בשנת 2003 הוציאה Activision, בשיתוף עם חברת הפיתוח בעלת השם המצחיק Luxoflux, את True Crime: Streets of LA, כותר שבישר את תחילתו של גל חיקויי ה-GTA למיניהם. משחק ההמשך שלו - New York City, כולל בדיוק את מה שלמדנו לצפות מכל משחק אחר בז'אנר: עיר ענקית שניתן להסתובב בה בחופשיות, רכבים מסוגים שונים ומשונים והמון נרקומנים, מאפיונרים, זונות ושאר ירקות. למרות המחשבה וההשקעה הניכרת בכל תחום ותחום, החיבור בין חלקי המשחק גס להפליא ומלא בבעיות טכניות מעצבנות, שחיסלו כל סיכוי להנאה אמיתית.
המשחק New York City יכניס אתכם לנעליו הכבדות של מרכוס ריד, גנגסטר לשעבר ובעל עבר אפל, השולט ביד ברזל בחלק נרחב מעולם הפשע הניו יורקי. בלש במשטרת ניו-יורק, ידיד משפחה ותיק של מרכוס, מוציא אותו מחיי העבריינות ומכניס אותו לשורותיה של המשטרה. לאחר שאותו חבר מת בנסיבות משונות, אתם (בנעלי הסניקרס של ריד) תאלצו להשיג עדים, לחשוף ארגוני פשע בעיר ולעקוב אחר מספר כיווני חקירה מסתעפים שיובילו אתכם למקומות כמו מוזיאונים, בתי משוגעים, אולמות אופרה ותחנות הרכבת התחתית.
העלילה היא אוסף קלישאות מביך אך אפקטיבי. גם כאן השוטרים מושחתים, הרחובות מלאים במרוצים לא חוקיים, והגיבור אינו מסוגל להתרכז בדבר שאינו קשור לאותה נקמה מפוקפקת על רצח חברו. האמינות היחסית שיוצרות הדמויות השונות עוזרת להכניס עניין, אך גם זה נעלם ברצף המשימות שחוזר על עצמו שוב ושוב.
המשימות במשחק מחולקות לשלושה סוגים: שלבים המקדמים את העלילה, משימות אכיפת פשע, ומשימות פרטיות עבור גורמים שונים. למרות הגיוון הרב במשימות העלילה, המבנה שלהן חוזר על עצמו לכל אורך הכותר ונמאס לאחר זמן די קצר. לרוב תיאלצו לעבור כמה עשרות פושעים, בין אם זה באמצעות ירי בכל מה שזז, ובין אם בהתגנבות שקטה. בסוף רוב המשימות תתמודדו מול בוס, שהוא בדרך כלל הוא הפושע המרכזי של אותו אזור. לאחר שתביסו אותו, תאלצו לתחקרו באמצעות מיני-משחק פשוט, שיגרום לו להלשין על מיקומו של פושע גדול יותר, וחוזר חלילה.
כדי לגוון את העניינים במהלך שיטוטיכם בעיר, ידווח לכם מכשיר הקשר המשטרתי על כל מיני מעשי אי-סדר. אם תרצו תוכלו לפתור סכסוכים משפחתיים, להשתלט על בריונים, לאסור הימורים לא חוקיים, ואפילו לעצור מלצר ממורמר במסעדת מזון מהיר, שהתחשק לו להרעיל את לקוחותיו. בנוסף תוכלו לבצע משימות עבור מספר גורמים מפוקפקים בעיר, כמו אביכם השולט על העניינים מתא המעצר שלו, נהג מונית מוזר, ועוד.
הצלחה במשימות הללו תעניק לכם כסף שיאפשר קנייה של מכוניות וכלי-נשק שונים. כיוון שאת רוב המכוניות ניתן להשיג בחינם על ידי חשיפת התג המשטרתי או על ידי ירי באוויר, וכלי הנשק פזורים ברחבי השלב בצורה נדיבה, הכסף במשחק חסר תועלת למדי, ואין לכם סיבה טובה במיוחד להתעסק עם המשימות הצדדיות הללו, פרט לשריפת זמנכם היקר.
דווקא אחד החידושים שיכל להיות מעולה אך התפספס לחלוטין, הוא רעיון 'השוטר הטוב, השוטר הרע'. על כל פעולה שתבצעו במשחק תקבלו ניקוד. פתרון פשעים ואיסוף עדויות יעניקו לכם נקודות טובות, שבסופו של דבר יגרמו להעלאה בדרגה, ולפתיחה של יכולות חדשות בקרב ובנהיגה. ירי בנשק חם בפושעים ללא נשק, דריסת אזרחים והשתלת ראיות מפלילות יובילו לצבירת נקודות שליליות, ולהורדה בדרגות. ומה הפספוס הגדול? ובכן, פרט מעלייה והורדה בדרגות, אין שום משמעות מוסרית למעשים אותם תחליטו לבצע. העלילה תישאר אותה עלילה, והאנשים בסביבה יתנהגו באותו האופן בדיוק, בין אם תבחרו להיות שוטרים מושחתים ובין אם תשמרו על החוק.
הנהיגה ב-True Crime: New York City היא חוויה מעורבת. מצד אחד, העיר ניו יורק, גם אם איננה מרשימה גראפית בפלייסטיישן 2, היא מקום ענקי ומפורט. העתק מדויק למדי של המקור האמריקאי. השליטה ברכב, לעומת זאת, מסורבלת ואיטית. קל מידי לאבד שליטה ולדרוס למוות כמה אזרחים, או לפחות להוריד רמזור או שניים. בדרך כלל רצח חסר תכלית הוא ענייו מקובל למדי במשחקי וידאו, אלא שהדמות שלכם היא שוטר, ו'אסור' לעשות דברים כאלה. ברגע שלמדתי את הטריק שבאמצעותו ניתן להיכנס למונית ולהגיע לכל מקום בעיר בלי צורך לנהוג, לא חזרתי עוד לכביש. משחק שמאפשר לכם לנהוג בכל רכב שמתחשק לכם – ואז משכנע אתכם לעבור לתחבורה הציבורית, הוא בהחלט משחק בעל מודל נהיגה גרוע במיוחד.
גם הלחימה בשלבי הפעולה בעייתית. המשחק אמנם מציג מגוון גדול של כלי נשק, מהלכי קרב מגע ושילובי מכות, אבל מה שהפריע לי היתה שוב השליטה הבעייתית והתגובות המוזרות. כך, לדוגמא, אזיקת חשוד נעשית לפעמים באופן מיידי, ולפעמים רק לאחר לחיצות ארוכות וממושכות. לעיתים קרובות מכה חזיתית לאויב כלל לא תפגע בו, ובפעמים אחרות גם אם הוא יירה עליכם במרפסת שנמצאת מעליכם, אגרוף חזיתי לקיר שמתחתיו יגרום לו ליפול על הרצפה - ולא, למקרה שתהיתם, למרכוס גיבור המשחק לא אמורות להיות שום יכולות טלפתיות. קרבות הנשק החם מוצלחים יותר בהיבט השליטה, אך מערכת הכוונון האוטומטי מורידה את כל האתגר שבלחימה, והופכת את קרבות הירי לקלים ובלתי מורגשים.
כן רבותי, בניו-יורק הווירטואלית של True Crime חוקי תורת הקוואנטים פועלים ביתר שאת. אנשים העוברים דרך קירות ודמויות שנכנסות זו לתוך זו, הן מראה שכיח בעיר המוזר הזו. המקרה המסקרן ביותר שקרה לי הוא התנגשות חזיתית בקיר לבנים, שהובילה אותי לחלל שחור ואינסופי, מחוץ לגבולות הזמן והמרחב. האם מישהו בדק את המשחק הזה לפני צאתו לחנויות? זה ניראה כאילו הבהלה להספיק לשחררו לתקופת החגים, באה על חשבון בקרת האיכות, שהכותר הזה זקוק לה כמו אוויר לנשימה.
בנוסף לכל התקלות הטכניות, המודלים התלת-מימדיים של המכוניות והדמויות בסיסיים מאוד, וכך גם האנימציה הפשוטה. לעומת העיר הפתוחה והנהדרת, הסביבות הפנימיות בתוך הבתים לא ממש מרשימות וסובלות מרמת טקסטורות נמוכה. הסביבה אומנם ניתנת ברובה להריסה, אך הפיזיקה אותה מציגים החפצים הנשברים רחוקה שנות אור ממשחקים מודרניים יותר, כדוגמת Max Payne 2 או Path of Neo.
פס הקול מורכב מספריית שירים גדולה ומספקת הכוללת סגנונות רבים. ניתן להחליף שירים בזמן הנהיגה, כך שאף פעם לא משעמם באוזן. הדיבוב מוצלח ברובו, וכולל שחקנים הוליוודיים מפורסמים כמו לורנס פישבורן, מיקי רורק, וכריסטופר ווקן בעל הקול המובהק. בכל פעם שמישהו מהם דיבר הצטערתי שהטקסט מבוזבז על תסריט בנאלי כל כך. המשחק עומד במסורת האלימות שניתן לצפות מתואמי GTA, ומומלץ לבני 18 ומעלה בשל האלימות הפיזית והמילולית הרבה שתמצאו בו.
אתם בטח מניחים ששנאתי כל דבר במשחק הזה - אבל זה לא ממש מדויק. הגיוון הרב, המשימות הצדדיות, העיר הגדולה והמפורטת ואפילו העלילה הסטנדרטית, סיפקו לי לכמה שעות טובות של כיף. חבל שהשליטה האיומה והבעיות הטכניות הרבות פגעו בה זו בצורה קשה. מה שנותר הוא עוד כותר בינוני וחיקוי מיותר, שחזור מדויק של True Crime המקורי. חבל - שנה אחת נוספת של פיתוח הייתה ללא ספק גורמת לו להיות טוב באמת.