ממש לאחרונה נחשפתי לראשונה לדמותה של ג'סיקה ג'ונס כאשר עשיתי בינג' לשתי העונות ברציפות. כשצפיתי בהן לא ידעתי עליה כלום מלבד דבר אחד, וזה שנטפליקס בהפקת ABC הביאו לנו את סדרת הלייב אקשן הטובה ביותר של מארוול שיצאה עד היום.
עם עונה ראשונה כה מוצלחת, איך יכולה העונה השנייה לאבד חלק מהמקוריות והעלילה שלה, ובכל זאת להמשיך להפתיע.
לפני שנמשיך - אזהרה ספויילרים גדולים לג'סיקה ג'ונס: עונה 2!!!
הסדרה ממשיכה מעט לאחר אירועי "דיפ'נדרס", ולאחר כמה חודשים מאז שקילגרייב הנבל הגדול בעונה הראשונה שהייתה לו אובססיה לג'סיקה, גמר עם מפרקת שבורה. עם זאת, התעלומה הגדולה שעדיין לא פוענחה נשארה - מה באמת קרה לג'סיקה ב-IGH וכיצד היא קיבלה את כוחותיה.
העונה הראשונה השאירה אותי במתח לאורך כל פרק מתחילתו ועד סופו. עם זאת, העונה השנייה מתחילה בצורה איטית למדי, והיא לא מתקדמת הרבה לפחות עד הפרק השביעי. העונה נפתחת עם כמה דמויות חדשות: אוסקר אקורו - אב חד הורי שעבר לבניין של ג'סיקה ומגדל ילד בשם וידו, צ'אנג - חוקר פרטי מתחרה בג'סיקה ג'ונס שאפילו מעז לגנוב לה לקוחות. בנוסף, יש כמה הופעות אורח מעניינות כמו פרנקלין פוגי (דרדוויל) ועוד.
למרות זאת, ג'סיקה ג'ונס עדיין הצליחה לרתק אותי למסך בכל פעם מחדש, משינוי מצבי הרוח שלה ועד לדרמה המפוצצת שמתרחשת בהמשך. דמותה של ג'סיקה נשארה אלכוהוליסטית בעלת פה מלוכלך גם בעונה זו, אך בפעם הראשונה אנו רואים אותה מביאה למסך מצב של בדידות, עד פגישתה עם השכן מדירה F6 - אוסקר שמתמחה בציור וזיוף תעודות, שרק עד לפני תקופה מסוימת השתחרר מהכלא.
במהלך העונה אנו מקבלים מספר עלילות משנה: הוגארת' - שלוקה במחלת ניוון שרירים ומנסה למצוא תרופה, הרומן בין ג'סיקה לאוסקר, והאחרונה סובבת סביב טריש, שהפעם מציגה רמת משחק יוצא מן הכלל לכל אורך העונה, כאשר היא מתמכרת לסם המשודרג של סמפסון (מאיץ חושי קרב) ומתמודדת עם גמילה ממנו, מה שגורם לשלל תופעות לוואי.
לפי דעתי הפרק שהשפיע הכי הרבה על העונה הזאת היה פרק 7, מכיוון שפה מתגלה לנו לראשונה עברה האמיתי של אליסה ג'ונס, כן כן לא ג'סיקה - אמא שלה. בעונה הראשונה כפי שזכור הראו רק פרט אחד מהתאונה, רגע ההתנגשות במשאית ולאחר מכן חתכו לבית החולים. מה שלא ידענו שג'סיקה כבר מתה על שולחן הניתוחים ונאלצו לקחת אותה לניסוי מדעי חדש שחלק מתופעות הלוואי שלו השפיעו על ג'סיקה, וכך ניצלה ממוות בטוח. הפרק מציג לעומק את עברה הטראגי של ג'סיקה, שאמה אחראית לכך, וההתמכרות של טריש לסם מאיץ חושי הקרב.
הפרק השביעי בעונה השנייה נפתח עם רגעי התאונה ומעביר לרגעי ההתקוממות של אליסה, שגם היא נותנת משחק יוצא מן הכלל עם רגעים מרגשים, החל מהרצון לפגוש את בתה ועד לרגע בו היא חושפת את עצמה בפניה בהווה. אחרי הכל מתוך ה-17 שנים הללו שבישרו לג'סיקה שכל משפחתה נהרגה בתאונה. 5 שנים אמה הייתה בקומה, ו-12 שנים שהתה בבית המדען שלה - אוסקר מאלוס, שתוך כדי הטיפול התאהב בה. בשל רגעי הטראומה שחוותה אליסה אחרי התאונה, היא חווה מדי לילה התקפי זעם ולכן היא נזקקת לטיפול קבוע וצמוד.
מפה לשם ג'סיקה מקבלת את המציאות באופן בלתי נסלח, ואף לא אכפתי (אפשר להבין למה). היא צריכה להפסיק להאשים את עצמה על אובדן אחיה בתאונה, ואף להתמודד עם קיום אמה, בזמן שהיא מנהלת רומן עם אוסקר, ושכל הסובבים אותה מעוניינים בדבר אחד שאמה תקבל עונש מוות!
הבעיה העיקרית שיש לי עם העונה השנייה היא שחלק מעלילות הצד נראות לא במקום, ובקלות אפשר לספר אותן אחרת. אני יכול להבין למה עלילת הצד של הוגארת' נמצאת, אך עם זאת היא גוזלת זמן מסך יקר ומסתיימת בצורה צפויה למדי.
אני רוצה לציין לשבח את אקה דרוויל (מלקולם) המציג לנו את התפתחות הדמות מפרק לפרק ועד לסיום העונה.
אין ספק שנטפליקס בהפקת ABC הביאה לנו עונה מלאה בהפתעות, אך חלק מעלילות הצד לא מצליחות להשפיע באיזשהו אופן על העלילה הראשית, וחבל שכך. עם זאת, דמותה של טריש העלתה הרבה צבע למסך עם צורת משחק יוצאת דופן, אך עם התחלה כה איטית, תצטרכו "לשרוד" את 6 השעות הראשונות בשביל להגיע לרגע האמת… וזה במה שהעונה הזאת בעצם עוסקת, עברה של ג'סיקה ג'ונס והסיום המפתיע.