בתור ילדה מאוד אהבתי לאכול תירס מקופסאות שימורים. זה היה אחד הדברים הכי טעימים בעיקר בגלל הפשטות שבהם.
פעם פעם (בשנה כל כך רחוקה) אפילו עשיתי תחרות עם חברה מי מצליחה לסיים מהר יותר קופסת תירס על ידי אכילת כל תירס בנפרד באמצעות צ'ופסטיקס.
ועד היום כל פעם שאני רואה קופסת שימורי תירס אני מוצפת זיכרונות.
מרבית הזכרונות מתנקזים בעיקר לטיולים שלי בשמו"צ (השומר הצעיר) ומחוגי סיירות של החברה להגנת הטבע (כן, אני יודעת- הכי ירושלמית), כאשר קופסאות שימורי התירס היוו את ראש שרשרת המזון בכל ארוחה בטיול.
הקופסא עברה בסבב בין כולם, כאשר כולם לוטשים עיניים במי שהקופסא אצלו ומקווים שיישאר מספיק תירס עד שהקופסא תסיים את הסיבוב בין כולם ותגיע אליהם חזרה.
ומאז, כל פעם שיש לידי קופסת שימור תירס, האינסטינקט המיידי שלי הוא לקפל לשניים את המכסה כדי שישמש ככפית. וזה מציף אותי געגועים לתקופות תמימות כל כך.
ולכן, תמיד יישאר לי מקום חם לתירס (או מקום לתירס חם 🙂 ).
אני מודה, היום אני לא משתמשת בו הרבה בבישולים שלי, אבל מידי פעם אני נזכרת בו ומשלבת אותו או בתבשיל כזה או אחר, בסלט, במוקפץ, בפולנטה (קמח תירס) או פשוט מבשלת קלחי תירס, תוקעת קיסם בכל קצה, מפזרת מעל מלח וחמאה וזהו.
אבל אחד הדברים היותר טעימים שאפשר להכין מתירס (יותר נכון מקמח תירס) הוא לחם תירס.
היופי שבו הוא שאין צורך בשמרים, התפחה, ערבוב או לישה שקורעים את הידיים והוא מוכן ממש מהר.
בואו נודה, לחם תירס הוא לא לגמרי לחם, הוא שילוב בין לחם לעוגה, צהבהב ורך וזה מה שעושה אותו כל כך מיוחד וטעים.
במחבת יבשה קולים (בנפרד) את גרעיני החמנייה ואת הצנוברים ומניחים בצד (זהירות לא לשרוף אותם).
בקערה גדולה מערבבים את קמח התירס, קמח לבן, אבקת האפייה, הסוכר והמלח.
בקערה אחרת טורפים את הביצים עם החמאה והחלב. יוצקים את התערובת לתערובת הקמח ומערבבים היטב.
מוסיפים לתערובת את התירס הקפוא ומערבבים.
מוסיפים פנימה את האורגנו, הצנוברים ו ¾ מכמות הגרעינים ומערבבים.
מעבירים את התערובת לתבנית עם נייר אפייה משומן קלות וזורים את יתרת הגרעינים מעל.
אופים בתנור שחומם מראש לחום של 175 מעלות למשך כ-30-35 דקות או עד שמזהיב/ דוקרים עם קיסם באמצע והוא יוצא יבש.
להוסיף לתערובת גבינה קשה מגורדת (צהובה/ פרמז'ן/ פיקנטית/ גאודה וכו').
למי שפחות בקטע מקסיקני- אמריקאי אפשר פשוט להגיש עם חמאה רכה ליד סלט ירקות מפנק.
אני באופן אישי מאוד אוהבת לאכול אותו עם לבנה ביתית שאני מכינה ועם עגבניות שרי ושמן זית.
מאז שעברתי לגור באנגליה אני במסע חיפושים מתמשך אחר גבינה שתזכיר ולו במעט את גבינת תנובה בארץ ושבעיקר כזו שמכילה פחות מ- 22% שומן. לאחר מספר חודשים הרמתי ידיים והחלטתי שהגיע הזמן לקחת יוזמה ולמצוא פתרון באופן עצמאי. התחלתי להכין לבנה בבית. זה כל כך פשוט. זה כל כך טעים. וזה בעיקר הרבה יותר בריא.
אז אחת לשבוע אני מכינה לבנה מליטר יוגורט שמספיק לנו בדיוק לשבוע. ואני מאושרת.
1 ליטר יוגורט צאן או כבשים / אני מכינה את הלבנה שלי מיוגורט דל שומן שיוצא סבבה לגמרי.
חיתול בד מכותנה של תינוקות (תשריינו חיתול קבוע שלא עבר כביסות).
מערבבים את היוגורט והמלח.
פורסים חיתול במסננת כששולי החיתול נופלים מעל שולי המסננת. שופכים את היוגורט אל מרכז החיתול, אוספים את קצותיו, מהדקים היטב סביב כדור היוגורט שבפנים וקושרים קשר הדוק בראש הכדור.
קושרים את שולי החיתול לצווארו של ברז בכיור המטבח ומניחים לו לטפטף במשך כמה שעות עד שזרם הטיפות נחלש.
למי שאין כיור שניתן לתלות עליו את החיתול (כמוני) או ניתן לקשור את החיתול לכף עץ שנשענת על שפת אגרטל או קערה עמוקה.
חשוב שיישאר מרווח של לפחות 10 ס"מ בין הכיור/ תחתית הקערה/ האגרטל לבין החיתול, מכיוון שיטפטפו כמה ס"מ טובים של נוזלים.
במידה ומאוד מאוד חם (אצלי זה לא ממש המצב) ניתן להניח בשיטה זו את החיתול בתוך המקרר.
*כמות הנוזלים שיטפטפו תלויה במרקמו המקורי של היוגורט.
כאשר הטפטוף מסתיים הלבנה מוכנה. למי שמעדיף מרקם רך יותר ללבנה, מומלץ להשאיר את החיתול למשך 12 שעות +/- ומי שאוהב לבנה יציבה יותר, מומלץ להשאיר את החיתול עד 24 שעות.
פותחים את החיתול. ומעבירים את הלבנה לתוך כלי אטום.
אני אוהבת לפזר מעל הלבנה שמן זית וזעתר אבל אפשר גם לגלגל לכדורים קטנים ולאחסן בצנצנת מלאה בשמן זית.
הלבנה נשמרת במקרר מעל לשבוע.
בנוסף, אפשר להגיש את הלבנה עם אנטיפסטי, עם ירקות חתוכים גס ושמן זית, סומק וזעתר, ליד פיתות קלויות, יחד עם חציל קלוי על הגריל או בתנור או פשוט מגולגלים בתוך פלפלים קלויים. אז תיהנו!