התובעת התעניינה ברכישת הדירה המצויה ברחוב יורדי הסירה באשדוד.
הנתבע 1 היה במועדים הרלבנטיים לתביעה היורש של הזכויות בדירה, יחד עם יורשים אחרים.
הנתבע 2 הינו עורך-דין אשר פעל בכל הנוגע למכירת הדירה.
לטענת התובעת בכתב התביעה, לאחר הצגת הדירה בפניה על ידי מתווך, היא ביקשה לרכוש את הדירה ובקשר לכך פנו הצדדים למשרדו של עורך הדין, הנתבע 2.
הנתבע 2 הכין עבור התובעת והנתבע 1 (כנציג היורשים), זיכרון דברים לפיו סוכמו הפרטים לעניין מכירת הדירה לתובעת.
על פי זיכרון הדברים הנושא תאריך 3/11/14, הנתבע 1 קיבל את הצעת התובעת לרכישת הדירה תמורת סך של 740,000 ₪ בכפוף לקבלת הסכמת יתר היורשים ובכפוף למתן צו לקיום צוואת המנוחה הרשומה כבעלת הדירה. באותו מעמד מסרה התובעת שיק על סך 70,000 ₪ כמקדמה על חשבון התשלום הראשון, והשיק הופקד בידי עורך הדין, הנתבע 2.
לטענת התובעת, לאחר חתימת זיכרון הדברים היא המתינה לקבלת צו קיום צוואה ועמדה בקשר אל מול המתווך על מנת לבדוק האם ניתן צו קיום צוואה והאם כבר ניתן לחתום על החוזה.
עוד טוענת התובעת כי במהלך חודש פברואר 2015, התקשר הנתבע 2 לתובעת ואמר כי יש לקוח אחר שמעוניין לקנות את הדירה וביקש כי התובעת תגיע למשרדו, כדי לבטל את עסקת הרכישה. התובעת הודיעה כי אינה מעוניינת לבטל העסקה והיא עומדת על זכותה לרכוש את הדירה.
לתובעת התברר כי הנתבע 1 מכר את הדירה לאחרים וכי מי שערך את הסכם המכר עם הרוכשים האחרים היה הנתבע 2.
התובעת טוענת כי הנתבע 1 הפר את הוראות זיכרון הדברים, הפרה אשר מזכה את התובעת בסכום הפיצוי המוסכם הקבוע בזיכרון הדברים, בסך של 140,000 ₪.