במאמר ראשון זה הנני מתכוונת להבהיר מספר נקודות הנוגעות להומאופטיה בכלל ולהומאופטיה וטרינרית בפרט. נראה כי לרבים, מושג ההומאופטיה איננו ברור כלל וכשמדברים על הומאופטיה וטרינרית מורמות גבות בפליאה.
כיום נפוצה ההומיאופתיה בארצות רבות בעולם. בצרפת, לדוגמא, נמכרות תרופות הומיאופתיות בכל בית מרקחת, והשימוש בהן נירחב. בבתי ספר לוטרינריה ניתנים שיעורי הומיאופתיה במתכונות שונות אך כדי ללמוד את הנושא ברצינות אין ברירה אלא לפנות לאחד מבתי הספר להומיאופתיה שרובם המכריע מקבלים רופאים, רוקחים ווטרינרים בלבד. הביקוש לטיפולים הומיאופתיים וטרינריים גדל ויש אף חקלאים הפונים ישירות ליצרני התרופות מפאת מחסור בוטרינרים המתמחים בהומיאופתיה באזורים כפריים. עקב הביקוש הגובר, מעונינים וטרינרים רבים להתמחות בשטח, אבל בכדי "להיכנס להומיאופתיה" יש לנסות להשתחרר מדפוסי החשיבה אליה התרגלנו כולנו. רבים יודעים כיום שהשימוש ב - CHAMOMILLA עוזר במקרים של דלקות ושל כאבי שיניים וכי HEPAR SULFUR מסייע בפתיחת מורסות, אך עדיין מתקשים לוותר על אנטיביוטיקה. ההומיאופתיה איננה פשוט שיטת ריפוי נוספת אלא גישה שונה לחלוטין לריפוי: על ההומיאופת לשים את הדגש על החולה ועל תגובותיו האישיות למחלה ולאו דוקא על הגורם שלכאורה הינו משותף לכל החולים. מכאן שיש להתאים לכל חולה את התרופה הספציפית שלו ובכדי לעשות זאת יש להכיר את ה - MATERIA MEDICA היטב. (MATERIA MEDICA הוא קובץ של כל התרופות ההומיאופתיות הקיימות, על תכונותיהן היחודיות). לסימפטומים הנפשיים תפקיד חשוב במציאת התרופה ההומיאופתית המתאימה. מבחינה זו עבודתם של הוטרינרים קשה יותר, מאחר ואפשרות השימוש באמצעי עזר זה הינה מוגבלת. עם זאת, האתגר וכן הסיפוק שבמציאת טיפול מתאים - גדולים יותר. על הוטרינר ההומיאופת לכבד את שלושת החוקים הבסיסיים הבאים: - "חוק הדומה". - חוק הדילול האינפיניטיסימלי של התרופה. - חוק האינדיבידואליזציה של החולה. על בסיס זה קיימות ואריאציות בהתייחסות הטיפולית בהתאם לאופי האקוטי או הכרוני של המחלה: בבעיה אקוטית יש להתאים את סוג התרופה ודילולה להשגת תוצאות יעילות ומהירות. במקרים של מחלות כרוניות נדרש הוטרינר למצוא פתרון לבעיות שקיימות כבר לאורך זמן, נעלמות ומופיעות שוב ובשלב מסויים לא מגיבות יותר לטיפולים סימפטומטיים. במקרים כאלה מודגשת חשיבות הבדיקה המעמיקה והתחקור לפרטי פרטים. -חוק הדומה. המילה "הומיאופתיה" מורכבת משתי מילים: OMIUS (אנלוגיה) ו- PATHOS (סבל), ומשמעותה "ריפוי על ידי הדומה". כל חומר הגורם להופעת סימפטומים מסוימים באדם הבריא, מסוגל לגרום להיעלמות סימפטומים דומים אצל החולה. האנמאן פעל להוכחה אמפירית של החוק הזה. הוא בחר בחומרים שהיו בשימוש בתקופתו: ACONITUM, BELLADONA, IPECA, MERCURIUS, ו - QUINQUINA , וגילה שהנחת היסוד שלו מתאמתת אם הוא משתמש בחומר כשהוא מדולל מאד, דהיינו בכמות אינפיניטיסימלית. - חוק הדילול האינפיניטיסימלי של התרופה. העיקרון עליו מבוסס השימוש בתרופות הומיאופתיות הוא מתן חומרים המופקים מן הדומם, החי והצומח, לאחר שדוללו ועברו תהליך של דינמיזציה (טילטול החומר תוך כדי דילולו). המחלה הינה מכלול של סימפטומים המבטאים את תגובת הגוף לאגרסיה, פנימית או חיצונית, והתרופה המתאימה ביותר היא זו שמעודדת את הגוף לתגובה טבעית כלפי האגרסיה הזו, נמצא שתרופה הומיאופתית זו גורמת להופעת אותו מכלול סימפטומים אצל האדם הבריא. התמונה הסימפטומטית הזו מכונה "פזיונומיה תרופתית" והיא המתארת כל תרופה ב- . MATERIA MEDICAכל הניסויים בהומיאופתיה נעשו על בני אדם, עובדה שמקשה על הוטרינר בחיפוש אחר התרופה המתאימה, מאחר והוא נידרש להקיש מן הסימפטומים האנושיים על אלה של בעלי החיים - משימה מורכבת ולא תמיד אפשרית. - חוק האינדיבידואליזציה של החולה. ברפואה וטרינרית עקרון זה הוא ברור מאליו. ברור שמיני בעלי החיים שונים זה מזה ואפילו גזעים שונים של אותו מין הם בעלי איפיונים שונים ונטיות פתולוגיות שונות. כאמצעי עזר לטיפול הומיאופתי מתאים לבעלי חיים, ניתן לחלק אותם לקבוצות ביו-טיפולוגיות שונות (ביו-טיפולוגיה: אפיון המטופל על פי נתוניו הביולוגיים). אצל הכלבים, לדוגמא, ניתן לשייך גזעים שונים לקבוצות טיפול שונות: 1. כלבים בעלי קונסטיטוציה קרבונית (פחמנית), כגון סאן ברנרד, צאו צאו, לברדור, רוטווילר. 2. כלבים בעלי קונסטיטוציה פוספורית (זרחנית), כגון כלבי הרוח: בורזוי, אפגאני, גריי האונד וסלוקי. 3. כלבים בעלי קונסטיטוציה פלואורית, כגון פקינז, יורקשייר טרייר, ציוואווה וכל הכלבים הננסיים. 4. כלבים בעלי קונסטיטוציה סולפורית (גפריתית), כגון פויינטר ורועה גרמני. החלוקה הזו לקבוצות אינה נוקשה והכרחית. למעשה בהרבה מקרים מדובר בטיפוסים מעורבים: סולפו -קרבוניים , קרבו-פלואוריים, פוספו-פלואוריים וכד. כאמור, חלוקה זו חשובה במיוחד כאמצעי עזר, מאחר והיא נותנת הכוונה ראשונית באשר למערך הפיסיולוגי של בעלי החיים ולנטיותיהם הפתולוגיות ובכך מרמזת על התרופות ההומיאופתיות שיפעלו להשבת שיווי המישקל או לשמירתו אצל בעל חיים זה או אחר, כאמור על פי חוק הדומה. בכדי להגיע לתוצאות טובות בהומיאופתיה, על הרופא, אם כן, לבחון בקפדנות את החולה ולתחקר באופן יסודי את הבעלים, על מנת לדלות את מירב האינפורמציה לגבי החיה: בעיות בעבר, הרגלים, תפקוד בחיי היומיום, פחדים, תגובות לגירויים שונים ועוד.