05:20 קור עז, אך התנאים נראו מבטיחים כשהגענו. הרבה אנשים יצאו משטח המחסום, קבוצה גדולה התפללה בכניסה, בצד הישראלי. והתורים היו קצרים והוכלו בתוך הכלובים. החייל באקווריום עבד ביעילות.
אך תוך זמן קצר, הגיעו עוד ועוד אנשים, התורים התארכו והגיעו עד מחוץ לסככה. פתאום ב05:55 התורים התמוטטו והחל התוהו ובוהו הרגיל. הדבר החיובי היחידי במצב זה, כל מי שהמתין בחוץ ברוח הקרה כקרח, נמצא במרחב המוגן יחסית של הסככה.
קצינת המת"ק הגיעה קצת אחרי 6 בבוקר מלווה בשומר, ופתחה את השער ההומניטרי. כמובן שהרבה אנשים שנדחקו מחוץ לתורים, ניסו את מזלם בשער, אך רק אלו המורשים להשתמש בשער,הורשו לעבור.
לרוע המזל, השער נסגר ב7 בבוקר – נכון, לא היה תור באותו זמן, אך היה זרם קבוע של נשים וילדים שהגיעו אח"כ והיה קשה להם לעבור דרך הכלובים בתנאים הנוכחים. ( בד"כ הגברים מאוד נדיבים ומאפשרים לנשים לעבור) התקשרנו פעמיים לשאול אם משהו יכול פתוח את השער ההומניטרי שוב, וקבלנו את התשובה הסטנדרטית " אני אבדוק".
לאט, לאט התורים נבנו מחדש ושוב השתרכו עד מעבר לסככה. ב07:50, הצטרפנו לאחד התורים, למרות שבד"כ אנחנו ממתינות שהתורים יהיו קצרים יותר - אבל היום היינו כך כך קפואות שלא יכולנו להשאר יותר!
לקח לנו 40 דקות לעבור.