מרצה: שלי טימן, שופט (בדימוס) בבית המשפט המחוזי בתל-אביב, שם כיהן כראש הרכב פשעים חמורים ודן בתיקים תקשורתיים. מרצה מבוקש באקדמיה, משמש כפרשן בטלוויזיה, ברדיו ובמדיה הדיגיטלית.
מבט מסקרן ומרתק ממקור ראשון, על מעשי פשע שאירעו בישראל בשנים האחרונות. איך מנסה בית המשפט למנוע מעשי שחיתות? כיצד לוחמת מערכת המשפט בתופעת משפחות הפשע? מדוע אי שפיות פוטרת מאחריות פלילית? ומה משקלם של עדי מדינה בבית המשפט?
הצצה אל מאחורי הקלעים של אולם בית המשפט, אל הסדרי הטיעון וההודאות בעבירות שלא נעברו, בליווי פירורי פיקנטריה וסיפורים שלא פורסמו בתקשורת.
סקירה מקיפה, אך עגמומית, על היסטוריית הפשע המאורגן בישראל. מלחמת הארגונים, מפת הפשע הנוכחית, הניסיונות להילחם בתופעה, והמסקנה המתבקשת ושאיננה מושגת.
סיפורן של תוצאות שגויות בעליל של דיונים פליליים, שכמעט הושיבו אנשים במאסר לכל ימי חייהם ותוצאות שקשה להשלים עמן, אף שאין הליך שיוכיח זאת. במסגרת ההרצאה יוצג קטע מצולם מחקירה משטרתית הזויה, המסביר כיצד מגיעים לתוצאות כאלה.
מי שלא ידע להבחין בין טוב לרע, או לא הבין את תוצאות מעשיו מחמת מחלת-נפש - פטור מאחריות פלילית למעשיו. לפיכך מבקשים לעצמם רוצחים ומבצעי פשעים חמורים אחרים מקלט, בטענה לחוסר שפיות. ההרצאה תבהיר את המושגים, הסיבות והתוצאות של פטור כזה, בלוויית הדגמות של פסקי דין שעסקו בפטור הזה במשך השנים, לרבות המגמה לצמצמו.
מי צריך "שותף לעבירה" ו"עד מדינה"
במערכת התביעה המשפטית, בולטים שני סוגי עדים הראויים לעונש והוקעה ציבורית, אך אי אפשר בלעדיהם כדי להרשיע ולהעניש עבריינים בכירים יותר. כיצד הם נבחרים? מהו גבול ההטבות הניתנות להם (אם בכלל)? ומהו משקל עדותם בבית המשפט?
מהם השיקולים המנחים שופט בבואו לכתוב פסק דין? מדוע עדיף לבסס פסק דין על אמצעים מדעיים או מוחשיים ואובייקטיביים, מאשר לסמוך על הזיכרון האנושי, או על עדים שיש להם נטייה לכאן או לכאן?
מפגש מיוחד שיוקדש להסבר וניתוח משפטי מעמיק, על נושאים משפטיים שהעסיקו את הציבור והתקשורת בתקופה האחרונה.