסף גם שומר על הזכויות, ובעולם שעושה ניסיונות בתפיסות חדשות של בעלות ושיתוף נדרשים כוכבי־על אדירי כוח כדי לסייע בהגדרת הגבולות.
ביום ראשון בבוקר, בשקט בשקט ובלי להתכוון, קבעה שותפות חיפושי הנפט גבעות עולם סטנדרט חדש של שקיפות בבורסה. זה קרה בדמות דו"ח שתיאר את השתלשלות האירועים המביכה באסיפת המחזיקים האחרונה שלה, שכללה בין השאר צעקות רמות מצד טוביה לוסקין, המנכ"ל לשעבר שנמצא בסכסוך משפטי עם גבעות. הדיווח היה מפורט להפליא - מי צעק מה, מה ענו לו - וכך מנע מצב שבו מי שהיו באסיפה יודעים משהו שמחזיקי יחידות השתתפות אחרים לא יודעים. וזה בדיוק הרעיון הבסיסי של שקיפות, של הצגת מידע הוגנת. צעקות באסיפה הן לא עניין נדיר, אפשר לשמוע אותן כמעט בכל חברה שמגיעה למשבר. אבל עד היום החברות הקפידו על דיווחים מכובסים ומעונבים, כאלה שמסתירים את הסדקים, הסערות והיצרים. מתברר שדווקא חברה קטנה ולא שגרתית יודעת לשמור על יושרה בסיסית מול המשקיעים, וכמה מפתיע שזו דווקא גבעות.
הטבח שביצע צעיר לבן בכנסייה של הקהילה השחורה בצ'רלסטון, דרום קרוליינה, בשבוע שעבר הצליח לטלטל גם את ענקיות הקמעונאות וולמארט וסירס. שתי הרשתות החליטו השבוע להפסיק למכור מוצרים עם סמל הקונפדרציה, איחוד מדינות הדרום במאה ה־19, אבל eBay ואמזון עדיין מוכרות מוצרים כאלה - דגלים, חולצות, אולרים, וילונות אמבטיה ועוד. יש מי שמתייחסים לסמל כאל אות הוקרה לקורבנות הדרום במלחמת האזרחים, אבל הקונוטציות המרכזיות שלו הן עדיין עבדות וגזענות. טוב שהמוצרים האלה הוסרו, אבל מפליא שהם נמכרו מלכתחילה. עדיף שחברות ישתחררו מההרגל להגיב רק אם יש סערה ציבורית, ויטרחו מראש להגדיר לעצמן קווים אדומים ולבדוק את עצמן לאורך כל הדרך. קצת שכל ישר עוד לא הזיק לאף רשת, חובבת רווח ככל שתהיה.
יו"ר ועדת הכספים משה גפני מתנגד להפרטת תעש, ומדגיש את תרומתה לביטחון המדינה: "בזמן צוק איתן התעשייה הצבאית עבדה יותר שעות כדי לייצר את התחמושת שהיינו זקוקים לה. לא בטוח שמי שיחזיק את החברה על בסיס כלכלי יתמסר לעניין". צודק. אגב, לא רק תעש "עבדה יותר שעות", גם החיילים, ולא רק "בסיס כלכלי" יש כאן אלא גם "בסיס אנושי", זה שנושא בנטל ונהרג. טוב שבמסגרת אחריותו הפרלמנטרית גפני דואג לביטחון המדינה, חבל שהוא לא עושה זאת גם כמנהיג ציבור חרדי.
בכל פינה אני רואה ושומע פרסומות של קבלנים לדירות חדשות, הם בלחץ???
הבעיה של הקבלנים היא שהם קנו את הקרקע במכרז מהמדינה בו זכו כיוון שהתחייבו לשלם את המחיר היקר ביותר על הקרקע - כלומר מחיר הדירות יהיה יקר בהתאם על מנת להשאיר להם שולי רווח. הרפורמה של כחלון מתכוונת להפוך את כל מכרזי הקרקע ולשווקם במחיר הזול ביותר למשתכן - כלומר קבלן יקבל את הזכויות על הקרקע אם הגיש את ההצעה הזולה ביותר למחיר הסופי לצרכן (בהתאם למפרט מינימום מפורט) - זה יותיר את הדירות הנבנות היום יקרות מאוד ביחס לדירות שיבנו בשכונות חדשות. כמו כן זה יוריד את מחירי הדירות של משפרי הדיור כיוון שיוכלו למכור את הדירה שלהם במחיר זול ממה שנאלצים לפרסם היום.
דירה להשקעה עכשיו ? סכנת נפשות , הנכס מבטון אבל המחיר לא.
שאני רואה שכל אחד פתאום נהיה מומחה נדלן זה הזמן עבורי לברוח.