רני עובדיהמתעוררת עם כל קול שמעורר בי הד, לפעמים קול פנימי, לפעמים חיצוני, והקולות רבים, כמו גם ההדים, כמה חסד בהקשבה חפת כוונה לרגע, נכונה לשמוע את הקולות בעודי הולכת איתם, והם אלי וסביבי, לחלקם עונה, חלקם מתפוגגים בלי שעניתי, לפני שהבנתי, חלקם ממשיכים לקרוא – למי? לי? - ואיני שומעת וממילא איני פוגשת וגם לא עונה, בעודי ממשיכה והולכת כאילו כל קול הוא אור להיות ולחיות בו. רוצה לא להשתיק אף קול ועם זאת לנוע רק עם אלה שיכולה להווייתם, שעכשיו, באמת הרגע, בהרף עין, הזדמנות נפתחת לחיים שהם שיר, המקום הזה שלעולם לא אוכל להגדירו במילים, משקף אלי את ריבוא פני המציאות בעודי מוצאת שכחה מרפה כרוח מלטפת, כונסת אותי תחתיה, בעדנת שמחה.
דוּקְהַנִירוֹדְהַה אַרִיַסַצַ'ה – האמת אודות כיבוי או היפסקות הדוקהה:במסורת התהראוודה מתוארת ההתעוררות לרוב במונחים שליליים, ('הכחדת הצמא', טנהקהיה, 'לא ניתנת לחלוקה', 'לא מותנית', 'העדר תשוקה', 'היפסקות' נירודהה, 'כיבוי', 'הכחדה', ניבאנה" ). גם למושג שמתאר את ההתעוררות – ניבאנה – יש איכות של יחסיות. פירושו המילולי הנו 'קרירות' מושג שמתאר היעדר של חם ואש. אפילו במילה התעוררות יש איכות יחסית אל-מול מצב של שינה.
לילה קמחיפירוש המילה 'בודהה' הוא כידוע 'זה שהתעורר'. סיפור חייו של הבודהה הוא סיפור מלא סתירות, מאבקים, קונפליקטים, שמחות ועצב, אירועים שמצויים רק בסיפורים. כמו למשל הסיפור על האם החורגת של הבודהה ו- 400 הקורטיזנות שאיתה שגילחו את שער ראשן והלכו יחפות מהלך ימים רבים כדי לשכנע את הבודהה שהן ראויות להצטרף לסנגהה, וזו רק אפיזודה משפחתית משונה אחת מיני רבות. ויחד עם זאת – הסיפור די בנאלי. לכולנו יש דרמות בחיים, לא? מה מבדיל בינינו, הישנים, לבינו, הער?
אביגיל גרץ"אני התעוררתי", אומרת ענבל פרלמוטר ז"ל בסוף השיר "חלום כהה" של אסף אמדורסקי. דבריה המוקלטים מסתיימים במשפט "אני יודעת שאני התעוררתי באיזושהי צורה." מתי אנחנו יודעות שהתעוררנו? וממה? מאיזה חלום ומאיזו מציאות? והאם זה היה מוות או נסיך שבאו והעירו אותנו? דמות חיצונית שנשקה לשפתותינו? למה התעוררות נשית מאז ימי שלגייה והיפיפייה הנרדמת חייבת להיות מלווה בנשיקה גברית?אני מעזה לומר שגם אני התעוררתי.
תומר פרסיקו"אני? אני לא מלמד כלום!" אומר המאסטר למחפש שעלה כרגע 108 מדרגות כדי להגיע למנזר המבודד של המורה המהולל. "סליחה, אבל אין לי מה לתת לך", הוא מוסיף.
המחפש מנסה זווית שונה: "מה עושים כאן, אם כך, כל התלמידים הללו, ישובים במעגל סביבך???""הם?" משיב המאסטר, "הם פשוט יושבים".
בעקבות ההזמנה לכתוב בעלון של תובנה משהו בנושא ההתעוררות, בחרתי לחקור את הנושא בקבוצות השונות בהן אני מלמדת באזור ירושלים. לא בכדי אמר טיך נהאת האן שהבודהה הבא יהיה הסנגהה. כשקבוצה שלמה של מתרגלים צוללת לעומק נושאי דהרמה ועושה לזה מקום בחייה, המומנטום שנצבר רב, והשיתוף ושיח הדהרמה תורמים להתעוררות ה"פרטית" של כל אחד ואחת. השאלה שנשאלה בקבוצות הייתה פשוטה – מה זו התעוררות בשבילי?
הביטוי "תשוקה לשחרור" נשמע על פניו כסתירה: מה לתשוקה – שנחשבת במסורת הבודהיסטית לשורש כל הסבל והשעבוד – ולשחרור, שמתואר כ"מיגורם המוחלט של החמדנות, השנאה והתעתוע", ומכאן גם היעדרן המוחלט של היאחזויות, שהן תוצר הלוואי הסמסארי של התשוקה? אכן, איך 'תשוקה' ו'שחרור' יכולים לדור בכפיפה אחת?