במסגרת תביעה אשר הוגשה לבית המשפט לענייני משפחה, נדרשו השופטים לבחון סוגיה מעניינת. בני זוג מנוחים ניסחו צוואות הדדיות בערוב ימיהם, תוך שהם מורישים זה לזה את רכושם (לפי מועד פטירת בן הזוג הראשון).
במסגרת צוואות הדדיות אלו, קבעו בני הזוג כי במותו של בן הזוג הנותר, יועבר הרכוש לילדיהם ביחסים שונים. הגבר נפטר ראשון, לפני אשתו, וימים ספורים לאחר מכן שינתה האישה את הצוואה והורישה את כל רכושה לאחד הילדים בלבד. בעקבות מהלך זה, כאשר נפטרה האם, עתרו האחים אשר נושלו מהצוואה לבית המשפט לענייני משפחה. לטענתם, צוואתה ההדדית של האם הייתה צוואה במסגרת "יורש אחר יורש", ועל כן אין לה רשות לשנות אותה לאחר פטירת בעלה.
מהי צוואת יורש אחר יורש?
בהסדר של "יורש אחר יורש", הקבוע בסעיף 42 לחוק הירושה, המוריש מורה כי במותו, יירש אותו יורש א’, ולאחר מותו של א’, יירש את הרכוש יורש ב’. עד להגעת הרכוש ליורש ב’, ישנה, בלשונו של הנשיא ברק, "תקופת ביניים" בה יורש א’ הוא הבעלים של הרכוש. בתקופה זו רשאי יורש א’ לעשות במה שקיבל כראות עיניו. עם זאת, מונחת לפתחו מגבלה אחת מתוקף החוק – אסור לו לנשל את יורש ב’ מן הרכוש בדרך של צוואה.
מתוך הוראת סע’ 42 לחוק הירושה עולה כי כאשר עסקינן בהוראת צוואה על דרך "יורש אחר יורש" רשאי היורש הראשון לעשות בחייו כאוות נפשו בחלקו בזכייה גם אם יפגע מכך היורש השני. עם זאת, החוק אוסר על היורש הראשון, באופן מפורש, לגרוע מזכויות היורש השני בדרך של צוואה.
היוצא מן האמור הוא כי בעניין דנן המנוחה הייתה מנועה לצוות בצוואתה החדשה את כל הרכוש בו זכתה מכוח הצוואה ההדדית לאחד מילדיה, תוך שהיא מנשלת את אחיו. לפיכך, בכל הקשור לצוואתה החדשה של המנוחה, גם אם לא יימצאו בה פגמים – דינה להתבטל.