חוק הגנת הדייר מכיר באפשרות להורשת הזכות לדיירות מוגנת רק במקרים מסויימים ורק בהתקיים התנאים המפורטים בחוק.
"באין בן-זוג כאמור בסעיף קטן (א) יהיו ילדי הדייר לדיירים, ובאין ילדים – קרוביו האחרים, כל אלה בתנאי שהיו מתגוררים בדירה יחד אתו לפחות ששה חודשים סמוך לפטירתו, ולא היתה להם בזמן פטירתו דירה אחרת למגוריהם."
התנאי הראשון – מגורים בדירה יחד עם המנוח, לפחות במשך ששת החודשים הקודמים לפטירה.
התנאי השני – כי אין לטוען לירושה דירה אחת למגורים בזמן פטירת הדייר המנוח.
(1) מי שנתקיימו בו התנאים המפורטים בסעיפים 20 עד 22 יהיה לדייר אף אם היה לפניו אדם אחר לדייר לפי אותם סעיפים, ובלבד שהוסיף להתגורר בדירה ולא היתה לו דירה אחרת למגוריו בזמן שהדייר שלפניו נפטר או חדל להחזיק במושכר."
לא ניתן ליצור שרשרת של הורשת זכויות דייר מוגן.
ההורשה לפי סעיף 20(ב) לחוק וסעיפים דומים לו, יכולה להתבצע פעם אחת בלבד.
אולם, במקרה בו ישנו אדם אשר מתקיימים בו התנאים של סעיף 20(ב) אולם הוא לא זוכה בירושה כיוון שיש מי שקודם לו (כגון ילד של דייר מוגן אשר זכויותיו נסוגות מפני זכותו של בן הזוג) זכות הירושה של אותו אדם נשמרת לו והוא זכאי לממשה אם וכאשר היורש שקדם לו יוצא מן התמונה.
זכות הדיירות המוגנת הניתנת להורשה היא רק הזכות של הדייר המקורי. דייר שנהיה דייר מוגן מכוח החוק אינו יכול להוריש את זכויותיו.
אולם, זכות הדיירות המוגנת המקורית, ניתנת להורשה ליותר מאדם אחד, על פי המדרג אשר נקבע בחוק - בן הזוג הראשון ולאחריו ילדי המוריש, ולאחריהם קרובי המוריש, ובתנאי שהזכות ליורש היתה קיימת בעת מותו של המוריש המקורי והיורש המשיך להתגורר בדירה. המשפט אשר ברישא לסעיף משנה (1) לאמור: "מי שנתקיימו בו התנאים המפורטים בסעיפים 20 או 22..." מתייחסים למועד פטירתו של הדייר המקורי ולא הדייר האחר היורש של הדייר המקורי. ניתן ללמוד זאת מכך שהמחוקק קבע את התנאי: "ובלבד שהוסיף להתגורר בדירה...".
לאמור, אין די בכך שהוא התגורר בדירה בעת שהדייר המקורי הלך לעולמו ואין די בכך שהוא התגורר בדירה בעת שהדייר האחר הלך לעולמו. יש צורך כי הוא עמד בתנאי סעיף 20(ב) בעת שהדייר המקורי הלך לעולמו, קרי הוא התגורר בדירה במשך חצי שנה קודם לכן ובנוסף יש צורך כי הוא המשיך להתגורר בדירה עד שהדייר האחר הלך לעולמו.
כלומר, היורש המוכר על ידי סעיף 27 לחוק הוא אינו היורש של האדם שלפניו, אלא שהוא יורש של הדייר המקורי, במקביל לאדם שלפניו.
דוגמא - אברהם הוא דייר מוגן ואיתו מתגוררים, במשך שנים, אשתו שרה ובנם יצחק. לשרה וליצחק אין דירה אחרת למגורים. עם פטירתו של אברהם, הן שרה והן יצחק עומדים בתנאים לזכות בירושה של הדיירות המוגנת, על פי סעיף 20(ב) לחוק, אלא שזכותה של שרה, כבת זוגו של אברהם, קודמת ליצחק. לפיכך, שרה זוכה בדיירות המוגנת מכוח החוק, כיורשת.
יצחק ממשיך להתגורר עם אמו ואין לו דירה אחרת. לימים הולכת שרה לעולמה.
במקרה כזה הדיירות המוגנת תעבור ליצחק לא כיורשה של שרה, מפני האיסור שברישא של סעיף 27 לחוק, אלא כיורשו של אברהם, על פי סעיף משנה (1), כיוון שהוא היה בעל זכות לרשת את הדיירות המוגנת בעת פטירתו של אברהם, ונדחה מפני שרה.
לסיכום, החוק אינו מאפשר שרשרת של הורשה על דרך של ירושה מיורש, סעיף 27 מתמודד עם זכויות ירושה מקבילות אפקיות ולא הנובעות זו מזו במאונך.
הסעיף נועד להגן על יורשים של דייר מוגן מקורי אשר עומדים בתנאים של סעיף 20(ב) עת מותו של אותו דייר מוגן, אולם אינם יכולים לממש את זכותם כיוון שזו נדחית בשל יורש הקודם להם בהררכיה."
המסקנה היא כי על הטוען לירושת דיירות מוגנת, להוכיח, בראש ובראשונה את שני התנאים של סעיף 20 לחוק. ואם הוא טוען להיותו יורש שני, עליו להוכיח גם את התנאים שבסעיף 27.