1.בפניי ערעור על החלטת כב' השופטת ארבל- אסל מיום 15/7/10 בת.א. – 13321-10-09, במסגרתה נתקבלה בקשת המשיב 1 לפטור אותו מתשלום אגרת משפט (להלן:"ההחלטה").
2.המערער מפרט כי שימש כעו"ד מטעם בנק דיסקונט לישראל (להלן:"הבנק") בתחום הגביה בין השנים 1973-2002.
3.במהלך השנים-טיפל המערער בגביית חובות המשיב 1 לבנק. במסגרת זו מונה המערער ע"י ראש ההוצל"פ ככונס נכסים על מוסך שהיה בבעלות המשיב 1 (להלן:"המוסך") במטרה למכרו להפחתת חוב המשיב 1 לבנק.
4.בחודש 7/01 פעל המערער בשם הבנק לגביית חובות של המשיב לבנק-בין היתר, באמצעות מכירת המוסך, באישור ראש ההוצל"פ. המוסך נמכר בסכום של 103,000$ בתוספת מע"מ, לאחר שנתקבלה חוו"ד שמאי ובאישור ראש ההוצל"פ למכירה.
המערער מדגיש כי סיים את כל פעולותיו בתיקו של המשיב 1 בחודש 7/01 עם קבלת אישור ראש ההוצל"פ, למעט דיווח על המכר לרשויות המס ביום 22.8.01 ותשלום המיסים בהתאם.
5.מציין המערער כי ביום 13.12.99, העיד המשיב 1 בפני ראש ההוצל"פ וביקש מעצמו להורות על מכירת המוסך, הצהיר כי "שווי המוסך בקושי כ-100,000$ וכן כי "המוסך סגור יותר משנה, כי היה לי התקף לב ואני לא יכול לעבוד"; "אני מסכים שינוהלו הליכים למכירת הנכס", וכו'.
6.בסופו של הליך פש"ר שהחל עוד בשנת 2003 ובעטיו ניתן צו כינוס ביום 13.4.04 על נכסי המשיב 1, שהופטר ביום 18.6.09 מחובו החלוט.
7.3 חודשים לאחר קבלת צו ההפטר, הגיש המשיב 1 את התביעה שבת.א. 13321-10-09 הנ"ל כנגד הבנק והמערער, כמי ששימש ב"כ הבנק בהליכי הגביה.
8.מציין המערער כי במסגרת התביעה הנ"ל, טוען המשיב כנגדו כי מכירת המוסך נעשתה בשנת 2003 במחיר נמוך משוויו.
המערער מדגיש כי המוסך נמכר עוד ביום 4/7/01.
מוסיף ומפרט המערער כי במסגרת כתב התביעה הנ"ל טוען המשיב 1 ששילם בשנים 1998-2001 כספים בסך של 94,000 ₪, אשר לא נזקפו ע"ח החוב בתיק ההוצל"פ.
מציין המערער כי טענה זו של המשיב 1 הועלתה לראשונה בחלוף 11 שנים לאחר שהמשיב 1 הופטר ע"ח חובו לבנק.
9.המערער אף מציין כי הגיש כתב הגנה מפורט לתביעת המשיב 1 כנגדו וכן בקשות מקדמיות שעניינן, בין היתר, טענת ההתיישנות (באשר ההליכים והפעולות הנוגעים לתיק חובו של המשיב 1 לבנק הסתיימו על פי המערער, בחודש 7/01, דהיינו-8 שנים ו-3 חודשים לפני שהוגשה תביעת המשיב 1 כנגדו). עוד טוען המערער במסגרת הבקשות המקדמיות שהגיש בתיק העיקרי כי הטענה השניה של המשיב 1 הנזכרת לעיל הינה סוג של טענת 'פרעתי', שעל המשיב 1 היה להעלות ולהוכיח בפני ראש ההוצל"פ קודם שקיבל הפטר מכל חובותיו; בנוסף- טוען המערער למניעות מהגשת תביעת המשיב- נוכח הפטר מהחוב החלוט-הן כנגד הבנק הנושה והן כנגד המערער, שביצע הליכי גביה בשם הבנק; הוא אף העלה טענה למיצוי העילה, נוכח הליכי המכר בהוצל"פ, שכנגדם המשיב 1 לא נקט בזמן אמת בפעולות לביטולם או לתקיפת אישור המכר ע"י ראש ההוצל"פ.
10.טוען המערער כי טעתה כב' הרשמת, כאשר החליטה לפטור את המשיב 1 מאגרה.
לשיטתו- קביעתה שיש למשיב "סיבה כלשהי" לזכות בתביעתו, אינה מספקיה לקבלת פטור מאגרה, והיה עליה לקבוע כי תביעתו מושתתת על עילת תביעה מבוססת ושסכומיה מבוססים.
גורס המערער כי המחוקק או הפסיקה לא הציבו רף של "סיכוי כלשהו" בכל הנוגע לעילת התביעה הנזכרת בתקנה 14 לתקנות בתי המשפט (אגרות) תשס"ז-2007 (להלן:" תקנות האגרות").
11.מוסיף וטוען המערער שלא היה המקום להסתמך על הליך פשיטת הרגל כראיה לכאורה למצבו הכלכלי של המשיב 1. המערער מפנה לתקנה 14(ד)(3) לתקנות האגרות, על פיה- יראו את מי שיש לו מצב כלכלי המצדיק פטור, אם הוכרז כפושט רגל בהתאם לסעיף 42 הנ"ל לפקודת פשיטת הרגל (נוסח חדש), תש"ם 1980, בשנתיים שקדמו להגשת הבקשה.