פסיכולוגים קליניים, פסיכיאטרים ועובדים סוציאליים קליניים, שהינם בוגרי תוכניות בסיס בפסיכותרפיה או בעלי נסיון של שמונה שנים לפחות כמטפלים. תישקל גם מועמדותם של מטפלים ממקצועות טיפוליים נוספים, בעלי תוארMA, שהינם בוגרי תוכנית בסיס בפסיכותרפיה וניסיון טיפולי של שמונה שנים לפחות.
אנליזה, אלא אם כן היו בטיפולים מסוג זה בעבר.
תוכנית ההכשרה מנסה לתת מענה, דרך הקורסים ודרך ההדרכות, לשאלות הקשורות בטיפול ובהכלה של מצבים רגרסיביים אצל מטופלים מקטגוריות אבחנתיות שונות. על מנת להרחיב את טווח ההתנסות הטיפולית, יומלץ לתלמידים לקחת לטיפולם מטופל מסוג זה. כתרומה לקהילה, התוכנית תפרסם בציבור את האפשרות לקבלת טיפול במחיר סמלי, ותפנה לתלמידים המעונינים בכך מטופל מתוך הפונים. במקרה זה, ההדרכה הפרטנית תהיה במחיר מוזל במיוחד.
תוכנית הלימודים הינה בת 3 שנים, בתוספת שנה רביעית, חמישית ושישית אופציונאליות, ומורכבת מסמינרים תיאורטיים, סמינרים קליניים (קבוצות הדרכה) והדרכה אישית.
ניתן לסיים את לימודי התעודה לאחר 3 שנים.
הסמינרים התיאורטיים עוסקים בהתפתחות החשיבה הוויניקוטיאנית, החל משורשיה בקליין והקשרה לפרנצי, דרך המאמרים המוקדמים והמאוחרים של ויניקוט, היכרות עם בני דורו (פיירברן, גנטריפ, באלינט, סרלס, רוזנפלד, ביון), היכרות עם ממשיכיו (ליטל, קלייר ויניקוט, חאן, בולאס, אנדרה גרין והפסיכואנליזה הצרפתית), ועד לפיתוחים בני-זמננו של חשיבתו אצל מחברים כמו אוגדן, אייגן ופסיכואנליטיקאים בזרם ההתייחסותי האמריקאי. המורים הינם ברובם המכריע אנליטיקאים בחברה הפסיכואנליטית הישראלית.
הסמינרים הקליניים מהווים מרחב לחשיבה ולהבנה פסיכואנליטית ברוח ויניקוט וממשיכיו של עבודתם הטיפולית של התלמידים. קבוצות ההדרכה תישארנה קבועות לאורך שלוש השנים. המדריכים יתחלפו, בכל קבוצה, אחת לשנה.
המרכז מאפשר לתלמידיו לקבל הדרכה אישית במחיר מוזל, מתוך רשימת מדריכים שתובא להלן. תידרש שנה אחת לפחות של הדרכה אישית שבועית.
המדריכים (קבוצתיים ואישיים) הינם ברובם המכריע פסיכואנליטיקאים בחברה הפסיכואנליטית הישראלית.
* מספר פעמים בשנה"ל, יתקיים מפגש משותף של תלמידי המרכז אליו יוזמנו המורים, המדריכים ואורחים. מפגשים אלה יהיו ארוכים יותר, ויוקדשו לדיון בסוגיות טכניות תוך דיאלוג עם אנליטיקאים מגישות תיאורטיות-קליניות שונות, או להיכרות מקרוב עם עבודתם הקלינית והתיאורטית של פסיכואנליטיקאים פוסט-ויניקוטיאניים מחו"ל שיבקרו במרכז.
ב-1962, בהרצאה בפני קנדידטים, סיפר ויניקוט על רגע משמעותי בחייו, רגע בו "פרץ האנליטיקאי שלי לחדר וסיפר לי על מלאני קליין". כך הפך ויניקוט למודרך שלה, והיה לדבריו "המום ממה שהיא כבר ידעה" בגילוי-לב הודה ש"בן לילה הפכתי מחלוץ לתלמיד של מורה חלוצה".
בקורס נעמוד על ההשפעות הקלייניאניות על חשיבתו התיאורטית, כמו גם על ההתפתחות במקביל של ניצני חשיבתו הייחודית. ננסה לאתר בתיאורי המקרים שורשים קלייניאנים, ונשווה בין שתי הגישות ביחס למושגים מרכזיים דוגמת משחק, יצירתיות, אגרסיה ומקום הפרשנות. מתוך מכתבים וחומר ביוגרפי נתוודע למערכת היחסים האישית המורכבת בין שניהם.
ויניקוט רואה בתינוק "ישות לא בשלה שנמצאת כל העת על סףunthinkable anxieties".
סמינר זה יתעמק בתהליכים המוקדמים ביותר של ההבנייה הנפשית (הבניית האגו) על פי ויניקוט — האינטגרציה, הפרסונליזציה והריאליזציה. נעסוק בחשיבות האילוזיה וחווית האומניפוטנציה להיווצרות ה- going-on-being והשותפות הפסיכוסומטית, ובמרכזיותה של התלות. ננסה להבין איך אלו קשורים להופעתו (או הפרעה בהופעתו) של העצמי — "the person who is me" — מתוך היחידה המחוברת אם-תינוק.
נעמוד על התנאים הנדרשים מהסביבה המוקדמת כדי שהתפתחויות אלו תתאפשרנה. ובמיוחד נתעמק בהתבטאותם של תנאים אלו באופן נוכחות המטפל עם מטופלים שמביאים עימם מצבים נפשיים ראשוניים.
ויניקוט מציע מבט ייחודי על הישברות האדם מול סביבה לא מותאמת: כושלת, חלשה או שבורה. השבר הנפשי הוא גם הפצע, הוא גם ההגנה מפני כאבה הבלתי נסבל של הפציעה, והוא גם ניסיון האיחוי. במלים שבר נפשי אני מתייחסת לדיסוציאציה או לפיצול העצמי על מופעיהם השונים: התפרקות השותפות הפסיכו-סומטית, פיצול ה"עשות" (doing) מן ה"היות" (being), התמוטטות (breakdown) מוקדמת, ושיגעון (madness).
בחלקו השני של הסמינר נעסוק ברעיונותיו המהפכניים והאמיצים לתקופתו של מייקל באלינט. באלינט הוא אחד מפורצי הדרך וחוליה משמעותית בהתפתחותם של מודלים פסיכואנליטים ששמים דגש מרכזי על חשיבותם של יחסי האובייקט הראשוניים בהתפתחות האדם. דרך לימוד הספר "השבר הבסיסי" ומאמרים נוספים נתעכב על מושגים כמו אהבה ראשונית לעומת נרקיסיזם ראשוני, על מקומן של חוויות ראשוניות וכשלים ביחסו של האובייקט ביצירת שבר בסיסי בנפשו של האדם. נשתהה בשאלות שהוא העלה לגבי רגרסיה ממאירה לעומת רגרסיה מיטיבה, וכן ניתן מקום למחשבות שלו ושלנו על התהוותה של "התחלה חדשה" בטיפול הפסיכואנליטי.
"המילה עצמי יודעת יותר מאיתנו. היא משתמשת בנו ומצווה עלינו" אומר ויניקוט. וקוהוט מתאר: "העצמי... אינו ניתן לידיעה. ניתן להכיר רק את מופעי העצמי".
ויניקוט—בהגותו הפרדוקסאלית וקוהוט — בפסיכואנליזה קוונטית של העצמי, נוגעים בטבע המוחלט של התודעה עצמה כמרחב פוטנציאלי, שנתון לאדם מעבר למרחב של חשיבה או של רגש. "אין תינוק ללא אם" — אמירה ויניקוטיאנית ספונטאנית מתוך ידיעה עמוקה של הלב — מתרחבת לאמירה רדיקאלית אצל קוהוט: "אין עצמי ללא זולת עצמי". נתבונן על חווית העצמי וריפויו דרך מושגים של: מושקעות אימהית ראשונית, מרחב פוטנציאלי, רגרסיה לתלות, העברות זולתעצמי ארכאיות, interdependence, צורות והתמרות, אמפתיה ואחרים. נדון בנקודות ההשקה ובהבדלים בין ההוגים.
שני סמינרים עוקבים, בהם ייסקרו הרעיונות התיאורטיים והקליניים לגבי הרגרסיה בטיפול פסיכואנליטי, אשר התפתחו בקבוצה הבריטית העצמאית, בעיקר על ידי ויניקוט ובאלינט, ובהמשך — מרגרט ליטל, קלייר ויניקוט, מסעוד חאן, ובולאס. כן יודגם גילגול עכשווי של מחשבת הרגרסיה (סטוארט פייזר, אשל).
קו הרגרסיה מדגיש כי בטיפול פסיכואנליטי במטופלים שהיה כישלון בהתאמה לצורכיהם המוקדמים, צריך שיתרחש בטיפול מצב רגרסיה, כי רק היא נותנת הזדמנות חדשה לתיקון היסטוריית-העבר המוקדמת של המטופל ולהתפתחות עצמיותו.
Toxic Nourishment ו-Damaged Bonds ואת מאמרו "איזור האמונה אצל ויניקוט, ביון ולאקאן". דרך הקריאה נפגוש את רעיונותיו הרדיקאליים של ויניקוט על משמעות הטיפול הפסיכואנליטי ועל עמידתו והישרדותו של המטפל כמי שנושא את ההכרה והאמונה שהתהליך הפסיכואנליטי על ההרסנות שמתקיימת בו, יוצר אצל המטופל אמונה שאפשרי קשר עם זולת, שיהווה מצע לצמיחה נפשית.
"לעתים, לצד פירוש, אני מדבר על נרטיב, כלומר: הדרך של האנליטיקאי להתקיים בזמן השעה, כך שהוא משתתף עם המטופל בבניית משמעות, בדרך דיאלוגית, בלי סזורה (caesura) אינטרפרטטיבית מיוחדת...", אומר אנטונינו פרו (Ferro).
בסמינר מסכם זה ננסה לחדד את ההבדלים בתהליך הטיפולי בין מצבים המזמינים פירוש, למצבים המזמינים נוכחות אחרת, לא-פרשנית של המטפל. נחשוב על הדברים שאנו עושים כאשר איננו מפרשים, וגם איננו עוסקים בתוכנו בניסוח הפירוש הבא. נקרא טקסטים פסיכואנליטיים שהמשיגו באופנים שונים את הנוכחות הלא-פרשנית או התייחסו לתנועה בין פירוש ואי-פירוש. ננסה לעשות אינטגרציה של ההבנות התיאורטיות והקליניות מהקריאה שנעשתה בסמינרים קודמים.