אז כמו שניחשה משפחת פרסאי משריד, הרשימה הקודמת היתה מורכבת כולה משמות הנגנים של תזמורת בני הקיבוצים לדורותיה (ומי שמכיר את משפחת פרסאי יודע שיש לתזמורת חלק לא מבוטל בעובדה שהם משפחה היום...).
האחות הגדולה שלי ניגנה אז על הבמה ובדרך חזרה הביתה הבנתי שיש מושגים שכדאי לי לא לדעת עליהם שום-דבר (כמו חליל ראשון וחליל שני, למשל, שעד היום נשמעים לי מושגים אנטי-קיבוציים בעליל וגם אז כנראה שזה נשמע לי לא מתאים לתזמורת קיבוצית להשתמש בהם...). קצת קינאתי אז בכל הילדים-נערים האלה שנוסעים להם כל חופש לנגן במקום אחר ויוצרים כזה קונצרט בסוף כל מפגש. אח"כ, כשגדלתי, פגשתי עוד "בוגרי" תזמורת בני הקיבוצים - והבנתי שהם לא סתם נבחרו. כל אחד מאלה שאני מכירה מוכשר מאוד גם בתחומים אחרים. האם זה אומר משהו על המוזיקה? האם זה אומר משהו על האנשים? האם זה אומר משהו על הכלי החינוכי הזה שנקרא תזמורת בני הקיבוצים? אני לא ממש יודעת, אבל ברשימה הזאת אני רוצה לספר על ממדי המפעל הזה: על מטרותיו, על תוצאותיו, ועל היקפו.
"לעבודה המוזיקלית בחברת הילדים הגיע פינטוס לפני כמה שנים, כשהוא שואף להעמיק את זיקתנו למוסיקה ולהרחיב את פעולתנו התרבותית. ברוח צעירה ותוססת ניגש לארגון התזמורת ומקהלת הילדים. במקהלה ראה פינטוס לא רק מפעל מוסיקלי אלא גם ערך חברתי. עודנו זוכרים כיצד עמד על השתתפות המקהלה במפגן האחד במאי. גם בנגינת התזמורת שלנו השקיע פינטוס מיטב המאמצים. זכורים לי הרבה קשיים ומתיחות בשעת העבודה, ולא פעם נדמה לחברים שלשווא היה המאמץ. אולם תוך חיוך היה פינטוס מרים את ידיו לניצוח, והעבודה נמשכת."
תמונה שצילם חנן בהיר ולקוחה מתוך הדף על בנימין פינטוס באתר של גבעת ברנר.
זאת פרשה אחרת לגמרי, מאד מרנינה, זו עבודה עם חבר'ה צעירים; כל פעם שעבדתי עימם חשתי צעיר יותר, גילם 14-18, אני עבדתי עימם בהתחלה, כשהיתה מתכונת אחת: "תזמורת בני הקבוצים – סימפונית", עבדתי משנת 1956 מאוקטובר. כנס בארי היה הכנס הראשון, לפני עבד משה בדמור (מופל) בוכהולץ. – היות ומספר הנגנים הלך וגדל, חלקו התזמורת ל3 חלקים.
1. הסמפונית – היתה הכי מתקדמת.
כנסים אלו נמשכו 7-8 ימים. מדריכים בכל קבוצות הכלים: נושפים, כנור ראשון ושני, כנור שלישי היה במקום ויולה; צ'לו היו, קונטרה-בס כמעט ולא; בנושפים הכלים הנדירים גם כן חסרו, תמיד הינו צריכים לקחת בהשאלה לקונצרטים... מי כבר ניגן אז פגוט?.. אבובים גם כן חסרו... במשך הזמן הנהירה של החבר'ה הצעירים גדלה, והיו פגישות פתאום עם 3 פגוטים, קונטרה-בסים היו, עודף היה!... ההתלהבות של הצעירים היתה גדולה, אבל גם תפקיד גדול להווי החברתי... אחרי החזרות הלכו מאוחר לישון, ובחזרות ישנו.... אבל אפשר להגיד שהתוצאות היו די יפות. הגענו לביצוע עם סולנים מתוך התזמורת; והגיעו לתזמורת בארץ, וגם בחו"ל... אני תמיד שומע שמו של חלילן אחד מתקליטים, קראו לו אז שאול שעשוע, כיום שמו בן-מאיר... חלילן מעין-חרוד – היה אז ילד חוץ (נדמה לי)... כל מיני אבובנים, כנרים כמובן – שיצאו מהם מקצוענים בכל מיני תזמורות בארץ; מנגני קרן... אני זוכר אחד שיצא ממנו מנגן קרן באנסמבל הקאמרי – בקושי ידע להוציא צליל מהקרן בזמנו; - זה נתן להם נסיון ראשון תזמורתי, והיו בינהם חבר'ה שלקחו את העניין מאד ברצינות והתמסרו לזה באופן מקצועי.
תזמורת זו התכנסה 3 פעמים בשנה. בתכניות השתדלנו תמיד לכלול יצירה חשראלית, אפילו אני חיברתי לתזמורת סימפוניאטה, ובצענו אותה כמה פעמים. גם מנצחים אחרי בצעוה, כתבתי אותה במיוחד בשביל היכולת של התזמורת הזו. היו מלחינים אחרים שחברו בשביל התזמורת הזאת.
אנו השתדלנו לכלול את תקופת הברוק, הקלסי, הרומנטי ואפילו סטרוינסקי. מספר מנגני התזמורת היה די גדול, אני זוכר כנס אחד בג. ברנר – היינו כמעט 100 מנגנים, אבל הפרופורציה בינהם לא היתה תמיד טובה – בויולה היה מחסור, כך שהאיזון כנור 1, כנור 2, כנור 3, - ויולה היה חסר מאד, צ'ליסטים היו, בס שוב לא היה. האיזון הצלילי היה לקוי.
ישי [בארי]: עד מתי היית מנצח תזמורת בני הקיבוצים?
יהודה: הכנס האחרון שאני נצחתי, היה בפסח 1970 – אפריל, בעין החורש, בזה סיימתי עבודתי בתזמורת, אחר כך נדמה לי המשיך אבי אוסטרובסקי.
29 משלנו, 13 מהשוה"צ.
צ'ליסט-חיים: את המשק המארח לא הרגשנו בכלל. יש להביא ילדים למטה מ-ט'. אין לקבל מדריכים מבחוץ. על השוה"צ לתת את חלקו לענין.
פעם מישהי אמרה לי שבקיבוצים לא כותבים תאריכים על מודעות. אם הייתי צריכה הוכחה לתובנה הזאת הרי לכם שלוש הוכחות שונות. התאריך כתוב (אולי) אבל השנה ממש לא... אם תזהו שנה אנא כתבו לי ואכתוב מתחת לתמונה. בכל אופן - הנה שלוש מודעות שנתלו על לוחות הקיבוצים המארחים לקראת קונצרט הסיום של כינוס התזמורת.
הסיכום כולו מורכב מהסברים על כל מפעלי המוזיקה בקיבוצים באותה שנה – ולמי שמתעניין כדאי לפתוח ולקרוא את את כולו, ולא להסתמך על החלק הרלוונטי לרשימה הזאת שהעתקתי למטה.
תזמורת בני הקיבוצים התכנסה מ 3/8 – 13/8 בעין חרוד (האיחוד). השתתפו כ90 מנגנים צעירים ומתוכם יותר מ40 מישובי הקבה"מ. המנצח היה אורי גבעון שנעזר על ידי מדריכים: חיים רטשילד, מרדכי רודולפר, אריה תלמי, עמוס מלר, יוחנן מאיר ויעקב ויסמן. התכנית שבוצעה: ביטהובן: הסימפוניה הראשונה, שטמיץ: סימפוניה בסול, הונגר: פסטורל בקייץ, חיים אלכסנדר: מחולות ישראליים ורוסיני: האיטלקיה באלג'יר. הקונצרטים התקיימו בחפציבה, מרחביה ועל הבמה המשותפת של עין-חרוד-תל-יוסף.
אסיפה מיוחדת דנה בתכנית של שיתוף פעולה עם תזמורת הגדנ"א [גדנ"ע] והחליטה לעת עתה לא לקבל את ההצעה. אסיפה שניה סיכמה את הפגישה על לקויה והישיגה. בישיבה הקרובה של מועצת התזמורת נצטרך להחליט על בעיות ארגוניות – הקשורות לבעיות חינוכיות – מוסיקליות – של תזמורת בני הקיבוצים.
מצאתי הרבה מאוד הזמנות למפגשי התזמורת ובהם בד"כ פירוט החומרים שינוגנו (ושעליהם צריך להתחיל התאמן באופן אישי עוד לפני שמגיעים לאירוע עצמו). עוד מצורפות בד"כ הוראות מדוייקות על מסלולי הנסיעה באוטובוס ממקום למקום (בד"כ לא היו הסעות מסודרות וההגעה היתה עצמאית). והכי אני אוהבת את השורה - שגם בחרתי בה ככותרת לרשימה הזאת - שיש להביא מצעים, חולצות לבנות, ועמודי תווים... עם השנים זה הפך למין מנטרה בהזמנות. בהזמנה מ1965 שמופיעה כאן - השורה הזאת עוד מובלעת בתוך רשימה ארוכה יותר של פריטים. ככל שהדברים נעשו מסודרים יותר השורה היתה כוללת בערך את שלושת הפריטים שהזכרתי ועוד אולי דבר או שניים.
לא היו לי הרבה תמונות מהאירועים עצמם מלבד מה שנכתב בעיתונות - ואלה באיכות ירודה. אבל תרזה הצילה אותי תוך כדי כתיבת הרשימה הזאת (שלוקחת כבר שבוע) ושלחה לי הבוקר תמונות יפות מכנס של התזמורת ב1963.
רחוקה עוד שעת הצהריים, וכבר חברו החום והלחות של חודש אב, ומעיקים על הגוף והנשמה. חום מכביד, זיעה ניגרת, מאמץ מייגע – אין בכוחם לגעת באותן ספירות עליונות, שבהן שרויה רוחם של הנערים והנערות, העוסקים בנעלה שבעיסוקי- האדם – באמנות, ובנעלה שבאמנויות – במוזיקה.
60 נגנים ישובים פה, בכיתת בית-הספר של קבוצות משמר-השרון; הידיים אוחזות קשת וכינור (או צ'לו), העיניים נעוצות בדפי התווים, שבראשם מודפס בשלוש שפות "יאנוש קוקאי, מחול הונגרי" – והכל מסרו עצמם לשלטונו המוחלט של הבא-כוח-עלי-אדמות של ממלכת המוזיקה, הוד מעלתו המנצח.
הנגינה יפה וצלולה. הקצב המיוחד נתפס היטב, ובכל זאת מופתעים הכל כאשר המנצח, אביגדור זמיר, מכריז: "בקונצרט שלנו, בעוד כמה ימים, נראה להם, שתזמורת טובה אינה זקוקה לניצוח בשעת ההופעה. יצירה זו תנגנו לבדכם!" ולמען אלה המתקשים לעכל את הבשורה המרעישה, הריהו חוזר ומדגיש: "כן, לבדכם! בלעדי!!".
חיש מהר עברה התדהמה ונהפכה להתלהבות! אכן, זהו אתגר של ממש!
לא בקלות הגיעו עד הלום - קשה להאמין, כי לרבים מן הבנים והבנות האלה זהו נסיון ראשון של נגינה בתזמורת ופגישה ראשונה זה עם זה. אמנם ה"וותיקים", בני כיתה ט', ניגנו כבר יחד השנה, בשלושה עד חמישה כינוסים, אך מחצית הנגנים באו עתה לראשונה אל אותו מעמד מיוחל, המכונה – "כנס הקשתנים של תזמורת בני הקיבוצים".
מי ש"החזיק מעמד" עד כה בקיבוצו והתמיד בלימוד הנגינה 3-4 שנים – בא עתה על שכרו. מי אינו מכיר את הקשיים של המנגן המתחיל, את העייפות, את קשיי הריכוז, כאשר כל חבריו יוצאים למשחק מרתק והוא נשאר לבדו, רתוק אל ה"אטיודים" הנצחיים? והנה קוצר עתה הכנר הצעיר את יבול מאמציו, אוסף את פרי העקשנות וההתמדה של שנים. פה בכול טוב, אפילו המנצח האכזר, המעביד אותך בפרך שמונה שעות תמימות יום-יום!
כאן מתגלה עולם חדש של נגינה בצוותא, הרמוניה של מיצרף כלים, התמזגות הצלילים השונים לידי מכלול אחד, כובש, של יצירה תזמורתית גדולה.
אינך ניצב עוד לבדך מול תווי-היחיד. כל החבורה כולה אחיך הם, כמוך התענו זה שנים, לא "נשברו" והגיעו הלום, כמוך אוהבים את עולם הצליל והאקורד. כמוך רואים באימון זה, המעלה את רמת ההבנה המוזיקאלית והיכולת הטכנית של כל אחד בכמה שלבים בבת-אחת.
שלוש חטיבות לתזמורת - 60 ילדים, סליחה – נערים אלה, היושבים בכיתה הלוהטת במשמר-השרון ופורטים על מיתריהם בהנאה גלויה – הינם פחות משליש של התזמורת כולה. במעברות השכנה מתאמנים באותו זמן 90 "נושפים", בהדרכתו של דוד אורי [עורי] מבית אלפא, ואילו "זקני הנגנים", בני כיתות י"א וי"ב, המהווים את העילית בהירארכיה המוזיקאלית של בני הקיבוצים – התרכזו באפק. הריהם "התזמורת הסימפונית", המרכזת את הוותיקים והמעולים שבנגנים הצעירים. מנצחם: יהודה אנגל ממעגן מיכאל.
כל אחד משלושת הקיבוצים עשה מאמץ עליון כדי לארח תזמורת שלמה, משבוע עד עשרה ימים, ובכך נעשו שותפים נכבדים למפעל הגדול. בכל מקום הניף המנצח את שרביטו, וידו הבוטחת ידעה לרכז את כל הבנים והבנות, שהגיעו מכפר-גלעדי ואילות ומשובל שבנגב – ליחידה תזמורתית אחת, מתגבשת מיום ליום, חדורה רצון עז להשיג, להתקדם, להצליח.
הקונצרט- ואכן, ההצלחה היתה רבה. בזאת נוכחו אלפי החברים, שנהרו מכל קצות הארץ אל הקונצרט הפומבי, שהוא סיום וסיכום של עונת האימון קיץ תשכ"ו.
אולם ההופעות הנאה של קיבוץ העוגן היה צר מלהכיל את כל הבאים. וראה זה פלא – משכבו האורות והחל הקונצרט (ראוי לציוןף בלי נאומים ובלי דברי ברכה מייגעים.) – מצא כל אחד מקום לעצמו. דומיה באולם, נרגעו אף הנרגשים שבנגנים – והמוזיקה החלה כובשת את החלל, צלולה, הרמונית, בוטחת.
פתחו את הערב 90 הנושפים: תזמורת חזקה במספר ובעוצמה! תכניתם: הללויה מאת הנדל, קונצרט לטרומבון ותזמורת צבאית מאת רימסקי-קורסקוב, שבו הלהיב כסולן רמי לבושין, מכיתה י' בכפר מנחם, ולסיום – הפתיחה ל"כוחו של גורל" מאת ורדי.
אחריהם הופיעו כלי-המיתר בסויטה מאת מונטהוורדי, סונאטות של מוצארט, קטע מודרניסטי מאת הישראלי ארתור גלברון, קאנצונה מצויינת מאת המלחין האיטלקי גבריאלי ובסוף, כהפתעה, את המחול של יאנוש קוקאי, - באמת ובתמים בלי מנצח!
את התוכנית סיימו הוותיקים, הנבחרים, הגדולים שבתלמידי בתי-הספר הקיבוציים: התזמורת הסימפונית כבירת ההופעה. בראשונה ניגנו קונצ'רטו לנבל ולחליל מאת מוצארט (סולנית הנבל – רות מעייני מת"א, החלילן – עמיר סלע מעין החורש) והם סיימו בזיקוקין-די-נור מבריקים של הנדל.
קרוב לחצות מסתיים הקונצרט, קרוב לחצות מזעזעות מחיאות הכפיים את כל הבניין, את הקיבוץ, את לב השרון, ורועמות תודה, התפעלות, הוקרה על חוויה מוזיקאלית-אנושית עמוקה.
לשאיפות אין גבול - אך המנצחים והמארגנים אינם נסחפים בהתלהבות הכללית. אומר א. זמיר: "זה היה המאכסימום שיכולנו להשיג בתנאים הנתונים. אך אילו ניתן לי לקחת אותם עכשיו, בזה הרגע, לחזרות של 10 ימים נוספים, הייתי עושה מהם את תזמורת הנוער הטובה שבעולם!".
ואנו מאמינים לו. אך אם נזכור, כי לרבים מן הצעירים היתה זו פעם ראשונה שהם יצאו מנגינת-היחיד אל היחד, מן השיעור הבודד אל חוויותיה ותביעותיה של תזמורת גדולה, מאימון פרטי אל התמודדות רבה עם החומר ועם הכלל – יכולים אנו לסכם מפעל זה של בני הקיבוצים כהצלחה רבה.
כנס יולי 1971 (לא בטוח) באכסניית הנוער בבית-חרות - משותף לסימפונית ולקשתנים.
השתתפו: אהרון חרל"פ, יהודה אורן, אירמית זר, הנרי קלאוזנר, יהודה לוי, גוסטל, אורי חן, אליעזר הירשביין, צילה הרפזי, אסתר כצנלסון.
צילה הרפזי – היה מדובר שהאחריות על תזמורת בני הקיבוצים נשארת בידי חטיבת בני הקיבוצים, וזה בעיקר הודות ללחץ של חטיבת בני הקבוץ המאוחד והאיחוד. לדעתי החטיבות אינן יכולות לשאת בארגון, לדאוג למקום ההתכנסויות וכן לעודד את הנגינה בתזמורת. אין החטיבות מרגישות שזה ענין שלהם. לכן הנהלת התזמורת צריכה לקחת את הענין לידיה ואת האחריות. ועדת החינוך עמדה בכבוד בארגון הצד הכספי (קיבלה 8000 ל"י ממשרד החינוך) לכיסוי הוצאות 1971. היה איזון של ההוצאות הכספיות. בכנס פסח היו 101 נגנים. בכנס הקיץ – 120 נגנים, גם הוא היה מאוזן. גביית הכספים היתה מלאה. כנס החלילנים – 22 איש – ללא כל דפיציט. בכנס סוכות היו 86 נגנים.
הנושאים לויכוח: סוכות – אינה תקופה מתאימה לכנס. החופש הינו קצר ולא מגיע לילדים לעבוד. כך שכל ימי התזמורת על חשבונם ואין להם חופש.
בכנס סוכות השתתפו גם 4 נערים בודדים).
בעיה היא האם הנגנים האורחים חייבים בתשלום מלא או רק בדמי כלכלה. הוסבר בישיבה כי אין מנוס מנגנים שלא בני קבוץ משתי סיבות: א) המנצחים מביאים את נגניהם, ב) נגנים שאנו זקוקים להם.
בעיה נוספת שהתעוררה לגבי בנים שסיימו כתה י"ב – והמשק שנותן את ימי העבודה אינו מוכן לשלם גם 90 ל"י עבור השתתפות בכנס.
יש לעשות פעולה רחבה יותר בבתי-הספר ובאולפנים לעידוד הנגינה.
1. להוציא את נושא התזמורת מידי חטיבות הבנים – כן או לא?
2. קיימת אי-בהירות בין החלילנים מי משתתף בתזמורת ומי בכנס החלילנים.
3. הועדה המוסיקלית – עוסקת רק בתזמורת ולא בעבודה בבתי-הספר ובאולפנים. הצעה שנייה – שיהיה מרכז מוסיקלי של התזמורת – לפי דרישת הועדה המוסיקלית.
4. שיתוף פעולה עם התזמורת הקאמרית הקיבוצית. אימוץ התזמורת הצעירה ע"י הקאמרית.
5. בתיאום עם דעת ועדת החינוך הבינקיבוצית תינתן מתנה סמלית רק אחת לשנה.
יהודה אורן – הטיפול בתזמורת היה נכס של החטיבות. הועדה המוסיקלית היתה רק מיעצת. סדור זה נראה לי ביותר, וכך חשבתי שצריך להמשך. למעשה הדברים השתנו לגמרי. הנרי ואני טפלנו למעשה בכל הנוגע לתזמורת. הועדה המוסיקלית הזניחה למעשה את תפקידה העיקרי בהשתלמות מורים ובטיפול בבתי-הספר והתמסרה בעיקר לתזמורת.
הנרי קלאוזנר – לצד הארגוני – תזמורת זה ענין מקצועי. צריך להבין שהתזמורת קטנה והזמנים השתנו. אנו עומדים לפני משבר קשה בעתיד הקרוב. במשך השנה יעזבו את הסימפונית כ15 נגנים טובים. הם יתגייסו לצבא. מתוך סקר באולפנים אנו יודעים שבעוד שנתיים תתחיל העלייה במספר המנגנים בכלי קשת. מכאן שעלינו להתארגן בזמן המעבר. בכלי הנשיפה יש מחסור בכלים מיוחדים כגון פגוט וטובה, אך זה פחות מדאיג. עלינו להכין תכנית שנתית לפעולת התזמורת. נצטרך למצוא את האחראים בחטיבות לארגון הכנסים. קיים צוות העובד יחד: המנצחים, הועדה הבין-קבוצית, אליעזר ה., גוסטל, יהודה והנרי.
1) יהודה והנרי ממשיכים לטפל בתזמורת.
2) רובי ויטרבו (גדות) – יטפל בצד הארגוני של הכנסים.
3) חיה פרידמן (עין החורש) מוכנה גם היא להתגייס לארגון הכנסים.
4) לדעתי, יש לגייס לפני כל כנס מרכז לחודש ימים שיעסוק בהשגת תוים ויעסוק בארגון הכנס. חטיבות הבנים תהיינה אחראיות במקום בזמן הכנס. בענין ההרשמות והכספים יטפל המרכז יחד עם ועדת החינוך הבינקיבוצית.
5) ילד חוץ לא צריך לשלם יותר מילד שלנו. בכלים מיוחדים אין לנו ביריה אלא לקחת ילדי חוץ ללא תשלום ואפילו ללא כלכלה.
6) אשר לבני י"ג – מוכן לקבל את הצעת צילה לשחררם מתשלום.
אשר לעתיד – הכנס הבא בפסח יהיה בעמק הירדן, במשקים בית זרע, אפיקים וכנרת. יש לברר את הופעתנו בעין-גב במסגרת הפסטיבל. נקיים שני כנסי ביניים לסימפונית בלבד. כנס אחד בתקופת החנוכה וכנס שני – כנס מכין לפסח בערך במרץ. התכנית היא שהמשק המארח לא יקבל דמי כלכלה אלא קונצרט.
אני מציע דיון בברית על הצעתי כי חברי תזמורת הקיבוצים ישארו שנה אחרי הצבא בתזמורת הבנים, מסיבות שונות: א) זה יאפשר להתגבר על שנות "הבצורת". ב) יאפשר לקלוט את מירב הבנים המנגנים וייצור רקע טוב להקלט בקבוץ יחד עם הכלי ולא להפסיק לנגן.
לדעתי נושרים בנים רבים אחרי הצבא מן הנגינה וקליטתם בתזמורת האם שלהם תקל עליהם את השיבה לנגינה.
באילון היה נסיון "לסחוב" ילדים שלנו לתזמורת הגדנ"ע, היה בירור וגמרנו זאת ברוח טובה. יש הצעות לשתוף פעולה – למשל: כנס קיץ משותף. הוחלט על איסור מוחלט לקבל ילד מתזמורת אחת לשנייה ללא אישור.
יש הזמנה לתזמורת לכנס תזמורות בסקוטלנד, מובן שעדיין איננו דנים בזה.
אליעזר הירשבין – א) יש אפשרות של שיתוף איטי. ב) יש להקים קרן משותפת לכלים מיוחדים. יש שורה של כלים שצריך לרכוש. ג) מציע להחליט על שתי מילגות להשתלמות למנצח בן קבוץ; אחד לקשתנים ואחד לכלי נשיפה. בשלב הראשון מספיק שיעור אחד לחודש.
אורי חן – מציע א) כנס משותף לשתי התזמורות אחת לשנתיים. ב) תכנון בין אולפנים ותזמורת להכוונת לימוד כלים בעיקר לכנורות. ג) רכישת כלים נדירים – קודם כל טובה. ד) רכישת תוים והקמת ספריית תוים.
מוכרחה להיות ועדה מצומצמת שתנהל את התזמורת ומציעה שחבריה יהיו: אסתר כצנלסון, הנרי קלאוזנר, גוסטל, אליעזר הירשבין, אורי חן, אהרון חרל"פ, יהודה אורן.
1) בעית חלוקה של הכנסים לאורך השנה.
2) גיוס חבר רק לכנסים יכניס אותנו לבעיות קשות. אלה הן הוצאות מרובות. הדבר דורש דיון רציני.
3) גיוס בנים לתזמורת אחרי השירות הצבאי צריך לבוא לדיון עם מחלקות החינוך – הדבר אינו פשוט.
4) יש ללבן את ענין השתוף עם התזמורת הקאמרית.
5) לקיים בירור יסודי בעניין הפגישה עם האולפנים.
השתוף עם הקיבוץ הדתי – הענין בורר בצורה יסודית. התשובה שלהם שלילית, לא ישלחו בנים שלהם למשקים שלנו.
ועוד כתבה מצולמת מכנס הקיץ של 1975 שנערך בכפר מנחם ובגבעת חביבה. בכתבה יש ראיון עם הנרי קלאוזנר שמספר על ביטול פתאומי של אחד מהקיבוצים המארחים ועל עוגמת הנפש שנגרמה למארגנים.... מסופר בכתבה גם על נסיעתם של ארבעה מחברי התזמורת לחו"ל וחזרתם הישר משדה התעופה לכנס התזמורת.
הננו פונים אליכם בבקשה לארח בקבוצכם את כנס פסח של החטיבה הסמפונית של תזמורת בני הקבוצים, בתאריכים: מיום ו' – 16 לאפריל 76 ועד 22 בו, ערב קונצרט הסיום. (הפיזור ביום ששי בבוקר).
א. סידור לינה עבור 50 נערים ונערות כולל מדריכים.
ב. 3 כיתות לימים הראשונים לאימונים של קבוצות הכלים ואולם או במה לחזרות כלליות.
ג. 3 ארוחות ביניים ב10.00, ב16.00 ובלילה נוסף לארוחות הרגילות.
ד. ליעילות האירוח ולשם שמירה על סדר ונקיון הננו מבקשים לקבוע חבר/ה כמקשר עם האחראי מטעם התזמורת.
כל ההוצאות הכרוכות באירוח התזמורת, כולל כלכלה, ארוחות ביניים וכיבוד יכוסו ע"י ועדת החינוך הבינקיבוצית.
מצידנו הננו מבטיחים לשמור על סדר ונקיון וכמו כן מבטיחים ערבית מוסיקלית וקונצרט מהנה עבור תושבי המקום.
בתקוה לתשובה חיובית הננו מודים לכם מראש.
הננו באים להודות לכם מקרב לב על האירוח הנעים והיעיל שזכינו לו בקבוצכם בחופש פסח. אנחנו יודעים להעריך את מאמציכם בתקופה הקשה ביותר של השנה לאירוח ממין זה. הכנס היה מוצלח מעל למשוער, והרבה בזכות התנאים שיצרתם עבורנו.
רוב תודות גם לרוני שעשתה מאמצים אישיים ניכרים להצלחת המפעל.
נבקשכם לשלוח אלינו בהקדם את חשבון השהייה אצלכם למען נוכל להסדיר את התשלום עם גזברות ה"ברית".
"לנטו! לנטו אספרסיבו! לא אלגרו!" מלים מוזרות אלו אפשר היה לשמוע במנרה שבגליל הכי עליון, מפי איתן, מדריך החלילנים של תזמורת בני הקיבוצים.
ואמנם, אין מקום מתאים מזה לערוך את האימונים של תזמורת הנשפנים של בני הקיבוצים: מקום רם ונישא, נוף משגע, אוויר קריר ומרענן – שעל כורחך אתה תופס השראה מלאת "אספרסיבו". "את נדהמת מהנוף, נכון? את יודעת שלהביא תזמורת לגבול הלבנון עלה לי בדם? כל מיני "גורמים חינוכיים" טענו שזה מסוכן להביא ילדים לגבול הלבנון. כי הם יהיו במתח, וזה יפריע לנגינה, וכו'. ואני התעקשתי" – אומר יהודה אורן, האחראי לחינוך המוסיקלי בקיבוץ המאוחד.
"כל הנערים כאן הם בני חביבי, בני טיפוחי. אני גידלתי אותם. תזמורת בני הקיבוצים קיימת כבר עשרים שנה. אני עצמי מלווה אותה מזה עשר שנים. פעם ניגן בין שורותיה נער בשם דני רוזוליו. היום מנגנת בה בתו. ישנן שלוש תזמורות של בני הקיבוצים: תזמורת של קשתנים מתחילים (מכיתה ז'); תזמורת של נשפנים (מכיתה ט'); והתזמורת הסימפונית, אליה מגיעים הנגנים המוכשרים ביותר. כל שנה, ב"חופש הגדול" ובחופשת סוכות אנו עורכים שלושה כנסים במקביל, כשגולת הכותרת היא הקונצרט של התזמורת הסימפונית.
בשנים האחרונות מורגש מחסור בקשתנים. ילדים אינם לומדים כלי קשת. וזה לא תלוי בילד, אלא באווירה במשקים. ואולי זה ענין של אופנה. את יודעת מה הכלי "השליט", הנפוץ והמנוגן ביותר? – גיטרה! 74% מהמנגנים – אוחזים בגיטרה. הוזמנתי לפלמחים לערוך מיבחן שמיעה לקבוצת ילדים. ותשעה... בתופים! זה אופייני לדור הזה – הנטייה לרעשנות. יש גם עודף של חלילנים: לרוב היו באים שלושים חלילנים מכל הדרגות, עד שנאלצנו לערוך כנס מיוחד לחלילנים".
- תגיד, יהודה, אני לוחשת לו, יש רמה? אפשר להגיע בקיבוץ לרמת נגינה, כשיש לחצים מכל הכיוונים?
יהודה: ודאי שאפשר! בקונצרט התזמורת הסימפונית במלכיה נכח גם נועם שריף. כל הקונצרט הוא ישב בפה פעור, כלא מאמין למשמע אזניו. הוא היה מלא התפעלות מהרמה, שהיא הרבה הודות למנצח הדגול אהרן חרל"פ. מדוע אהרן בא אלינו? – הוא אוהב אותנו. הוא מלמד באקדמיה למוסיקה ורואה בעבודה החינוכית אתגר.
- ובכל זאת, האם למדריכים לא נדמה שהם מבזבזים את הזמן על חבר'ה לא מבריקים במיוחד, שבמילא לא יגיעו לתזמורת הסימפונית של בני הקיבוצים?
כל המדריכים פה אחד: לא! בהחלט לא! החבר'ה נהנים לנגן. זו פעילות יפה, מהנה – וחינוכית. ודי לנו בכך.
- האם בכלל בתנועה הקיבוצית יש נגנים מבריקים – אני נהנית להרגיז אותם.- מה אתך – כועסת רחל, המדריכה של הקלרניתנים. את מפגרת ב25 שנה, לפחות. אינך מתמצאת במה שהולך: כיום ישנם נגנים מעולים, חלקם קיבלו מילגות מקרן שרת, חלקם מושאלים לתזמורת הבוגרים של נועם שריף.
אבל העיקר אינם המבריקים והמצטיינים. העירק הוא המיפגש החברתי הבין תנועתי והבין לאומי.
כדי למלא את השורות, מזמינים מדי פעם "ילדי חוץ": נערים שמנגנים בתזמורות עירוניות. הנה כך פגשתי את ערד מאשדוד, שזכה להתקבל לכנס הנשפים הודות לכלי הנדיר עליו הוא מנגן: באס קלרינט. יאיר מרמלה הוא חייל בן 19. שנים ניגן בתזמורת הנוער של לוד.
נחמן יריב, המנצח של תזמורת הנשפנים, הוא מנצח תזמורת הנוער של לוד בשאר ימות השנה. הוא הזמין את יאיר לנגן עם הקיבוצניקים. עכשיו יאיר בחופשה מצה"ל והוא החליט לעשותה כאן.
אני חושב שאם היו מקימים תזמורת המורכבת מבני משקים ומבני העיירות, זה היה יכול להיות נחמד – אומר יאיר.
נחמן יריב, המנצח: יש הבדל יסודי בין התזמורת שלי בלוד ותזמורת הנשפנים של בני הקיבוצים. התזמורת שלי בלוד היא גוף מלוכד, שנגניה רגילים לנגן יחד. ואילו תזמורת זו היא תזמורת מקובצת, שנגניה מתקבצים למשך שבוע וכל אחד מביא הרגלי עבודה משלו. במשך ארבעה ימי עבודה עלינו להתגבר על החומר המוסיקלי, מצד אחד, ולהתגבר על ההרגלים של כל אחד על מנת לגבש קבוצה, מצד שני.
עשר קבוצות כלים ושישה מדריכים. רובם בוגרי התזמורת, שחזרו אליה לאחר הצבא ולאחר לימודים באקדמיה. אין להם שום יומרות. הם עוסקים בעבודה חינוכית ונהנים מכך.
"קבוצת החלילנים תורנית היום" – מכריז אמנון, מרכז הכנס. בלי אומר ודברים ניגשים החלילנים, עם איתן המדריך, ומנקים את הכיתה. ואני אומרת לכם שאין פעילות יפה מזו לבלות בה את החופש הגדול. להתראות בכנס סוכות!
יש הרבה תיעוד של דיונים בועדת החינוך המוזיקלי והנה כזה פרוטוקול ארוך מ1979 (אפשר ללחוץ ולקרוא). מה שמעניין אותי תמיד בדיונים האלה זה המתח בין הרצון לתת חינוך מוזיקלי לנגנים צעירים שלעולם לא יגיעו לנגן באופן מקצועי - כפעילות חינוכית תרבותית, לבין הרצון למצויינות שקיים בכל תזמורת מקצועית. תמיד בדיונים יש את אלה שרואים את תזמורת בני הקיבוצים כקרש קפיצה לנגינה מקצועית בתזמורת הבוגרת או אפילו בפילהרמונית, ולעומתם את אלה שרואים שהרבה מהילדים נהנים מעצם החברותא והמקום המיוחד בתזמורת שמחזיק אותם בתמונה ומעודד אותם להתמיד בנגינה בקיבוץ שלהם בשאר הימים. אותי המתח הזה מאוד מעניין כי הוא בדיוק מייצג את הגבול הדק שבין חינוך לתרבות לבין חינוך למצויינות. למעשה, תזמורת בני הקיבוצים היא גם וגם. ורשימת השמות ברשימה הקודמת תעיד על כך שמאות ילדים ובני נוער זכו לנגן ולחוות נגינה תזמורתית - כחוויה מעצימה ומלמדת. ואני יודעת שמאלה שאני מכירה - הרושם הזה נשאר עמוק בכל מי שהשתתף אי פעם במפעל האדיר הזה של תזמורת בני הקיבוצים.
אין ספק שיש לברך על כך שהתזמורת הסימפונית של בני הקיבוצים ונגניה הגיעו לרמה מוסיקלית כזו, שהתזמורת הקאמרית פונה אליהם; הרעיון עצמו הוא חיובי. אולם אין אנו יכולים להסכים, בשום פנים ואופן, שהדבר יעשה ללא הסכמתנו, ללא תיאום עמנו, וללא תיאום והסכמה של הגורמים החינוכיים האחרים אליהם קשור הנער המנגן – המוסד החינוכי בו הוא לומד, ועדת החינוך במשק, וכו'.
לתלמידי הכתות הגבוהות המנגנים בתזמורת הסימפונית של בני הקיבוצים ענינים וצרכים רבים, השונים באופן מהותי מעניניו וצרכיו של חבר משק בוגר המנגן בתזמורת הקאמרית. נערים אלו נמצאים במסגרת לימודית וחינוכית מסויימת; הם שותפים לחברת הילדים במשק, לחטיבת הנוער של התנועה. הם עובדים במשק לצד הלימודים הסדירים ושיעורי הנגינה, וחלקם אף מתכוננים לבחינות הבגרות. הנגינה בתזמורת בני הקיבוצים משתלבת באופן אורגני במערכת זו. כנסי התזמורת נערכים בתיאום ובשיתוף פעולה עם הגורמים החינוכיים השונים. ביתו המוסיקלי של הנער המנגן, עד גיוסו לצבא, היא תזמורת בני הקיבוצים, שהיא הביטוי העליון של החינוך המוסיקלי בתנועה הקיבוצית. גם מערכת היחסים החבריים בתוך התזמורת שלנו שונה לחלוטין מזו הקיימת בתוך התזמורת הקאמרית, ולא רק בגלל גיל המשתתפים. כאן הדגש אינו על המקצועיות גרידא, אלא דווקא על האלמנטים החינוכיים-חברתיים. בכל הכרעה שלנו באשר לצירופם של נגנים, העברתם מתזמורת לתזמורת, בחירת הרפרטואר, יש לשיקולים החינוכיים מקום מכריע. זאת ועוד – שיתופם של נגנינו בתזמורת הבוגרת ללא תיאום עמנו, ולו רק לחזרות בודדות, מסכן בהחלט את קיומה הסדיר של התזמורת, ובחשבון ארוך פוגע הדבר גם בתזמורת הבוגרת – שהרי תזמורת בני-קיבוצים, הפועלת באופן סדיר, היא הערובה והעתודה להמשך קיומה של התזמורת הקאמרית.
לא ינגן נער, חבר התזמורת הסימפונית של בני הקיבוצים, לפני גיוסו לצבא, בתזמורת הקאמרית הקיבוצית, ולא תפנה אליו הנהלת התזמורת הקאמרית, אלא בתיאום מראש ובהסכמתה של הנהלת תזמורת בני הקיבוצים, ובמקרים מיוחדים בלבד.
מכתב זה נכתב בידיעתם ובהסכמתם של מרכזי ועדות החינוך של התנועות, זליג גייר – מרכז ועדת חינוך בינקי בוצית, ודוד רבן – המחלקה לתרבות, ברית התנועה הקיבוצית.
לאחר זמן נפגשים, סוף-סוף, כל חטיבות התזמורת תחת גג אחד, במוסד "צפית". זוהי הזדמנות בלתי-רגילה להחליף חוויות ורשמים, ולקיים מסיבת-סיום משותפת ביום ששי, 4.4.
אחד התנאים לאירוח במוסד "צפית" היה שירות עצמי ע"י חברי התזמורת – עריכה, הגשה, ניקוי שולחנות ושטיפת כלים. להלן לוח התורנויות לכל ימי הכנס.
ארוחת עשר – חמשה כנרים ומדריכה מתזמורת הקשתנים.
ארוחת ארבע – חמשה כנרים ומדריכה מתזמורת הקשתנים.
ארוחת ערב – שבעה צ'לנים ומדריכה מתזמורת הקשתנים.
יום ששי 4.4ארוחת בקר – שמונה כנרים ומדריכה מתזמורת הקשתנים.
ברזרבה (ישובצו מאוחר יותר): ארבעה נגנים מתזמורת עכו, שני נגנים מתזמורת רחובות).
הנכם מתבקשים לא להתחלף. השיבוץ נעשה בהתאם לחזרות. במקרים מיוחדים נא לפנות לאמנון [נבו].
מאת רע פלג, בן 12, חצור. תזמורת הקשתנים של בני הקיבוצים היא תזמורת של כלי קשת (כינור, ויולה וצ'לו). אבל המיוחד בה הוא, שעל כל הכלים מנגנים בני נוער בגילים 11-15 מכל הקיבוצים בארץ (יש גם כמה מהעיר וממושבים).
התזמורת מתכנסת בחופשים במשך השנה ומנגנת יצירות ידועות. מכיוון שבדרך כלל החופשים קצרים מדי, חייבת התזמורת לעבוד קשה מאוד. לדוגמא, ביום עבודה רגיל של התזמורת מנגנים 8 שעות ביום!
אבל אל תחשבו שמעבידים אותנו בפרך. העבודה עצמה מהנה מאוד, אמנם לפעמים קצת קשה – אבל זה מאוד מהנה ומרתק (ובסוף גם יפה), לעבוד כולם ביחד. בכל כינוס מארח את התזמורת קיבוץ אחר. בכינוס הפעם אירח את התזמורת קיבוץ אושא, שנמצא על יד חיפה. חברי התזמורת ישנים בבתי הילדים בקיבוץ.
חוץ מהנגינה ביחד, פוגשים נערים אחרים ממקומות שונים – וביחד מבלים. אחרי שבוע של עבודה די קשה (אך שוב, מאוד נעימה) מגיע לקיבוץ המארח – קונצרט.
התכנסנו כולנו ביום שישי בערב עם הכלים שלנו בחד האוכל של הקיבוץ. כולם כיוונו את כליהם והתיישבו במקום. המנצח (ארי דורון מקיבוץ להב) הסביר לקהל על מה אנחנו עומדים לנגן, אחר כך התחלנו לנגן.
בהתחלה קצת מתרגשים (לפחות מתחילים כמוני...) אבל בהמשך ההתרגשות חולפת. סוף סוף, זה "רק" קונצרט לקיבוץ המארח.
למחרת נסענו לקיבוץ יגור לתת עוד קונצרט לכל ההורים של המנגנים (ולחברי יגור כמובן). בקיבוץ יגור נפגשנו עם כל חטיבות התזמורת (התזמורת מחולקת לשלושה חלקים: תזמורת הקשתנים, תזמורת הנושפים – המורכבת מכלי נשיפה – והתזמורת הסימפונית, המורכבת כמעט מכל הכלים). כל חטיבה השמיעה את היצירות שעליהן היא עבדה.
דווקא בקונצרט הזה לא הלך לנו: טעינו כמה פעמים באמצע ונאלצנו להפסיק. אבל התגברנו והמשכנו – ובכל זאת גמרנו לנגן עד הסוף. בסוף הקונצרט ירדנו מהבמה ובזאת הסתיים הכינוס של התזמורת.
בקיצור, הפגישה עם התזמורת היתה חוויה נהדרת, והיא תרמה לי הרבה בנגינה. אני מאוד ממליץ לכם לשמוע פעם את התזמורת. התכנית לא כל כך ארוכה והיא יפה וקלילה.
מכתב מאמנון נבו לקיבוץ גניגר הסוקר את מצב התזמורת באותה השנה ומפרט את שמות ילדי ונערי גניגר שהשתתפו בתזמורת בני הקיבוצים במשך השנים. אין על המכתב תאריך, אבל מצויין בו שהתזמורת פועלת כבר 30 שנה - אז זה אי שם בשנות ה80. אם מישהו מגניגר יכול להיות מדוייק יותר - אשמח להכניס תאריך.
תחום הנגינה בקיבוצים נמצא כיום בפריחה מסוימת וישנו ביקוש גובר להתקבל לתזמורת, אך מגוון הכלים איננו מספיק וכלים אחדים – כמו בסון, קרן וקונטרבס – אינם בשימוש בקרב ילדי הקיבוצים.
עם זאת מסתמנת כיום המגמה להקטין את מספר הלומדים לנגן, בגלל העלות הגבוהה של שעורי הנגינה – מחד וחוסר האמצעים – מאידך. את התוצאות השליליות למגמה זו נראה בעוד 5-10 שנים סבורים עדית היימן (עין חרוד מאוחד) ואברהם תור (נגבה) – רכזי התזמורת.
- תזמורת המיתרים – בה מנגנים 40 ילדים מכתות ה-ט בכלי קשת: כנורות וצ'לים.
- תזמורת הנושפים – למעלה מ60 נגנים בכלי הנשיפה לסוגיהם, מכתות ז-י"ב, מנצחה הקבוע הוא ג'פרי קייטין מעין גדי.
- התזמורת הסימפונית – המפגישה את הטובים שבבוגרי שתי התזמורות. מונה כ45 נגנים מכתות י-י"ב, המנגנים בכלי קשת, נשיפה והקשה. מנצחה הקבוע, במשך 14 שנה הוא אהרן חרל"פ.
התזמורת נוסדה לפני כ-25 שנה במטרה לאפשר לילדים המנגנים להפגש ולנגן במסגרת של גוף גדול, ובכך לתת להם תמיכה ועידוד להתקדמות ולעבודה, וכן חוויה חברתית מוסיקלית.
התזמורת נפגשת שלוש פעמים בשנה, בכל פעם בשלושה קיבוצים שכנים – כשכל כנס נמשך שבוע ימים, ובסופו נותנת כל תזמורת שלושה קונצרטים.
הקיבוצים, השולחים את ילדיהם לנגן בתזמורת, נושאים בעצמם בהוצאות הכרוכות בכך, וכבר היום עומד הנושא בקיבוצים מסויימים על הפרק, בגלל ההוצאה הגבוהה. כדי למנוע אי-שליחת הנגנים הצעירים לפעילויות התזמורת, פנה המדור להשתתפות ברית התנועה הקיבוצית בחלק מההוצאות הישירות בהפעלת התזמורת, אך עד כה לא נענו לבקשתם.
בתנועה הקיבוצית, אומר אברהם תור, יש מודעות לנושא המוסיקה ורבים הם בני הקיבוץ אשר יושבים היום בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בתזמורת הקאמרית וגם בתזמורות בחו"ל, אך כדי שילד יגיע לרמה מוסיקלית טובה צריך לקבל הרבה תמיכה בבית, מההורים.
ואם חשבתם שמדובר סתם בנוסטלגיה - טעיתם! הנה קטע מעיתון דבר ב1988 ובו מסופר אותו הסיפור על שלושת התזמורות של בני הקיבוצים.
ואפילו בשנים האחרונות עדיין יש תזמורת כזאת ועדיין מנגנים בה ילדים ונוער. יש בה הרבה פחות קיבוצניקים (תחביב יקר - נגינה...) אבל עדיין מנהלים אותה קיבוצניקים.
שתי תזמורות כלי הקשת נפגשות בפסח בפנימיית ביה"ס כדורי.
בתוכנית: מיצירות בך, שוסטקוביץ, פיגובאט ועוד.
ולסיום - מה שהכי הפליא אותי בכתיבת הרשימה הזאת זה שהסיפור האדיר הזה של תזמורת בני הקיבוצים כמעט לא מסופר ברשת. כאילו לא ניגנו מאות ילדים ובני נוער לאורך יותר מ55 שנים בתזמורת מיוחדת כזאת. הלוואי שהיה כנס בוגרים אחד אדיר ובו ינגנו ויפגשו כל אותם אלה שניגנו בה פעם. אני חושבת שמישהו צריך לארגן מפגן/מפגש גאווה כזה. כל האנשים האלה בטח עוד מנגנים קצת. בטח אוהבים מוזיקה. ובטח זוכרים את המפעל האדיר הזה כחלק משמעותי מהילדות והנעורים הקיבוציים שלהם. ואולי חלק מהם אפילו מלמד מוזיקה?
אני, בתור אחת שרק זוכרת את הקונצרט הראשון שלה - מבקשת להודות, באיחור מה, לכל נגני תזמורת בני הקיבוצים של שנת 1978, על החוויה ועל התרומה המשמעותית לחינוך המוזיקלי והתרבותי שלי. לילה טוב.
"קראתי את התיעוד שלך על תזמורת בני הקיבוצים ומאד נהניתי.
היה לי חלק בשעתו ועד היום בתזמורת זו.
בעבודתי בחטיבת בני הקיבוצים שנתיים בשנות ה - 50 יחד עם דני רוזוליו ז"ל, איחדתי את שלוש קבוצות הילדים המנגנים מהאיחוד, השוה"צ והקיבוץ המאוחד לתזמורת אחת סימפונית.
מאחר והיו בה הרבה "נושפים" החלטנו על פתיחת תזמורת נושפים ומאוחר יותר גם הוספנו תזמורת צעירה לקשתנים.
כשהייתי מזכירת "ברית התנועה הקיבוצית" היא כללה גם את מדור המוסיקה ובתוכו את פעילות "התזמורת הקאמרית הקיבוצית" ו"תזמורת בני הקיבוצים" על 3 חטיבותיה.
לפני 4 שנים "מיסדנו" בשבוע חנוכה סדנה משותפת שנתית של תזמורת בני הקיבוצים עם הקאמרית הקיבוצית (שתתקיים גם השנה בחנוכה) ובסיומה אנו נותנים שני קונצרטים.
אגב, ראשוני הקאמרית הקיבוצית הם בוגרי תזמורת בני הקיבוצים! (דאגנו להפיץ את החומר שלך ביניהם וגם לאחראים לתזמורת בני הקיבוצים כיום – שלומית דגן ממעגן מיכאל וניצן כספי מקיבוץ מגן).
יישר כוח על מפעלך ובהצלחה בהמשכו!
כמי שהשתתף בכנסי התזמורות של בני הקיבוצים כעשור (בתחילה כנגן אח"כ גם כמדריך) אני יכול לאשר שחווית ההעצמה שאת כותבת עליה אכן היתה חזקה. עבור רבים מאיתנו הכנסים היו נקודות הכובד בלוח השנה אליהן התנקזו כל שאר הדברים ושלידן כל שאר האירועים החווירו. כמה וכמה מאיתנו גם מצאו את בני ובנות זוגם בתזמורת (במשפחה הקרובה שלי 2 זוגות) והולידו ילדים שחזרו לנגן בתזמורת בני הקיבוצים. אשמח לתת לך עוד פרטים רבים, אם תרצי להרחיב את הרשימה.
נ.ב. פרטי התקשרות אלי נמצאים אצל ניצן, רכז התזמורת בהווה.
כנגן בתזמורת הקשתנים וכתלמידו של אביגדור זמיר אני שמח לראות שיש מי שמכבד את ההיסטוריה התרבותית שלנו.
ההמשך הטבעי לתזמורת הקשתנים הקיבוצית הוא המפעל הענקי של גלעד שיבא ב"קשת אילון"- המטפח את רוח המוסיקה בעקביות מזה שנים רבות.
בצירוף מקרים משעשע, בדיוק יצא לי להזכיר לפני מספר ימים את החוויות שהיו לי מתזמורת בני הקיבוצים והנה במקרה עליתי על העבודה שלך והתרגשתי מאד. היה לי העונג הגדול לנגן כטרומבוניסט בתזמורת בני הקיבוצים בשנים 70-73 בהתכנסויות רבות בקיבוצים, תחת שרביטו של אהרון ונוכחותם הענקית של הנריוגיורא ואחרים. אין ספק ששורשיה של אהבת המוזיקה שלי נטועים חזק במפעל הזה. עבודת התיעוד שעשית מרשימה, מעוררת געגועים לימים תמימים רחוקים, ומרגשת מאד - כל הכבוד על היוזמה!
יואב קוצר, עין השופט.
פוסט מקסים - מדבר אלי במיוחד כיון שבתי כיום בתזמורת הזו והמפגשים הם ההיילייטס של השנה עבורה!
הראיתי לה וגם היא התרגשה.