בדרכנו חזרה הביתה אסתי לי מספרת לי את סיפורה. לשם שינוי, איני מחפש פה לכתוב עליה כעוד פליטת ריאליטי אלא כחברה, שעברה חיים לא פשוטים שבוחרת להמשיך בתחומה אבל להתמחות בגיוס משאבים למען חולי סרטן.
"כמות האנשים שסיפרו לי על שבכו יחד איתי כשבכיתי על אמא שלי שולמית ועל אחי ואריאל ז"ל שנפטרו מסרטן, חיזקה אותי וגרמה לי לרצות להצדיק את מה שעברתי" מספרת לי אסתי- לי.
בעבר הצליחה לגייס בתוך 7 שבועות מעל 700 אלף ש"ח לאחיה אריאל, שהיה מאבטחו של הרמטכ"ל בני גנץ וקודמו גבי אשכנזי. זאת בזכות דף פייסבוק לגיוס תרומות דרך עמותת "קו לחיים" שניהלה תוך כדי שסעדה את אחיה יחד עם בני משפחתה.
לצערי, אחיה אריאל ואמא שולמית לא שרדו את המחלה הארורה אבל עכשיו, אחרי שקיבלה תמיכה המונית מכם, היא מספרת שהיא רוצה לתת מענה לחולי סרטן ומשפחותיהם בעזרת הידע שצברה עם השנים כעצמאית בתחום הפרסום ויחסי ציבור באינטרנט וסיפורה האישי שתועד ברשת.
בעולם כיום יש כ-8.2 מיליון חולי סרטן ובישראל בפרט יש כמעט 30 אלף חולי סרטן ומספרם רק הולך וגדל מסיבות שלא יודעים את מקורן, הטיפול בהם דורש המון משאבים נפשיים וכלכליים שלא כולם מסוגלים לשאת, החל מהעלות הגבוהה של התרופות שחלקם בסל וחלקם לא ועד לסיעוד בתחום הפיזי והנפשי.
במדינה שהופכת קפטילסטית משנה לשנה והרווחה היא נחלת עשירים בלבד, מתעורר צורך עז לסיוע ועזרה בגיוס משאבים שהמדינה לא ערוכה לספק וזאת בלשון המעטה.
זה רק טבעי כשמשפחה מסיימת להתמודד עם קשיי המחלה, היא מעדיפה להדחיק את הכאב. אבל אסתי לי מחליטה להרים את הכפפה ואני מקווה שעוד אנשים ימצאו כוחות נפש כשלה להמשיך ולסייע למשפחות ממקום מבין ותומך.
אצא פה בגילוי נאות, כסוציאליסט שמאמין שלפעמים לא צריך רק לרדוף אחרי פרסום של תאגידים ומותגים גדולים ובן אדם שראה את הניצוץ בעיניים שלה בזמן שהיא סיפרה לי על הנישה החדשה שבה החליטה להתמקד במקום קידום חברת ביטוח או קניון כזה אחר, התרגשתי.