תגובה לפוסט: "יוצאים מהשוק וחוזרים אל השוק" מאת "דני"
מאת דני ועודד ~ 23 במאי, 2020. בקטגוריית: בירה במחיר שפוי, הגיגים, שווקים.
אחרי חודשיים של חוסר ודאות מסוגים שונים, חזרנו במסגרת ההקלות לבקר בשוק. ללא תיאום מוקדם ולגמרי במקרה, באותו היום ביקרו נציגינו במחנה יהודה ובכרמל. הרי התרשמותנו מסוג של חזרה לשיגרה.
זו התקהלות או התגודדות?
על אף שלא כל האוכלוסים חזרו לעבודה, הכבישים הבינעירוניים המובילים תל-אביבה בשעות הבוקר היו עייפים לעמוסה. מאידך, קל היה למצוא חניה בסמוך לשוק. השוק כולו מגודר בברזלים ועל הפתחים שומרים מדחומאים נחושים. חלק נכר מן המבקרים בשוק עוטים מסכות, חלקם לא ובעלי הדוכנים כמעט ובכלל לא. לא כיף להסתובב עם מסיכה ובוודאי שלא בשרב הזה. על אף החום המכביד, היה נעים ללכת ברחובות המוצלים של הכרמל, אם כי מעט עצוב לראות כל כך הרבה דוכנים ובתי עסק סגורים. יצא לנו לעקוב אחרי הפרסומים השונים בכלי התקשורת וראינו שחלק מהעסקים המשיכו לעבוד בצורת משלוחים או בשיטת "קח זאת בעצמך".
"אנחנו לא סגרנו”, אמר המוכר בחנות הגבינות בשמחה, “זה האנשים שהתחילו לחזור". בשעה עשר פחות חצי מוסי עוד לא הרים את התריס ואצל רוסתום נראו כבר הכנות לפתיחת הבר שמחוץ לחנות, כולל טיגון ערמה ענקית של בצל. משמח היה לראות שהוא החזיק מעמד. הדודה עם הלחוח ישבה בפינתה הקבועה וכשעודד עבר שם על קצות האצבעות, היא בדיוק גערה בלקוח הראשון שיקנה עוד קצת בשביל הסִפתח.
כשחם חשוב לשתות! שוקשוקה היתה סגורה וכך גם המנזר, שני דוכני ביר בזאר ורוב המסעדות שעדיין לא פתחו דלתותיהם מחדש, כך שהיה מאתגר למצוא פת בירה קרה מהחבית. את האור מצא עודד מול המנזר, בקפה עמליה. עדיין אסור היה להכנס לשבת, אבל אתה מזמין ומקבל החוצה שליש כוס (אין דבר, הרע במיעוטו…) בירה נגב כהה וקרה ב-15 ש"חים. הבירה הסתדרה מצוין עם הבורקס החם וההרגשה היתה שעוד מעט יהיה בסדר. אולי.
בחזרה בבית החלה האינדיאנית הקטנה בניסויים באגר אגר שאבא קנה בשוק. סוכריות גומי יצאו במרקם הנכון ובטעם של דבק-חם קר. בחזרה לשולחן השרטוט, אם כך.
עוד חזרו מהשוק שלל חטיפים הודים, בוטנים מצופים ווסאבי, בוטנים מצופים שרימפס שנרכשו בטעות, תה יסמין ופלפלים חריפים אחושלוקי מהדוכן האפריקאי.
הנסיעה ברכבת הקלה שורצת המיקרובים והשמועות על בקרה הדוקה בכניסות לשוק לא עשו חשק רב. לבסוף, לאחר שהתברר שהרכבת הקלה חזרה ללו"ז הרגיל וכנראה לא כל כך צפופה, נעשה המעשה. הנסיעה ברכבת היתה נעימה למדי. היה אפילו שפע מקום, כי כנראה ישנם אנשים שחוששים יותר. בכניסות לשוק אכן הוצבו מחסומים עם מודדאים, אבל הכניסה היתה חיש קלה. למרות החום הכבד – ואולי בגללו, היה נעים בשוק. אין צפיפות ואין תיירים – שתי תופעות שקשורות כנראה אחת לשניה. דוכני מכירה מסוימים סגורים וכן רוב מקומות האוכל. בשולי השוק הפכו את מסעדת צמח החדשה של מחניודה למעדניה, אישטבח עושים משלוחים וכך גם קרייב.
בשוק עצמו ניתן לקנות משהו לאכול בעמידה. דוכן הפלאפל העתיק שבפינת הרחוב הפתוח ואגריפס סיפק כרגיל פלאפל סביר עם תוספות קצת עייפות. קשה היה יותר למצוא בירה. הביר בזאר, האטץ' ואתרי שתיה אחרים היו נעולים על מסגר ובריח. רוסטרס אומנם היה פתוח, אבל הבירות של שפירא כנראה נפלו למשכב ובברזים נותרו רק שתי לא-בירות.
למרבה השמחה נמצאו שתי מלכות בברזי הדוכן המוזר שניצב במקום בו היה החמישה במאי האגדי. ה-IPA קרצה במיוחד והאיש הזהיר שהחבית חדשה ועדיין מלאה קצף, אבל שמח למזוג תוך הסרתו המתמדת. "כל השוק היה בנוי על תיירות ואין עכשיו תיירות. נקווה שיהיה טוב יותר. נראה מה יהיה עם חיי הלילה בשבוע הבא אחרי שיתחילו לפתוח." שמחת הלקוח שלו על הבירה הטובה שמחה את המוזג ונפרדנו כידידים. כוס פלסטיק של חצי בירה טובה עבור 20 ₪ זו מציאה גם ביום רגיל. היתרון במצב הנוכחי הוא שיש מרפסות רבות של פאבים גנריים סגורים, כך שיש פינות לאכול ולשתות בהן.
מוכר הגבינות של איבגי שמח גם הוא לראות לקוח חוזר ובאופן כללי, האווירה בקרב השוקאים חסרי המסיכות ברובם היתה חיובית. עשבי תיבול בתפזורת (5 ב-10 ש"ח), פול טרי, תערובת עגבניות שרי ופאקוס – אלה מוצרים שאין סיכוי רב למצוא בסופר השכונתי או בחנויות המרכז המסחרי, שזבניהן נוטים לחמיצות קיומית. סרדינים טריים ומליטות אפשר לבטח למצוא רק בשוק (וגם שם זה לא מובן מאליו).
גם בדרך חזרה הרכבת היתה לא צפופה בעליל. ההחמצה היחידה נרשמה עם המאפיה הבוכרית: היתה פתוחה בדרך אל, אבל בחזור הם בדיוק סגרו את התריס.
סחתיין על התימין!
הספקתי לחדש את מלאי עשבי הבר רגע לפני שבא השרב וחרך הכל.