שלום וברכה!... במ"ש במענה לשאלתי אודות הפצת המעינות, שכבר הציעו כ"פ להרה"ג כו' שי' שדרוש שיבוא למחנם הט' איש מיוחד וכו' - מובנת התמי' הכי גדולה בזה, כי האומנם אומרים לנפשם שנשלחו ל... בכדי לשחוט מספר פלוני של גסות ועופות, או בכדי להתפלל ולומר דרשה דוקא במקום פלוני, וכידועה הדוגמא מעבד שלמדוהו להיות נוקב מרגליות ומתעסק במכירת לחם ובשר, שאף שלחם ובשר מוכרחים הן, הרי לזה - אין זקוקים להשקעת כחות גלוים ונעלמים שהשקיעו בהם, והרי אפשר דבר זה להעשות ע"י כו"כ שרבותינו נשיאינו לא מסרו נפשם על חנוכם דוקא בכותלי תו"ת ובהמשכת ריבוי אור. ואף שמובן שרישומה של השקעה זו ניכרת באיזה ענין שיהי' אפילו במכירת לחם ובשר, אבל אין זה אלא ענין מקיפי, ופשיטא שלא ענין עיקרי. ובפרט שרואים גם הם במוחש - שנמצאים במקום זה כמה שנים ואין השגחה העליונה מביאה לשם עוד מי מהתמימים ואנ"ש, אף שדבר ברור שגם למחנם הט' צריכה להגיע הפצת המעינות.
מובן שברשותו וגם מזכותו למסור את כהנ"ל גם להרב מרא דאתרא, כיון שגם אליו מכוונים הדברים. ואדרבה ע"פ המבואר בכ"מ - אחריות המרא דאתרא היא עוד גדולה יותר מאשר זו של השו"ב, אף שגם אחריותו של זה גדולה היא, וכביאור הידוע של כ"ק מו"ח אדמו"ר: א שו"ב איז ניט קיין סקאטאבאיעץ וכו'.
וכיון שבאים הננו מחדש הגאולה הוא חדש תמוז, בו גאולת רבנו נשיאינו ראש ישראל, וגופא בתר רישא אזיל, הנה יה"ר שיגאל כאו"א מאתנו בתכ"י מכל ענינים המבלבלים, הן בגשם והן ברוח, ובנצחון גלוי עליהם - כבימים ההם בזמן הזה, ויוכלו לעבוד השי"ת בשמחה ובטוב לבב, ובנקודה התיכונה - בהפצת המעינות (עד שיגיעו גם) חוצה.
וכביאור הידוע: ראה גם לעיל חי"ג אגרת ד'תמב, ובהנסמן בהערות שם.