בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים,ואכן כך אנו חוגגים במשך הדורות .זו לא פעם יחידה בהיסטוריה שלנו של יציאת יהודים מארצות נכר של נדידות במדבר וגם של עליה לארץ ישראל, אלא שזו הפעם היחידה שכל העם ביחד עשה את המהלך. אולי זה הדבר שגרם לכך שליל הסדר הפך לחג שמשפחות מתכנסות בהרכב הרחב ביותר שניתן.שנים חווינו את הקבוץ כמשפחה של החברים ושאריהם וליל הסדר נחוג ברב עם.בשנים אלו המשפחה האורגנית היא החוויה החשובה גם בחיי הקיבוץ, אבל כנראה שהצורך של הביחד הקיבוצי לא פג והנה אנו פה מנסים למצוא דרכים לא שגרתיות להנות משני העולמות.
פסח הוא חג האביב ,כבר לא חורף ועוד לא קיץ רעש המזגנים נדם, אפשר לשמוע את הצפרים לחוש את הרוחות (עם האבק) להריח את ריחות הפרחים ולהנות משלל צבעיהם.
ומה היא כל הפריחה הזו אם לא אותו צווי של בכל דור ודור. הפריחה היא הדרך של הטבע להעביר את המסורת (הדי. אן. אי.) של כל הפרטים, המשפחות, הסדרות והעמים. לא מקרה הוא מועד חג הפסח בו אנו משמרים את המסורת ביחד עם הטבע המתחדש.
אני רוצה להודות ליזמים יזמיות לטורחים ולטורחות שהביאונו לשוב ולחגוג.
בעצם כל זה הקדמה לברכה שהתבקשתי לברך את אנשי נוה איתן חברים, תושבים,גרעין צבר, חקלאות בעמק וכל הילדים. אז ברכות לכל הצבור שלנו ונראה לי ראוי גם לברך ולהודות לכל הנושאים בעול ומנסים לחלצנו ממשבר ולהמריא מעלה, נדמה לי בין ריחות האביב אנחנו מריחים גם ריחות של התחדשות וחרות.