1. בית המשפט אישר את החלטת רשם העמותות והתאגידים בעניינו של אלי טביב. המשמעות היא הרחקה מחברות בהתאחדות לכדורגל ומוסדותיה.
במקביל אמור אב ביה"ד העליון, השופט אורי גורן, להקים ועדה שתבחן את כשירותו של טביב לשמש כבעלים של מועדון כדורגל בעקבות הרשעתו בפלילים. ההליך יארך כשנה, אולי קצת פחות (עם כל הערעורים הצפויים). ואז מה? מי ינהל את בית"ר, שבבעלותו של טביב? נאמן מטעמו, כנראה עו"ד ו/או רו"ח. ומי יחליט על מי ומה? טביב, כולל הצבעות בהתאחדות ובמנהלת.
אז בשביל מה כל השטויות, הוועדות והבלה-בלה? שעופר עיני ויורם באומן יבקשו מטביב למנות נאמן או נאמנים עוד לפני תחילת ריצוי עונשו, כדי לסגור כבר את הפארסה הזו.
אגב, טביב הצהיר שהמועדון על המדף. אולי, אבל הפעולות שלו לעסקאות חליפין - ולא מאני-מזומני תמורת דסה ואזולאי - הן לא עסקאות של בעלים שמממש נכסים, אלא של בעלים שמשקיע בעתיד המועדון.
2. כבוד נשיא המדינה, ראובן ריבלין, מקיים עכשיו סבב הופעות בתקשורת בעקבות מה שנראה כזילות במוסד הנשיאות. במהלך הראיונות הוא מתייחס גם להסתייגותו מקהל אוהדי המועדון והארגון הגזעני "לה פמיליה".
לציבור יש זיכרון קצר, אבל ריבלין היה יו"ר סניף ירושלים של תנועת חרות וגם יו"ר בית"ר ירושלים ופטרונו הפוליטי של המועדון. גם בשנותיו בתפקיד היו"ר, לא היו בבית"ר שחקנים ערבים – ואז עוד לא היה "לה פמיליה", להב"ה ועוד ארגונים גזעניים.
הנשיא ריבלין היה חבר בשש כנסות: 12-19 (להוציא את הכנסת ה-13, שאליה לא נבחר) ושר תקשורת בג'וב ממשלתי אחד. בכל השנים האלו, 2014-1988, לא נאבק ריבלין בגזענות שעוטפת את בית"ר ירושלים. והכוונה היא לא לפטפוטים כגון "שלוש שנים אני מדיר את רגליי מטדי", אלא לפעילות נמרצת כמחוקק להילחם בגזענות, במעוז הבית"רי שמזוהה עם תנועת חרות בפרט ועם הימין הקיצוני והגזעני בכלל.
הנשיא אולי שכח, אבל הציבור לא מתרשם מפעילות של "הדרת רגליי מטדי". הציבור מבקש שהמחוקק יעשה כל שאפשר במסגרת החוק למנוע עבירה חוזרת ונשנית של גזענות, שלעתים מתבטאת באלימות קשה כנגד מוסלמים – ע"ע הצ'צ'נים.
אז לפני החיבוק דובי לנשיא, כדאי שיבחן את הכרוניקה בעת היותו יועמ"ש של בית"ר, יו"ר בית"ר ומחוקק בכנסת ישראל. אומנם אני מחבב את האיש מהיכרות רבת שנים, אבל אני כאן רק כדי להזכיר. למי ששכח.
3. נבחרת ישראל בכדורסל אמורה לפתוח את הופעותיה ביורובסקט בצרפת ב-5 בספטמבר. המטרה היא להעפיל לפחות שלב אחד, כלומר לסיים בין ארבע הראשונות מבית של שש נבחרות שישוחק במונפליה.
כרגע הסגל נראה גרוגי לגמרי. יותר מדי היעדרויות - חלקן על בסיס רפואי, חלקן על בסיס אישי, ואחת מהן לא ברורה. פיני גרשון הוא המנהל המקצועי באיגוד הכדורסל ואחראי על כל נבחרות הייצוג. מדוע היה צריך לשלוח אותו לפנמה כאשר הנבחרת הלאומית במשבר נוראי והמאמן הג'ינג'י שלנו כבר עוטה צבע ארגמן מהעצבים והכעסים? לטיול בפנמה לא היה מישהו אחר? או שהייתה היענות לדרישתו של האמרגן של הטורניר לשלוח את פיני, שהוא אישיות מוכרת?
גם החלום של האמרגן/מארגן הישראלי, להקים שם ליגה עם בסיס ישראלי, אינה עומדת במבחן המציאות. כי לצערי, אין לליגה הישראלית מספיק שחקנים כדי שיהוו בסיס לליגה המקומית. איפה סבא עמירם, יו"ר האיגוד? הוא מתפקד? הוא מחובר למציאות? הוא כבר מי נגד מי, מדוע ולמה?
4. הפועל תל אביב כבר החתימה 19 שחקנים חדשים, וצפויים להצטרף עוד שלושה-ארבעה. במשחק נגד בני יהודה (2:0) הם הדהימו באיכותם, בעיקר בהגנה. קל להבחין שאם יצרפו עוד שני בלמים, שני קשרים אחוריים ושני חלוצים, הם יהיו מוכנים פיקס לעונה.
אה, שכחתי. אלישע לוי פנוי עכשיו, הוא כבר בתל אביב. אפשר להודיע לו שיתחיל לעשות סטרצ'ים עם המשרוקית, ושיסיים את כל הטיולים עם רעייתו עד שמחת תורה, עת ייקרא לדגל להציל את המועדון. כסף? לא בעיה. בהפועל הכסף יצא מזמן מהאופנה. כל עוד אמיר כבירי ומני ויצמן, מוכנים לחיות את החלום האדום.
5. הפועל עכו, ההיית או חלמתי חלום? מה זה בדיוק המועדון הזה? שכונה? פארטיה? התאגדות של בעלי עניין? מי מנהל שם את העסק? אגף הגינון והנוי בעירייה? אולי אגף התברואה? מי ישלם על הביזיון בעיר שמדורגת באשכול חברתי-כלכלי בציון 4 המחליש? מדוע לא מוותרים על הזכות להופיע בליגה ומשתקעים בליגה השנייה, שמתאימה כלכלית להשקעה מוניציפאלית? מישהו שם יכול להסביר מדוע?