בשלבים הראשונים של גילוי מחלת הסרטן הנושא העומד על הפרק הוא השרדות. כאשר מתחיל הטיפול בסרטן עולות שאלות נוספות. עד כמה ניתן יהיה לחיות חיים "נורמלים"? מה לגבי חיי המין?
המיניות הינה מרכיב חשוב בחיי היום-יום, ויחד עם זאת, מטופלים ורופאים אינם נוטים לדון בנושאים מיניים בהקשר למחלת הסרטן.
חשוב לזכור שמגע, ליטוף וגיפוף בין גבר ואישה אפשריים תמיד. הם אפשריים ללא קשר לבעיות הגופניות והרפואיות. זה ישמע אולי מפתיע, במיוחד אם ישנה תחושת דכאון ואם בני הזוג אינם פעילים לאחרונה, אך זה נכון. ללא קשר להשפעת טיפולי הסרטן, ההנאה שבמגע נשארת כמעט לתמיד.
הן נשים והן גברים סובלים מפגיעה ברצון במין בזמן טיפולים בסרטן, לפחות לזמן מה.
• בתחילה, החשש מהמחלה הוא כה גדול עד שהמין יורד לתחתית סדר העדיפויות. זה מצב נורמלי לחלוטין. אנשים מועטים יכולים להתעניין במין כשחייהם בסיכון.
• בזמן הטיפולים, הירידה ברצון למין יכולה להיגרם מחשש, מדיכאון, מבחילות או מכאב.
• טיפולים שונים משפיעים על האיזון ההורמונלי ויכולים להשפיע על הרצון במין.
• אם ישנה מתיחות במערכת היחסים, הן האישה והן בן-זוגה יכולים לאבד עניין במין.
• כל רגש או מחשבה המונעים מהאישה גירוי יכולים לפגוע ברצון במין. מחשבות קשות יכולות לפגוע בגירוי, להפחית את כמות הלחות בנרתיק ובכך לגרום לקושי בקיום משגל.
נשים רבות החולות בסרטן חוששות שמה בן-זוגן יסלוד מהן לאור השינויים בגופן או מעצם המילה סרטן.
כאב בזמן משגל הוא אחת הבעיות הנפוצות אצל נשים. הכאב מיוחס בדרך כלל לשינוים בגודל או בלחות הנרתיק. שינויים אלה יכולים להתרחש אחרי ניתוחים, טיפול בהקרנות או בכל טיפול הפוגע בתפקוד ההורמונלי.
לעיתים הכאב גורם לואגיניזמוס, מצב בו השרירים שבמוצא הנרתיק נמתחים באופן לא מודע. מצב זה אינו מאפשר חדירה ומחזק את עוצמת הכאב.
דרך נוספת בה הטיפול בסרטן משפיע על המיניות היא על ידי גרימת בלות מוקדמת. בין אם עקב כריתת השחלות או עקב פגיעה בהם מהטיפולים, סימנים של בלות מתחילים וכוללים: גלי חום, פגיעה ברקמת הנרתיק וירידה בחשק המיני.
יכולתה של אישה להגיע לאורגזמה נשמרת לרב, אלא אם יחסי המין כואבים מאד. ברב המקרים שימוש במשמנים ובשינוי תנוחה עוזרים לפתור בעיה זו. נשים שעברו ניתוחים באיברי המין מדווחות לרב שהן מצליחות לחוות אורגזמה ושהשינוי בתחושות הינו מזערי אם בכלל.
לקרינה לאזור האגן יש לרב השפעה על חיי המין של האישה. אם השחלות נחשפות לכמות קרינה גדולה – תפקודן יופרע בין אם באופן זמני ובין אם קבוע. במצב זה האישה יכולה לחוות סימני בלות. יש לזכור שללא קשר לסימני הבלות, בנשים מתחת לגיל 50 יש להשתמש באמצעי מניעה, שכן תוארו מקרים של כניסה להריון תחת סימני בלות.
לטיפול בקרינה השפעות נוספות על רקמת הנרתיק. בזמן ההקרנות הרקמה נראית ורדרדה ומודלקת. הנרתיק עלול להיות רגיש בזמן הטיפול ומעט לאחריו. בתהליך הריפוי מהקרינה ישנה הצטלקות. קירות הנרתיק הופכים צלקתיים וקשיחים, ולעיתים לא מצליחים להימתח בזמן קיום יחסים. הקרינה יכולה אף להפוך את הנרתיק לדק ושברירי, ויתכן וידמם בעת מגע מיני. יש נשים שחוות פצעים ונגעים באזור העריה, ולרב ריפוי נגעים אלו עורך חודשים רבים.
ניתן לקיים יחסי מין בעת קבלת טיפול קרינתי, זאת בתנאי שאין דימום חזק כתוצאה ממנו ושאין כאבים. בכל מקרה התייעצות עם הרופא המטפל במצב זה מומלצת.
רב הטיפולים הכימוטרפים פוגעים בדרך זו או אחרת בשחלות ובפריון. יחד עם זאת יש לזכור כי שאפשרות להרות קיימת.
בנשים המטופלות בכימוטרפיה יש לרב סימני בלות מוקדמת. קירות הנרתיק הופכים דקים ומופיעים לרב דימומים. זיהומים פטרייתיים נפוצים מאד בעת טיפולים כימוטרפים ובמיוחד בנשים המקבלות סטרואידים ואנטיביוטיקה. חשוב ביותר לטפל בכל זיהום שכן מערכת החיסון של הגוף אינה בשיאה בעת טיפולים.
לרב הנשים ירידה ברצון למין בעת טיפולים כימוטרפים. הסימנים הגופניים הכוללים בחילות וחולשה משאירים מעט משאבים לזוגיות. החשק המיני חוזר לרב כשהאישה מרגישה טוב יותר, לעיתים אך ימים מספר לפני מחזור הטיפול הבא. לאחר סיום הטיפולים השפעת הכימוטרפיה חולפת והחשק המיני חוזר.
נשים המטופלות בכימוטרפיה חשות לעיתים לא מושכות. איבוד שיער, ירידה במשקל והצורך בקטטרים וצינורות והזלפת החומרים פוגעים לרב בדימוי המיני של האישה. עם תום הטיפול המצב חוזר לעיתו למצה שקדם לטיפולים והדימוי העצמי לרב משתפר גם הוא.
לקריאה נוספת על ההתמודדות עם הפרעות מין בחולות סרטן אנא לחץ/י כאן.