רונה קינן מגיעה עם המראות ונחיתות למועדון הביט בחיפה. כבר מעל לעשור, מאז סומנה כ"הבטחה", הזמרת והיוצרת רונה קינן (32), מעולם לא נתנה להגדרות של עולם התקשורת להשפיע עליה. לאורך השנים, השכילה קינן לבנות לעצמה קו איכותי, שלוקח אותה בכל פרויקט למקום קצת אחר, אבל תמיד אינדיבידואלי, אינטליגנטי וכזה שלא מתיימר לספק ציפיות של אף אחד, חוץ משל עצמה.
כבר מעל לעשור, מאז סומנה כ"הבטחה", הזמרת והיוצרת רונה קינן (32), מעולם לא נתנה להגדרות של עולם התקשורת להשפיע עליה. לאורך השנים, השכילה קינן לבנות לעצמה קו איכותי, שלוקח אותה בכל פרויקט למקום קצת אחר, אבל תמיד אינדיבידואלי, אינטליגנטי וכזה שלא מתיימר לספק ציפיות של אף אחד, חוץ משל עצמה.
היא אמנם לא אוהבת שמתקשרים אליה לפני 10:00 בבוקר, אבל גם כשהיא לא עוסקת באיזה פרויקט עם פרופיל מאוד גבוה, רונה קינן היא לחלוטין אשת קריירה. זה כבר שנים שהיא נעה בין הופעות הסולו שלה, להופעותיה עם גידי גוב, ושיתופי פעולה עם מוסיקאים אחרים, לפעמים רק כנגנית מלווה ולעיתים גם כשותפה ליצירה.
קינן השתתפה כמלחינה ומבצעת בעשרות פרויקטים מוסיקליים וספרותיים לכבודם של נתן אלתרמן, לאה גולדברג, מאיר אריאל, דויד גרוסמן, ברי סחרוף, ענבל פרלמוטר ועוד רבים. היא גם שיתפה פעולה בהופעות ובכתיבה עם יהודית רביץ, נורית גלרון, ערן צור, שלומי שבן ועוד.
להופעות ההשקה החגיגיות שערכה קינן בחודשים האחרונים, בעקבות צאת אלבומה הרביעי, "המראות ונחיתות", בהפקתו המוסיקלית של יזהר אשדות, מתווסף גל הופעות נוסף, חגיגי לא פחות, כזה הפונה לקהל קצת אחר מזה שקינן רגילה לראות בהופעות הישיבה שלה. יצירותיה של קינן הידועות במקצבן השקט והרגוע, כמו גם הגשתה האקוסטית, יעברו שדרוג לגרסה רוקנרולית, כזו שלא ראינו עם קינן על הבמה.
"אני מאוד מוקירה ומעריכה את הקהל שהגיע להופעות שלי בשנים האחרונות, שברובו היה מבוגר, זאת בעקבות אלבומי הקודם ’שירים ליואל’, שבתכניו דיבר יותר אל הדור הוותיק. עם ’המראות ונחיתות’, אני מרגישה שלקחתי צעד הצידה. קצת עייפתי ממופעי הישיבה הנוחים והמופנמים. חלק גדול מהתפריט המוסיקלי שגדלתי עליו, הוא ממש לא פולק רך. גדלתי גם על דברים מחוספסים. הגראנג’ היה חלק ממה שעיצב את הטעם המוסיקלי שלי ואני רוצה לתת גם למקום הזה ביטוי. מעבר לזה, זו הזדמנות בשבילי לחזור לימים בהם הייתי מופיעה עם הטריו (אדם שפלן ועמרי הנגבי), בתיאטרון ’תמונע’, מול קהל שהיה יותר מחתרתי. אני מרגישה שעברתי מאז הרבה גלגולים, ויש לי קצת חשק לחזור לשורשים".
עטיפת אלבומה הרביעי של קינן -"המראות ונחיתות".
התקשורת קבעה מזמן שאת רונה קינן, הבטחה. איך זה השפיע על העשייה שלך לאורך השנים?
"המילה ’הבטחה’ נזרקה כל כך הרבה פעמים בהקשר שלי, שהיום זה כבר פשוט מצחיק אותי. מצד אחד זה מאוד מחמיא לי, אבל אני חושבת שמדובר בתוצר של מחשבה לא מקורית. איזה מונח נזרק באוויר לפני 12 שנה וכך בהיעדר טרמינולוגיה אחרת, התקשורת נדבקה אליו וממשיכה להשתמש בו. צריך לזכור שאני לא היחידה ושקורים כאן עוד הרבה דברים מעניינים". אומרת ומונה כמה מוסיקאיות שהיא מעריכה, ביניהן תמר אייזנמן, יעל דקלבאום, קרולינה, ’כל החתיכים אצלי’, ריף כהן ותמר אפק.
מה מצפים ממך להיות?
"אני חושבת שחלק מצפה ממני להישאר כמו שאני, או לחזור להיות משהו שנדמה להם שהייתי בגיל 18. ויש אחרים שמצפים לאיזו פריצה מסחרית מאוד גדולה, לאיזה מפץ גדול".
למה את מצפה מעצמך?
"לא ליצור קורי עכביש סביבי, אלא להישאר תמיד בתנועה. כל זמן שאנחנו בתנועה, אנחנו מרחיקים קצת את המוות".
את השיחה עם רונה קינן אני מקיימת במרפסת הפרחונית שלה, כזו שיכולה בקלות להשכיח את העובדה, שמדובר בקומה עליונה של דירה תל אביבית. זה הבית בו קינן גדלה עם אבא עמוס קינן ז"ל- סופר, סטיריקן, פובליציסט, מחזאי, מתרגם, צייר ופסל ישראלי ידוע, שנפטר ממחלת האלצהיימר לפני שנתיים וארבעה חודשים, ואימא, נורית גרץ, תיבדל לחיים ארוכים. לפני שש שנים שיפצו את הבית ופיצלו אותו לשתי קומות- התחתונה עבור רונה ובת זוגתה שירי, מזה שש שנים, והעליונה עבור אימה.
תכונה בולטת שקיבלת מאבא?
"אחד הדברים הכי חשובים, שאני מרגישה שקיבלתי "בירושה" מאבי ואני צריכה לשמור עליו, זו השפה העברית. החשיבות של לתקשר בצורה יצירתית בשפה הזו והיחס המאוד מיוחד אליה. עוד דבר שאני רואה לנגד עיניי בזמן שאני עובדת, הוא את התמונה של אבי מתעורר כל בוקר ב-4:00 ועובד. הוא היה איש עמל. אם היה בי רק רבע מיכולת העבודה שלו, הייתי שמחה. האמת שככל שהזמן עובר, אני מרגישה שאני מגלה בעצמי יותר דברים שלקחתי ממנו. ממש לפני כמה ימים קלטתי שיש פתאום איזה ריח בבית שלי, שמזכיר את ריח הבישולים שלו. הוא היה בשלן מצוין ותמיד רכן מעל איזה סיר. פתאום הבנתי שאולי אני לוקחת על עצמי את התפקיד שלו".
"היא הכתובת הראשונה, אליה אני פונה, לכל דבר שאני זקוקה לו. היא בן אדם שליו ומאוד נעים. שום דבר לא יפר את האיזון שלה, כשלי לעומת זאת, יש את הטמפרמנט של אבי. אני מקווה שעם הזמן אגלה גם את הדברים שקיבלתי ממנה. אם אני צריכה לקבוע תור לרופא או לעשות חיסון, אני מרימה טלפון לאימא שלי. אני יכולה לוותר על המקום הזה, אבל אני לא רוצה. זו לא תלות או חוסר עצמאות, פשוט צורך לשמר את הקשר לילדות. אני חושבת שזה קשור גם לעובדה שתמיד הייתי ’הצעירה בחבורה’. גם בתור ילדה תמיד הרגשתי מאוד נוח בחברת מבוגרים והיה לי את המזל לגדול בסביבה מעניינת. בחוגים שבהם ההורים שלי הסתובבו, תמיד הרגשתי שאני עדה למשהו מאוד מסקרן. הייתה איזו אווירה יצירתית סביבי. כנראה שקישרתי את האווירה הזו לעולם ששייך לגדולים. היום בגיל 32, אני ממש לא האדם הצעיר בחדר, אבל נורא קשה לי להתנער מהחוויה הזו. אני מניחה שכשיהיו לי ילדים, זה יצטרך להשתנות".
"לאחרונה הגעתי למן הארה, שהתמדה יכולה להיות עניין קצת מוגזם.
זה אומר שזה הולך להשתנות בקרוב?
"יש לי מחשבות על להביא ילדים. החצייה שלי את גיל 30, מאוד עזרה פסיכולוגית, לסדר בראש תמונה שלי כאדם בוגר. גם הבית ששיפצתי במשך שנה שלמה, להיות אחראית על המקום שבו אני אגור עם בת הזוג שלי ועם חתול וכלב. אפשר להגיד שהעתיד כבר כאן". היא נאנחת בחיוך.
הרי את מקודשת לה?
"לא נראה לי. אני מבינה למה זה משמעותי עבור הרבה זוגות חד מיניים להתחתן, אבל יש משהו בסיטואציה הזו שקצת מביך אותי. יכול להיות שזה ישתנה, אבל כרגע אני לא רואה את עצמי מתחתנת".
תמיד היה לך ברור מהי העדפתך המינית?
"ידעתי מגיל מאוד צעיר ובעקבות זה גם המשפחה שלי ידעה. גם מול הקהל שלי, בהזדמנות הראשונה שיצא לי להגיד את זה בצורה פומבית, אמרתי את זה ולא עשיתי מזה עניין. התמזל מזלי שגדלתי בדור שהיה בו יותר קל לדבר על זה. מה גם שגדלתי במשפחה שקיבלה את זה בחום. ובכל זאת, אני גם גרה בתל אביב".
"הייתי שמחה לאיזה שיתוף פעולה עם דיוויד בואי. אם הוא יציע, לא אסרב". רונה קינן.
"ברגע שאתה יוצא מהארון, זה הרגע שבו ההורים שלך נכנסים לארון. ברגע שפותחים את הנושא בסביבה תומכת, זה מקל. אני ממליצה לכל הורה לילד/ה הומוסקסואל, קודם כל לומר לילד שאוהבים אותו. מעבר לזה, חשוב שההורה יהיה זהיר וקשוב לילדו, אבל בו זמנית, שיהיה רגיש גם לתחושות של עצמו".
מה תעשי ביום פנוי?
"כשכבר יש לי יום אחד פנוי, אני לא ממש יודעת איך להתמודד איתו, אני מרגישה קצת אבודה, אז אני עושה סיאסטה מול הטלוויזיה. לאחרונה גם נכנסתי קצת לאווירה של חוגים. שירי ואני מתחילות ללמוד טניס, ויש גם קורסים שאני לוקחת ללימוד תוכנות מוסיקה, שאני עובדת איתן. אני גם מבשלת הרבה ועושה שופינג - צ’אקרה שנפתחה לי בשנים האחרונות והפכה לבור ללא תחתית. זה יכול להיות בגדים וזה יכול להיות גיטרה חדשה שאקנה ב-’אי ביי’, ודרך אגב, באמת רכשתי אחת אקוסטית שלשום. אני כן מנסה גם למלא את הזמן בדברים שהם קצת יותר בכיוון התחביב, אבל אף פעם לא ממש הצלחתי להתמיד בדברים כאלה".
"לאחרונה הגעתי למן הארה, שהתמדה יכולה להיות עניין קצת מוגזם. אולי לא הכול צריך להיות כל כך רציף. יש אנשים שעושים דברים בהבלחות. קצת מזה וקצת מזה, יתרום לא פחות להתפתחות שלך. אני הבנתי מזמן שאני בן אדם שקשה לו מאוד לשמור על רוטינה והשלמתי עם זה".
בחיים לא תצאי מהבית בלי?
"אייפון. מכורה קשה".
שת"פ עתידי שאת מפנטזת עליו?
"הייתי שמחה לאיזה שיתוף פעולה עם דיוויד בואי. אם הוא יציע, לא אסרב".
הספר האחרון שקראת?
"’סטונר’ של ג’ון ויליאמס, ממש השאיר איזה משקע אצלי. יש בו משהו קצת קשה, מחוספס, אולי קצת אפל, אבל אותי הוא ריתק, מומלץ".
"דורי מנור. משורר מופלא, אחד המעניינים והטובים בדורו".
המקום האהוב עליך בת"א?
"אני חייבת להגיד שגן מאיר. זו גם גינת הילדות שלי וגם המקום שאני מגיעה אליו כל יום עם הכלבה, וזה מקסים כי יש שם הכול מהכול, מבוגרים, ילדים, משפחות, מרכז הנוער הגאה, פנקיסטים שיכורים בלילה, הכול קורה שם. מן מיקום קוסמוס תל אביבי כזה".
"אדם בהתהוות. מקווה שאני בכיוון הנכון".
כמו שזה נראה, לפחות מהצד, רונה קינן בהחלט הולכת בכיוון הנכון - לה. יעל דקלבאום אמרה לפני שבוע בראיון שנתנה ל"מגזין המושבות": "הבן אדם שאתה, זה האמן שאתה" ואני יכולה בקלות לייחס את פנינת החכמה הזו לרונה קינן, שמעבר להיותה כותבת מוכשרת, זמרת נהדרת וגיטריסטית מדהימה, היא קודם כל ישות כובשת. ואם להתייחס בפעם האחרונה למונח "הבטחה", (מבטיחה), מההופעה של רונה קינן בשבוע הבא, אני מבטיחה שלא תצאו מאוכזבים.
רונה קינן - מועדון הביט, חיפה, שבת, 17.12.11, פתיחת דלתות: 20:00, תחילת מופע: 21:30, מכירה מוקדמת: 70 ש"ח, ערב המופע: 80 ש"ח, כניסה מגיל 18. רונה קינן – מועדון הבארבי, ת"א, רביעי, 11.1.12, 22:00, מכירה מוקדמת: 60 ש"ח, בערב המופע: 70 ש"ח. נגנים: גיטרות - ערן ויץ; פסנתר, מלודיקה, פלוגלהורן - עדי רנרט; בס- יהוא ירון; תופים - יובל שפריר.