תוצאות משחקי המכביה בגזרת נבחרות הנערים מוכיחות שאתגר מקצועי הוא הדבר האחרון שעומד לנגד עיני שחקני הנבחרות. מוטב היה לתת צ'אנס לכדורגלנים מקבוצות פריפריאליות ללבוש את מדי הנבחרת וליהנות מהריגוש הזה.
משחקי השלב המוקדם במכביה, בהם נטלו חלק נבחרות הנערים של ישראל, הוכיחו לנו שלא מדובר באיזשהו אתגר מקצועי אמיתי לשחקני הנבחרות - שפגשו יריבות, שעם כל הכבוד והשמחה על בואן ארצה, לפחות ע'פ התוצאות עושה רושם שמדובר בקבוצות עם איכות מקצועית לא גבוהה בלשון המעטה. שחקני הנבחרות הישראלית חזרו פתאום לימי השמיניות, עם ניצחונות בתוצאות אסטרונומיים, שלבטח לא מעידים על איזו יכולת עילאית מופלאה - כמו על רמת היריבות. כשאלה הם פני הדברים, ולא מדובר בעניין שלא ניתן לחזות, נשאלת השאלה: למה שלחו את נבחרות הנערים הייצוגיות שלנו, ולא נתנו, למשל, לשחקנים מקבוצות פריפריה את ההזדמנות ללבוש את מדי הנבחרת?
אין לי ספק שמתן הזדמנות לכדורגלנים מדימונה, אילת, בית שאן, הגלבוע ועוד כל מיני מועדונים שאין להם ייצוג בליגות הבכירות, היה יכול לשרת הרבה יותר מטרות חברתיות ומקצועיות, מאשר 'לחגוג' התעללות בחסרי ישע. אם למשל קבוצות מליגת מחוז שפלה של שנתון נערים ב', שהגיעה לסיומה כבר בתחילת חודש אפריל [תמשיכו לספר לנו סיפורים, שאתם רוצים ששחקנים יהיה להם יותר זמן דשא וזמן עם הכדור...] היו זוכים לפרבילגיה הזו, זו הייתה מעין סוג של אפליה מתקנת. אין שום דבר מועיל במשחקים שבהם הנבחרת שלנו פשוט עושה מה שהיא רוצה במגרש, בטוח שזה לא מה שיצפה לה במשחקים בינלאומיים רשמיים. עדיף שהנבחרות שלנו יתמודדו מול הקבוצות הבכירות בארץ למשחקי הכנה, מאשר לשחק מול אוסף שחקנים שמרביתם בא לכאן יותר בשביל הפאן ובשביל החוויה, מאשר להפגין את יכולתם בכדורגל.