האנתרופולג קלוד לוי-שטראוס, מייסד האסכולה הסטרוקטורליסטית שנחשב לבכיר האנתרופולוגים במאה האחרונה, מת בצרפת בגיל 100. לוי-שטראוס נחשב לאחד מגדולי האינטלקטואלים באירופה, והעמיד כמה דורות של אנתרופולוגים ופילוסופים שעיצבו את ההגות של העשורים האחרונים בצרפת ומחוץ לה. הוא נחשב לאחרון הפילוסופים מדורם של ז'אן פול סארטר ורולאן בארת.
לוי-שטרוס נולד בבריסל ב-1908 למשפחה יהודית צרפתית. הוא למד פילוסופיה באוניברסיטת הסורבון בפאריס. בשנות ה-30 נסע לסאן פאולו בברזיל, שם ערך את מחקריו האנתרופולוגיים הראשונים על האינדיאנים ביערות האמזונאס. הוא חזר לצרפת ב-1939, אך עם הכיבוש הגרמני נמלט לארה"ב. ב-1949 פירסם את עבודת הדוקטורט שלו על "מבני היסוד של יחסי השארות" שהקנתה לו את פרסומו הראשוני. חיבור זה עוסק בין השאר ביחסי החליפין בתוך הקבוצה המכוננים בעצם קיומם את החיים החברתיים.
בשנים הבאות פיתח את תפישתו הסטרוקטורליסטית - המתמקדת בתיאור החברה כמערכת המורכבת מיסודות שביניהם ניגודים. לדברי הפילוסוף ד"ר רועי וגנר, "התרומה המשמעותית ביותר שלו היא מיסוד של שיטת ניתוח חדשה של תופעות, שלא מתייחסת לכל מיני התנהגויות אקזוטיות של 'פראים', אלא למערכת היחסים בין היסודות השונים בתרבות. הוא ניסה לנסח את המבנה האוניוורסלי של המחשבה, המכנה המשותף שמאפשר לתרגם התנהגויות של חברות כמו האינדיאנים למה שצרפתי בן זמננו יכול להבין. המבנים האלה הם לטענתו המצע המשותף שיכול לדעתו לאפשר לבני אדם לתקשר אחד עם השני". בתיאוריות אלה ממלא תפקיד מרכזי המיתוס, וכן מושג הטוטם והאיסור על גילוי העריות.
בספרו "תוגת הטרופיקה", שהתפרסם ב-1955, קנה לעצמו לוי-שטראוס את תהילתו בציבור הצרפתי הרחב. זאת, בזכות סגנונו הפואטי של הספר, שהינו יומן המתאר את מסעותיו בברזיל. ב-1962 פירסם את "החשיבה הפראית" (שיצא לאור גם בעברית). בספר הוא יצא נגד הגישה ההיררכית, המחלקת את החברות ל"מפותחות יותר" ו"מפותחות פחות". מבנים וסמלים הם המפתח להבנת החיים האנושיים, ולא תכונות "טבעיות" מהותיות. "חשיבותו הגדולה של לוי שטרוס היא בתחום האנתרופולוגיה. הוא לימד אותנו שאין דבר כזה פראים מפגרים - אלא הם שונים", מסביר הפילוסוף ד"ר זאב לוי.
בשנות ה-60 חיבר את יצירתו הגדולה, "המיתולוגיות". ביצירה זו הוא מנתח מיתוסים של תרבויות שונות - מהאינדיאנים ועד היוונים העתיקים - תוך הצבעה על ההבדלים והזהויות בין יסודות שונים במיתוס. לפי תפישה מבנית זו, המיתוס נותן פיתרון לקונפליקט בין טבע לחברה. לדברי וגנר, "לוי-שטראוס הפך את החברות שנחשבו לפרימיטיוויות לחברות שאפשר לנתח באותם מונחים שבהם מנתחים את החברה שלו עצמו - וזה פרוייקט מאוד הומניסטי. אבל ההנחה שיש מבנה אחד שאפשר לחלץ מכל חברה אנושית, או שאפשר לנתח כל חברה אנושית לכמה כלים - זה מאוד מצמצם את התופעות האנושיות. בשנות ה-50 הוא פרץ דרך במחשבה על האחר כמשהו שדומה לנו. היום הוא כבר נחשב למי שקצת מכפיף את האחר לאיך שאנחנו רואים את עצמנו".
בעקבות ההגות הסטרוקטורליסטית עלה בשנות ה-70 הזרם הפוסט-סטרוקטורליסטי, שצמח בין השאר מתוך רעיונותיו של לוי-שטראוס אך ביקש לערער על המבנים שביסוד הגות זו. בעשורים האחרונים, השפעתו היתה מועטה יותר, והוא נתפש בעיקר כ"זקן השבט" של ההוגים הצרפתים. עם זאת, הסטרוקטורליסט הוותיק האריך ימים גם לאחר שבכירי הפוסט-סטרוקטורליסטים - כגון ז'אק דרידה וז'יל דלז - הלכו לעולמם.
לוי-שטראוס ביקר בישראל בשנות ה-80. בעברית יצאו ספריו "החשיבה הפראית", "טוטמיזם היום", "מוצא נימוסי השולחן", "גזע, היסטוריה, תרבות" ועוד.