רוצה להשיל כמה קילוגמרים מהר? זהירות: זה משמין!
"התחלתי דיאטה! והפעם באמת חריפה "... כמה פעמים שמעתם/אמרתם/חשבתם על זה? התשובה קלה- אלפי פעמים, אם לא מאות אלפים שהמחשבה הזו על הרזייה באה וחלפה הלוך-חזור כמו זבוב טורדני. "אני צריכה דיאטה מהירה, קלה ובעיקר שוב.. מהירה.. שתחזיר לי את הגוף למה שהיה פעם". אם כי גם גם אז בגיל 18 או 16 חשבת שאת לא מספיק רזה.
באופן די מפתיע, בתחילת הדרך של כל דיאטת הרזייה מהסוג הזה, ההרגשה מזכירה תחילתו של רומן- המון ריגוש, ההתלהבות גבוהה, מוטיבציה בשיאה ואופטימיות לא זהירה. בהמשך- בין שבועיים לחודשיים, ההתלהבות דועכת, המוטיבציה יורדת, ההתמדה נעלמת ומתחילים להתמקד במה שאין, במה שחסר ובמה שהייתי רוצה. ואז מתחיל הספק לכרסם: האם זה נכון בשבילי? האם באמת מתאים? אולי כדאי להחליף... (את הדיאטה ואת הרומן). "ממילא אין כבר כזאת ירידה במשקל ובערב אני כל כך רעבה... וחברה מהעבודה עשתה דיאטה מהפכנית ומהירה וירדה המון מבלי להרגיש..."
אז זהו שזה לא נכון! זה לא הרצון ולא היכולת, לא המוכנות ולא הסיבולת. זה לרוב הדיאטה שאינה נכונה ואינה מתאימה- היא נוקשה, משעממת וחד גונית, מהולה בהרבה איסורים ומזונות לא חוקיים, כגון כפית השמן שהופכת להיות אויב לאומי והפחמימה היא איום גרעיני. מי שמכיר את עולם הדיאטות המהירות, אלו של הסלבס או של הפרסומות, של הספריי מתחת ללשון או הקפסולות הירוקות, יודע שזו אינה הגזמה. עולם הפנטזיות והמרדף אחר הרזון לוקח שבויים ומשאיר אותנו חסרות אונים, מתעסקות יותר ויותר בהרזיה, מבקרות את הגוף והמראה ובסופו של יום רק משמינות.
ולשאלת השאלות- האם יש פתרון? והתשובה היא- כן, ובגדול. הכוונה היא לפתרון מציאותי, מכבד ואפשרי לטווח ארוך. אז מה צריך להיות כדי לאפשר משקל תקין, אכילה שפויה וקצת שקט בנשמה? קודם כל, ואולי הכי קשה: לוותר על הפנטזיות וההשוואות האין סופיות, לקבל את גופינו ואפילו לאהוב, גם אם החלטנו להרזות. וכן, זו אינה טעות, כי דווקא ממקום של קבלה יש את אורך הרוח והסבלנות לעשות שינוי הדרגתי, אמיתי, שאינו נגמר במפח נפש ובקילוגרמים נוספים. שנית, הדיאטה או התפריט צריכים להיות מותאמים אלינו לחיינו העמוסים, להעדפה שלנו לטעמים, ועם כמה שפחות איסורים מוחלטים. אף אחד לא משמין מפרוסת עוגה אחת, אלא מתבנית שלמה. בדיאטה או בתפריט אמיתי, כזה המאפשר שינוי לאורך החיים, אין רעב ואין סגפנות, אלא גמישות ורב-גוניות. ההימנעות והאיפוק צריכים להיות מתונים, כי ממש כמו בנהיגה- אם כל הזמן לוחצים על הבלמים, בסוף הם נשרפים.
שלישית ולא פחות חשוב, היא ההנאה מהתהליך. ולמה זה כל כך חשוב? הרי העיקר ההרזיה. ומה יכול להיות פה מהנה? הסלט האין סופי? הגבינה או השניצל סוליה? כאן מדובר בטעות נפוצה. ההשקעה והגיוון באופן ההכנה, היצירתיות בשילוב הטעמים ומתכונים מעט מיוחדים, יכולים לעשות את ההבדל בין כישלון והצלחה. כל חזה עוף יכול להיות קצת אחר בטעמים שונים ובסלט יש אין סוף שילובים ותבלינים. צריך רק לתת את הדעת והזמן ולהבין שזה מקדם אותנו אל המטרה. החשיבות היא עצומה: כשיש הנאה, אין מאבקים, אין התקפי אכילה ואין קושי בהתמדה. יש אנרגיה טובה וסיפוק מהדרך ומהתוצאה. ומה שנשאר כעת זה להתחיל, עם ליווי נכון, תמיכה מהסביבה והמון אהבה עצמית.