מקובל שצמחים "מחוברים" למקומם ואינם נעים. אנו חשים בצמיחה איטית או מהירה כאשר צמחים מתפשטים בכיוון המתאים להם, ואיננו מתרגשים מכך יותר מדי. קשה להישאר אדיש לתנועת התפיחה של השערות בפני זרעי ריסן הנראים לפתע כעכבישים לבנים הנעים לאיטם לנגד עינינו. מקור-חסידה או שיבולת-שועל שהזיף בראשם נרטב, המתחילים לנוע כמו היה זה שעון, וכל הרואה שמח.
בעת שביקרתי בחפירה ארכיאולוגית בערבה, גילו החופרים צמח מלעניאל מצוי שנקבר באבק לאחר שחי על קרקעית של חדר לפני כ-5000 שנה. לנוכח קהל הסטודנטים החופרים-חוקרים שהתיישבו בחדר ההרצאות המאולתר, הרטבתי את הזיף המפותל והוא החל לנוע במהירות, כמו היה בן שנה, מעודד מקריאות הקהל המריע. בימים בהם אני כותב פרק זה, מלאה שנה לפטירתה של אמי ז"ל, ואיני יכול לדון בתנועה בצמחים מבלי לקשור זאת אליה.
לפני שנים רבות, כשהבאתי לאמא צמחי שושנת-יריחו למדתי מהר שהצמח ותנועתו מוצאים חן בעיניה. היא שמחה להעניק, לכל מי שרצתה ביקרו, דוגמה עם הסבר קצר והבטחה שהצמח ינוע. לפני שנתקדם נאמר תחילה ששושנת-יריחו, שתהליך פתיחתה נמשך כחצי שעה, גררה בעקבותיה "דרישה" לצמח "זריז" יותר. בדרך אל בעל שיא המהירות, עברנו כוכב ננסי שעשה דרכו בכ-5 דקות, ומרווה דגולה בכ-3 עד 5 דקות. אהל מגושם, אותו הבאתי מבקעת ים המלח, כבש את מקומו בקלות כאשר "רץ" מהר במשך דקה אחת. קופסאות עם צמחים יבשים של אהל מגושם תפסו להן מקום של כבוד בחדר האורחים שבדירת הורי ב"הוד ירושלים". נכדים, נינים, חברים, אורחים, אנשי התמיכה והסיוע לדיירי הבית, רופאים, אחיות – כל אחד קיבל דוגמית למזכרת עם הדגמת ה"קסם". והנה ההסבר המלא למה שמתרחש שם באמת.
איור 3.1.1: שושנת-יריחו – חצי שעה לאחר הרטבה נפתחים הצמחים ה"קמוצים" ומוכנים להתזת זרעיהם בגשם. מהירות הפתיחה תלויה באופן ישיר במידת החום של המים.
איור 3.1.2: עם הבשלת הזרעים, נקמצים ענפי התפרחת והפירות הסגורים עומדים בזוויות שונות.
איור 3.1.3: פרישת הענפים מתרחשת הודות להבדלים במבנה התאים בצדדים השונים של הגבעול. חלקו הפנימי תופח ומתארך יותר בהרטבה או מתכווץ יותר בהתייבשות בהשוואה לחלקו החיצוני. a. שריד של פרי שנפתח, b. פרי מוכן לפתיחה על ידי הגשם.
שמו המלא של הצמח המוביל הוא שושנת-יריחו אמיתית. בינו לבין חבורת-יריחו = המחלה הידועה בלועזית בשם לשמניה Lashmania, אין אלא שם העיר יריחו. סיפוריו של צמח זה יכולים להתקבץ לספר עצמאי, וייתכן שכך – בזכות תכונות חייו הבסיסיות. זה צמח הגדל במדבריות קיצוניים, שאינו מפיץ זרעיו, אלא בשנה בה יורדת כמות מספקת של גשם במקום בו הוא גדל. לדיון המעניין על פרשת חייו המופלאה של הצמח מופנים הקוראים אל הספרות המקצועית; כאן – אנו עוסקים בסיפורים. הפרט שמימין באיור 3.1.1 יבש, ענפיו קמוצים כאגרוף, והזרעים מצויים בו בפירות הקטנים הנראים בהגדלה נוספת באיור 3.1.2. הפרט השמאלי שבאיור 3.1.1 הורטב כחצי שעה לפני הצילום, והענפים הישרים והמאדימים מושכים את תשומת לבו של המתבונן. ענפים רטובים נראים מקרוב באיור 3.1.3. קשה לעמוד ולהתבונן ברציפות בתנועה המתרחשת, ואני מקווה שבעתיד ננציח אותה במצלמה ראויה. ההבדל בין הפרטים שבתמונות ברורים.
להבנת הרקע הביולוגי נציין, שלאחר ההרטבה, כאשר ענפי הצמח פרושים (איור 3.1.3), מוכנים הפירות שרוככו לקבל את מכת טיפות הגשם באופן היעיל ביותר על ה"כפיות" שבראשי הפירות. או אז הם נפתחים, והזרעים הנראים באיור 3.1.4 ניתזים. כך מבטיח הצמח הפצת זרעים רק בעת אירוע גשום במידה מספקת לפתיחה ולהתזה של הזרעים. פרופ' י. גוטרמן ועמיתיו שחקרו את צמחי הקבוצה הזאת כינו את המנגנון הזה להפצת הזרעים בשם "שעון גשם", ואת התהליך – "מדידת גשם". שעוני הגשם של הצמח פעלו באופן יעיל, והזרע ממנו נבט הצמח הירוק באיור 3.1.5 הותז מהצמח היבש שבתמונה. לאחר התפתחות מתאימה הצמח פורח והפרחים הזעירים (איור 3.1.6) שאינם מושכים מאביקים מרובים, עשויים כנראה להבשיל זרעים גם ללא סיוע של חרקים בהאבקה.
איור 3.1.4: פירות של שושנת-יריחו ושני זרעים שהוצאו מהפרי הימני אשר קשווה אחת שלו נפתחה. a. קשווה עם מעין כפית בראשה, b. זרעים, c. עוקץ הזרע נותר קשיח ומסייע להפצה, d. שריד עמוד-העלי.
איור 3.1.5: צמח ותיק ליד צמח פורח של השנה הנוכחית.
תנועת הצמח לא נעלמה מעיני תושבי האזור. הבדווים מכנים את הצמח בשם כף אל רחמן = כף ידו של "מוריד הגשם" שברחמיו מעניק מהגשם החיוני לאדם. ייתכן שתכונה זאת היא שקידשה את הצמח בעיני בני-ישראל שחיו במדבר.
בסביבת כונתילת-עג'רוד שעל גבול סיני-ישראל התגלה ונחקר מקדש מעוטר בכתובות בעברית מלפני כ-3000 שנה. מנחה של צמח שושנת-יריחו הובאה אי אז למקדש זה שנחקר על ידי ד"ר זאב משל. בימי הביניים החלו נוצרים שביקרו בארץ לקחת אתם צמח זה כמזכרת וכינוהו "צמח התחייה" אשר על פי אמונתם סימל עבורם את תחייתו של ישוע מנצרת.
להבנת מהלך הפתיחה והתנועה בואו וניעזר בתכונה הבסיסית של הסיבים הבונים את ענפי הצמח ועשויים תאית. גם הנייר בו אנו משתמשים עשוי תאית, וכאשר אנו מטפטפים טיפת מים יחידה על הנייר, הוא סופג אותה, תופח ובמקום נוצרת בליטה עגולה. הנייר הרטוב תפח ונדחק כלפי מעלה. נדמיין עתה שגבעולי הצמח עשויים שתי שכבות תאים – הפנימית, בה הסיבים ערוכים לתפיחה, ובתפיחתם מביאים להתארכות חציו הפנימי של הגבעול – חלקו החיצוני אינו תופח, אינו מתארך וכך הגבעול הכפוף מתיישר והתנועה מתרחשת. התנועה היא תוצאה של חדירה פיסיקלית של מים אל בין הסיבים וספיחתם, ומים חמים נעים מהר יותר ממים קרים. הרטבה במים חמים עשויה להביא לפתיחה ב-10 דקות; מים בטמפרטורת החדר – בחצי שעה. מים קרים יעכבו את התהליך לשעה ויותר (ואינכם רוצים לשמוע פרטים על הבושה שמילאה אותי כאשר הצמחים מיאנו להיפתח עם מי קרח ששתינו בליל קיץ בבית מארחי בארה"ב).
איור 3.1.6: פרחים ופירות. a פרי צעיר.
במהלך נסיעת מחקר והשתתפות בכנס בינלאומי באיטליה, בחורף, הגעתי ביום ראשון חמים אל שוק צבעוני באחד מרחובותיה של טורינו. גבינות צהובות, נקניקים, לחם כפרי, פירות שונים חברו להם בניקיון מופתי. באחד הדוכנים, הבחנתי בצבע ירוק של צמחים עם שלטים גדולים המבשרים על טילנדסיה (Tilandsia) ועל שושנת-יריחו (Rosa di Jericho). הגימיק בו השתמש המוכר גדול המימדים ועתיר ציורי הקעקע על ידיו הוא צמחים שאינם מחוברים לקרקע ובכל זאת נעשים ירוקים בהירטבם. שלושה מיני טילנדסיה (משפחת הברומליים, אליה שייך האננס) מגיבים לריסוסם במים מבקבוק התזה ביתי. המוכר מנהל רוב הזמן דיאלוג מקצועי עם העוברים ונעצרים ליד פינתו. ערימת הצמחים הכדוריים מתחת לשלט "שושנת יריחו" היא של השרך סלגינלה (Selaginella). לאחר כמה שאלות והצהרות נשבר המוכר ונאלץ להפסיק להתגונן. עתה הוא נכון לשמוע ולהעביר את המסר לבעל הדוכן – הוא רק מוכר במקום.
ביחד עם מסירת כרטיס ביקור אוניברסיטאי אני עורך ביקור חוזר עם צמחי שושנת-יריחו אמיתית שהבאתי ממזוודתי במלון.
הפעם התיישבתי על ארגז מאחרי הדוכן תוך שאני סוקר את תולדות השימוש בשני הצמחים. קשה לציין מהיכן נובע המנהג למכור את הסלגינלה כ"צמח תחייה" (resurrection plant). כתבתי כבר באתר על מחזור חייה של שושנת-יריחו אמיתית ולא תיארתי לעצמי שיש לחשוב על "שושנת-יריחו המזויפת". ידעתי שבאמריקה מוכרים לתיירים צמחי סלגינלה כמו אלה שבתמונה ומכנים אותם "צמחי תחייה". אך היה זה הדוכן הראשון בו ראיתי זאת הלכה למעשה. הגדיל לעשות בעל הדוכן והוסיף את השם "שושנת-יריחו" לסלגינלה שלו והצדיק את התוספת "האמיתית" לשושנת-יריחו שלנו.
מפגשי האישי עם סלגינלה מקבוצה זאת של שרכים פויקילוהידריים (שרמת הלחות בגופם נמצאת בהתאמה ללחות הסביבה) הייתה בניקרגואה שם היא גדלה על סלעי לבה שהתקשתה על מורדות הר געש. הצמחים לא היו גדולים כמו המין המכסיקני אך בהירטבם נפרשו גבעוליהם ועליהם הירוקים כמו הצמחים שבתמונה מאיטליה. סלגינלה אינה גדלה בקרבת יריחו בתנאי האקלים של ההווה ששרדו גם על פני אי אלו מיליוני שנים בעבר. לא ברור מי היו חלוצי השימוש בסלגינלה לרמות תיירים רודפי "מזכרות קדושות" אך על פי אזור הגידול הטבעי – דרום אמריקה הצפונית – אפשר לשער שהאמריקאים מעורבים בנושא זה.
בסוג אליסון יש מספר מינים שנפתחים בהרטבה כמין המוצג באיורים 3.1.12 ו-3.1.13. החלק הפעיל בתנועה הוא עוקץ-הפרי, וברור שרקמת הסיבים הפעילה בתנועה נמצאת בחלקו העליון של עוקץ הפרי. כל קשווה מכילה זרע יחיד הנראה היטב מול האור בפרי הרטוב. טיפות הגשם הנוחתות על הקשוות הגלויות לאחר שהתיישרו, פותחות אותן בקלות, והזרעים ניתזים. גם הצמח שחליים קוצניים (איורים 3.1.14 ו-3.1.15) המצוי בכמות ראויה בגולן, מפיץ זרעיו באותה דרך.
להכרת מינים נוספים ממשפחת המצליבים הפעילים בדרך דומה אפשר להעזר בקישורים הבאים: שחליים דוקרניים, שחליים שרועים, דו-כנף ריחני ודו-קרן מדברית. בני משפחות אחרות הם: לחך שסוע, לחך כרתי, לחך פעוט ואבובית מקורקפת.
איור 3.1.12: אליסון שחציו השמאלי הורטב לפני 10 דקות.
איור 3.1.13: אליסון, a יבש, b רטוב.
איור 3.1.14: שחליים קוצניים, צמח פורה יבש.
איור 3.1.15: שחליים קוצניים; משמאל: יבש, מימין: 30 דקות לאחר הרטבה.