נגמרו וחלפו להם החגים ואנו נאלצים שוב להאיץ רגלנו איש איש לעבודתו ולפרנסת ביתו. רבים מאיתנו כפופים- במסגרת עבודתנו- למרותו של "מעביד" או "מעבידה", ובדרך כלל אנו מוצאים עצמנו עומדים כחסרי אונים מול החלטות ופעולות של הממונים עלינו. רגע לפני שאנחנו "טומנים את ראשנו בצלחת" ומקבלים את כל הבא עלינו לטובה, כדאי שנדע שגם לנו כעובדים עומדות זכויות מגן שמחייבות את הממונים עלינו להתנהג אלינו בכבוד ובהוגנות, כמו גם לשלם לנו את כל המגיע לנו עבור עבודתנו.
בפסק דין שניתן ממש בימים אלה בבית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, ניתן לראות נכוחה כיצד בית הדין לעבודה מעמיד מעסיק גדול ונכבד במקומו, ומעביר מסר ברור לקהל המעסיקים כולו, כי עובד- באשר הוא- אינו כלי לניצול ע"י המעביד לא בהיבט האנושי ולא בהביט הכלכלי. באותו מקרה בית הדין פסק לעובד (להלן- התובע), פיצויים בסך של כ- 144,000 ₪ , לאור העובדה כי רשת המזון בה עבד העובד (להלן- הרשת), ערכה לעובד- עובר לפיטוריו- שיחת שימוע שלא כדין, באופן שהיא הודיעה לעובד על שיחת השימוע בשיחת טלפון ובפקס יום לפני השימוע עצמו, כך שלמעשה לעובד לא ניתן זמן סביר להתכונן לשיחת השימוע או להתייעץ עם עו"ד. כמו כן, התובע טען שהרשת לא שילמה לו גמול שעות נוספות בגין השעות הנוספות שעבד עבורה.
לעניין שיחת השימוע שנערכה שלא כדין, הדגיש בית הדין כי הליך השימוע הוא אבן מסד בהליך פיטוריו של עובד, וזכות השימוע היא אחת מזכויות היסוד המעוגנת בכללי הצדק הטבעי. בית הדין חזר והדגיש, כי אי מתן זכות שימוע כדין לעובד לפני פיטוריו, מהווה פגם במעשה הפיטורים עצמו, באופן שאף יכול להביא לביטול הפיטורין. בית הדין גם הוסיף, כי זוהי זכותו הראשונית של העובד לדעת מה הן הטענות המועלות נגדו או בעניינו, להגיב להם ולנסות לשכנע את בעל הסמכות לשנות מדעתו. לאור האמור, בית הדין פסק לתובע פיצוי משמעותי בגין עריכת שימוע שלא כדין.
לעניין הטענה בגין אי תשלום שעות נוספות, ציין בית הדין כי על אף שהרשת טענה כי בפועל היא שילמה לעובד את כל השכר עבור שעות נוספות אלה, הרי שמבחינה טכנית, בתלושי השכר של העובד לא בוצעה הפרדה ברורה וניכרת בין השעות המהוות 'שכר יסוד' לבין השעות שהינן 'שעות נוספות'- וזאת כמתחייב על פי חוק הגנת השכר. בית הדין חזר על הוראת המחוקק בחוק הגנת השכר (סע' 26ב'), כי במקום בו "שנויות במחלוקת שעות העבודה שבעדן נתבע השכר, תהא חובת ההוכחה על המעסיק כי העובד לא עמד לרשות העבודה במשך שעות העבודה השנויות במחלוקת, אם המעסיק לא הציג רישומי נוכחות מתוך פנקס שעות עבודה, ככל שהוא חייב לנהלו". לאור האמור, ובהיעדר רישומי נוכחות ברורים כפי שכאמור היה מוטל על הרשת לנהל, חייב בית הדין את הרשת לשלם לעובד את התשלום עבור השעות הנוספות להן טען.
נמצאנו למדים, כי 'לא לעולם חוסן', וחלף תפיסת העובד כחלש וכחסר אונים, בתי הדין לעבודה מחזקים – בשנים האחרונות- את מעמד העובד, ומתווים תפיסה ודרך, לפיהם כל מעביד- באשר הוא- מחוייב לנהוג בעובדו בכבוד ובדרך ארץ, החל מיום קבלתו לעבודה (ואף במשא ומתן המקדים להתחלת עבודה), וכלה בהחלטה על פיטוריו. עוד נמצאנו למדים, כי כדאי ומומלץ עד מאוד להתייעץ עם איש מקצוע מוסמך באשר לזכויות העומדות לרשותנו כעובדים- בכל שלב שהוא- גם אם נראה כי 'אפסה תקווה'.
יהי רצון שיתקיים בנו מאמר הכתוב:- "למען לא ניגע לריק...".