1. המחבר טוען כי יש לחזור והעדיף את המונח תורת גאולה על פני תורת משיחיות, שהוא מונח שנטבע על ידי חוקרים שדנו בעיקר בשבתאות ובפרנקיזם. גם אם המונח נכון עבור תופעות אלה, ששמו דגש בדמותו של המשיח, אין הוא נכון עבור ספרות הקבלה בארבע מאות שנה האחרונות מאז תקופת האר``י מצפת. אין חולק על כך כי כתבי האר``י רוויים געגועים לימות המשיח, למרות זאת אין בהם ולו דיון אחד על דמותו של המשיח. יש רק מקור אחד הנתון במחלוקת אם הוא מן האר``י או לא. כמו בסיפור יציאת מצרים בהגדה של פסח, אשר בה לא נזכר שמו של משה גיבור הסיפור, כדי להבליט כי האל הוא שהוציאנו ממצרים, כן בגאולה האחרונה, אף כי המשיח הוא מנהיג מבית דוד ובעל תפקיד מרכזי, הוא שולי לתהליך הגאולה כולה שעניינה תיקון עולם.
2. הספר מביא מכלול חידושים על דמותו של הגר``א, על עליית תלמידיו לארץ ישראל ועל ניסיונו הכושל לעלות ארצה בעצמו.
3. בעשרים שנים האחרונות דנו ההיסטוריונים בשאלה אם עליית תלמיד הגר``א לארץ ישראל בשנים תקס``ח-תקס``ט הייתה עלייה מתוך תקווה לגאולה הקריבה או שמא מדובר ברצון המסורתי לשהות בארץ הקודש ולמות בה. עם זאת, חסר הדיון את הפן ההגותי של דברי הגר``א ותלמידיו על תהליך הגאולה והאימננטיות שלה. ספר זה מראה כי תורת הגר``א רווייה דיבורים על ארץ ישראל ועל הגאולה הקריבה. על סמך מקורות אלה המחבר מתווכח עם ההיסטוריונים ומתקן טעויות שנוצרו בשל השערות שלא התבססו על הכתבים ההגותיים.
4. בשנת תשכ``ט יצא לאור ספר בשם ``קול התור``, המיוחס לר` הלל ריבלין תלמיד הגר``א. הספר תיאר בפרטי פרטים את תהליך הגאולה, ומיד יצא עליו עוררין שטענו לזיוף. המחבר מקדיש פרק שלם להבנת מוצאו של ספר ``קול התור`` ומקומו בהגותו של הגר``א ותלמידיו.
5. עיקר חידושו של הספר הוא פרישת תורת הגאולה של הגר``א לפרטיה. על פי צירוף של מאות מקורות המחבר מראה תורה עקיבה ושלמה. הוא דן במקורות של הגר``א מכתבי האר``י ומר` משה חיים לוצאטו, ואף דן בשאלה איך ראה הגר``א את המשך הדרך אחר זמנו, בהשפעת תורתו הגותו של הרב קוק, וגם מציג השלכות מעניינות להבנת מצבנו בארץ ישראל היום.