מהגדרה זו עולה, כי לעניין קביעת תושבתו של יחיד אימץ המחוקק במסגרת תיקון 132 מבחן "מעורב" של תנאים מהותיים - "מרכז החיים", וחזקות המורכבות מתנאים טכניים של שהות פיזית בישראל.
(ב) מרכז חייו לא היה בישראל, כאמור בפסקה (א)(1) להגדרה "תושב ישראל" או "תושב", בשתי שנות המס שלאחר שנות המס האמורות בפסקת משנה (א);.
בעקבות תיקון מס' 168 לפקודה, שונתה ההגדרה של "תושב חוץ" בפקודה. עד לתיקון, "תושב חוץ", הוגדר לגבי יחיד, בסעיף 1 לפקודה, כ"מי שאינו תושב ישראל". הא ותו לא. מטרת תיקון 168 הייתה ליצור ודאות, לאפשר לנישומים לתכנן את מעשיהם וכן לייעל את עבודת שלטונות המס.
למעשה, החל מיום 1.1.07 הורחבה הגדרת "תושב חוץ", כך שתושב ישראל שעמד במבחן מצטבר של שהייה רצופה בת 4 שנים מחוץ לישראל, כאשר בשנתיים האחרונות של ארבע השנים האמורות הוא עמד בתנאי המחמיר של "מרכז חיים" בחו"ל, לא ייחשב תושב ישראל החל מהיום הראשון שבו בחר לעזוב.
בנוסף להוראה המצוטטת למעלה, לשר האוצר הוקנתה סמכות לקבוע תנאים לפיהם יראו יחיד שאינו תושב ישראל לפי האמור לעיל, כתושב ישראל אם הוא עובד מדינת ישראל ורשויות מרשויותיה אשר נמנו בסעיף.
כמו כן, הוקנתה לשר האוצר סמכות לקבוע תנאים לפיהם יראו יחיד שהוא תושב ישראל לפי האמור לעיל, כמי שאינו תושב ישראל, והכל בתנאים שיקבע. שר האוצר עשה שימוש בסמכות זו במרץ 2006 והתקין את תקנות מס הכנסה (קביעת יחידים שיראו אותם כתושבי ישראל וקביעת יחידים שלא יראו אותם כתושבי ישראל), התשס"ו-2006, אשר יום התחילה שלהן הינה מיום 1 בינואר 2006.