היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, נהג כראוי כשכינס שלשום דיון דחוף, במטרה לעקוב אחר ההתפתחויות בחקירת המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) בנוגע לירי השוטרים בכפר כנא ביום שישי האחרון, ירי שממנו נהרג חיר א־דין חמדאן. על רקע המתיחות השוררת בקרב הפלסטינים במזרח ירושלים, ובקרב הערבים אזרחי ישראל — הרג צעיר ערבי בידי משטרת ישראל עלול להיות הניצוץ שיבעיר חבית חומר נפץ חברתי וביטחוני.
משום כך מוטלת כעת אחריות כבדה על כתפיה של מח"ש, למצות את החקירה ללא מורא וללא כניעה ללחצים. העובדה שגם מפכ"ל המשטרה יוחנן דנינו וגם ראש מח"ש אורי כרמל, עוקבים בתשומת לב אחר החקירה, אמורה לעודד את החוקרים לבחון בדקדקנות האם הירי היה מוצדק, ולא לרפות את ידיהם ולעורר חששות שמא תוצאתה של חקירה זו תושפע ממניעים זרים או פוליטיים.
זוהי שעת מבחן למח"ש. אף שחלפו יותר מ–20 שנה מאז הוקמה המחלקה, במטרה למנוע את ניגוד העניינים הטבוע בכך שמשטרת ישראל תחקור את עצמה, היא עדיין לא הצליחה לפוגג את החשש הציבורי מטיוח חקירות נגד שוטרים. הסטטיסטיקה ולפיה כ–93% מהתלונות למח"ש כלל אינן נחקרות, או שהתיק בעניינן נסגר, לא תורמת להפגת חשש זה. כך גם מקרים שבהם נמנעה מח"ש באופן תמוה מלחקור ירי בידי שוטר, למרות ראיות חותכות המבססות חשד להפרת הפקודות.
אל להם למח"ש וליועץ המשפטי לממשלה להסתפק בבחינת השאלה האם הירי היה מוצדק בשל תחושתו הסובייקטיבית של השוטר כי הוא מצוי בסכנת חיים. נטייתה של המשטרה להשתמש באש חיה דווקא בפעולות שיטור בקרב האוכלוסייה הערבית, והעובדה שרוב מוחלט מבין האזרחים הנפגעים מאש הנורית מאקדחי המשטרה הם ערבים, מחייבת שידוד מערכות בתורת הפעלת הכוח במשטרת ישראל.
ראוי לזכור את תוצאתה הבלתי נסבלת של חקירת מח"ש בעקבות הרג 13 אזרחים ערבים במהומות אוקטובר 2000. יש להימנע בכל מחיר ממצב שבו אף על פי שכל אחד מהגורמים הרלוונטיים עושה את שלו, התוצאה הסופית בלתי מתקבלת על הדעת. חקירת הריגתו של חיר א־דין חמדאן צריכה להתנהל כך שתחדש את אמונו של הציבור הערבי במערכת אכיפת החוק.