כמו מנהלי חשבונות שמצוידים בקופה רושמת ארבו השבוע פוליטיקאים, אנשי תקשורת וסתם בעלי דעה כדי לתפוס את עמית סגל מקדם את ראש הממשלה בנימין נתניהו בארבעת פרקי הסדרה שלו, "ימי בנימין״, ששודרו השבוע בחדשות 12. כי הרי מן המפורסמות הוא שסגל השועל תומך נתניהו וכל משפט היוצא מפיו מוטה לטובת ראש הממשלה ורק כך אפשר להאזין לו ולשקול את דבריו.
והנה מה עשה עמית סגל הערמומי? עבד על כולם. לפחות בשני הפרקים הראשונים שבהם צפיתי לא הטריח את עצמו כלל לספר אם בנימין נתניהו טוב או רע, האם הוא האיש המתאים להנהגת ישראל או אסון במכונית משוריינת. סגל פשוט אסף חומרים עיתונאיים רבים, צפה בהם, הגיע למסקנות והגיש אותן באופן אובייקטיבי לציבור. איזו אכזבה.
במצב הרוח העצבני הנוכחי בישראל כמעט בלתי אפשרי סתם לצעוד ברחוב בלי להיחשב לפאשיסט או לאיש הסזון לשעבר שהטביע את אלטלנה. על הרקע הזה באמת שלא זכורה סדרת טלוויזיה שכה רבים ציפו למעידתה, והיא לא סיפקה את הסחורה. אפשר להתווכח עם סגל על אורך הסדרה. על שיבוץ התרחשויות היסטוריות המתארות את רקע האירועים, ידועים ומוכרים היטב, שבהם לקח נתניהו חלק, אך אינם תורמים להבנת דמותו, שזו בעצם עילת הסדרה. אפשר להתווכח על המסקנות של סגל לאורך הדרך - איש לפי טעמו והשקפת עולמו. אולי אפשר היה להרחיב את נפח הדיאלוג האינטליגנטי בינו לבין אמנון אברמוביץ'. ועל אף כל אלה מסיים הצופה את הסדרה כשהוא חכם יותר, טעון במידע רב יותר על הדמות הכה חידתית של בנימין נתניהו, וגם, סביר להניח, נשאר בדעתו ולא ישנה את הצבעתו בקלפי לכאן או לכאן. איזו אכזבה.