התביעה היא בגין טענתו של התובע, כי הלווה לנתבע סכום של 12,000 דולר בתאריך 1.5.05, אשר עמד באותה תקופה על מעל ל- 50,000 ₪ והתביעה הועמדה על סכום של 50,000 ₪ בלבד.
התביעה מבוססת הלכה למעשה על שני מסמכים: האחד, מסמך מיום 1.5.05 כתוב בערבית ותרגומו כדלקמן: "אני החתום מטה רוני חאג' עלי, קיבלתי מעאמר מסלמאני שנים עשר אלף דולר אמריקאי ומודה ומאשר, כי אני קבלתי מעומר מסלמאני הלוואה אישית שאין לה שייכות לקשר שלי לחברה". חתום על המסמך האמור הנתבע רוני חאג' עלי, תוך ציון ת.ז. שלו – 0291020277. הנתבע לא מכחיש את חתימתו, אך מכחיש את החתימה על המלל האמור וטוען למעשה שמדובר במלל שמעולם לא חתם עליו.
עד למסמך הינו אחיו של התובע, אשר גם העיד בביהמ"ש.
המסמך השני, הינו מסמך שכתוב אף הוא בערבית מתאריך 1.8.07 וגם עליו מתנוססת חתימת הנתבע שלא הוכחשה, אך המלל של האמור בו הוכחש גם הוא לחלוטין, ואף לגביו מצויין קיומו של עד שאף הוא העיד, בשם אשר סוויסה. תרגומו של המסמך הינו: "אני רוני חאג' עלי עומד לשלם הלוואה אישית לעאמר בתוך 6 חודשים מהיום בסכום של 12,000 דולר". המסמכים המקוריים הוגשו לביהמ"ש. לא מדובר במסמכים מודפסים מסודרים אלא בקטעי נייר שנחתכו משני צידיהם והחזות החיצונית של המסמכים מעידה, לטענת הנתבע, כי מדובר במסמכים שהוא מעולם לא חתם על המלל שלהם וכפי הנראה נחתכו ממסמכים אחרים, שכן הנתבע שימש כרו"ח של החברה של התובע ומן הסתם ככזה חתם על מסמכים רבים.
ההכרעה פה היא על כן בין עמדתו של התובע, כי נתן את אותה הלוואה כספית אישית לנתבע בסכום של 12,000 דולר והחתים את הנתבע פעמיים על התחייבויות להשלמת התמורה הכספית, לבין טענתו של הנתבע, כי מעולם לא קיבל את אותה הלוואה כספית אישית וכי מעולם לא חתם על התחייבויות שכאלה בגין סכום שכזה, כאשר חתימתו אינה מוכחשת, אך חתימתו על המלל מוכחשת מכל וכל.
עוד המקום לציין, על מנת להבהיר את הרקע שבין שני הצדדים, כי היחסים שבין הנתבע ששימש כאמור בתפקיד בכיר כרו"ח של החברה המשפחתית בהנהלת התובע, הסתיימו בטונים צורמים על רקע תביעה שהגיש כנגד התובע בביה"ד לעבודה, ועוד אזדקק לעניין זה בהמשך.
ביום 3.4.11 נשמעו עדויות הצדדים.
בהסכמת הצדדים העידו התובע והנתבע בתחילה ולאחר מכן העידו אותם עדים אשר היו עדים, לטענת התובע, לחתימה על אותם מסמכים שעליהם הוא מסתמך, שהינם העד מסלמאני עימאד, אחיו, והעד מר סוויסה אשר.
התובע סיכם בע"פ לאחר סיום העדויות. בשל קוצר הזמן סיכם הנתבע בכתב והתובע הגיב בכתב על סיכומי הנתבע.
בסיכומיו הדגיש התובע, בין השאר, כי עדויות התובע ועדיו היו אמינות, זאת בשעה שלנתבע לא היה כל סיוע. עוד טען התובע, כי בתחילה ציין הנתבע במשטרה, כי החתימה מזויפת ואולם בהמשך לא הכחיש את חתימתו והדבר מלמד על סתירה.
התובע הפנה את ביהמ"ש לכך שאין חולק שהנתבע קיבל בעבר הלוואה מהחברה (להבדיל מההלוואה נשוא תיק זה שהיא הלוואה פרטית לכל דבר ועניין) ואולם, כאשר נשאל בהקשר זה בשאלון על תביעתו בבי"ד לעבודה, השיב: "לא זכור לי" עוד ציין התובע, כי הנתבע עבר במהלך עבודתו בחברה בדיקת פוליגרף בעניין אחר, במהלכה יצא דובר שקר.
לטענת התובע, אם הייתה טענת זיוף, היה על הנתבע להגיש חוו"ד גרפולוגית, דבר שלא נעשה.
התובע התנגד לצירוף מסמכים שהנתבע לא גילה או צירף בבקשת הרשות להתגונן, ובתוכם מסמכי בנק המלמדים על כך שלכאורה מצבו הכספי היה בעת מתן ההלוואה המוכחשת איתן ולא הייתה הצדקה לקבלת הלוואה פרטית שכזו מהתובע בבהילות שכזו.
עוד הפנה התובע את ביהמ"ש לכך שעיון בדפי החשבון מלמד על כך שחודש אחרי מתן ההלוואה המצוין ע"י התובע יש הוצאה כספית גדולה של הנתבע בשיעור של כ- 10,000 ₪.
גם ביחס להזמנה לאירוע, המתייחסת למסמך אישור ההלוואה מ- 1.8.07, שבמהלכה ניסה הנתבע לטעון, כי לא סביר שביום הזמנה לאירוע תערוכה יצאו הצדדים למסעדה ציין התובע, כי מסמך זה לא גולה לו ולכן אין לקבל אותו (וכי הנתבע הכין אותו מראש לצורך התביעה).
הנתבע בסיכומיו מצידו מדגיש בין השאר כי, 12,000 דולר נכון להיום, אשר ניתנו בדולרים הינם 42,000 ₪ ולא ברור מדוע התובע עותר לקבל 50,000 ₪.
הנתבע מדגיש, כי עמדתו היא שהתובע או מי מטעמו חתך מסמך עליו חתימתו ורשמו מלל כפי שמצאו לנכון, וזו הייתה הכוונה בציון שהמסמכים מזויפים. המלל איננו כתב ידו של הנתבע אלא של התובע ואין על כך מחלוקת. צורת המסמכים שהוגשו מלמדת על כך שאין לתת בהם אמון.