תזכורת: שנה לפרמיירה.
למעט ההקרנה בטבעון, אהיה בכל האירועים החודש.
מה קרה בחודש שעבר?
יצא הספר השישי בסדרת ילדי העולם המחודשת: נואי הילדה מתאילנד.
עברתי הרפתקאות שחבל בבנימינה-גבעת עדה.
Just had an emotional experience of watching an amazing documentary made by the even more amazing Dvorit Shargal. The title is as esoteric as the subject matter itself: Where is Elle Kari and What Happened to Noriko-san. Ever since she was a little girl, Dvorit idolised a series of books for children photographed by the talented Swedish photographer Anna Riwkin-Brick. She was determined to find the children featured in book photographed about 60 years ago. [I was raised on them] . The doco tells of Dvorit's painstaking work tracking down Elle Kari the girl fro Lapland and the Japanese Noriko San. Some detective work.
Sivan Barak of the next generation to have been raised on those books, and yours truly outside the Classic Cinema in Elsternwick (Melbourne) where the Jewish Film Festival is being held. Sivan is holding her own copy of the Noriko San book which she kept since her own childhood.
נאד המים של אלה קרי בסינמטק ת"א.
חגגתי שנה לפרמיירה, שהייתה ב-21 בנובמבר 2014.
כמו שכתבתי בשבת בבוקר, זו הייתה השנה היפה והמאושרת בחיי. אין שום סיכוי שתהיה שנה שתתעלה עליה. זו הייתה שנת הניצחון שלי: כנגד כל הסיכויים איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן? הושלם, עלה ופרח ומשגשג בכיף. כשאמרתי זאת לנוכחים בסינמטק אמש הם התמרמרו וטענו שאין לדעת: אולי תהיה שנה מהממת עוד יותר? אבל אני יודעת. הסיפור שלי עם הסרט הזה הוא סיפור של פעם בחיים.
בשורה הראשונה באולם 4 בסינמטק תל אביב ישבו אתמול ראשי ערוץ 1, 2, 10, יס דוקו, ערוץ 8 והחינוכית, יחד עם מנהלי קרנות הקולנוע. כולם אחזו בידיהם זרי פרחים מעודנים וקופסאות שוקולד מהודרות, מחו דמעות, החזיקו ידיים במעגל תמיכה, עלו בשורה ישרה לבמה עליה עמדתי ושרו במקהלה: "חטאנו פשענו דבורית, צריכים היינו לתמוך בסרט שלך ולשדר אותו. אנחנו מתנצלים מכל הלב. אל תדאגי, העוול יתוקן, מגיע לכל ישראלי לצפות בו על המסך הקטן, מאחר שהם משלמים כל כך הרבה כסף על הזכות להימנות על צופינו".
פחחח. ברור שזה לא קרה. זה היה החלום האירוטי שלי בשנה האחרונה. אבל שטויות, באמת שטויות. בשורה הראשונה ישבו אתמול מלא ילדים מאושרים, כי ההורים שלהם שלחו אותם או הביאו אותם לסרט. הרבה יותר כיף. הם גם אלו שעטו על חמשת הפוסטרים שחילקתי אתמול חד-פעמית במתנה (בצילום) וזכו בהם.
אני שמחה על כל אדם שמגיע לאולם כלשהו ברחבי הארץ כדי לפגוש את הסרט ואותי. הצער הוא על מי שהגעה לסינמטקים ולמקבילותיהם אינה חלק מתרבות הצריכה התרבותית שלהם. גם להם מגיע לצפות בסרט, שמדבר לכל לב ולכל נפש, בתנאי שיש כאלו. אבל זה לא יקרה. הסרט לא יונגש לכל, כי בחייאת, יש דברים חשובים יותר להראות לציבור. אז המשיכו להפיץ את הבשורה. אלה קרי ונוריקו-סאן ואני נשמח לבוא לכל מקום בארץ ובעולם.
במוצ"ש, 28.11.15, 17:00, סינמטק ת"א, הקרנה אחרונה לסיום השנה הראשונה.
* ראיון בתוכנית סדר נשים של טל לאור, בקול ישראל (רשת א+ב).
* ראיון בתוכנית של רינו צרור.
* תעשיה.קום: למשרד החוץ (קשתו"ם) אין קריטריונים.
יש מדיניות ושיקול דעת.