יצא לי לקרוא את המאמר של לירן הרסגור. אחד המאמרים היפים שיצא לי לקרוא לאחרונה, אולם אני חושב שהמאמר מחסיר מספר דברים שיתנו קצת יותר "בשר" למאמר.
צודקת לירן בקביעתה לגבי מפלגות המרכז, אך אני חושב שיש צורך להדגיש בכך את ההיסטוריה: מאז ומתמיד מפלגות המרכז היו "מפלגות אופנה". היום הם פה, מחר הם ז"ל. מישהו זוכר את הדרך השלישית? שינוי? צומת? אלו רק מס' דוגמאות למפלגות שניסו ללכת על האג'נדה של להיות עם וללכת בלי (או ההיפך), והמפלגות האלו בד"כ סוחפות אחריהם מס' גדול של מנדטים עד הבחירות הבאות, ובבחירות הבאות המפלגה כבר לא קיימת יותר.
אבל העניין עצמו שגם מפלגות עם אידיאולוגיה מסודרת (או בערך מסודרת.. ע.ע. מפלגת העבודה) נמצאות בבעיה עם המצב הפלסטיני. מפלגת העבודה לדוגמא חרטה על דגלה 2 מדינות ל-2 עמים, אבל הבעיה שאולי המפלגה מוכנה לכך, הפלסטינים משום מה לא כל כך עושים קולות של מוכנים לכך. הם רוצים דברים שבינתיים איש לא מוכן ו/או לא מוסמך לתת להם: שיבת מליוני פליטים לשטחי 67, חלק מירושלים, שטחי 67 ועוד. גם אם מחר תעלה מפלגת העבודה לשלטון, אין ולא יהיה לה מספיק מנדטים על מנת להעביר החלטות להחזיר שטחים וחלק מירושלים, הואיל ומבנה הקואליציה יחייב הכנסת מפלגות עם מוטיבים ימניים (ש"ס?) ומפלגות כאלו יפילו החלטות מעין אלו.
גם בצד הימני של המפה המצב לא ממש טוב. הליכוד חטף נוק-אאוט רציני לאחר הקמת "קדימה", והאג'נדה של הליכוד היא בעייתית בהתחשב במצב הפלסטיני. הליכוד לא מסכים בשלב זה להחזיר ולו אבן אחת לפלסטינים ולא רק מסיבות אידיאולוגיות (ארץ ישראל השלימה), אלא מהנסיון המר שצברנו עם הפלסטינים בקיום הבטחות (הפלסטינים ואמינות לא הולכים יחד), מה שחושף את המפלגה גם אם מחר תעלה לשלטון, ללחץ בלתי פוסק מצד "דעת הקהל העולמית" (דבר כזה פיקטיבי מצד אחד ומאוד מלחיץ הנהגות מצד שני) שבסופו של דבר יכניע את ממשלת הימין (אם תקום) לעשות צעדים שהליכוד לא מתכנן לעשות ומשם עד נפילת הממשלה המרחק קצר.
הבעיה הכי גדולה שבתקופת בחירות, כל מפלגה מנסה למשוך כמה שיותר קולות אליה ואז היא מנסה "להתמרכז" ולערפל את הכוונות שלה על מנת שגם אזרחים שאינם שמאל או ימין יצביעו עבורה, וכך האמת נעלמת. האם יהיה מצב שבו מפלגת העבודה תכתוב בפרסומים שלה כי היא מוכנה להחזיר את שטחי 67 וכי יש סיכוי שזה יתפוצץ לנו בפנים? ממש לא. עדיף להשלות את העם כי הפלסטינים באמת רוצים שלום וזה שניתן את שטחי 67 יביא אלינו את השלום המיוחל. את העובדה שהפלסטינים לא עמדו עד היום בשום הסכם אף אחד לא יזכיר במפלגת העבודה.
והליכוד? האם הליכוד יפרסם כי עצם אי רצונו בהחזרת שטחי 67 עלול להביא לנו אינתיפאדה נוספת? ביבי מציע "הסכם אי לוחמה" כמו שיש בין צפון קוריאה לדרום קוריאה, רק שאני מאוד בספק אם הפלסטינים יסכימו לכך.
דווקא מפלגת מרצ ראויה לציון בקטע הזה שהיא שמה את הדברים על השולחן, אבל מה לעשות שבחירות לחוד ומעשים לחוד, ועד היום מפלגת מרצ לא ממש מקיימת את הבטחותיה לבוחריה. רק בשבוע שעבר שהוצעה הצעת חוק (כמה אירוני, ע"י ח"כ דתי!) להכיר בנישואין אזרחיים, דווקא מרצ הצביעה נגד, ומדוע היא הצביעה נגד? כי הצעת החוק לא מדברת על הומואים ולסביות, אז מרצ החליטה להצביע נגד. שמישהו יזכיר לי כמה שביבי אחוזים בארץ הינם זוגות גייז נשואים? פחות מאחוז? אז בגלל זה להפיל הצעת חוק שתעזור לבוחרי מרצ? נו, נקווה שהבוחרים של מרצ יזכרו את זה.
לסיכום: כל עוד המפלגות הגדולות לא אומרות את האמת לעם ואת כל האמת, שום דבר לא יזוז כאן לא ימינה ולא שמאלה, במיוחד שהמנהיגים גם אצל הפלסטינים וגם בארץ הם חלשים בטירוף ולא נהנים מאמון העם. הממשלה הזו וכל ממשלה אחרת שתקום -תיפול אם היא תחזיר את שטחי 67 ו/או חלק מירושלים, עד שתנצח מפלגה עם מעבר ל-30 מנדטים ותחיל את האג'נדה שלה.