בפני בקשת התובעות לפיצול סעדים.
התובעות טוענות כי במרכזה של כתב התביעה מצויה חשבונית 7997 (להלן: "החשבונית"). מדובר בהתייקרות של שירותי הסעה ספציפיים – מסלולי נסיעה קונקרטיים שהופעלו, במועדים הנקובים בחשבונית.
התייקרויות בגין שירותי הסעה נוספים שהעניקו התובעות לנתבעות – בגין קווים אחרים ו/או בגין הקווים הנקובים בחשבונית, אולם באשר לתקופות אחרות מאלו הנקובות בחשבונית; התייקרויות בנוגע לשירותי הסעה שניתנו מכוח ההסכמים נשוא התביעה וכן התייקרויות שנוגעות לשירותי הסעה שניתנו בתקופות אחרות – מוקדמות או מאוחרות יותר - מכוח הסכמים נוספים שנחתמו בין התובעות ו/או מי מהן, לבין הנתבעות.
התייקרויות מכוחם של צווי התייקרויות אחרים, לגביהם לא הונפקה החשבונית נשוא התביעה.
כמו כן מתבקש היתר לגבי הפרות אחרות נטענות של הנתבעות, את ההסכמים נשוא התביעה ו/או הסכמים משנים קודמות או מאוחרות.
הכלל העומד בבסיס תקנה 45 לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984, ומונע מבעל-הדין לפצל סעדיו, נובע מהתפיסה לפיה "בדרך כלל חייב תובע לכלול בתובענה אחת את כל הסעדים העומדים לו על-פי עילת תביעה אחת, וזאת כדי למנוע ריבוי משפטים והטרדת יריבו פעמים הרבה בעניין אחד" (ע"א 89/64 האז נ' מני, פ"ד י"ח (3) 435, 441 (1964)).
העילה בהקשר זה, היא: "כל אשר בלשון בני אדם נחשב לסיבה הדומיננטית של התביעה או התביעות שהוגשו" (ע"א 447/68 הופמן נ' מיכאלי, פ"ד כ"ג (2) 52). ועוד נקבע בעניין זה: "לצרכי בחינתה של "זהות העילה" המבחן הוא רחב ביותר, והשיקול המנחה הוא, שהנתבע לא יוטרד בתביעות שונות בגין אותו מעשה..." (רע"א 7437/13 ספיר הילה נ' שמריהו , מיום 05.03.2014 (פורסם במאגרים משפטיים)).
עיון בכתב התביעה המתוקן (וגם בכתב התביעה המקורי), מעלה כי הסיבה הדומיננטית להגשת התביעה הינו אי תשלום התייקרויות, בין השנים 2008 – 2010, שהיה על הנתבעות לשלמן (כך לפי טענת התובעות), מכוח ההסכמים שצורפו לתביעה. ראה סעיפים 6, 7, 22 ו – 23 לכתב התביעה המתוקן.
לפיכך לא נדרש היתר לפיצול סעדים בנוגע לחובות נטענים בגין התייקרויות ו/או בגין עניינים אחרים, באשר לשירותים שנתנו התובעות ו/או מי מהן לנתבעות - בתקופות שאינן נקובות בהסכמים נשוא התביעה - מכוחם של הסכמים אחרים שנכרתו בין הצדדים. למען הזהירות, ככל שהיתר כזה דרוש, ניתן בזאת ההיתר.
כמו כן, ככל שנדרש היתר בגין הפרות אחרות של ההסכמים נשוא התביעה, הפרות שאינן קשורות לתשלום התייקרויות, ניתן היתר לפיצול סעדים.
בכל הנוגע לחובות נוספים בגין אי תשלום התייקרויות בגין קווים אחרים שאינם נקובים בחשבונית, ו/או בגין אותם קווים הנקובים בחשבונית, באשר לתקופות שאינן נקובות בחשבונית – אך מדובר בדרישה להתייקרויות בגין שירותי הסעה שניתנו על ידי התובעות ו/או על ידי מי מהן, בתקופות נשוא ההסכמים שצורפו לתביעה, מכוח אותם ההסכמים – אין אני מתירה את פיצול הסעדים. כך ככל שמדובר בהתייקרויות הנתבעות מכוח הצו הספציפי הנקוב בתביעה ו/או מכוח צווים אחרים.