בפני בקשתו של המנהל המיוחד (להלן: " המנהל") של עמותת ספריה ע"ש י.ל. פרץ (יצחק ליבוביץ' פרץ) (בפירוק) (להלן: " העמותה") למתן הוראות. לטענת המנהל מיוחד, מזה שנים שעמותת בית ראשוני פועלי ציון (להלן: " פועלי ציון") משתמשת בחנות, בספרייה, במזנון, באולם ובמספר חדרים וכן בחניה, אשר כולם בנכס שבבעלות העמותה, וזאת בלא שנחתם מעולם כל הסכם בין שתי העמותות. המנהל עותר כי בית המשפט יורה לפועלי ציון לשלם לו סך של כ-23,500ש"ח, שהם להערכתו דמי השכירות הראויים החל מיום הפירוק.
כן טוען המנהל כי מאז שנת 2000, עת פרץ סכסוך בין שתי העמותות סביב הבעלות בנכס, הפסיקה פועלי ציון לשלם את חיובי הארנונה המושתים על הנכס. על כן, עותר המנהל כי בית המשפט יורה לפועלי ציון לשלם חוב ארנונה לעריית תל אביב (להלן - " העירייה"), העומד על סך של כ-600,000ש"ח. במסגרת הליכי פירוקה של העמותה, הגישה העירייה למנהל תביעת חוב על סכום זה.
עוד עותר המנהל כי יותר לו לשכור שמאי או על מנת לקבוע מהם דמי השכירות הראויים לשימוש בנכס.
1. העמותה רשומה כבעלים יחיד של הנכס. בין פועלי ציון והעמותה מתנהלים מאז שנת 2000 הליכים שעניינם תביעת פועלי ציון לסעד הצהרתי על פיו היא תהיה זכאית להירשם כשותפה בבעלות על הנכס (א 2443/00 בבית המשפט המחוזי בתל אביב). על פי כתב תביעתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, תובעת פועלי ציון כי בית המשפט יורה לרשם המקרקעין לרשום אותה כבעלת 4/ 5 מהנכס.
ביום 17.2.2002 דחה כבוד השופט סטרשנוב את תביעת פועלי ציון מחמת התיישנות. ביום 8.4.2002 הגישה פועלי ציון ערעור לבית המשפט העליון - ע"א 2962/02, בו היא מערערת על החלטת בית המשפט המחוזי לדחות את תביעתה. במסגרת ערעור זה ניתן צו זמני האוסר כל דיספוזיציה בנכס. כן טוענת פועלי ציון כי בתיק הערעור הוגשו כל הסיכומים, וכי נותר רק להמתין להכרעת בית המשפט.
במסגרת הליכי הפירוק של העמותה, הוקפאו ההליכים המתנהלים כנגדה, וביניהם ערעור פועלי ציון בבית המשפט העליון, וזאת נוכח הוראות סעיף 267 לפקודת החברות.
2. עיון בכתבי הטענות אשר הוגשו, הן לבית המשפט המחוזי בבקשה לסעד הצהרתי והן לבית המשפט העליון בערעור, מגלה כי פועלי ציון אינה מכחישה כי היא המחזיקה והמשתמשת בנכס מזה שנים ארוכות. גם בתגובתה של פועלי ציון בהליך זה, היא אינה מכחישה, ואף טוענת בתקיפות, כי הנכס נשוא המחלוקות, בינה ובין העמותה, נמצא למעשה בשימושה מזה שנים רבות. למרות זאת יצוין כי מעולם לא נשלחה לעירייה כל הודעה לפיה פועלי ציון היא המחזיקה והמשתמשת בנכס, וכי את חיובי הארנונה יש להפנות כלפיה.
3. העמותה טוענת כי מאז שנת 2000 חדלה פועלי ציון מלשלם את תשלומי הארנונה, ובעקבות כך צמח חוב הארנונה לכדי כ-600,000ש"ח. לא מצאתי בתגובתה של פועלי ציון כל התייחסות לסיבה שבגינה חדלה מלשלם את תשלומי הארנונה.
4. הכנ"ר סבור כי יש להמשיך את ההליכים המתקיימים בבית המשפט העליון בין שתי העמותות, וזאת על מנת להכריע בשאלת הבעלות על הנכס.
כן מפנה הכנ"ר את המנהל לסעדים העומדים לו על פי דין, ביניהם ניתן למנות את תיקון כתבי הטענות בהליך הערעור, וזאת על פי תקנה 41 לתקנות סדר הדין האזרחי, וכן בקשה לסעדים זמניים לקבלת דמי שכירות או דמי שימוש ראויים עד לתום ההליך.
5. הכנ"ר מציין עוד כי ראוי כי כספים אשר ישולמו לקופת הפירוק כדמי שכירות או דמי שימוש ראויים, יוחזקו בנאמנות ובנפרד, וזאת עד להכרעה בהליך הערעור.
6. יצוין כי מתגובתו של הכנ"ר נעדרה כל התייחסות לעניין תשלום הארנונה.
7. בנוגע לסכסוך הבעלות בנכס אשר ניטש בין העמותות, אני מתירה להמשיך את ההליכים בפני בית המשפט העליון ב-ע"א 2962/02 (סעיף 267 לפקודת החברות).
אין כל סיבה כי בית המשפט של פרוק יתחיל עתה לדון בעניין המתנהל בערכאות שונות מזה כשבע שנים, במיוחד כאשר בין הצדדים פעורה תהום של מחלוקות עובדתיות אשר חלקן, כעולה מכתבי הטענות, עוסקות בעניינים לפני עשרות שנים. הדבר מתחזק אף נוכח העובדה כי הערעור בפני בית המשפט העליון עומד בפני הכרעה.
8. אשר למינויו של שמאי או מתווך לקביעת דמי שכירות ראויים של הנכס, אני סבורה כי אין כל מניעה במינוי כזה, בכפוף לקבלת הצעות מחיר לעלותה של עבודת השמאות ואישור עלות חוות דעתו על ידי בית המשפט. אציין כי טוב היה עושה המנהל לו היה כולל בבקשתו מידע זה מלכתחילה.
המדובר בחוות דעת מומחה, אשר על פי ההכרעה בבית המשפט העליון ניתן יהיה לגזור ממנה על הסכומים המגיעים מפועלי ציון לקופת הפירוק, אם בכלל.