היום איבדתי את המצפן של חיי ואת הכוח שהניע אותי. אמא שלי היפה שלי נלקחה ממני באופן שהשאיר את משפחתי ואותי המומים.
ההלוויה מחר, יום שני, בשעה 15:30 בבית הקברות פרדס חיים כפר סבא.
נשב שבעה בנחום 5 כפר סבא.
מקווה שטוב לה והיא נחה לה על משכבה לשלום.
תודה רבה לכולכם על ניחומים הרבים! אני מלאת הערכה ובאמת מודה לכם מקרב ליבי.
אמא שלי נעלמה מחיינו באופן מפתיע ומהיר ואני מאמינה שיקח לנו זמן לעכל ולהבין שהיא פשוט לא פה.
הבנתי שדרכינו עומדות שוב להצטלב.
איתם התחלתי יחד כמורה והמשכתי לאחר שנים כשהקמנו את תיכון הרצוג.
את ועופרה, שתי כלכלניות מוכשרות, העמדתן דורות של תלמידים שלמדו באהבה כלכלה ומספר לא מבוטל מהם המשיכו בדרככן.
אהבתי את הנשמה היתרה שלך, שכן בנוסף למקצועיות המוקפדת שלך התחברנו יחד לתרבות הכללית.
אהבתך למוזיקה, לנגינה ולתיאטרון הייתה מורגשת בכול עשייה שלך.
הרגשתי אליך חיבור חזק בטוטליות שלך לעבודה, מרגע שנכנסת לשער בית הספר ועד בכלל.
היית כמו שעון שוויצרי מתוקתק, הכול התבצע בדרך הטובה והיעילה ביותר.
הדבר החשוב ביותר, אהבת את תלמידייך והם החזירו לך אהבה.
כשעברתי מהתיכון לאגף החינוך בעיריית כפר סבא, את המשכת להתפתח ושמשת כסגנית ויד ימינה של אלינה.
ניהלת ביד רמה את התחום הפדגוגי בתיכון.
באופן נדיר מעולם לא שמעתי עליך ביקורת, אלא רק דברים טובים ומפרגנים.
את אדם שמעורר קונצנזוס בהתנהגותו, עשייתו ובהתנהלותו, בקרב השותפים שלך לעבודה החינוכית.
ידעת לחיות וליהנות ושימשת עוגן חזק למשפחתך הנפלאה.
“אני אוהב אותך למרות חסרונותיך”.
עברנו יחד כברת דרך ארוכה של עשרים וארבע שנים מאז נפגשנו לראשונה עם הקמת תיכון הרצוג.
ולשמחתי בני זכה להיות בכיתתך במרוצת שלוש השנים בתיכון.
ובכל פעם שהוצע פרוייקט חדש לבצוע, מייד התגייסת להוביל אותו.
“זה יהפוך למסורת בתיכון הרצוג“, היית אומרת.
עבדנו יחד סביב השעון ומידי פעם מצאנו את עצמנו מחליפות חוויות על הילדים והנכדים שלנו.
ציפי ותיכון הרצוג הן מילים מקבילות, לכן ברור שתיכון הרצוג בלעדיך לא יוכל להיות מה שהיה !!!
כמו מרכז במערכת העצבים כך את היית, דמות מרכזית בתיכון הרצוג.
והמחשב שלך היה מסודר עם תיקיות תואמות למידע שהיה אצור במוחך הקודח במגירות.
כיום אין ספק שאת לנו חסרה, גם בשל השאלות הרבות וגם מבחינת האווירה.
אהבת כל כך את בית הספר ואת המורים ורצית שהכל יבוצע לפי לוח זמנים.
וכשתלמיד עשה בעיות קראת לו לחדרך ונזפת בו חמורות ולאחר מכן שאלת אותו לגבי החברות שלו.
אמרת לי שכדאי להמשיך ולהמשיך לעבוד כי כך מרוויחים מספיק ואפשר לבזבז ולבלות.
ציפי , נקטפת ממש בטרם עת ואנו לא משלימים עם זה אפילו לא לרגע ואפילו כועסים!!
נותר רק לומר לך נוחי בשלום על משכבך ונמשיך ונעשה את המיטב תוך אימוץ אבני דרך שלקחנו ממך.
ציפי היקרה ז”ל!!!
אני יודע שלא תקראי את מה שאני כותב לך עכשיו, אך הרגשתי צורך עז לכתוב ולהעביר לך את הרגשתי, מרגיש שאת שומעת את מילותיי. קיבלתי את הבשורה המרה, ציפי בין ארי הלכה לעולמה, הלם ותדהמה, נשמתי נעתקה ונעצרה למספר שניות, אני לא יודע מה הסיבה ללכתך הפתאומית, אך אני בטוח שנלחמת עד הרגע האחרון ולא ויתרת לרגע.
ציפי, לפני שלוש שנים הכרתי אותך, ליווית אותי והיית לי לחונכת בדרכי הראשונה כסטודנט להוראה וכמורה בבית ספר הרצוג, שוחחנו על נושאים רבים ולאו דווקא נושאים הקשורים לתחום ההוראה, נחשפתי לאישה אצילה, אישה שבקרבתה ספגתי המון ידע והבנה, אישה מלאת חיים, אישה עם הרבה ניסיון חיים, תמיד היית שם בשבילי ולכל דורש, אישה שכל הזמן בתנועה שחלילה רגע אחד לא ילך לאיבוד ללא מעש.
ציפי, לכתך בטרם עת לא נתפס, הכאב עז, עצוב לי וליבי נקרע, איך ייתכן שחייך נגדעו בשיא פריחתך ובגיל שרק אפשר להתחיל. עכשיו את יודעת טוב יותר מכולם, ולצערי בסיטואציה הכי מוזרה ולא נעימה, שהחיים מלאים בהפתעות ולא תמיד כולן נעימות, החיים לא הוגנים, אני יודע בוודאות ומהיכרותי אותך תקופה קצרה, שידעת בדרכך המיוחדת במהלך חייך ליהנות מהחיים.
ציפי, אם יש דבר אחד שמנחם אותי כעת, זה שאת כבר לא סובלת, ויכולה לנוח על משכבך בשלום, אך בכל זאת לא יכול שלא להפסיק ולשאול את עצמי, איך אפשר לקבל דבר כזה? למה? הגורל כה אכזר?, לא ברור לי, לא מובן לי, נשארתי עם הרבה שאלות פתוחות, לצערי הרב נראה שלעולם לא אקבל עליהן תשובות, כי כעת את שוכנת במרומים לצדו של אלוקים.
ציפי, בקשה לי אלייך, אם יש לי בכלל את זכות לבקש ממך, תשמרי עלינו שם למעלה, תשכילי לכוון את דרכנו נכונה ונבונה, ובמיוחד שמרי שם למעלה על משפחת אהובה והיקרה.
ציפי היקרה, תהיה נשמתך צרורה בצרור החיים, שנשמתך תעלה אל חיי הנצח שבהם הנשמה אינה מתכלה אלא חוזרת ליהנות.
לזכור ללמד את הזכות לחלום.
לחלום בגדול, לחלום בקטן. לחלום ביום, בלילה.
או לחלום חלומות על דברים שהדרך אליהם קצת ארוכה עם ידיעה כי נגיע.
כל אחד וחלומו שלו. לכל אחד יש זכות לחלום. לחלום ולא רק בשקט אלא לחלום בקול!
חובה שכזאת לעצמנו, לאלא שגדלים לצידנו לאלא שאנחנו גדלים לצידם.
לתת לילדים לצבור הרבה חלומות, כאלה שיגרמו להם להאמין בעצמם, להעריך את עצמם.
כדי שאם בדרך חלום אחד יתמוסס יהיו להם עוד הרבה חלומות בתיק.
בשלב של חיינו והשאר נותנים לנו ביטחון בעצמנו כי טמונה בנו היכולת להשיגו אם רק נבחר.
לחלום ולהגשים את החלומות. לחלום ביום כמו בלילה.
לחלום בקול כמו גם בדממה.
לחלום חלומות של עצמנו אך גם חלומות משותפים.
בצורה מכבדת שמקבלת את האחר וחלומו, כמו את חלומנו.
אני מתחילה לצעוד וגם לחלום מחדש בשנה הקרובה.
שלימדה אותי הרבה על חלום והגשמתו מהו.
אישה מלאת חיות ואהבת האדם ואהבה את התלמידים ואת חלומם.
אישה עוצמתית שנגדעו חייה, ככה בלי הכנה מראש.
יותר מכל ציפי הייתה אדם מלא באהבה וסובלנות!
יהיי זכרך ברוך!! בהצלחה לכל התלמידים בכל הגילאיים!
מיטל היקרה. תנחומי מכל הלב, אמא בשבילך וציפי בשבילי חברה, אישה מיוחדת במינה, יפה ואצילת נפש, כישרונית ומוכשרת וטובת לב מאין כמותה. אהבתי אותה הערכתי אותה.
מעולם לא דיברה סרה. ב אחרים ותמיד נכונה לעזור ולהושיט יד.
מיטל, מיטל היקרה כל כך. אני מאד מאד מצטערת לשמוע, זה כל כך קשה ונוראי.
אני משתתפת בצערך הרב ומאחלת שלא תדעי עוד כאב ותצליחי בבגרות ובנחישות שלך להנציח את אהבת אימך בכל צעד וצעד.
לא נקלט. לא נתפס. ציפי שלנו, ציפו’ש כמו שנהגתי לקרוא לה, איננה. מאתמול מרגע ששמעתי את הבשורה המרה, דמותה אינה משה מראשי. אשה גדולה מהחיים שאהבה את החיים. אשת חינוך ותרבות מדהימה, בעלת לב ענק ויכולות מופלגות מוסד שלם באדם אחד, באישה אחת. תיכון “הרצוג” לא יחזור להיות מה שהיה, בלעדיה. ציפו’ש, אהבתי אותך אהבת נפש. כאחות היית לי. נוחי בשלום על משכבך, אחות אהובה. חבל על דאבדין ולא משתכחין.
זה פשוט בלתי נקלט, ציפי שלנו איננה.
אשת אשכולות, אשת חייל במלוא מובן המילה וחברה טובה!!
היא תחסר לנו מאד….
בטוחה אני שחלק גדול ממנה איתך , בתוכך וילווה אותך תמיד.
עצוב , בלתי נתפס , לא הגיוני ..וכה כואב.
שברור לי שהבסיס שלו התחיל בבית.
אני ורותי המומים וכואבים. למרבה הצער אנו בחו״ל השבוע ומאד עצובים שאיננו יכולים להיות קרובים אליכם בשעה כואבת זו. אנו שולחים חיבוק גדול.
לפני שעה שמעתי את הבשורה המרה. קשה להאמין שהאישה החכמה הנבונה המצחיקה הנחמדה מלאת החיים פתאום איננה. עצוב. תנחומי לתומר ואשתו למיטל ולמאיר. יהי זכרה ברוך.אהבתי אותה.
לא מצליחה לקלוט. מתקשה להאמין. עבדנו שנים יחד כסגניות בתיכון הרצוג בכפר סבא. עבדנו בשותפות ובהרמוניה. אהבתי כשבאה לחדרי, סגרה את הדלת ואמרה: נילי, התייעצות. היתה תאבת חיים. שוחרת תרבות. הרבינו להמליץ זו לזו ולהחליף חוויות על מופעי תרבות שראינו ושחשבנו שכדאי לראות וכדאי שגם התלמידים יראו. חרוצה, ישרה, אמינה, אחת שאפשר לסמוך עליה, וגם אם, סבתא, אשה, בת, אחות אוהבת ודואגת. לבי לבי אתכם: מאיר, מיטל, תומר, רינה, הנכדים וכל שאר בני המשפחה. חבל על דאבדין ולא משתכחין. יהי זכרה ברוך!
מיטל יקרה אני משתתפת בצערך !
אין לי ספק שאמך היתה אשה מיוחדת וודאי היתה גאה מאוד בעשייה המבורכת שלך למען בעלי החיים בארץ.
מאתמול בערב אני מחפשת במייל הודעה מציפי – כך וכך קרה….
אני מחזקת אותך ושולחת לך אלף חיבוקים חזקים.
אמא שלך אישה מקסימה אם יצאה לה בת כמוך.
שתמיד אמרה כי היא תצא מתיכון הרצוג רק על אלונקה..
אישה נמרצת מלאת חיים ורבת פעלים, סקרנית, אוהבת אנשים, פתוחה לשינויים… בעלת חוש הומור נפלא , ביקורתית במידה הנכונה, ומעשית ויצירתית כאחד.
כל כך אנושית ואכפתית למורים ולתלמידים כאחד, ומילה רעה אי אפשר היה לחלץ ממנה על אף אחד.
בנוסף להיותה אשת חינוך במלוא מובן המילה ומורה מצויינת ויצירתית לאזרחות ולמדעי החברה, היתה שוחרת תרבות ואומנות, ומבלה לילות רבים בהצגות וסרטים, בקונצרטים ומופעים ולא מפספסת דבר. אין ספק, ציפי ידעה להינות מהחיים וזה היה חלק מהאג’נדה שלה…מידי בוקר היתה מספרת לי בכמה רגעים, על הבילוי של אתמול או על הנסיעה הבאה עם מאיר לחו”ל. היתה מצטרפת למגמה כמעט לכל הופעה, פותחת את היומן ובקול החלטי מודיעה: אני מגיעה, תזמיני לי כרטיס בבקשה.
היחס שלה לתרבות בכלל, ולמחול שלנו בפרט היה מעורר השראה. היא באמת חשבה שזהו אחד המקצועות הנאצלים בבית הספר. אחר כל מופע שלנו היתה מנתחת איתי את היצירות, מחווה דעתה על העבודות, ובעיקר מפרגנת מכל הלב לפעילותינו: למורי המגמה ולתלמידיה. והכל בצנעה ועם משפטה הקבוע:” למרות שאיני מבינה כל כך במחול ראיתי ש….הבחנתי ש… ” ותמיד ההבחנה היתה מדוייקת ונכונה.
ציפי שמשה אוזן קשבת לכל תלמיד/ה שהיה זקוק לה, והקדישה שעות רבות מזמנה לטובת התלמידים, ישבה איתם על עבודות הגמר, האזינה למצוקותיהם, גילתה אמפטיה לקשייהם, ותמיד ניסתה לעזור ולפתור בעיות. היא נתנה כבוד אמיתי לכל מי שנכנס לחדרה, גם אם זה לא בזמן הנכון ובשעה המתאימה.
ציפילה, תחסר לי ולכולנו מאד, כי מי עוד יכול להיות ססגוני כל כך בתלבושותיו, בנעליו ובאישיותו, ומי יכול להתנשא לגובה כה רב, עם רגליים דקיקות, ובכל זאת להתייחס לכולם בגובה עיניים???
ציפילה, אישה נפלאה, הלכה אתמול לעולמה, נטולת אגו, עם המון חוויות והנאות שצברה.
ציפי הייתה אחת ויחידה.
נקטפה מאיתנו כמו פרח.
איזו בשורה נוראית ועצובה כל כך. אישה להעריץ. יהיה זיכרה ברוך.
מיטל היקרה כל כך הצטערנו לשמוע ואני עדיין לא מאמינה שהיא איננה עוד.
חברה טובה של למעלה מ 40 שנה גידלנו את הילדים יחד ובילינו במסיבות וסופי שבוע.
מיטלוש, כל כך מצטערת בשבילכם, לבי אתך.
אני יודעת איך זה לאבד הורה תחת נסיבות טרגיות ובאופן פתאומי.
אין שום דבר שאגיד לך שיעזור כרגע.
אני כל כך מצטערת שאת צריכה לחוות את זה, ושתדעי שאני חווה את האובדן הזה אתך.
אני אתך. מה שרק תצטרכי, אני פה.
שולחת חיבוקים וחיזוקים.
משמים תנוחמו יקרים.
אכן אבידה גדולה.
ציפי שלנו היתה בעלת אישיות נדירה.אוהבת אדם ומפרגנת מכל הלב.
עבדתי לצד אימך בשנים האחרונות. אישה מדהימה, מוערכת ואהובה.
מודל לחיקוי! ההלם והצער כבדים.
שולחת חיבוק ואת תנחומיי, ובעצמי טרם מעכלת.
לא, נקלט, לא נתפס, ציפי בן ארי, ובפי תמיד ציפו’ש, איננה. איך? למה? איך יתכן שהאישה הגדולה והנפלאה הזאת שאהבה כ”כ את החיים, נפרדה מהם? ציפי היתה מוסד של אדם אחד. למילוי מקומה יצטרכו להביא 4 אנשים ועדיין לא יספיקו את ההספק שלה. היתה כ”כ רב מימדית ורב תרבותית מורה ומחנכת לחיים. חיוכה התמידי ולבושה הססגוני, סגנון הדיבור שלה, ההבנה העמוקה שלה וידיעותיה בתחומי עניין רבים, עשו אותה למי שהיא: אישיות מרתקת כובשת ואהובה. אהבתי אותך כ”כ ציפו’ש אהובה יקרה שלי, כאחות היית לי. תיכון “הרצוג” איבד את אחד מעמודי התווך המשמעותיים והמרכזיים שלו. את תחסרי לי מאוד. לכולנו. “חבל על דאבדין ולא משתכחין”.
צער לי מאוד!
ביום ג, 10.6.2014, נערך טקס בעיר חיפה בנושא חלוקת פרסים ותעודות בנושא כתיבת עבודות חקר במדעי החברה בנושא כחול לבן. בטקס זה נכחו נציגי כחול לבן, מר יונה להב – ראש עירית חיפה מר צביקה אורן -, יו”ר התאחדות התעשיינים, מר צביקה אורן, ונציגים חשובים אחרים.
התלמידים הגיעו בלווי הורים ומורים, וחברים.
יו”ר התאחדות התעשיינים, מר צביקה אורן, שוחח עם כל אחד מהתלמידים, והללו הפגינו בקיאות מרשימה ה בנושא, וכן בהבנת החשיבות רכישת מוצרי לבן, עבור בני הנוער בחברה הישראלית.
יש לציין שהטקס נערך באודיטוריום בחיפה, ונכחו בו 1000 תלמידים מכל רחבי הארץ.
בעוד ממשלת ישראל מתחבטת כיצד לעמוד ביעד הגירעון בתקציב הקרוב, תלמידי תיכון “הרצוג” בכפר סבא כבר הספיקו ללמוד את הלקח שהשרים לא לגמרי הפנימו: להוציא יותר משאתה מכניס זה לא רעיון כ”כ מוצלח.
תיכון “הרצוג” הוא הראשון בין התיכונים בכפר סבא שהצטרף לתוכנית החינוך הפיננסי של משרד החינוך, ו-200 מתלמידי כיתות י’ של הבית ספר זכו להיכלל בתוכנית, שזו השנה השנייה להפעלתה.
“הפרויקט הוא בעצם יוזמה של משרד החינוך אבל בית הספר “הרצוג” הרים את הכפפה ואנחנו מעבירים את זה לכל שכבת כיתות י'”, אומרת ציפי בן ארי, סגנית מנהלת תיכון הרצוג ומורה לכלכלה בבית הספר שמעבירה יחד עם מורה נוספת את תוכנית הלימודים לתלמידים. “הרעיון הוא להקנות לתמידים מושגים בסיסיים לניהול נכון של תקציב: תקציב לא גירעוני, מה המשמעות של לקיחת הלוואות, הכרה בסיסית של מה זה ריבית, צרכנות נבונה וביקורתיות על פרסומות”.
תוכנית הלימודים מורכבת מ-30 שעות לימוד המועברת במשך חצי שנה, כאשר 10 שעות מועברות בידי המורה בכיתה ובהמשך התלמידים נדרשים ללמוד פרקים לבד בבית. שיעורי הבית מבוצעים דרך האינטרנט בתוכנה מיוחדת, שכוללת גם מבחן שמעניק לתלמידים ציון במקום. לדברי בן ארי, אם התלמידים לא מרוצים מהציון שקיבלו הם יכולים לעשות מועד ב’ בו במקום. “הם לומדים לבד ומוציאים ציון לבד”, היא אומרת.
“התלמידים מאוד התעניינו בנושא ניהול התקציב וחשיבה לטווח ארוך, כי זה מלווה בסיפורים ובמקרים מהחיים”, אומרת בן ארי. “הרעיון הוא לא לבזבז בלי מחשבה סבירה. גם אוברדרפט, שאנחנו מחנכים אותם לא להיכנס אליו, הוא סיכון מחושב. אם אתה לוקח הלוואה ומודע למחיר שלה זה בסדר. הרעיון הוא לא לקנות בלי הבחנה, ואז מסתבכים כמו שעושות משפחות רבות בארץ ואני לא מבינה איך זה קורה”.
נושא נוסף שהתלמידים התחברו אליו לדברי בן צבי הוא נושא הצרכנות הנבונה. “יש חוקים שהם לא ידעו שקיימים, כמו שמותר לך להחזיר מוצר ולקבל עבורו כסף”, היא מגלה. “או למשל שמותר לבטל חוזים מבלבלים”.
אחד השיעורים הרלבנטים במיוחד עבור הילדים הוא שיעור ניתוח חשבונות הסלולר, שהתלמידים מפליאים לדבר בהם. “שאלתי אותם אם הם מבינים כמה הדברים עולים, מה מקבלים בחינם, האם הם מבינים את המבצעים. כי הרי לא הם משלמים אלא ההורים”, אומרת בן ארי. “הראיתי להם למשל סל הוצאות של משפחה והסברתי להם את המשמעות של מה קורה עם חורגים מחבילת החינם ואז המחירים רצחניים. היו ויכוחים בכיתה על כך שאי אפשר בלי הסלולר גם במקרה של החריגה, ואז שאלתי אותם מי ישלם, והם אמרו שההורים. אז הראיתי להם את תקציב המשפחה, הוצאות מול הכנסות, והם הבינו את המשמעות. אלה דברים שנראים טריוויאליים אבל הם לא חושבים עליהם. התוכנית מורכבת ממקרים ומסיפורים והם הבינו שהמשמעות של חשבון גדול יותר הוא למשל פחות כסף לבילויים, או כסף כדי לממן מזגן שהתקלקל או פחות אוכל”.
לדברי בן ארי, התוכנית מנסה ללמד את התלמידים לחסוך – “קודם כל לא להיכנס לאוברדרפט כדרך חיים”, כדבריה. “אמרתי להם שבכיתה י”א יש שתי הוצאות משמעותיות: נסיעה לפולין ורישיון נהיגה – מישהו מכם נערך לעניין? חלק מהם עובדים, אז שאלתי אותם האם הם מנסים לשים כסף בצד כדי לממן את הדברים האלה. בנושא הצרכנות הראיתי להם איך עובדים עליהם בפרסומות, כי נורא קל לפתות אותם במחירים מופקעים, לרכוש בגדים לא במבצעי סוף עונה ובלי הנחות”.
בן ארי מנסה להישאר אקטואלית ומדברת עם התלמידים על תופעת התספורות שמובילים הטייקונים בחסכונות הציבור כשהם לא עומדים בחובותיהם. עם זאת, נושא יוקר המחייה לא נכנס למערך השיעורים, עם כי לדברי בן ארי “עשינו פרויקט על פערים חברתיים במדינה”.
התוכנית זוכה להצלחה, ומרבית הכיתות כבר עומדות לקראת סיומה.
“ההורים מאוד אוהבים את זה, הילדים אני חושבת גם אוהבים”, מסכמת בן ארי.
השבוע תצא משלחת ובה 19 תלמידי שכבת י”א מתיכון הרצוג בכפר-סבא בליווי המורות ציפי בן ארי – הרכזת הפדגוגית וזיוה קונצמן- רכזת מדעי המחשב ואחראית על הפורטל החינוכי העירוני, לעיר סבניץ שבגרמניה, במסגרת חילופי נוער עם בי”ס ע”ש גתה בעיר .
זוהי הפעם הראשונה שממשלת גרמניה החליטה באופן מרכזי, שיש לעודד חילופי נוער בין ישראל לגרמניה, על-מנת שיכירו זה את זה, לאור ההיסטוריה, העבר והשואה.
עד כה יצאו לגרמניה משלחות נוער מבתי ספר לפי יוזמות מקומיות של ערים תאומות או מסגרות דומות אחרות. השנה נכלל תיכון הרצוג, יחד עם 13 בתי ספר אחרים בארץ בפרויקט, שבו תלמידי כל בית ספר מהקבוצה נוסעים להתארח בבית ספר במדינה אחרת בגרמניה.
הפרויקט מלווה בפעילות אינטרנטית באתר ביה”ס, במסגרת הפורטל החינוכי העירוני של עירית כפר-סבא. הפניה לתיכון הרצוג נעשתה בעקבות פרויקטים אינטרנטיים קודמים עם בתי”ס אחרים ברחבי העולם כמו למשל לימוד משותף ללומדי אנגלית עם בית ספר בסיביר ובמקסיקו. הפרויקט הוא בחסות משרד החינוך ובשיתוף שגרירות גרמניה בישראל. במהלך פברואר 2009 תבקר משלחת מתיכון גתה בסבניץ ביקור גומלין בכפר סבא.
אבקש להודות לכל נשות ואנשי קהילת בית הספר, הפועלים מתוך תחושה עמוקה של מסירות ושליחות כדי להוביל את “הרצוג” לשיאים חדשים: סמדר גולדשטיין מנהלת התיכון, ציפי בן ארי ורונן עובד סגני המנהלת, לצוות החינוכי וכמובן לכם, הורים יקרים, התורמים רבות לחינוכם ועיצוב דמותם ועתידם של ילדנו.
אני רואה בכם שותפים אמיתיים לקידום מערכת החינוך וגאה לעמוד בראש עיר המורכבת מהורים כמוכם.
מאחל לכם ולילדיכם שנת לימודים פורייה ומוצלחת. שנה של הישגים, של הצלחות וחלומות שיתגשמו.
אמנון (יוגד האמנוני) זה פשוט מרגש וכתוב נהדר. כל הכבוד!!!
איזה שיר מרגש !!!!
ריגשת אותי עד מאד אמנון. ישר כוחך על השיר הישיר והמדויק כל כך.
השיר שכתבת ליפי היה מרגש עד כאב. מדויק כ”כ. מעורר געגוע.
פשוט מדבר את הרגש באופן שלא ייאמן! תודה על זה..
פשוט לא יאמן. יהי זכרה ברוך. אישה אצילית. אמנון אלבום הקדשות מפואר.
איזה מרגש אתה!!!!!
אמנון יישר כוח!
איזה רעיון מבורך, והשיר שכתבת צובט עמוק בלב.
מעריכה זאת מאוד ..
אבל שמחה שהכנת.
אודה לך אם תצרף את דבריי לספר על ציפי.
כתבת עליה באופן נפלא ומרגש.
אנא תוסיף את הדברים שכתבתי לספר.
והשיר שלך ממש נכנס ללב!
שתמיד נשיר רק בשמחות!!