הן כל כך יפות ערי האדם שעל הפלנטה הכחולה, בעיקר בלילה. גם ביום הן יפות. הפלנטה הכחולה היא כולה חומר, כל מיני סוגים של חומר. חומר חי וחומר דומם, חומר צומח וחומר מתכלה, חומר קבוע וחומר משתנה, חומר נראה וחומר נשמע, קרינה אין סופית של חומר. אני, שקפן מארץ השקפנים שבכוכב השקוף שתרבותו שקופה, מלאך תועה במשימה. מדי פעם, כשמתרחש כיפוף בזמן ובמרחב, נשלחים מלאכים תועים לגלוש על גלי הכבידה לחפש ולדלות אוצרות מפלנטות מרוחקות, להביא לכוכב השקוף אוצרות שאינם חומר.
הכוכב השקוף לא יוכל להתקיים ללא אוצרות שקופים.
מלאך תועה ישוב אל הכוכב השקוף רק לאחר שימצא את מבוקשו.
את האוצר הטהור והשקוף, אוצר שלאחר שיימצא, יורשה המלאך לשוב הביתה.
הכוכב השקוף מחפש שינאה, קינאה, חמלה, חברות, פחד, אומץ, יריבות, מחשבה מתמטית, מחשבה פילוסופית, השראה, אינטרסנטיות, שמחה, עצב, אמנות, מוסיקה, ספרות, כאב ואהבה.
לא יתקבלו העתקים לגרסאות שכבר קיימות וכן לא תתקבלנה גרסאות שמזוהמות ברגשות או במחשבות סותרים.
על האוצר להיות טהור.
אני, שקפן, מלאך תועה במשימה, נתבקשתי למצוא אהבה.
אני מרחף וסובב את הפלנטה הכחולה, כולה חומר שמתוכו קורן בליל עצום ורב של חומרים שקופים, כאוס של אהבות ושנאות, השראה, נפח עצום של מחשבות והכל מזוהם באינטרסים. כמו חומר אפל האינטרס מכסה על הכל. אני חולף את הפלנטה דרך ליבתה מצד אל צד, מקוטב אל קוטב ובכל ההיקפים. פעם חשבתי שמצאתי אהבה. איש ואישה התבוננו זה בפניה של זו וזו בפניה של זה. חלפתי דרכם וחשתי ברעד שעבר בהם. הוא היה בטוח שהרעד שחלף בו הוא בגלל עיניה הירוקות והיא היתה בטוחה שזהו קמט הצחוק שבזוית פיו. ראיתי כבר גירסה דומה לזו לפני המשימה, זה לא הדבר שאני מחפש. שקפנים מסוגלים לעבור דרך כל חומר. לפעמים כשאני עובר דרך חומר חי, משהו בו משתנה. אמהות נרדמות, תינוקות מפסיקים לבכות, זוגות מתפייסים, כלבים מכשכשים בזנבם, צמחים פורחים. אני המלאך שמחפש אהבה. מלאכים אחרים יכולים לגרום לתוצאות שונות. מלאך אחד, שחזר מחיפוש זהות, סיפר על מלחמות שהוא עורר ומלאך שהלך לחפש שנאה מאושפז בבה"ח השקוף שכל הכוכב במצב קריטי. אנחנו לא תמיד מבינים את החומרים שאנחנו כל כך מנסים למצוא.
מצאתי המון אהבות אבל רובן היו מזוהמות באינטרסים ,או ברגשות סותרים כמו שנאה וקנאה, או מלוות בהמון מחשבות וחישובים, או גרסאות חוזרות ונשנות של חומרים ידועים כמו אהבת הורים לילדיהם וילדים להוריהם, אהבות של אנשים לבעלי חיים ואנשים לבני ובנות זוגם/ן.
כבר חשבתי שאתעה עמוק בזמן ובמרחב ובזמזום השקוף הנמשך והולך שעולה מהפלנטה הכחולה, כשהבחנתי בשדרת עצים בעיר אחת, שנמצאת לגדת נהר אחד, שבה צעדו איש וכלב זקנים מאוד.
הם היו כל כך דומים האיש והכלב. שניהם, אף על פי שהאחד הלך על שתי רגליים והשני על ארבע, צלעו על הרגל השמאלית ראשם שחוח כלפי האדמה ושניהם מוכי זמן וכבידה. האיש אמר "ברטה הביאה לי אותך. אתה זוכר כמה נהנינו עם ברטה, כמה שמחנו לטייל ביחד ולרחוץ בנהר" הכלב הלך לעץ הקרוב, ניסה להניף את הרגל האחורית השמאלית אבל נמלך וכרע להשתין כדרך הנקבות. "תעשה, תעשה, אולי זאת הפעם האחרונה" הוא אמר לכלב. אחר כך הם המשיכו לכוון גשר גדול שהיה תלוי מעל לנהר והאיש המשיך ואמר לכלב "אחר כך ברטה מתה ונשארנו רק שניינו. לפני שברטה עזבה, היא ביקשה ממני לשמור עליך. אני חושב שהיא ידעה שאני לא אעשה שום שטויות כל זמן שאתה חי." הכלב כשכש כשכוש רפה, זנבו שמוט כלפי מטה, אישור שהוא מאזין ומבין. את מעט האנרגיה שעדיין הייתה ברשותו השקיע הכלב בזנבו. התקרבתי אליהם. אני שקוף ובניגוד למה שאנשים חושבים אני חסר כנפיים. שקפנים לא צריכים כנפיים, אנחנו באים מכוכב חסר כל חומר, אוויר הוא ככל חומר אחר, אנחנו חולפים דרכו. הפעם לא חלפתי דרך האדם והכלב, לא רציתי להשפיע על מה שהיה שם. "הרופא אמר שצריך לתת לך זריקה, להרדים אותך. הוא אמר שאתה סובל. שאתה זקן וחולה כל כך ושזאת הפריבילגיה שלך שניתן לפטור אותך מהסבל" הזקן והכלב המשיכו בהליכה איטית, כל כך דומים שאני, שרואה חומרים שקופים לפני שאני מבחין בחומרים כמעט ולא יכולתי להבדיל ביניהם. "אני לא יכול לאבד אותך" המשיך הזקן. "אנחנו כבר לא יכולים להיות לבד. נגמר". הזקן והכלב הגיעו אל הגשר ופנו לפרצה שהיתה שם בגדר המעקה. "עכשיו אנחנו נקפוץ למיים כדי שלא נצטרך להיפרד" הזקן אמר ואני התבוננתי בהם כשהם הביטו זה בעיניו של זה ומה שראיתי בעיניהם היתה אהבה טהורה ללא אינטרס, ללא פחד וללא חרטה. ליוויתי אותם כל הדרך עד למיים.
אני, מלאך תועה שחיפש אהבה, מבקש לחזור הביתה.
יהי רצון שיתגשמו כל משאלותיך לטובה במהרה.
עצוב. כל כך אמיתי.
זה האיזון המופלא הזה שמתקיים גם אם אינו תמיד מובן - או אם תרצה, לא מובן כלל - אלא ש..., טרם זוקק מיליגרם אחד של אנטי-חומר. כי יש מי שטוען שהוא הוא המחזיק את כול הדברים כולם.