קיבלתי הצעת נישואים. לפני שאתם מתחילים עם הקולולולו והברכות, עלי לציין שסירבתי. לא ישר, קודם עשיתי טבלה מהירה בראש של למה כן ולמה לא. רציתי בגלל שהוא פשוט נורא יפה, כושי (והמיתוס עליהם הוא בכלל לא מיתוס, זה לגמרי נכון), הוא אמריקאי, כך שיהיה לי גרין קארד והוא ממש צעיר. מכיוון שמנטלית נתקעתי בגיל 9, אנחנו ממש נתאים מהבחינה הזאת.
לא רציתי בגלל שאנחנו לא באמת מאוהבים, שאין שום ביטחון בהצעה שלו ושאת האמת, עם כל הצניעות, אני חושבת שהוא מקבל דיל הרבה יותר טוב ממני (למרות המיתוס שהתגלה כלא מיתוס בכלל). אז אחרי שסירבתי והחלטנו להישאר ידידים ולראות לאן החיים לוקחים אותנו (זה קטע של צעירים, אבל זרמתי), ישבתי וחשבתי לעצמי מה עושה הצעת נישואין אטרקטיבית ומעבר לזה, מה צריך בשביל שההצעה האטרקטיבית תהפוך להיות זוגיות אטרקטיבית.
פעם, כשהייתי בגילו, חשבתי שמה שחשוב זה רק אהבה. אהבה מנצחת הכול, אהבה זה הדבר הכי חשוב, אם יש אהבה, יש הכול ועוד כל מיני מחשבות רומנטיות שאינן מחוברות למציאות כלל וכלל. ואז התחתנתי ואחרי כמה שנים כשרכשתי מושג, הבנתי שלא היה לי שום מושג ועדיין אין לי הרבה מושג, אז אולי כדאי שאני ארכוש לעצמי קצת מושג.
אני חושבת שזה מאוד אינדבידואלי, כי מה שאטרקטיבי לאדם אחד, נראה לא חשוב בכלל לאדם אחר, לכן אם מישהו מכם אינו מסכים עם מסקנותיי, זה לגמרי בסדר. האמת, שזה יותר מבסדר, כי אם כולנו היינו רוצים את אותו הדבר, היינו בבעיה קשה של היצע וביקוש. עם הגיל את לומדת עם איזה דברים את יכולה לחיות, עם איזה דברים את רוצה לחיות ועם איזה דברים את לא יכולה וגם ממש לא מעוניינת לחיות.
כשאני הולכת לקניות נגיד אני תמיד שואלת את עצמי אם אני צריכה את מה שאני עומדת לקנות או שאני רוצה. 99 אחוז מהפעמים אני ממש לא צריכה את זה, אבל אנחנו לא באמת צריכים כלום, לעומת זאת, אנחנו כן רוצים המון דברים.
גבר זה כמו בגד: אם הוא מתאים - זה נפלא, אם הוא לא מתאים - זה מבאס. אם את ממש אוהבת אותו, את רוצה להיות איתו/ללבוש אותו כל הזמן, את רוצה שיראו אותך איתו וגם יקנאו קצת. עם הזמן, את מתחילה להתרגל אליו ופתאום מתחילה לגלות שהוא לא כזה מושלם כמו שחשבת ולעיתים הוא נשאר בארון במשך שבועות וכשמגיע הקץ יש שתי אופציות: או לזרוק לגמרי, או להעביר לצדקה. תלוי מה יותר קל.
גברים מעטים הם כמו השמלה השחורה הקטנה - כל כך קלאסיים, שהם תמיד נכונים. אז אני צריכה מהגבר שלי שלושה דברים, שיהפכו אותו לקלאסה: שיצחיק אותי, שיזיין אותי (סליחה אבא) ושיהיה נדיב אלי. נדיב זה לא אומר לקנות לי מתנות, למרות שזה אף פעם לא יזיק. חדי האבחנה שבכם ידעו לקרוא בין השורות ולהבין שבשלוש תכונות אלה יש הרבה מעבר.
מה אני צריכה: בדיוק את שלושת הדברים שציינתי. מה אני לא רוצה, זאת רשימה ארוכה מידי, אבל זה בהחלט כל התכונות ההפוכות של מה שציינתי שאני כן רוצה וצריכה. באם וכאשר גבר שכזה יכרע על ברכיו ויגיד לי שהוא רוצה להיות איתי לנצח, אני אפילו לא אחשוב פעמיים. בינתיים לא מצאתי את השילוש הקדוש הזה. זה מה שאני מנסה להסביר לאבא שלי שלא מבין למה זה כל כך קשה למצוא איזה בעל.
.אני יודעת שלעיתים אני עושה רושם של אדם ציני, אך מי שמכיר אותי היטב, יודע שאני רומנטיקנית חסרת תקנה, שעדיין מאמינה במונוגמיה ובאושר ועושר. להבדיל מרבים ממכריי, אני עדיין מאמינה בזוגיות רבת שנים, של הליכה יד ביד כשביד השנייה אוחזים במקל עזר.
אני מאמינה שנישואים אטרקטיביים הופכים להיות זוגיות אטרקטיבית כשמתקיים תנאי אחד בלבד: כשאף פעם לא משעמם. זה לא אומר שאין שגרה, זה לא אומר שאין קשיים, זה לא אומר שלא בא לך להעיף לו סטירה מידי פעם, אבל בגרעין של הזוגיות, אף פעם לא משעמם.
עם אנטוניו, הבחור שהציע לי נישואין, עדיין לא שיעמם לי. יחד עם זאת, הייתי איתו רק ארבעה ימים, כך שעדיין לא הספקתי להשתעמם. ואולי זה הפיתרון? מערכת יחסים נפלאה בת ארבעה ימים, אפשר גם שבוע, גג שבועיים.
יש אנשים שחושבים שצריך להתפשר גם על הדברים החשובים. אני לא מסכימה איתם. אני בהחלט חושבת שצריך להתפשר, אבל כשמוותרים על משהו שחשוב לך, באיזשהו מקום, אתה קצת מוותר על עצמך.
לפני שנפרדנו, שאלתי את אנטוניו שאלה היפוטטית: אם נגיד היו נותנים לך לבחור בין 20 שנים נפלאות של זוגיות ל-60 שנים ביחד אבל לא משהו, במה היית בוחר? הוא ישר אמר ש-20 שנים נפלאות. אז הוא גם חכם אם ככה. אתם יודעים מה? אולי במחשבה שניה אני כן אתחתן איתו, בכל זאת, 20 שנים נפלאות לא הולכות ברגל ואולי הן פתאום הופכות ל-60 שנים נהדרות עם מקל עזר וגרין קארד על הדרך. זהו החלטתי, איי דו!
היכן אוכל למצוא את הבלוג שלך? ותודה!