לפניי בקשה למינוי מומחה בתחום האורתופדיה (להלן: "הבקשה"), בגין תאונת דרכים מיום 13.7.15 (להלן: "התאונה").
ב"כ הנתבעת מתנגד לבקשה וטוען, בין השאר, להיעדר ממצאים רפואיים ולהעדר קשר סיבתי בין תלונות התובע והממצאים הנטענים לבין התאונה.
התובע סומך את בקשתו על שלושה מסמכים רפואיים בלבד. המסמך ראשון, תעודת חדר מיון מיום התאונה. במסמך זה נרשמו מפיו של התובע תלונות על כאבי צוואר, גב וגב תחתון. מהרישום עולה בנוסף, כי צילום שנערך לתובע במועד זה לא הדגים ממצאים. המסמך השני שצורף לבקשה הוא מיום 16/7/15 ומתעד בדיקת רופא משפחה. התובע התלונן על כאבים בצוואר ובגב תחתון והופנה לפזיותרפיה. המסמך השלישי שצורף לבקשה הוא מיום 23/07/15 ומתעד בדיקה נוספת אצל רופא המשפחה, במסגרתה הופנה התובע לבדיקת אורתופד.
חרף עבור הזמן מאז אירוע התאונה ועד היום, התובע לא צירף לבקשתו מסמכים נוספים המעידים כי אכן פנה למומחה בתחום האורתופדיה (אליו הופנה בסמוך לתאונה) ו/או כי התלונן על כאבי גב או צוואר במשך תקופה ארוכה זו ועד היום. התובע אף לא צירף אסמכתא כי ביצע את טיפולי הפיזיותרפיה אליהם הופנה סמוך לאחר התאונה.
בנסיבות אלה, לא הוצג בפניי רצף טיפולי ואף לא טיפול רפואי כלשהו שאינו רצוף בתחום המינוי המבוקש ואף לא תלונות בתחום זה, למעלה משנתיים וחצי ועד היום. חרף האמור, בשים לב לגישה הליברלית שיש לנקוט במינוי מומחים בהליכים כגון דא, לתלונות שמסר התובע בסמוך לאחר אירוע התאונה, ובעיקר בשל הספק שמא נגרמה לתובע נכות בתחום האורתופדי, ימונה מומחה בתחום זה אך בשכר טרחתו יישא התובע במימון ביניים.
בעניין זה קבעה ההלכה, כי "כאשר הצורך במינוי מומחה בתחום מסוים אינו חד-משמעי ומדובר במקרה גבולי, יש מקום לשקול חיוב הנפגע במימון ביניים של שכר המומחה, אלא שיש לעשות כן בזהירות מרובה לבל תסוכל זכות הנפגע להוכיח את קיום הנכות רק בשל חסרון כיס (נא ראו רע"א 3007/12 ‏פלונית נ' הראל חברה לביטוח בע"מ (30/05/2012).