בתסריט, שלא כמו יצירות אמנות אחרות, הפעולה מרוכזת ככל האפשר. אין מקום למחשבות העמוקות של הגיבורים ולתיאור מעמיק של הנופים. התסריטאי צריך לבטא את כל זה באמצעות פעולות ודיאלוגים, והבמאי יעבוד על "תמונה" יפה.
באופן כללי, כל התרחישים זהים - בין אם מדובר בדרמה באורך מלא, מטר קצר, סרט מצויר או פרסומת. הם בנויים על מבנה סטנדרטי בן חמישה חלקים, המורכב מחשיפה, תפאורה, פיתוח, שיא והפרדה, אך זה מזה בפרטיו. אם אתה מתכנן להרוויח רעיון כלשהו שלך, עליך להגדיר את המטרה בהתחלה, לקבוע את הנושא, הז'אנר והפורמט של הפקת הסרט.
תסריטאות היא יצירה, אך תעשיית הקולנוע דורשת גישה פורמלית. למפיקים ולבמאים לא היה זמן לקרוא כרכים עצומים, ולכן הם פיתחו מערכת מקובלת של "תיעוד יצירתי", המאפשרת לנו להבין בשלב הראשוני האם כדאי לבצע פרויקט. ההמלצות העיקריות בעניין זה כלולות במסמכי אגודת הסופרים של אמריקה, המגדירה את "האופנה" ברחבי העולם.
התוכנית המוצעת באופן כללי מתאימה לכתיבת תסריטים כלשהם, למעט האפשרי של סדרות, הדורשות גישה מיוחדת.
1רעיון. עליכם להבין בבירור על מה אתם כותבים. דמיונו של הסופר אינו מוגבל, אך היצירה זקוקה לפורמט משוער - סרט באורך מלא, קריקטורה או משהו אחר.
בנוסף, עליכם להכיר את תנאי השוק ואת הפורמטים הפופולאריים של אולפני קולנוע וערוצי טלוויזיה שונים על מנת לדמיין מייד מי יכול למכור את הרעיון שלהם.
זכור כי רעיון שנשמע לך כמו שובר קופות של 100% לא בהכרח תופס את השאר. לעתים קרובות המחבר אינו מסוגל להתרחק באופן אובייקטיבי מיצירתו, ולכן בשלב מוקדם מאוד כדאי לדלג על הרעיון דרך פילטר ביקורתי של מי שאפשר לסמוך על דעתו.
2קו לוגין - הסיכום הקצר ביותר האפשרי של רעיון הסרט, שנוסח במשפט אחד או שניים. עליו לכלול תיאור של הדמויות, מעשיהן ותוצאה מסוימת של דרמטורגיה. נסו להכניס קונפליקט כלשהו לקו השורה ולהמחיש את מקוריות העלילה. הנה למשל כניסה שתוכלו לזהות בקלות.
רווק צעיר שחוגג באופן קבוע את ראש השנה עם חברים באמבטיה, במקרה, נמצא בעיר אחרת ומוצא את עצמו בדירה עם אישה יפה וצעירה. לאן יוביל אותם ההיכרות המקרית הזו?
3כשהקונספט הכללי של הסרט נכנס לראש שלך, אתה צריך להרים 3-5 סרטים דומים באותו ז'אנר. הם יהפכו להיות מדריך עבורכם, אך אין זה אומר שתוכלו לשאול מהם רעיונות.
התסריטאים הנערצים ממליצים לנתח באופן קבוע סרטים של אנשים אחרים, לנתח אותם על פי הקלעים והמסגרות, ומציינים את הטריקים של הסופר - כך תוכלו לצבור ניסיון.
4הגיע הזמן לשאול את השאלה "איך כותבים תסריט?" מה תהיה העלילה, השיא וההתנתקות של העלילה, מי יהפוך לדמות הראשית, ומי יהיה משני, מה תהיה הקו הראשי של הסרט, ואילו סצינות יכולות לצבוע את "הרובד השני" של הסיפור?
זה יהיה מבנה התרחיש שלך - השלד ותוכנית העבודה שלו. מסמך נפרד שקודם גם לכתיבת התסריט הוא מאפיין של הדמויות. היא מתארת ​​את המראה, הדמות וההיסטוריה של הגיבור, כמו גם דמויות אחרות.
אם אתה לוקח אחריות על הכנת שני המסמכים הללו, יהיה לך הרבה יותר קל לעבוד. תוכנית ברורה וחזון מובנה של העלילה הוא מחצית התסריט.
5הגיע הזמן להגיע לתמצית תקציר. בעזרתו תוכלו "למכור" את התסריט למפיקים. תקציר הוא המובהק של התסריט שלך. עליו לתאר בקצרה את העלילה, את נקודות העיגון של העלילה, את שיאו וההתנתקות של הסרט. אבל אסור לפתוח מייד את כל הקלפים - התמצית אמורה לגרום למפיק לקרוא את כל התסריט שלך. נפח יכול להיות בין 1000 תווים לשניים עד שלושה עמודים מודפסים. בעזרת תקציר מפותח, תוכלו כבר להתחיל לחפש מפיק ובמאי לסרט העתיד שלכם.
לעתים קרובות מסתיים כאן גורלם של אפילו הרעיון הטוב ביותר - תקציר באיכות ירודה, הצגת עלילה מזויפת ושגיאות דקדוקיות בנאליות ישלחו את סרטכם העתידי לפח האשפה לפני שהמפיק יכול להבחין בפוטנציאל שלו.
6כדי להציג את הרעיון שלך באופן מלא יותר, יתכן שתידרש כותרת. למעשה, זהו תמצית מורחבת של 10 עמודים, המתארת ​​ברצף את העלילה ללא דיאלוגים ארוכים. זה עוזר למפיק להבין טוב יותר את מה שהצופה יראה בסופו של דבר על המסך.
ברוסיה, במקום כיתוב, הופץ יישום עם תסריט. זה משקף את מרכיבי המפתח בפרויקט: שם, כניסה, קהל יעד, והרעיון העיקרי של התסריט מוצג בצורה שרירותית.
המשימה העיקרית של יישום הכיתובים והתרחישים היא לתפוס תשומת לב, תככים ומכירת הרעיון שלך ללקוח עתידי. איתם תלכו ל"אנשים הגדולים "מאולפני הקולנוע.
7המפיק אהב את הסינופסיס, המשקיעים התרשמו מהכיתוב, תיק העבודות שלך מכיל חוזה כוונות (או אפילו יותר טוב - פיקדון נפח במט"ח). עכשיו הגיע הזמן לטיוטה הראשונה.
אל תגביל את הדמיון שלך, אל תעקוב אחר עוצמת הקול ואיכות הטקסט. אתה כותב את הגרסה הראשונה של התסריט אך ורק לעצמך בכדי להעביר את כל הסיפור מתחילתו ועד סופו בסוג של סדר הגיוני על הנייר. בשלב זה התסריט כולל את כל הקלעים של הסרט העתידי עם כל הדיאלוגים, פעולות הדמויות ותיאור הנוף.
סופרים מתחילים בדרך כלל עושים את אותה הטעות - בקושי שים סוף לטקסט, הם מתחילים לקרוא אותו מחדש ומנסים לסדר אותו. והרעיון של הסרט כבר לא נראה כל כך מושך, הדיאלוגים נראים מתוחים, והדמויות הופכות כמו אמבות חד-תאיות. אל תיכנעו לכתיבה פסימית - סגרו את הטקסט, עשו הפסקה והוסחו על ידי משהו אחר עד שתבקרו שוב בהשראה.
8הגיע הזמן להעביר את כל זרם התודעה המתקבל למסגרת הקפדנית של התסריט עצמו. ראשית עליכם להחליט על פורמט ההקלטה.
כמיטב המסורת הרוסית, התסריט נראה כמו פרוזה רוויה עם הערות תסריטאיות נדירות בנוגע לזמן ומקום הפעולה, הנוף והדמויות בפעולה. נוח לקרוא תרחיש כזה, אך מעטים יעשו עליו סרט היום.
העולם אימץ פורמט "אמריקאי" סטנדרטי ותמציתי יותר. זה נראה כמו מחזה קטום במיוחד, וכל סצנה נכתבת על פי כללים נוקשים. בנוסף לשתי "הצורות הקלאסיות", ישנן גם צורות ספציפיות של הקלטת תסריט לפרסומות, סרטוני מוסיקה וסרטי "שקט". תמיד עדיף לבדוק עם הלקוח בדיוק אילו דרישות טכניות הוא מציב לתסריט כדי לא לבצע מחדש את העבודה פעמיים.
המהדורה הראשונה צריכה להכניס אותך לכיסא הקהל. רק לשים את עצמך במקומו אתה יכול לראות את היתרונות והחסרונות של הסרט העתידי.
9להלן, גרסאות העריכה הבאות מתחילות, העשויות להיות כמה עשרות. במהדורה השנייה עליכם להחליט עד כמה משתקף מבנה הסרט שתכננתם - האם נלקחים בחשבון כל פיתולי העלילה, אותם ניתן לזרוק ללא אובדן משמעות. בריצה השלישית, שימו לב לדמויות שלכם - אולי מישהו "יצא מהדמות", אתה צריך להחליף אותו או אפילו לשלוח אותו לבנקי החזרזיר לפרויקט הבא.
במהדורה הרביעית יש לעדכן את הדיאלוגים בקפידה. דבר אותם בקול רם - האם זה כמו דיבור אנושי טבעי? לבסוף, בגמר, עברו את כל השגיאות הסגנוניות, הדקדוקיות והכתיב כך שהטקסט לא יתבייש להציג בפני הלקוח.
ללמוד להסתכל על הטקסט שלך כמו של מישהו אחר זה קשה, ולכן בכל אחד משלבים אלה כדאי לחבר חברים ומכרים ליצירה. באולפני קולנוע גדולים צוות עורכים מקצועיים מתחבר מייד לעבודה על הטיוטה הראשונה, ושלב זה עשוי להיות הקשה ביותר עבור תסריטאי. הם "טובים יותר" יודעים לכתוב תסריט, ולעתים קרובות לנגד עיני המחבר הם משנים את הרעיון המקורי שלו ללא הכר.
10אחרי ששמתם את הנקודה האחרונה אחרי מספר מהדורות, חזרו להתחלה - הגיע הזמן לבוא עם שם. כל הכותרות איתן נחתמו המסמכים הקודמים הן רק אפשרויות עבודה. אך רק כעת, לאחר שחשפתם במלואה את כל הרעיון שלכם, קבעתם את כל העלילה והדמויות, תוכלו להחליט על השם הסופי.
הכותרת צריכה להיות קצרה, ברורה ולשקף את מהות הסרט. זכרו שמילים אלה, שנולדו מלילות ללא שינה, אז יראו על כל פוסטר, שלט חוצות ובכותרת המאמרים המוקדשים לסרט.
כאן, למשל, נראה כמו סקריפט לדוגמה לסרט תיעודי שצולם בשנת 2018. זה כתוב בפורמט "אמריקאי", שמבוצע על פי תקן קפדני.
ראשית, התסריט כתוב רק בגופן Courier New ובגודל ה -12 - זה מאפשר לך לשים כל עמוד בערך דקה של זמן מסך. שנית, כל סצנה חדשה מתחילה בתיאור קצר של מקום וזמן הפעולה בהתאם לקיצורים המקובלים. ואחריו יש תיאור של הפעולה בפורמט הדחוס ביותר ובדיאלוגי התווים.
יחד עם זאת, הדרישות של אולפני קולנוע שונים עשויות להשתנות מעט, ולכן עדיף לקבל מראש דוגמה של פורמט מקובל על מנת להתמקד בה בעבודה שלך.
מגדות הלנה חדרו חוקרים רוסים לאמור והראשון היה ראשו הכתוב של וסילי פויארקוב. הוא הביא מידע חשוב על נהר אמור, על עושרו, על העמים המאכלסים אותו. אך כדי לקבל את המידע הזה הוא נאלץ לעבור בדיקות קשות מאוד.
מדוע האמריקאים היו זקוקים לביורוקרטיזציה שכזו של התהליך?
כמובן, בגלל הנוחות. עם עיצוב כזה של טקסט התרחיש, אתה יכול לחשב בערך את העיתוי של תמונת התנועה העתידית על פי התסריט: עמוד 1 = דקה. מיקומים מופרדים בבירור, דיבור, דמויות שונות.
אכן, כמעט ולא יעלה על הדעת מישהו לטעון כי "האמריקני" מתאים באופן מושלם לייצור בקנה מידה גדול, טכנולוגי ובנוי היטב. לא בכדי שאפילו קזבלנקה נכתבה בדרך זו בשנת 1942.
הגישה השנייה עלתה גם היא מזמן, אך היא באה בעיקר מיוצרי קולנוע סובייטים - היא מכונה בדרך כלל תסריט ספרותי.
ה"ספרות "האופיינית כאן מתעוררת לא במקרה. סינמטוגרפיה סובייטית בפרט, וסינמטוגרפיה אירופית בכללותה, שמו דגש רב יותר על העובדה שניתן לקרוא את התסריט כיצירה שיכולה לפעול רגשית.
"... התרחיש, בעיקרו של דבר, אינו עיצוב החומר, אלא שלב מצב החומר במסלולי הנתיב בין התפיסה הטמפרמנטלית של הנושא הנבחר לבין התגלמותו האופטית. הוא נכתב במקרה הגרוע ביותר על ידי אומן פשוט של מלאכתו, והוא נותן תיאור אופטי מסורתי של מה שנותר לראות. זה לא הסוד.
מרכז הכובד נמצא בתסריט כדי לבטא את המטרה של מה שהצופה יצטרך לעבור. לפעמים סידור ספרותי גרידא של מילים בתסריט משמעותו עבורנו יותר מאשר הקלטה מדוקדקת של הבעות פנים על ידי לוגיסטיקן. "
"אף אחד מהתסריטאים לא חושב שבסופו של דבר החומר שלהם הוא המילה, וזה עם המילה שעליהם להעביר לבמאי את מכלול המחשבות והרגשות שעל הצופה לקבל לאחר מכן על המסך. עיצוב מילולי מצליח משולב באותה ניחוח בלתי ניתן לטעות של חומר ויזואלי אקספרסיבי, האופייני רק ליוצרי קולנוע, ועם ידיעה ללא דופי בחוקי הרכב התמונה. "
הטיעונים שלהם די משכנעים. אבל אם לשתי העמדות יש טיעונים בטוחים למדי, אז איזו ברירה לעשות?
מחבר מאמר זה מציע לעצור את "האמריקאי". בציפייה להאשמות האפשריות במערבנות, אנסה להצדיק את התזה ברגע זה.
הרוב המוחלט של חברות הקולנוע בעולם (כולל הפדרציה הרוסית) אימצו מזמן את התסריט האמריקני של הסרט כסטנדרט, וכמעט בכולן הטקסט, שעוצב בצורה אחרת, פשוט יושלך. אבל זה לא העיקר.
את הטיעון העיקרי ל"אמריקני "אני קורא לעובדה שיותר יעיל לעבוד עליו מבחינת המלאכה. היא חסכה יפהפיות ספרותיות שאינן משוחזרות על המסך, ומכילה את כל מה שצריך בכדי לראות מיד את הסרט.
כמובן, בשום מקום אסור לתסריטאי להקליט את הבסיס הספרותי לפני שהוא הופך לתסריט קולנוע בפורמט האמריקאי, אך האם כדאי להקדיש לו מאמץ נוסף והרבה זמן?
כך או אחרת, אם אתה לוקח את ה"אמריקאי "כסטנדרט, אז כשאתה כותב תצטרך את הכלים המתאימים. בעידן הקדם-דיגיטלי, תסריטאים נאלצו לסבול באופן קבוע עם הגדרות מכונת הכתיבה כדי לשחזר את אינספור הדרישות שהוזכרו לעיל. היום, בזכות תוכנות מחשב, הכל פשוט מאוד.
יש הרבה תוכניות תסריט: טיוטה סופית, Celtx, Fade In, Magic Magic, CIT Writer וכותב ביתי (כתוסף ל- MS Word). באופן כללי, הם דומים, מכיוון שלא הגיוני לקחת בחשבון כל אחד בנפרד.
באופן אישי אני משתמש בסלטקס במשך שנים רבות. זה בחינם, פשוט מאוד ואינטואיטיבי לשימוש. כאשר נלחץ על מקש הכרטיסייה במהלך הפעולה, התסריטאי משנה מייד את עיצוב השורה לפעולה, דיאלוג, הערה או כותרת. בנוסף, היא מאפשרת, במסגרת פרויקט אחד, לנהל לוח התכנון, לוח הזמנים להפקה, רשימת אבזרים וכו '.
עם זאת, הקורא יכול לנסות כל תוכנה מיוחדת אחרת לכתיבת סקריפטים משלו.
זה יכול לסיים את המאמר, אבל אני רוצה לחלוק עוד מחשבה אחת, לגבי עיצוב התסריט, הרלוונטית לי באופן אישי לאחרונה.
אני חושב שדי אפשר לשלב את הפרטים וההפקה של הפורמט האמריקאי עם האקספרסיביות האמנותית של התסריט הספרותי. בשביל מה?
על מנת שהבמאי, אם הוא עובד באופן עצמאי על התסריט, בשלב פיתוח הטקסט, הוא תפס את האווירה, סוג של טמפרטורה רגשית של הסצינה, הפרק ושל כל הסרט הקרוב. אם הבמאי קיבל את התסריט המוגמר, אז עם דימויים מסוימים הקיימים בו, הוא יוכל להרגיש את רגש הטקסט, מה שבוודאי יעזור לו בעבודה נוספת בבימוי.
כיצד ליישם זאת במסגרת "אמריקאי" קפדני?
בעזרת מכשירים ספרותיים: השוואות, אלגוריות וכמובן פרטים. ואז טקסט הפרוטוקול היבש מתעורר לחיים - מקבל צביעה רגשית ספציפית. אותה טמפרטורה ממש.
נראה לי שבסופו של דבר אתה צריך לנסות להתקרב לשילוב של איכות בטון מזוין מלאכת יד לבין כוח אמנותי.
לא זו בלבד שהיא יכולה לעורר את הדמיון היצירתי של כל אחד מקוראי התסריט (בין אם זה מפיק, שחקן או צלם), אלא שהוא גם מפתח את החשיבה של המחבר בתהליך הכתיבה ומאפשר לו להרגיש טוב יותר את החומר שלו.
וזה בהחלט ישפיע לטובה על הסרט שנוצר בסוף. לפחות אין לי ספק בזה.