1. לפניי תובענה לתשלום שכר עבודה, בסכום כולל של 1,600 ₪.
בכתב התביעה נטען כי התובע עבד בשירות הנתבע החל מיום 11/4/05 ועד ליום 23/4/05, במשך כעשרה ימים.
התובע טען כי הנתבע הבטיח לשלם לתובע שכר מינימום וכן סך של 1,000 ₪ עבור השימוש ברכבו של התובע.
אחרי חג הפסח, נעלם הנתבע ובמשך כשנה חיפשו התובע, ולכשמצאו הבטיח הנתבע כי ישלם לתובע את שכרו באמצעות שיק אשר יישלח בדואר, אם כי השיק מעולם לא הגיע.
2. הנתבע הכחיש את האמור בכתב התביעה.
הנתבע טען כי התובע מעולם לא הועסק על ידו וכי המעסיקה הייתה מאפיית "פיתהות מעדן בע"מ", אשר "פשטה רגל" ופעילותה הופסקה.
הנתבע טען כי שימש אך ורק בתור מוביל סחורה מטעם המאפייה וכי גם הוא לא קיבל שכרו נכון להיום.
3. מטעם התובע הוזמן למתן עדות מר יבגני ביליביץ (להלן: "גנדי"), אשר נכח, לדבריו, במעמד קבלתו לעבודה על ידי הנתבע וסיכום תנאי העבודה.
4. התובע העיד כי עד התביעה, גנדי, פנה אליו ושאלו אם ברצונו לעבוד. התובע השיב בחיוב. גנדי קבע פגישה בה נכחו התובע, הנתבע וגנדי.
הנתבע הציג את עצמו בתור קבלן משנה של מאפיית פיתהות ואמר שיש לו קו לחלוקת לחמים ופיתות בנצרת, הכולל שופרסל, שפע שוק ומגה.
הנתבע מסר לתובע כי הלה ישתמש ברכבו וכי יקבל אחוזים בהתאם לכמות אשר תימכר.
התובע החל לעבוד. ואולם, משנכח שכמות הלחמים הנמכרת אינה גדולה, פנה לנתבע וביקש ממנו כי ישולם לו שכר מינימום וכן סך של 1,000 ₪ עבור השימוש ברכב.
לדברי התובע, הנתבע הסכים לדרישותיו.
התובע הצהיר כי עבד עשרה ימים, מהשעה 05:00 ועד השעה 11:00, ובכל נקודה מנקודות החלוקה עבד כחצי שעה או ארבעים דקות.
5. הנתבע העיד כי שימש בתור מוביל מטעם מאפיית פיתהות, אשר ביקשה ממנו למצוא סדרן ללחמים ופיתות באיזור נצרת. הנתבע פנה אל גנדי וביקש ממנו לעזור לו למצוא סדרן, כאמור.
במסגרת הפגישה שנתקיימה בין הצדדים, בה נכח גנדי, סיכם הנתבע, כך לדבריו, עם התובע כי תמורת הסידור בשלושת הסניפים ישולם לתובע סך של 400 ₪ לחודש, זאת בהתאם להצעה שנמסרה לנתבע ממאפיית פיתהות.
הנתבע ציין שהתובע עבד כסדרן מטעם מאפיית דוידוביץ, כך שככל שהתעכב 40 דקות בכל סניף, הדבר היה לצורך חלוקת המוצרים של מאפיית דוידוביץ, ללא קשר למוצרים של פיתהות.
הנתבע טען כי לאחר כשמונה או עשרה ימים, התקשר התובע אליו והודיעו כי אינו מעוניין להמשיך לעבוד. לדברי הנתבע, התובע פנה למאפיית פיתהות בכדי לדרוש כספו אם כי סירב למסור למאפייה את תעודות המשלוח והקלדונים של הסניפים. לפיכך, לא היה בידי מאפיית פיתהות להתחשבן עם הסניפים בגין הלחמים שסופקו להם.
6. התובע הצהיר בתשובה, כי תעודות המשלוח והקלדונים נמסרו לנתבע.
7. מר גנדי, עד התביעה, אישר בעדותו את גרסתו של התובע, דווקא, לעניין קיומם של יחסי עובד ומעביד בין התובע לבין הנתבע.
"הייתי בשיחה שלהם שמעתי הכל, הם סגרו בכמה שניות. הם סגרו שהנתבע לוקח את התובע לעבודה, מביא לו סחורה ונתן לו פנקסים. השכר היה אני חושב בין 500 ל-700 ₪. אני חושב שזה לא פחות מ-100 ₪ ליום עבודה ואולי יותר." (ההדגשה שלי – ס.ש.) (עמוד 5 לפרטיכל, שורות 22-18).
"התובע שייך לקבלן. הוא עובד של הנתבע ולא של המאפייה." (עמוד 6 שורות 13-11).
8. יצוין כי לשאלת בית הדין אם זה סביר שעבור עבודה של עשרה ימים, תוך שימוש ברכבו, ידרוש התובע שכר בסך של 1,600 ₪, השיב העד שהסכום צריך להיות "קרוב לסכום הזה, יכול להיות הפרש פלוס מינוס 200 ₪." (עמוד 8, שורות 5-1).
9. לאחר ששמעתי את התובע, הנתבע ועד התביעה (מר גנדי), הגעתי לכלל מסקנה כי בין התובע לבין הנתבע התקיימו יחסי עובד ומעביד.
התובע נתקבל לעבודה על ידי הנתבע ועימו סיכם את תנאי העבודה, לרבות מהות העבודה, מקום ואופן אסיפת מוצרי המאפנה, קו החלוקה ושכר העבודה.
הנתבע בעצמו העיד כי סיכם עם התובע כי ישולם לו סך של 400 ₪ לחודש בגין חלוקת דברי המאפה והלחם.
טענתו של הנתבע כי עבד כשכיר בשירות מאפיית פיתהות לא הוכחה. תלוש שכר או כל מסמך אחר אשר יש בו כדי להעיד על העסקתו על ידי המאפייה, כטענתו, לא הוצג.
מקובלת עלי גרסתו של העד כי הנתבע הציג את עצמו כקבלן וכי העסיק את התובע בתור מחלק וסדרן לחם ופיתות.
10. באשר לשכר המגיע לתובע בגין עבודתו, מקובלת עלי גרסתו של התובע כי סיכם עם הנתבע על תשלום שכר מינימום לשעה וכי בתמורה לשימוש ברכב ישולם לו סך של 1,000 ₪.
דברי התובע היו בעיניי אמינים ומהימנים, ודברי העד אך תמכו בגרסתו של התובע, לרבות לעניין גובה שכרו, בקירוב.
11. אשר על כן, הריני מקבלת את התביעה ומחייבת את הנתבע לשלם לתובע סך של 1,600 ₪, בצירוף הפרשי הצמדה וריבית כחוק מיום 1/5/05 ועד ליום התשלום המלא בפועל.
12. בנוסף ישלם הנתבע לתובע הוצאות משפט בסך של 400 ₪. הסכום הנ"ל ישולם לתובע תוך שלושים יום מיום קבלת פסק הדין, שאם לא כן, יישא הסכום הפרשי הצמדה וריבית כחוק מיום מתן פסק הדין ועד ליום התשלום המלא בפועל.