"כשאני רואה בעיתונות כותרות מרעישות כאילו העולם עמד מתנועתו ומתהווים שינויים מדהימים שיהפכו את גורל האנושות, הקוסמוס, יום אחר יום, שבוע אחר שבוע, אני שם על אפי משקפיים של סבתא אחת שבעת-ימים ורבת-ניסיון וחושב שלמרות גילה הגבוה היא שומרת על צעירותה ורעננותה. הסבתא הזו היא ה ה י ס ט ו ר י ה".דברים אלה אמר ראש ממשלת ישראל, דוד בן גוריון, במרס 1953 באספה הכללית של אגודת העיתונאים בתל אביב. ואכן, העיתונות יכולה להיות אחד מכלי עבודתו של ההיסטוריון. העיתון אינו יכול להיות כלי יחידי אבל בתוך הפסיפס ההיסטורי, שמרכיב ההיסטוריון, הוא יכול להשתמש גם בכלי התקשורתי הזה. שימוש נכון במקור זה יכול להיות מועיל. כבר אמר שלום רוזנפלד, אחד העיתונאים הנודעים בישראל: "האם כאשר היסטוריון ועיתונאי אומרים 'אירוע היסטורי', שניהם מתכוונים לאותו דבר? מתי בעצם מתחילה מה שאנו מכנים 'היסטוריה בת זמננו'? מי קובע זאת ועל פי אילו קריטריונים? מה היא אותה צומת זמן, שבה מתרחשת המטמורפוזה הפלאית שבה חדשה עיתונאית הופכת ל"היסטוריה" ומה שהיה כותרת העוסקת ב"רגע קיומי" נוסק לפתע אל הנצח? האם זמן זה נמדד במאות שנים? או אולי בעשרות שנים בלבד? ואולי יודעים את הדבר כבר ברגע התרחשותו? ג'ורג' אליוט אמרה פעם ש"אומות מאושרת כמוהן כנשים מאושרות – אין להן היסטוריה". מאמר זה מבקש להתבונן, התבוננות קצרה אמנם, על העיתונות היהודית בתקופה מוגדרת בפולין – בין שתי מלחמות העולם ולאחריהן - ולנסות לקשור קשר בין המחקרים אשר התפרסמו אודות אותה עיתונות בתקופות שונות של משבר. העיתונאים כותבים את "הטיוטה של ההיסטוריה", זו שלאחר מכן ההיסטוריון יעבד אותה לכלל מחקר ובסיס ידע קיים וממשי. העיתונאים כותבים "היסטוריה בחיפזון". הזמן שלהם הוא מה שהיסטוריון אחד כינה פעם "זמנם של בני האדם". פרופ' אנדז'יי פאצ'קובסקי מווארשה, היסטוריון שהשתתף בראשית פברואר 1988 בכינוס הבין לאומי לתולדות יהודי פולין ותרבותם בירושלים והרצה על העיתונות היהודית בפולין בין שתי מלחמות העולם הגיע לנושא והחל להתעניין בו בצורה אינטנסיבית כתוצאה ממחקר שערך בעיתונות של המיעוטים הלאומיים השונים בפולין. הוא עסק בעיקר ביהודים ובאוקראינים וחיבר על כך כמה ספרים ומאמרים. העיתונות היהודית הייתה לאין ערוך עשירה ומגוונת יותר מן העיתונות של כל מיעוט אתני אחר בפולין. מריאן פוקס בספרו על העיתונות בווארשה כותב בהרחבה על העיתונות בשנים אלה אך הוא אינו היחיד. במשך שנים רבות היה ניסיון להשלים את הביבליוגרפיה של העיתונות היהודית בשפה הפולנית. השלמת הביבליוגרפיה היא חלק מפרויקט מחקר שתוכנן על ידי פאול גליקסון במסגרת פעילות המרכז לחקר תולדות יהדות פולין ותרבותה באוניברסיטה העברית בירושלים. פאול גליקסון אסף מעל 500 כותרים של כתבי עת על סמך חיפושים ובדיקות בעיקר ביבליוגרפיות שפורסמו על ידי ספריית המוזיאון הבריטי בלונדון, ספריית הקונגרס בוושינגטון והספרייה הלאומית בירושלים. הוא קבע גם את יסודות הבחירה ועקרונות האפיון של כתבי העת. תוצאות מאמציו פורסמו בסדרה הביבליוגרפית תחת הכותרת "רשימה זמנית" של העיתונות היומית והתקופתית שהופיעה בשפה הפולנית בין השנים 1823 ו – 1982".
ד"ר אלינה צאלה היא היסטוריונית פולניה שבשנים האחרונות מקדישה את עצמה למחקר ביבליוגראפי של העיתונות היהודית בפולין. הדוקטורט שלה עוסק ב"בעיות האנטישמיות במלכות פולין". לשון האם של ד"ר צאלה היא כמובן פולנית אבל היא השכילה לרכוש לעצמה ידיעה מספקת בעברית וביידיש, לפחות כדי לפענח לא רק את שמות העיתונים בשתי השפות הללו, הזרות לה כל כך, אלא גם את האפיונים שלהם. בביקורה הראשון בירושלים, לפני יותר משלוש שנים כאורחת המרכז לחקר תולדות יהודי פולין ותרבותם, התוודעה ד"ר צאלה אל הביבליוגרפיה שהכין פאול גליקסון, עבודה שנקטעה באמצע עם מותו של מחברה. ד"ר צאלה, נטלה על עצמה את המשימה להמשיך מן המקום, בו הופסקה עבודתו של גליקסון. בעבודת נמלים שנמשכה שלוש שנים עלה בידה להכפיל את מספר הכותרים ברשימה, כשהיא מרחיבה גם את טווח השנים שלה מ-1923 ועד 1989. אגב, השנה האחרונה שבה הופיעה עיתונות יהודית ענפה בפולין, בעיקר בשלוש שפות (פולנית, יידיש ועברית) היא 1939, אך לפחות בחלק מן התקופה ובכמה מקומות היו כתבי עת אחדים גם ברוסית, גרמנית ואוקראינית כשפה שנייה ללשונם העיקרית, יידיש.
על פי הביבליוגרפיה שהכינה ניתן לקבוע כי מבחינה כרונולוגית נקודת ההתחלה היא בשבועון הדו לשוני ( גרמנית באותיות עבריות ופולנית) "המשקיף מעל גדות הוויסלה" (דער בעאָבאַכטער אַן דער וויכסעל – dostrzegacz nadwiślański ) שהופיע בין 1823 ל-1824. רוב כתבי העת הופיעו בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. רק 172 כותרים הם מלפני שנת 1918. כ- 28 כותרים מזמן מלחמת העולם השנייה ו – 92 אחריה (כולל העיתונות בשפה הפולנית בישראל). רבים מהכותרים (334) משתייכים לפרסומים קצרי מועד, הוצאות חד פעמיות או כתבי עת שהופעתה הופסקה אחרי הגיליון הראשון. יש כאלה ששרדו מספר ימים או שבועות אולי חודשים. רק בודדים כמו "הסקירה שלנו" "הווארשאי" או "רגע בלבוב" התקיימו זמן ממושך.ד"ר אלינה צאלה הצליחה לאתר 36 יומונים, 123 שבועונים, 78 דו-שבועונים, 201 ירחונים, 226 שנתונים ו–222 כתבי עת, שהופיע באופן בלתי סדיר. כתבי עת יהודיים בשפה הפולנית הוצאו לאור על ידי מוסדות שונים, מקצועיים, משקיים, אגודות סטודנטים, תלמידי בתי ספר, אגודות לעזרה הדדית, אגודות יוצאי צבא, מוסדות רפואיים, מוסדות צדקה, תרבות וכדומה. מספר רב של פרסומים היה קשור למפלגות ולגופים פוליטיים. הפעילים ביותר היו ארגונים הציוניים, אף כי פרט לכמה יומונים היו פרסומיהם קצרי מועד. אחדים מהם, כמו ה"סיריון" הרוויזיוניסט, התחילו להופיע בפולנית ואחר כך עברו לעברית (בין 1936 ל-1938). לפעמים זה עלה יפה. כתב העת "הלוחם", ביטאון "ברית החייל", הבטיח לעבור לעברית, אולם בלחץ הקוראים לא קיים את הבטחתו. העובדה שהשתמשו בשפה הפולנית כדי להעביר תוכן לאומי עברי היא תופעה הראויה למחשבה. ארגונים יהודים שמאלניים הם הקבוצה השנייה בגודלה. ביניהם יש לציין את הביטאונים הראשונים של ה"בונד" כמו "קול הבונד" ו"הבמה שלנו".
במחקר של ד"ר צאלה עולה שכתבי עת של המתבוללים תופסים רק את המקום השלישי ברשימה מבחינת מספרם ורובם הם דו"חות ארגוני צדקה שונים מסוף המאה ה-19 והתחלת המאה ה–20 שמרבית עסקניהם היו מתבוללים, אף כי ללא הדגשה מיוחד של רעיון ההתבוללות. לדוגמה אפשר להביא את דו"ח "ועד התמיכה בעניים בני דת משה" (ווארשה, 1856 –1857), או את "הדו"ח מפעילות איסוף התרומות לשם פדיון יהודים עניים משירות בצבא". מספר כתבי העת שהטיפו להתבוללות הוא קטן מאוד. פרט ל"בן דת משה" שהופיע בווארשה משנת 1866 עד 1915 ותאומו מקרקוב (1870) וגם "המולדת" בלבוב (1882-1892) אפשר לציין רק לוחות שנה, שנמצאו בתוכם יצירות ספרותיות בעלות ערך כמו למשל "לוח לבני דת משה" שהוצא לאור על ידי יעקב גולדשמידט, עם מבוא פרי עטה של הסופרת הידועה אליזה אוז'שקו, פואמה של ויקטור גומוליצקי "אל מלא רחמים", מחזה של מיכאל באולצקי "יהודיה טיפוסית" ומאמרים עם תוכן "התבללותי".
אספקט נוסף שקשור לקהילה היהודית בפולין הוא הקשר בינה לבין הנעשה בארץ ישראל. כדאי לבחון קהילה זו על פי אמות מידה שוות לקבוצות מיעוטים אחרות. כך למשל הפולנים שהתגוררו בארצות הברית עד ל – 1930 ביטאו קשר הן כלפי פולין, הן כלפי ארצם החדשה והן כלפי קבוצתם האתנית. העיתונות היהודית בפולין כללה לפחות ארבעה תחומים: פולין, היהודים בפולין, קהילות היהודים בתפוצות וארץ ישראל.העיתונות היהודית בפולין הושפעה מהמצב הפנימי במדינה. המשבר הכלכלי של שנת 1923 השפיע על העיתונות בפולין כולה, אולם הפרסומים היהודיים סבלו ממנו ביתר שאת. הירידה בשנים 1933 – 1934 מוסברת בכך שהעיתונות היהודית גילתה רגישות רבה יותר למשברים כלכליים מאשר העיתונות הכללית בפולין. ייתכן שהדבר נבע גם מכך שהעיתונות היהודית הייתה בבעלות גורמים פרטיים עצמאיים. למשל, ב- 1930, העיתונים היומיים והתקופונים שיצאו לאור יותר מפעם אחת בחודש, הגיעו ל – 66.7 אחוז מכלל העיתונות היהודית, לעומת 45.1 אחוז מהעיתונות בשפה הפולנית.
לאחר הצהרת בלפור ותום מלחמת העולם הראשונה גברה ההגירה מפולין לארץ ישראל ועמה ההתעניינות בנעשה שם. הייתה זו תקופה של אי שקט חברתי באירופה ובפולין, שביתות, מרידות בחלקים גדולים ממדינות אירופה ובשיאן – המהפכה ברוסיה. בתקופה זו התחדדה מערכת היחסים בין החברה הפולנית והיהודית, והגיעה לאלימות מילולית ופיזית. גם בקהילה היהודית, רבו ההתלבטויות, באיזו מידה יש להיאבק על אוטונומיה ליהודים בפולין עצמה, מול עידוד הגירת יהודים לארצות אחרות ולארץ ישראל. כל אלה באו לידי ביטוי חריף בעיתונות היהודית הפוליטית בפולין, מהסיבות הבאות: א. דיפרנציאציה בהשקפות פוליטיות בקהילה היהודית. ב. תחושה תמידית של איום פולני אנטישמי, חברתי ומדיני, כמו גם חשש מפני קבוצות מיעוטים אחרות. בשנות השלושים גברה ההכרה היהודית באירופה בכלל בצורך להיאבק באמצעות העיתונות, הן בדרך התעמולה והן בדרך הפולמוס. אלה כוונו בעיתונות היהודית לא רק נגד מתנגדים פוליטיים מבית אלא בעיקר נועדו להיאבק בזרמים שאיימו על החברה היהודית – הפשיסטים והנאצים.
העיתונות היהודית בווארשה הייתה דומיננטית בהשוואה למרכזים יהודיים אחרים ועיירות פרובינציאליות. עיר הבירה נהנות לרוב מדומיננטיות בתחום זה, אולם בווארשה, יותר מבערים אחרות, יצאו לאור כ-40 אחוז מכלל העיתונות העברית והיידיש. תרומה של ווארשה הגיעה בשנים 1919 – 1920 לשני שליש מכלל העיתונות היהודית בפולין. לאחר משבר 1923 השתנו פרופורציות אלה. הנתונים מתקופת השפל הכלכלי מורים, לכאורה, כי העיתונות היהודית בפרובינציה הייתה יציבה יותר מזו שיצאה לאור בווארשה, כמו גם במרכזים עירוניים אחרים.
נושא שנחקר באופן נרחב היא עיתונות המחתרת היהודית בווארשה בתקופת מלחמת העולם השנייה. 52 עיתונים וביטאונים יהודיים הופיעו בשנים 1939 – 1942. זה שנים נעשית ב"יד ושם" עבודת נמלים אדירה באיסופם ובשימורם של גיליונות העיתונות הזו, ובהוצאתם לאור בקבצים. ד"ר יוסף קרמיש ערך חומר זה. מתברר כי לפני מלחמת העולם השנייה הייתה העיתונות גורם מרכזי בחייהם הפוליטיים, החברתיים, הכלכליים והתרבותיים המסורתיים של יהודי פולין, שנהגו לקרוא כ- 30 עיתונים יומיים ויותר מ – 130 כתבי עת ביידיש, בפולנית ואף בעברית. כבר בימים הראשונים של הכיבוש הגרמני נמנעה מן היהודים הגישה למידע מן החוץ, שכן לא זו בלבד שנותרו ללא עיתונים אלא אף ניטלו מהם מקלטי הרדיו. בשלהי 1939 ובחודשים הראשונים של שנת 1940 היו ליהודים שני מקורות מידע בלבד: עיתונות הכובש הנאצי ומדי פעם עיתונות המחתרת הפולנית.
היהודים היו לא רק קוראים סבילים של עיתונות המחתרת הפולנית, שיצאה לאור כבר בשבועות הראשונים של הכיבוש, אלא גם מפיציה, אף על פי שתחילה כמעט לא יוחד בה מקום לתיאור מצבם של היהודים. רק בעיתונות הסוציאליסטית הפולנית פורסמה מעת לעת רשימה של מדיניות הכיבוש כלפי היהודים. הניתוק ממקורות המידע היה קשה שבעתיים לנוכח האיסור להכניס לפולין עיתונות מארצות חוץ. באמצע שנת 1940 החל השלטון הגרמני בגנרל גוברנבמנט בהוצאת העיתון "עיתון היהודים" שנועד להביא לידיעת היהודים את המידע הרשמי ואת צווי הכובש ובעת ובעונה אחת שימש מכשיר להונאת האוכלוסייה היהודית באשר לכוונותיו האמיתיות של השלטון הנאצי. החומר שפורסם בו שיקף במידת מה את החיים הטרגיים בגטו ובמחנות ואת מעשיו הברוטאליים של הכובש אך ברור שלא האיר את מצב היהודים באופן אובייקטיבי ולא שימש אספקלריה נאמנה של החיים בגטו.עיתונות המחתרת הפולנית בווארשה כבר יצאה, כאמור, בשלבים הראשונים של הכיבוש. ב – 10 באוקטובר 1939 יצא כתב העת המחתרתי הראשון "פולין חיה" ובשלהי שנת 1939 כבר הופיעו 27 עיתוני מחתרת. כתב העת "ביוליטין לאינפורמציה", ביטאון של ארגון המחתרת הצבאי הפולני הגדול היה במרוצת הזמן לפרסום הנפוץ ביותר, שגם היהודים קראוהו בעניין רב. עם הקמת הגטו אף הודפסו אחדים מן העיתונים הפולניים בתוככי הגטו. שכן אפשר היה לפעול שם ביעילות יתירה ובחשאיות רבה יותר. אחד הפרסומים הפולנים שהוכנסו בגטו היה "מתרס החירות", ביטאון הסוציאליסטים הפולנים.בשנת 1941 הופיעו 290 ביטאונים של עיתונות המחתרת הפולנית. בשנת 1942 גדל מספרם ל-380 ביטאונים. בשנת 1943 יצאו 500 ביטאונים ובשנת 1944 מספרם כבר הגיע ל-600 ביטאונים.עיתונות המחתרת היהודית בווארשה בימי הכיבוש הנאצי היא ביטוי מוחשי לתנופת הפעולה הפוליטית-המחתרתית. הפעילות העיתונאית האינטנסיבית והמסועפת הייתה רובה ככולה מפעלן של המפלגה ותנועות הנוער שהיוו כוח ממשי ברחוב היהודי בימי הכיבוש. עיתונות המחתרת הופיעה באינטנסיביות גדלה והולכת עד הגירוש הגדול. בעצם ימי ה"אקציה" עוד יצאו גיליונות בודדים והופצו כרוזים ואף לאחר צמצום האוכלוסייה היהודית בגטו, בימי ההכנות להתגוננות המזוינת, עדיין הופיעו עיתונים מספר. אך התקופה המשמעותית והעיקרית של עיתונות המחתרת בווארשה נסתיימה, למעשה, עם תחילת ה"אקציה" הגדולה.