“מה זה?” שאל בן-ציון ערב אחד, והצביע לכיוון כלי תחבורה משונה, בעודו מסתתר עם חבריו מאחורי הסלעים. “זה רכב”, אמר חסן “מה זה רכב?” שאל זכריה “זה במקום גמל או סוס. עשוי מתכת ושותה חומר בעירה” הסביר חסן. כלי רכב היו נדירים באותה תקופה בתימן ובכפרים גדלו הנערים ובגרו מבלי לדעת כי קיימת חיה כזו.
“ספרי תמה תמימה” הוא אחד ממאות הפיוטים שחוברו על ידי משוררי תימן המתארים את כמיהתם לארץ הקודש. הפיוט הזה חובר על ידי סעדיה בן עמרם , משורר בן המאה ה-17 , בפיוט משולבים מילים ומשפטים בערבית והשיר כולו הוא אקרוסטיכון לשמו של המשורר . (האות הראשונה בכל שורה מציינת אות אחת משמו של המשורר) ..
לכן, אין כמו הפיוט הזה לשמש כותרת לספר המתאר את חייהם של היהודים בתימן ודרך החתחתים שהם עוברים עד הגיעם לארץ הנכספת.
שרית גרדוול מספרת את סיפורה הפרטי של משפחתה (בעיקר סבתה) איתה היא משוחחת ומראיינת במשך תקופה של כשנה . כל אותו זמן הסב , שכבר לא נמצא במיטבו, יושב איתן אך לא משתתף בשיחות. סיפור המשפחה מסופר, איפוא, רק מנקודת מבטה של הסבתא , חממה (יונה) .
חממה נולדה כבת רביעית למשפחתה , אביה היה סוחר שעבר ממקום למקום והאם גידלה את הילדים בביתם. הבית , בית חומר שבחלקו התחתון משוכנת הפרה, ימימה , ומעליה , כל המשפחה. הילדים ישנים בדרך כלל על הגג השטוח של הבית ובימי החורף מתכרבלים כולם במטבח, ליד התנור. הילדים היו עוזרים במידת האפשר להוריהם, יוצאים לשליחויות שונות לכפרים שכנים, להביא מים מהבאר וכד’. בחגים היהודיים התכנסו כולם בחצר אחת , בישלו ביחד וחגגו ביחד. חממה הקטנה, ילדה בת 5-6 יצאה בעצמה לבית סבתה במרחק הליכה של כמה שעות עם “משלוח” של מאכלים עבורה, וממנה.
אני מתארת את כל אלה כי זו פעם ראשונה שאני נחשפת לחייהם של בני תימן בארצם, למנהגיהם ובעיקר למהות של יהדותם בקונסטלציה המקומית.
כל המנהגים , המחוות , חינוך הילדים, חיי המשפחה המצומצמת והמורחבת מובאים כאן באהבה רבה, בכנות ובצורה מדוייקת.
מאז ילדותה חממה היא חזקה, דעתנית חרוצה ועקשנית. תכונות אלה מלוות אותה בכל מהלך חייה בתימן, בתהליך הארוך של העליה לארץ והתלאות שלא נפסקות עם הגעתה לארץ. ואף על פי כן, יודעת חממה לקבל את הדברים בהבנה, בפשטות ובאהבה.
בספר לא חסרים קוריוזים ורגעים הומוריסטיים בעיקר במפגש שבין העולים עם מדריכיהם במחנה הקליטה בעתלית – המקלחות, הסבון, המיטות, השירותים, האשכנזים, החילונים, הלבוש הלא-צנוע, הרפואה, בתי החולים, ומה לא . הכל חדש, הכל שונה ולא מובן . אבל הסתגלנות של בני הזוג וכל משפחתם , יחד עם אוירת ה”ביחד” מגלים אנושיות ואהבה אין קץ.
מאד נהניתי לקרוא את סיפורה של חממה ואת סיפורו של חסן, דרך עיניה של חממה, ואת עלילותיהם בארץ החדשה ופעילותם להקמת המןשבה פרדס חנה ולכינונה של מדינה בישראל.
השילוב שעשתה שרית גרדוול בין העבר להווה מעניק לספר רבדים נוספים של הדורות החדשים.
שרית גרדוול עצמה נוסעת עם ילדיה , בעקבות לימודי בן זוגה לארצות הברית, ומעגל הנדודים לא חדל.
אני ממליצה מאד על הספר הן כרומן מרתק, מרגש ומצחיק גם יחד והן כפיסת היסטוריה ממקור ראשון .