"קסם לאור ירח": מי יחשוף לוודי את הבלוף?
כמו חמסיני יולי-אוגוסט, כמו הטור דה פראנס, כמו הרפס - גם סרט חדש של וודי אלן הוא מסורת עתיקת יומין שחוזרת בכל שנה. בעקשנות מעוררת הערכה, אלן ממשיך ליצור בקצב של סרט בשנה. אבל רגע, לא היה לנו כבר סרט של וודי אלן מודל 2014? משהו על ג׳יגולו ניו יורקי ובדיחות יידישקייט? זה עדיין קצת מבלבל אבל ג׳ון טורטורו חתום כבמאי ותסריטאי על ״רק ג׳יגולו״, שלא ממש הכה גלים מוקדם יותר השנה, כאשר אלן קשישא רק משחק. הפעם האחרונה שבה דובר על סרט של וודי אלן, לא חיקוי, הייתה בעונת הפרסים האחרונה, אז העניק ״יסמין הכחולה״ לקייט בלאנשט את האוסקר השני שלה בקריירה וסימן את שיבתו של הבמאי לנופיה של ארצות הברית, אחרי נדידה מסיבית באירופה. רק שעוד לפני היציאה של "יסמין", אלן כבר עסק בצילומי סרט נוסף, שמתרחש ביבשת ההיא שאינה אמריקה. הסרט נקרא ״קסם לאור ירח״, והוא מגיע אלינו כעת יחד עם שאר העולם. כיוון שהוא מעמיד במרכזו דמות של פוץ ספקן, לסרט כמו זה מגיעה הביקורת הכי פוצית וספקנית שרק אפשר, הלא כן?
לראשונה מאז ״סקופ״ (2006) חוזר אלן להתעסק בדמות של קוסם, אם כי ניתן לטעון שפלירטט עם הנושא של קסם ב״חצות בפריז״ ועם מיסטיקה ב״כשתפגשי זר גבוה ומסתורי״. העלילה מתרחשת בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 והקוסם בו שעוסק באותו קסם לאור ירח הוא סטנלי קרופורד (קולין פירת׳). בעולם העלילתי של הסרט סטנלי מוכר בתור וויי לינג סו, זהות בימתית של אמן אשליות סיני, שכאשר אינו מעלים פילים מול עיניו המשתאות של הקהל עוסק בחשיפת נוכלים המתחזים למדיומים וחוזי עתידות. ידידו ועמיתו הוותיק האוורד ברקן (סיימון מקברני) מספר לו על שרלטנית צעירה שהפילה ברשתה משפחה עשירה בדרום צרפת בטוענה כי היא בעלת יכולות תקשור עם העולם הבא. קרופורד מחליט להרוג שתי ציפורים במכה אחת - לחשוף את המתחזה ולבקר את דודתו ונסה (איילין אטקינס).
מה שמתברר חיש מהר הוא שהרציונל והיהירות של הקוסם אינם משתווים ליכולת העל-טבעיות של סופי בייקר (אמה סטון), והדבר מתחיל להעלות ספקות שטרם ביקרו במוחו. עוד בקלחת – האמא הפושרית של המדיום (מרשה גיי הארדן), אם המשפחה האמידה עליה מתעלקות השתיים (ג׳קי וויבר), הבן המאוהב בסופי שמתאמן על סרנדות עבורה (האמיש לינקלייטר) וארוסתו של הגיבור (קתרין מקורמיק), שנותרה מאחור. האם באמת יש קסם בעולם? האם ייתכן שסטנלי מלא הביטחון בעצמו מתאהב בשקרנית הצעירה? והאם כל זה מעניין?
התשובה לשאלה האחרונה היא לא. לגמרי לא. זאת משום שהכשל הבסיסי ביותר של הסרט הוא אי ניצול של המנוע הדרמטי שלו - החידה החוזרת ״האם המדיום אמיתית או מתחזה?״, שאותה צריכים הקהל והגיבור לפתור יחד. בעוד העלילה של הסרט מונעת בידי מסתורין וספקנות מבעבעת וגועשת, מה חבל שהיא עטופה באווירת נינוחות של חתול שמנמן ומפוטם אחרי ארוחה דשנה, המנמנם לו בשמש צהריים אביבית על סיפונה של יאכטה העוגנת באמצע אוקיינוס דמיוני של שלווה מוחלטת. הפסקול לתמונה המתוארת כאן הוא ג׳אז מהאוסף הפרטי של אלן, שקוטלג אצלו תחת ״כדור שינה״. אבל היות והסרט עוסק באחיזת עיניים, אולי יש כאן הטעיה מכוונת של היוצר הוותיק? או שמא מיהר אלן להגיש משהו לאורחיו מבלי שבדק קודם כמה זמן נאפתה העוגה בתנור החם תמיד שלו, שאינו חדל מלעבוד לעולם?
החמור מבין פגמיו הרבים של הסרט הוא התחושה החזקה של סקיצה בלתי מלוטשת. סצנות שלא מתחברות זו לזו, רגעים שלא עולים בקנה אחד עם ההיגיון הישר (בעיה חמורה במיוחד בסרט שכל הזמן מציף את הביטוי הזה ונאחז בו כטובע), ודמויות שמתפרקות ומתגבשות מחדש כאילו אנחנו צופים בחזרות. סופי, למשל, יכולה להיות מבריקה, מגושמת, חדת אבחנה ככדור בדולח וטיפשה כמו כדור גולף שהחיים חבטו בו - לעיתים באותה סצנה. ניסיון של המאסטרו ליצור לדמות עגולה ומרובדת, או סתם רישול בבניית דמות מפתח?
נוסף על כך, רוב השחקנים מושקעים רגשית בסיטואציות בערך כמו דיילי שירות האורבים לקונים תמימים בסופר, ומציעים להם טעימות עייפות של מוצר חדש. חלק מהם ממש מזייפים או נראים סובלים (וויבר, גיי הארדן, לינקלייטר), אחרים עובדים עם מה שיש (סטון, מקברני), ורק קולין פירת׳ תמיד יוצא טוב מכל דבר. להשלמת אפקט ההחלקה, בהחלט נחמד שהנופים והשחקנים כאחד הם מראה שלא בלתי נעים להישיר אליו מבט, כפי שהיה מנסח זאת הגיבור, המרבה בלשון המעטה. אבל התחושה הכללית היא בעיקר של אינרציה ועבודה על אוטומט - קו מנחה של הבמאי שמתכתב עם הדיסוננס האווירתי-עלילתי שהוזכר לעיל, או סתם חוסר חשק?
כל השאלות המתגרות הללו פתוחות כמובן לתשובות הצופים, שוודאי יכבדו את הסרט בנוכחותם ויהי מה. תחושת החמיצות עימה חלק מהם עשויים לצאת נובעת מכך שבבסיסו של ״קסם לאור ירח״, מסתתר דווקא סרט לא רע בכלל. סרט על אדם שאינו מאמין למה שעיניו לא רואות, אך עוסק באחיזת עיניהם של אחרים למחייתו. סרט על החשיבות שבהטלת ספק ודופי, על כוחה של האהבה דווקא משום שאינה רציונלית, ובהובלתו של גיבור שכיף לשנוא כשם שכיף להזדהות איתו. לו רק היה נדבק הסרט באווירת הנוירוזה הידועה של אלן, שהיא זו שכנראה גרמה לו לוותר על הסבלנות בנוגע לשחרור יצירתו לאוויר העולם, היה מתפזר באחת עשן העצלות שמכסה את רוב רובו של ״קסם לאור ירח״.
רק דבר אחד נותר מעבר לכל ספק סביר לאחר הצפייה בסרט ואינו פתוח לדיון - וודי אלן כאן כדי להישאר. הוא כבר נמצא במהלך הצילומים לפרויקט הבא, הוא לא ימות לעולם, יקבור את כולנו, ואז יחיה לנצח בזכות נס הצלולאיד ובהמשך גם הקסם הדיגיטלי שמחליף אותו. וודי אלן ייזכר, הביקורות עליו פחות. מצד שני, כך גם הסרט הזה.