נראה לי שדי מיציתי את מה שרציתי לומר – אתמול אפיתי לראשונה בדירה, והמאפה הנבחר היה אצבעות לחם בננות (וגם כמה לבבות לחם בננות – לבבוננות! אוי, יודעים מה? זו לא באמת מילה טובה. או הגיונית). אין ספק שלא היה פה גרם אחד של סמליות. ואני מבינה בגרמים, יש לי משקל דיגיטלי והכל. כן.. טוב, אין לי בעצם מה להוסיף.
קיצור… לקחתי את לחם הבננות הקבוע שלי, המרתי את רוב השמן ברסק תפוחים, הכנתי שטרויזל פקאן וקינמון מלוח (לדעתי, מלוח בצורה מושלמת. לדעת כמה מחבריי לעבודה, מלוח בצורה מוגזמת. משום מה הם פחות תמכו בעניין הזה של גרגרי מלח בתוך העוגה. נו, אבל מה יכולתי לעשות, בטעות קניתי בסופר מלח לבישול במקום מלח שולחן. זה לא הופך אותי לאדם פחות טוב!!) ובין לבין דחפתי קצת גנאש שוקולד שהיה לי במקרר.
אז הלכתי לחנות, אספתי קערה ויצאתי משם שמחה וטובת לבב. חזרתי הביתה, הוצאתי שוב את המיקסר מהקופסא (לא יודעת למה החזרתי אותו לשם מלכתחילה. כנראה רציתי לשמור עליו, שלא יתקלקל או משהו. יש מצב שגם פחדתי שהאובן יסית אותו נגדי. באותה תקופה עדיין לא היינו BFF, כמו שאנחנו היום). ואז גיליתי שיש עליו משהו. ספק לכלוך, ספק שריטה. מעין כתם לידה. אני יודעת שזה מוציא אותי קצת שטחית, בכל זאת – אל תסתכל במיקסר אלא בדברים הטעימים שבתוכו, אבל לבסוף החלטתי שמיקסר חדש לא צריך להיות מוכתם. אז החזרתי אותו לחנות.
זה שקר. ביקשתי מההורים שלי להחזיר אותו. והם החליפו לי אותו. במהלך התהליך החלטתי גם שאני בכל זאת מעדיפה צהוב על פני ורוד (הזהרתי אתכם שאני עלולה לפרוץ בצעקות “צהבהב! צהבהב!” מתישהו, לא?), אז עכשיו יש ברשותי מיקסר צהוב. בקופסא. אולי כדאי שאוציא אותו משם ואבדוק מה קורה איתו.
בכל אופן, כל עניין החלפת הצבע לא באמת מפתיע. הרי תמיד העדפתי את הפאואר ריינג’רית הצהובה על פני הוורודה, ובינינו.. היה רק הגיוני להשליך מזה על בחירת צבע המיקסר שלי. לא?
טוב, אני צריכה להתחיל לכתוב לעתים יותר תכופות. ההפסקות הארוכות האלה גורמות לי לדבר יותר מהרגיל. ואף אחד לא מרוצה מזה – לא אתם, לא אני, לא אתם.
אז רק שתדעו – אצבעות לחם בננות עם שטרויזל פקאן וקינמון (ואופציה לגנאש שוקולד אפוי). זה טעים. זה מתנהג יפה בטוסטר אובן. וזה אפילו לא הדבר הכי משמין/מזיק בריאותית בעולם (יחסית לז’אנר הקינוחים, כן? אל תציבו את האצבעות האלה ראש בראש מול סלט. בעיקר כי סלט זה מגעיל). לכו על זה.
קודם כל, לדעתי לא אמורה להיות בעיה להשתמש בקמח מלא במקום לבן – לפחות במקום חלק מהכמות – ובסוכר חום במקום לבן. אתם יודעים, בשביל בריאות עד הסוף.
מצד שני, אם בא לכם להשחית את לחם הבננות שלכם, אתם יכולים להוסיף קצת גנאש שוקולד (קר, כזה שכבר הגיע למרקם טראפלי. פירורי טראפל, אם תרצו) בין הבלילה לשטרויזל. כמובן שאפשר להשתמש ב”סתם” שוקולד צ’יפס או שוקולד קצוץ, אבל אתם יודעים.. גנאש זה גנאש.
אמנות – כך עושים זאת. ולכל המתחכמים – כן, הסוללה והכבל של המחשב הכרחיים לאמנות.
גם אני אהבתי את הצהובה יותר מהוורודה!!!
ואממ.. למה לא פסים?!
ואז ראיתי את התגובות הקודמות וגיליתי שאני לא מקורית…אבל בכל זאת.
אהבתי את הצילום עם הצבעונים(?) והכבל מחשב-הטבע פוגש את עידן הטכנולוגיה-חזק!
גם המתכון נראה טעים מאוד ואולי אני אתגבר על החוסר חשק התמידי שלי ללחם בננות ואכין אותו.
אבל אם זה לא המון עוגה בתוך תבנית, איך אוכל להגיע אלייך באמצע הלילה ולאכול אותה עם מזלג?
כי אולי עוד מישהו עשה כזה דבר.
מורן – ממש לא אהבתי את הפסים. לא עושה לי את זה.
עלמה – רסק תפוחים עובד מעולה, בעיקר בבחושות. לעוגיות זה משנה את המרקם בקטע שלא כולם אוהבים (לא אני, כמובן. אני אוהבת את העוגיות שלי בכל מרקם). קיצור, מומלץ בחום.
ליקוש – עוד מישהו? כאילו.. מישהו שהוא לא את? אין סיכוי. you're my one and only.
קודם כל – אני נהנית מאד לקרוא את הבלוג שלך. כולו – מתכונים וכל השאר.
תגידי, אפשר להכין את המתכון הזה כעוגה? בתבנית של אינגליש קייק?
בטח, אין בעיה. המתכון מבוסס על לחם בננות שאני מכינה כבר שנים, כמעט תמיד באינגליש קייק. קחי בחשבון שזמן האפיה יתארך, כמובן.