אביא דברים בשם הרב חיים שמואלביץ זצ"ל גם מספרו של הרב משה פרייס שליט"א "מזקנים אתבונן" : אנו קוראים בפרשתנו : " כל ימי אשר הנגע בו יטמא , טמא הוא בדד ישב, מחוץ למחנה מושבו " ( ויקרא י"ג , מ"ו ) .
ידועים הם דברי חז'ל ( נדרים ס"ד : ) " אל נא תהי כמת " ( במדבר י"ב , י"ב )  אהרון הכהן אומר למשה רבינו להתפלל על אחותם מרים המצורעת . מכאן שמצורע חשוב כמת .
ועוד שלושה אנשים נמנו שם " שחשובים כמת " : עני , סגי נהור ( עוור ) ומי שאין לו בנים .
מהו המכנה המשותף שבינהם ?
לכאורה , היה אפשר להבין כוונת חז'ל שעצם החולי והייסורים הכרוכים בו הופכים את האדם הסובל מעוני " למת מחיים" . אבל הרי לא אמרו " שחולה חשוב כמת " וגם מצאנו שחז'ל התייחסו ליצורים בצורה אחרת . " מה יתאונן אדם חי " אמר ירמיהו הנביא ( באיכה ג' , ט' )  דיו שהוא חי ( בקידושין פ: ) .
למה יתרעם אדם על הקורות הבאות עליו אחר כל החסד שאני עושה עימו ? שנתתי לו חיים ולא הבאתי עליו מיתה ( רש"י שם ) , כלומר , אין להשוות ייסורים למיתה , ואפילו המתייסר כייסורי איוב עדיין לא נחשב כמת .
מוכרחים אנו לומר אם כן שבדידותו של המצורע  היא הגורמת לו להיות " חשוב כמת " לא זו בלבד שמשלחים אותו מחוץ למחנה ( שלוש מחנות ) אלא " בדד ישב "  שלא יהיו שאר טמאים יושבים איתו ( רש"י ) . התורה כופה עליו בדידות מוחלטת .
וזהו באמת המכנה המשותף של ארבעת הסוגים שהחשיבו אותם חז'ל כמת : עני , מצורע , סומא ומי שאין לו בנים .
ברם , לא כוונו כאן חז'ל אלא לתת לנו משל לעניים וחשוכי בנים לא זו בלבד שהם חסרים אמצעי קיום הם מוגבלים גם מבחינת הנתינה וכאן מקור הבעייה .חז'ל הבינו , שרק אדם המסוגל לתת לסביבתו יכול להיות קשור עמה בקשר של קיימא . מי שאין בידו להיטיב עם הבריות הרי הוא "יושב בדד" .
האדם שאינו נותן לזולת הוא כמת . עני הנותן לזולת הרי הוא עשיר . מי שמיטב עם הבריות כלם חשובים כבניו .
ובדומה לזה העוור , הקשר שלו עם הבריות אינו קשר אמיתי . הוא חי בתוך חברה שאינו מסוגל להרגיש אותה . הוא קשור עם הסובבים אותו בקשר שכלי , אך לא בקשר רגשי .
זאת לימדונו חז'ל בעומק דבריהם : גם ייסורי איוב אין בכוחם לשלול מן האדם את היקר לו ביותר , את חיותו . אבל האדם הבודד המנותק מסביבתו הוא זה שנחשב כמת .
עלינו להרגיש את הזולת , לשאת עימו בעול , להיטיב עימו  ורק אז נוכל בצדק לשאת את התואר חי .
הקב'ה זיכה אותנו בחודש אייר בשני חגים : האחד בתחילת החודש " יום העצמאות "  ה' באייר , השני בסוף החודש  יום ירושליים  כ"ח באייר ( ובאמצע החודש ל"ג בעומר  י"ח באייר ) .
כשם שבחג הפסח נגאלנו גאולה פיסית ובחג השבועות נגאלנו גאולה רוחנית כך גם ביום העצמאות נגאלנו גאולה פיסית וביום ירושלים נגאלנו גאולה רוחנית .
ר"ת אייר : אי  ארץ ישראל , יר  ירושלים .
( ה  ה' באייר יום העצמאות , חי  י"ח באייר ל"ג בעומר , כ"ח  כ"ח באייר יום ירושלים ) .
" אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני " ( תהלים קל"ז, ה' ) . ( משני צדי המילה ירושלים , מופיעים האותיות כח ) .
ועוד , אם נספור שבעים יום ( גימטריא  סוד ) מכ"ח באייר  יום ירושלים , נגיע לתשעה באב . הקב'ה הקדים את תאריך הגאולה לתאריך החורבן .
יהי רצון שנזכה כלנו יחד לקבל פני משיח צדקינו ואז הגאולה תהיה שלמה " ושיבנה בית המקדש במהרה בימנו ותן חלקנו בתורתך ושם נעבדך ביראה כימי עולם וכשנים קדמוניות "
אמן כן יהי רצון . אמן ואמן .
הקודם: ונתן הכהן על תנוך אזן המטהר הימנית ועל בהן ידו הימנית ועל בהן רגלו הימנית	הבא: תורה ומדע  הילכו שניהם יחדיו?