"הו, כן! זה כל כך טוב!"
"מממ... כן, בייבי. בדיוק שם. בדיוק ככה... אל תפסיק, אל תפסיק!"
התיישבתי, שפשפתי את עיניי והסתובבתי אל הקיר שמאחוריי. ואז התחלתי להבין מה העיר אותי. ידיי, שעדיין ליטפו בהיסח דעת את השמיכה, לכדו את תשומת לבו של קְלָייב, הסוּפֶּר-חתול שלי. הוא תחב את ראשו מתחת להן ודרש שארגיע אותו. ליטפתי אותו והתבוננתי סביבי, בניסיון להשתלב בחלל החדש לי.
עברתי לכאן מוקדם יותר באותו יום. זאת הייתה דירה מקסימה: חדרים מרווחים, רצפת עץ, משקופים מקומרים – ואפילו אח! לא היה לי מושג כיצד מדליקים אש, אבל העובדה הזניחה הזאת בכלל לא הטרידה אותי. מה שהכי רציתי, זה לפזר את חפציי על אדן האח. כמעצבת פנים, הייתי רגילה לדמיין איך מסודרים הרהיטים, כמעט בכל חלל, גם אם הוא לא שלי. לפעמים חבריי היו משתגעים ממני מפני שלא הפסקתי להעביר את חפציהם ממקום למקום.
הבית החדש שלי, חשבתי בשביעות רצון תוך כדי צלילה לשינה נעימה, וזו הסיבה שהופתעתי כל כך לגלות שהתעוררתי ב... בואו נראה... שתיים שלושים-ושבע לפנות בוקר.
מצאתי את עצמי בוהה בטמטום בתקרה ומנסה להשיב לעצמי את השלווה שחשתי קודם. אבל ניתרתי בבהלה כשגב המיטה התחיל לנוע – או ליתר דיוק, נדפק בקיר.
"הו, סיימון, זה כל כך טוב! מממ..."
מצמצתי בעיניי. כבר הייתי ערנית יותר ומרותקת יותר למתרחש מעבר לקיר. הסתכלתי על קלייב, הוא הסתכל עליי, ואם לא הייתי מותשת כל כך, הייתי מוכנה להישבע שהוא קרץ לי. לפחות מישהי נהנית.
אני נמצאת בתקופת יובש כבר זמן-מה. למעשה, זמן-מה ממושך מאוד. סקס גרוע ומהיר כמו צרור יריות בשילוב עם סטוץ בזמן לא נכון, גזלו ממני את האורגזמה שלי. היא בחופשה כבר שישה חודשים. שישה חודשים תמימים.
"כן! כן! אלוהים... אלוהים אדירים!"
שפשפתי את ראשי ופלטתי קללות מהסוג שהיה גורם לקלייב להסמיק – לו חתולים יכלו להסמיק – ואחר כך הסתובבתי כדי לבחון את הקיר שמאחוריי. גב המיטה נדפק בכוח והמהומה בדירה הסמוכה המשיכה.
"מממ... כן, בייבי, כן, כן, כן!" החצופה הקולנית זמרה לה... וגמרה באנחה של שביעות רצון.
"הו, כן, סיימון. כן. הייתי ילדה רעה. כן, כן!"
לקרוליין ריינולדס יש דירה חדשה ומושלמת בסן פרנסיסקו ומיקסר של קיטשן אייד. אין לה או' (כן, כן, מה שחשבתם, או' הוא קיצור לאורגזמה). יש לה קריירה מצליחה כמעצבת פנים, משרד שמשקיף למפרץ, מתכון פצצה ללחם זוקיני. ואין לה או'. יש לה את קלייב (החתול הכי מהמם בעולם), חברים מדהימים, יופי של מרפסת... ואין לה או'.
וכאילו לא מספיק העדר האו', מאז שעברה לדירה החדשה, יש לה שכן רועש. וברועש הכוונה אינה למוזיקה, אינה לטלוויזיה הדלוקה בקולי קולות, ואף לא לקול רם ומעצבן. השכן רועש והחברות שלו רועשות, והוא לא מפסיק להרעיש. הדפיקות בקיר בשעות הלילה המאוחרות, הן החזקות ביותר ששמעה קרוליין מימיה. כל אנחה, כל הצלפה, ו- מה זה היה, מיאו? – ולא רק שהיא מאבדת שעות שינה, היא עדיין, ניחשתם נכון- חסרת או'.
עקיצות, רמיזות, היטולים וחתולים מתפתלים, בנוסף לפאי התפוחים הלוהט ביותר שיש, מעורבבים יחד בדירה אחת חמה מול הנוף המרהיב של שמי סן פרנסיסקו, בסיפור החם והמצחיק של זעם במבט ראשון.
אליס קלייטון ידועה בכתיבתה המשלבת סקסיות בהומור שנון. ספריה הסופר מצליחים הם כמו משב רוח רענן של אהבה עם קריצה. מדובר בממתק מפתה שאין שום צורך לעמוד בפניו.
קראתי את וולבאנגר. אני לא השתגעתי בכלל. הדמויות בכלל לא הקסימו אותי. הוא שוכב עם שלוש בחורות לסירוגין והן בסדר עם זה. היא מיוחמת עם בעיית 'או' די מטורללת על הראש. שתייה זה ההובי שלה ושל החברות שלה. מי שמתחברת עם סגנון רדוד כזה. בהחלט שווה קריאה. אני לא אהבתי. מתנצלת אם פגעתי ביחצנות הנלהבת המקדימה לספר.
אחד הספרים היותר מאכזבים שיצא לי לקרוא.
כשנדמה היה לי שאי אפשר להפוך את הכתיבה לרדודה יותר הגיעו שיאי שפל חדשים.