ההיסטוריון הד"ר בעז נוימן מאוניברסיטת תל אביב התמחה עד עתה בהיסטוריה גרמנית, אך בשנה הקרובה עתיד להופיע ספרו החדש, שיוקדש דווקא לציונות. הספר, "תשוקת החלוצים", שיתפרסם בהוצאת עם עובד, יתמקד בתשוקה לארץ ישראל כפי שהתבטאה אצל חלוצי העלייה השנייה והשלישית, ויציג תשוקה זו ככוח המניע של הפרויקט הציוני.
"הכתיבה ההיסטוריוגרפית על הציונות התאפיינה בשני העשורים האחרונים בדומיננטיות של העמדה הביקורתית, כפי שנוסחה במחקריהם של 'ההיסטוריונים והסוציולוגים החדשים'", אומר נוימן. "חוקרים אלה ניסו להצביע על הפגמים במפעל הציוני והדגישו את קורבנותיו. אני סבור שהעמדה הזאת מיצתה עצמה וכבר לא חדשנית או חתרנית כשהיתה. בספר אני מביט בהתיישבות החלוצית מזווית אחרת, אנתרופולוגית, אמפתית. במקום לשאול מה היה לקוי ולהטיח ביקורת, אני בוחן את התשוקה החלוצית-הציונית למקום, ומבקש להבין מה הפירוש של להיות-בארץ-ישראל; אני שואל איך נברא העולם החלוצי באותו 'רגע מכונן' של הציונות, ומראה כי ארץ ישראל בעולם זה אינה מקום גיאוגרפי או הבניה לאומית/קולוניאלית אלא חוויה, מצב נפשי, אירוע קיומי אפילו".
הספר מציג מגוון ביטויים ליחס החלוצי לאדמתה של הארץ, לדומם ולחי, לנופיה, לגרמי השמים, לגוף, וגם לשפה העברית. השאלה המרכזית ששואל נוימן היא "כיצד נוצרה תשוקה או אהבה למקום, שהשפיעה גם על הנכונות למות ואפילו להמית למענו".
האם התשוקה הזאת שומרת על אחיזה גם בימינו?
"להבנתי, העולם החלוצי עיצב את היישוב ואת מדינת ישראל לכל הפחות עד משבר הציונות בשנות ה-70. במידה רבה, עולם זה היה ונותר רלוונטי: כפי שהחלוצים תפשו את ארץ ישראל לא רק כיישות טריטוריאלית אלא כחוויה ואירוע קיומי, ולכן לא הגדירו את גבולותיה, כך גם אנו לא מסוגלים לקבוע גבולות למדינה. תשוקה היא הרי חסרת גבולות".
לדברי נוימן, גיבור ספרו הוא א"ד גורדון, שנדחק לשולי הפנתיאון הציוני. "גורדון אמנם היה חסר השפעה מעשית, אך הוא היה הפילוסוף הגדול של הציונות, שניסח את המשוואה האקזיסטנציאלית בין הקיום בארץ ישראל לקיום בכלל. גורדון הוא הפילוסוף של התשוקה הציונית".