מחנה את האוטו בחניון שיום קודם, כשהחזרנו אותו, השומר לא נתן לאיריס לצאת למעליות מקומת מינוס 4 בעוון 'אין תג'. המתנו בבדיחות שתגיע האינסטנציה הגבוהה יותר – הר אחד, והר גדול אף יותר שנראה כבוס- ארומת האלכוהול המושפרצת ממנו לא הותירה כל ריח לספק. אלה, במדי הבניין, הבהירו ברוסית נחרצת בהשראה נתניהוהית יתנו – יקבלו, אין תג – לא יוצאת. עולים, בנסיעה, כן? את ארבע קומות העקלתון שרוחב הנתיב המסתלסל ככבל שפופרת טלפון מאפשר רק דחיקת כף נעליים בין המכונית לקיר. מה שאומר, שמדי דזסססט, מקבל חיווי אותנטי, וולונטרי, שאני נהג פחות טוב ממה שהייתי רוצה להחשיב עצמי כשמשפשף את הצמיג הקדמי שמאלי כולל הטאסה, על השול השמאלי, שהוא אבן שפה, ומאידך גם השול הימני לא יוצא פראייר ומקבל את ליטראת חיכוך הצמיג הימני אחורי. הורדתי את איריס, ונבלעתי שוב בחֶריון.