בעוד הרצוג לוחש לחישות מפתות כשהוא מתנה אהבים חרופים עם נתניהו במחשכים, הוא המשיך להישבע בכל הקדוש לו כי מעולם לא יצטרף לממשלה בעלת הגוון הפאשיסטי, לאור הלקח ממעשה הבגידה השפלה של חברו לדרך, אהוד ברק. איש לא העלה בדעתו כי הרצוג יתגלה כאמן הפיתולים בעודו מלטש ומשחיז את המסמר האחרון לארון הקבורה של מפלגתו, זו שרבים-רבים מחבריה שוב נחשפו תמימים חסרי-תקנה באמון שנתנו פעם נוספת בהנהגה מזוייפת ובוגדנית בימים כה קשים – ימי מבחן לעצם קיומנו כאומה דמוקרטית שוחרת שלום.
לאמיתו של דבר אם כן יצטרף או לא יצטרף הרצוג לכשכש בזנבנו למרגלות כיסא הודו של נתניהו הקוסם שכבש אותו בקסמיו, כבר נגרם נזק שאין לו שיעור למחנה הציוני – נזק שלא ניתן יהיה לגבור עליו במשך שנים, אם בכלל. באיזו קלילות התנער בוז'י' מנסיונו להעמיד פני מנהיג, מסכה שהצליח פרק זמן לעורר בעזרתה אמון כי הוא איננו ברק; כי הוא עשוי למרות הכול מחומרים אחרים הראויים לשושלת בית הרצוג.
"מעשה ברק" הוא הלפיד הבוגדני לאורו מתנהל הרצוג. מעשה ברק לא נשכח ורק מתעורר שוב במלוא חרפתו המעליבה.
מתקיעת חרבו הקטלנית של הרצוג בגב מפלגתו לא יימצא מי שיושיע את שברי המחנה הציוני. תקווה לא תצמח כבר שם בצמרת. בממתינים האורבים לתפקיד היו"ר גם בעזרת זכוכית מגדלת לא ניתן יהיה לאתר דמות אחרת. עליבותם של "המועמדים" מעיקה מעל כולם כחשרת עננים קודרים. ואילו הרצוג החמיץ את שעתו לבנות מחנה שפוי להציל אותנו מאימתו המנוונת של האיש נתניהו. הרצוג ניפץ בלי נקיפת מצפון תקווה שתלו בו רבים. הוא נחשף כעסקן חסר שדרה ולא כמדינאי בעל חזון, כפי שהתיימר. הרצוג נתן-יד למורשת שרומסת את חזון אבותינו, ומאבדת את כולנו לדעת.