א לַמְנַצֵּחַ אַל תַּשְׁחֵת מִזְמוֹר לְאָסָף שִׁיר. ב הוֹדִינוּ לְּךָ אֱ‍לֹהִים הוֹדִינוּ וְקָרוֹב שְׁמֶךָ סִפְּרוּ נִפְלְאוֹתֶיךָ. ג כִּי אֶקַּח מוֹעֵד אֲנִי מֵישָׁרִים אֶשְׁפֹּט. ד נְמֹגִים אֶרֶץ וְכָל יֹשְׁבֶיהָ אָנֹכִי תִכַּנְתִּי עַמּוּדֶיהָ סֶּלָה. ה אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים אַל תָּהֹלּוּ וְלָרְשָׁעִים אַל תָּרִימוּ קָרֶן. ו אַל תָּרִימוּ לַמָּרוֹם קַרְנְכֶם תְּדַבְּרוּ בְצַוָּאר עָתָק. ז כִּי לֹא מִמּוֹצָא וּמִמַּעֲרָב וְלֹא מִמִּדְבַּר הָרִים. ח כִּי אֱלֹהִים שֹׁפֵט זֶה יַשְׁפִּיל וְזֶה יָרִים. ט כִּי כוֹס בְּיַד יְהוָה וְיַיִן חָמַר מָלֵא מֶסֶךְ וַיַּגֵּר מִזֶּה אַךְ שְׁמָרֶיהָ יִמְצוּ יִשְׁתּוּ כֹּל רִשְׁעֵי אָרֶץ. י וַאֲנִי אַגִּיד לְעֹלָם אֲזַמְּרָה לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב. יא וְכָל קַרְנֵי רְשָׁעִים אֲגַדֵּעַ תְּרוֹמַמְנָה קַרְנוֹת צַדִּיק.
(א) לַמְנַצֵּחַ אַל תַּשְׁחֵת מִזְמוֹר לְאָסָף שִׁיר.
(ב) הוֹדִינוּ לְּךָ אֱ‍לֹהִים הוֹדִינוּ וְקָרוֹב שְׁמֶךָ סִפְּרוּ נִפְלְאוֹתֶיךָ.
(ג) כִּי אֶקַּח מוֹעֵד אֲנִי מֵישָׁרִים אֶשְׁפֹּט.
(ד) נְמֹגִים אֶרֶץ וְכָל יֹשְׁבֶיהָ אָנֹכִי תִכַּנְתִּי עַמּוּדֶיהָ סֶּלָה.
(ה) אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים אַל תָּהֹלּוּ וְלָרְשָׁעִים אַל תָּרִימוּ קָרֶן.
(ו) אַל תָּרִימוּ לַמָּרוֹם קַרְנְכֶם תְּדַבְּרוּ בְצַוָּאר עָתָק.
(ז) כִּי לֹא מִמּוֹצָא וּמִמַּעֲרָב וְלֹא מִמִּדְבַּר הָרִים.
(ח) כִּי אֱלֹהִים שֹׁפֵט זֶה יַשְׁפִּיל וְזֶה יָרִים.
(ט) כִּי כוֹס בְּיַד יְהוָה וְיַיִן חָמַר מָלֵא מֶסֶךְ וַיַּגֵּר מִזֶּה אַךְ שְׁמָרֶיהָ יִמְצוּ יִשְׁתּוּ כֹּל רִשְׁעֵי אָרֶץ.
(י) וַאֲנִי אַגִּיד לְעֹלָם אֲזַמְּרָה לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב.
(יא) וְכָל קַרְנֵי רְשָׁעִים אֲגַדֵּעַ תְּרוֹמַמְנָה קַרְנוֹת צַדִּיק.
א לַמְנַצֵּחַ אַל תַּשְׁחֵת ר' לעיל נז, א, מִזְמוֹר לְאָסָף שִׁיר.
ב הוֹדִינוּ לְּךָ אֱ‍לֹהִים, הוֹדִינוּ וְקָרוֹב שְׁמֶךָ אנו מודים לך על כך שקרוב אתה אלינו, סִפְּרוּ הבריות סיפרו נִפְלְאוֹתֶיךָ.
ג כִּי אֶקַּח אכן אקבע מוֹעֵד, אֲנִי מֵישָׁרִים שבו אני במישרים אֶשְׁפֹּט.
ד נְמֹגִים נמסים, מהפחד מהתגלות ה' אֶרֶץ וְכָל יֹשְׁבֶיהָ, אָנֹכִי תִכַּנְתִּי עַמּוּדֶיהָ את עמודי הארץ, העמודים שעליהם עומד העולם, סֶּלָה.
ה אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים "אַל תָּהֹלּוּ", וְלָרְשָׁעִים "אַל תָּרִימוּ קָרֶן תתגאו (כדוגמת חיות בעלות קרניים המניפות את קרניהן בגאווה)".
ו אַל תָּרִימוּ לַמָּרוֹם קַרְנְכֶם, תְּדַבְּרוּ בְצַוָּאר בצואר זקוף עָתָק דברי חוצפה.
ז כִּי לֹא את הצלחת האדם אין למצא מִמּוֹצָא מהמקום בו יוצאת השמש, מהמזרח וּמִמַּעֲרָב ולא מקצה העולם השני בו השמש שוקעת, וְלֹא מִמִּדְבַּר מהדרום בו נמצא המדבר הָרִים ולא מהצפון בו נמצאים הרים.
ח כִּי אלא אֱלֹהִים שֹׁפֵט, זֶה יַשְׁפִּיל וְזֶה יָרִים.
ט כִּי כוֹס בְּיַד יְהוָה, וְיַיִן חָמַר תוסס מָלֵא מֶסֶךְ רעל, וַיַּגֵּר מִזֶּה ה' שופך מהכוס (כלומר מכה את בני האדם מדי פעם), אַךְ ורק את שְׁמָרֶיהָ יִמְצוּ ישתו עד הסוף יִשְׁתּוּ כֹּל רִשְׁעֵי אָרֶץ.
י וַאֲנִי אַגִּיד לְעֹלָם בניגוד לרשעים אגיד דברים טובים, אֲזַמְּרָה לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב.
יא וְכָל קַרְנֵי רְשָׁעִים אֲגַדֵּעַ, תְּרוֹמַמְנָה קַרְנוֹת צַדִּיק.
אוחזר מתוך "https://he.wikisource.org/w/index.php?title=תהלים_עה&oldid=424477"