חוק העזר מכוחו ניתן כביכול הצו, אשר מסמיך את ראש העיר או כל מפקח להיכנס לכל מקום בתחום העירייה לרבות לבית פרטי של תושב העיר, יש לקרוא בכפוף לאמור בסעיף 30 לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], תשכ"ט-, 1969, הקובע כי חיפוש ותפיסה יעשו באמצעות צו שיפוטי. ומכאן שכל כניסה לחצריו של אדם פרטי ללא הסכמתו מחויבת בקבלת צו שיפוטי, ולכן אף כאשר ראש העיר בכבודו ובעצמו חתום על הצו, הרי שאין לכך כל חשיבות והוא נעדר תוקף משפטי.
כאשר עוסקים בפעולות כה דראסטיות, המתירות לנציג הרשות, להיכנס לנכס המצוי בבעלות פרטית של תושב העיר, לחטט בחפציו ובכליו ואף להפקיעם מרשותו, יש להוציא צו שיפוטי אמתי כלומר שחתום עליו שופט, אשר מבטיח בין היתר כי חתימה על הצו מבוססת על אינדיקציות אמתיות להתקיימותה של בעיה ולא נבעה משיקולים זרים או משרירות לב.
הסעיף שהסמיך את נציגי העירייה לפרוץ לדירה נעדר מידתיות , וכי העירייה, ככל רשות שלטונית, מחויבת לעקרון המידתיות, הקובע שאין לפגוע בזכויות מוגנות של התושב מבלי שנעשה ניסיון הוגן להגשים את מטרת חוק העזר באמצעים פחות פוגעניים פחות. למשל לתת הודעה בנושא ו/או התראה ו/או דרישה לפעול למיגור מקור הריח, טרם מתן הודעה על כניסה לקניין הפרטי ו/או נקיטת פעולות בו.
זכות שימוע שהינה זכות מוכרת ובסיסית במחוזות המשפט המנהלי (שבין הפרט לרשות), נמנעה ממנה וכי הדרישה לקיום האמור בצו, מרגע המצאתו (תוך 48 שעות) אינה סבירה לכשעצמה ובפרט לאור העובדה שבמקרה הספציפי אין סכנה אמתית ובוודאי שלא אקוטית לבריאות הציבור.
לאחר שהבהרתי לעירייה את המצב המשפטי, הצעתי להם להיפגש על מנת לשמוע מה הטענות הנטענות כלפי בעלת הדירה וכן להשמיע את דברם, בניסיון להגיע להסכמות הדדיות. (במכתב לא פתרתי את המחלוקת, אלא הזהרתי את הרשות מלנקוט צעדים חד צדדים שאינם מכבדים את זכויותיה של בעלת הדירה).
למרות שבעלת הדירה וקרוביה סברו שלא מתקיים כל מפגע ריח בדירה, הם הביעו הסכמה בפגישה לנקוט מספר צעדים פשוטים שירצו את דעתם של נציגי הרשות בתוך זמן קצוב ממועד הפגישה. לאחר שחלף המועד הקבוע, תיאמה נציגה מטעם העירייה פגישה מסודרת בביתה של בעלת הדירה וקבעה שמפגע הריח סולק. התיק נסגר לשביעות רצונם של כל הצדדים במינימום: זמן, אנרגיה ועלויות.