נראה שבשלב הזה, כבר אפשר להגיד – כרגיל, לעונה השלישית, קיבלנו עוד פרק נהדר, והצצה עמוקה יותר לתוך הדמויות שלנו, באופן כמעט מילולי.
ריק ומורטי מוצאים סוף סוף את ההרפתקה שמפילה אותם. זעקות השבר של השניים היו באמת ובתמים מעוררות רחמים, ואפשר רק לדמיין מה למען הבודהה עבר עליהם שם. לאור המאורע החריג, מחליט הסבא לשנות קצת את הקצב – ולצאת לחופשה בספא, שהוא כנראה פסגת הספא-ים החיזריים הקיימים.
חוץ ממסז'ים מיצורים תמוהים, הם מחליטים לעבור טיהור, ולסלק מגופם את כל מה שעושה רע. אנחנו מכירים את זה גם מהיקום המשמים שלנו – למרות שאצלנו הטיפולים קצת אחרים, ונעים על הקשת שבין הזעה מרובה בחדר קטן וחנוק מוקפים בזרים במגבת, לבין ויתור על לעיסה למשך כמה ימים, והתמסרות מלאה למיצים וקשיות.
אם לסמוך על המטהרים שמסביבנו – זה אמור לעשות פלאים. אבל באחד מאינסוף היקומים של ריק, זה הולך פחות חלק מהמתכונן. גם ריק וגם מורטי נפטרים ממטענים רציניים שם בחדר הטיהור, ולמעשה "מאבדים" את כל מה שבעיניהם עושה אותם חלש, מעכב אותם. אז לא רק שאנחנו מקבלים את הגרסאות המוצלחות יותר כביכול של השניים, אנחנו גם זוכים לגלות מה הדמויות שלנו פחות מעריכות בעצמן.
מורטי נטול החרדות והספק העצמי, הוא מעצמה של כריזמה, מסתבר. ג'סיקה האהובה שפגשנו כבר בתחילת העונה הראשונה מגיחה שוב בפרק הזה, ובסיומו יש תחושה מוזרה שהסיפור המוזר והלא הגיוני בינה לבין מורטי יקבל עוד זמן ועוד התפתלות בקרוב. עד שזה יקרה, מורטי זכה הפרק לזוגיות מבהילה במתיקותה, קריירה משגשגת והרבה מאד גזרים אורגניים.
ריק לעומתו הפך לאזרח שראוי להשתלב בחברה בת ימינו. דואג לעצמו, אפולוגטי במידה, לא מסתבך בצרות ולא נוטה להשאיר אחריו לכלוך. הוא גם חייכן, ומדבר מסודר ובשקט. אבל למרות שהוא תמיד מצליח לראות את התמונה המלאה ולהבין את המצב, הריק החדש הוא גם פאסיבי נורא, נמנע מעימותים או צרות ורחמנא ליצלן – תמים!
גם המורטי החדש והנוצץ אינו עומד בתקן של זהב. הוא אומנם מוצלח בכל קנה מידה חברתי נורמטיבי, אבל הוא הופך למגה סחי של העולם, עוד יותר מהצורה הרגילה שלו. המורטי החדש אומנם מגשים כל משאלה של ילד בן 14, אבל בואו נודה בזה – הוא קצת מעפן, ויותר מידי מרוצה מעצמו.
ככה, עם הזהויות החדשות מהניילונים שלהם, האיזון המוזר במערכת היחסים של השניים מופר במהירות, וזה לא עוזר במיוחד שהם צריכים להתמודד עם ההשלכות של הטיפול הזה. כי הטיפול אומנם ניקז החוצה את כל הרעלים, אבל לכל האיכס שהסתתר בתוכם יש עוד מה להגיד בנושא.
הקונספט של מעין "תאום מרושע" הוא עתיק יותר מקופסאות עוגיות מלאות בכלי תפירה, וקשה למצוא דור שאין בו אחד שלא רייר קצת עד שפתח את הקופסה והתבדה. על המסך המודרני, אנחנו מקבלים כל מיני עיבודים לנושא שמנסים לשבור את התבניות של העניין. פחות ופחות דמויות מקבלות זקן תיש מטופש כדי להבדיל בין הטוב לרע, וזאת החלטה מוצלחת למדיי, ולא רק עבור מי שבחר לקשט את הסנטר בזקן שכזה.
אחד הטיפולים המשעשעים בנושא נמצא בסרט סקוט פילגרים, עם סקוט וNegaScott, שיוצאים מהסיפור עם הבטחה לדייט. אבל גם כאן בפרק קיבלנו את העניין כשהוא מלא ברוח משעשעת, עם השתדלות ברורה לא ליפול לקלישאות סתם ככה.
אז הנגה-מורטי ונגה-ריק שנזרקו לתוך כל האיכס מייצגים את כל מה שהשניים לא אוהבים בעצמם. הריק שנותר מאחור הוא חסר שליטה ומעצורים, ולפעמים לא עומד בקצב של המוח שלו עצמו. הוא החלק הזה בריק שחייב לעשות דווקא להכל ותמיד, ונוטה לסבך אותו בצרות. המורטי שנשאר הוא כופתאה של אומללות, של מחשבות הרסניות לביטחון העצמי וכמעט לחלוטין פאסיבי, או לפחות עד שריק צועק עליו לעשות משהו.
העובדה שה"תאום המרושע" של השניים הוא לא מרושע פר-סה, אלא פשוט כל מה שהשניים תופסים עצמם כרע, היא מה שלקח את הפרק הרחק מהזרועות החונקות של הבנאליה, ויחד עם הטרלול הקבוע של הסדרה זה יצר פרק קלאסי אבל מרענן, ופשוט הורס מצחוק.
לסיום, ההתנגשות שנוצרת כתוצאה מההפרדה הזאת בפרק הייתה נהדרת, ומלאה את המשך העונה והסדרה בכלל בהבטחות. עכשיו כשאנחנו יודעים מה עוד מסתתר בתוך הדמויות – ואיך הן יכולות להיות, האם נמשיך ונראה אותן מתפתחות לכיוון החדש? גם אם כן גם אם לא, קיבלנו פרק משוגע ומשגע, כמו שנוטים להיות כל הפרקים בהם אנחנו פוגשים יותר מזוג ריק ומורטי אחד בבת אחת.
-מה עם ג'רי?