מה אפשר לומר על קבוצה שבנויה על סטיבן כהן, מתבססת על קובי מויאל ומונהגת על ידי יובל נעים? הם יבואו לעזור אם תיפלו ברחוב, יישבו בחלק האחורי של האוטובוס בטיול השנתי. אבל כדורגל?
ראשל"צ המשיכה לשחק טוב. זאת אומרת, היא לא התגוננה, אלא המשיכה לתקוף. אפילו לא עשתה חילופים הגנתיים, וזה דבר לא אופייני, בטח ובטח לא לקבוצת תחתית. זה גבל בשחצנות. אבל מה יש להפסיד? ניצחון. בלדוט יודע להצטרף ולמצוא את החורים שנוצרים, זו אחת ממעלותיו. אובסניקוב הוא חיזוק שמתאים למצבה - שומר על הכדור, גופני מספיק כדי למשוך שני שחקנים ומייצר קיר טוב לברטקובסקי. ובית"ר? אם ההפסד היה מגיע "בתקופה הרעה" שלה, היה זה גזר דין להרבה אנשים שם. מזלם שהם יכולים להישען על שלושה ניצחונות רצופים. אז מה נותר לשתי אלה, ראשל"צ ובית"ר? לשמור על החברים. יש להם כאלה?