אני מכריז בזאת על גסיסתו של ז'אנר גיבורי העל. אוקיי, זה אולי משפט בעייתי להתחיל איתו ביקורת, במיוחד אחת שמדברת על סרט שאני לא חושב שהוא רע בכלל. אבל אין מה לעשות – חייבים להתייחס לעניין. הז'אנר כבר גוסס. הוא עבר הרבה בחייו, וכרגע הוא רק רוצה להמשיך לעשות את מה שהוא יודע בלי לנסות דברים חדשים. כל פעולה של הז'אנר, בשלב הזה, מרגישה כמו דריכה במקום, וזה בסדר. כל עוד אנחנו נהנים, אין שום דבר רע. המשפחה של הז'אנר תנסה תמיד לשכנע אותנו שהוא עדיין חי, בעזרתם של כל מיני טריילרים מעניינים שגורמים לנו לחשוב שאולי הפעם משהו יהיה שונה, אבל בסופו של דבר הכל יהיה אותו דבר. אין לז'אנר מספיק כוח לשנות דברים, הוא רק רוצה לתת לנו את התוצר שאהבנו שוב, ושוב, ולמות בשקט.
וזה חבל, כי יש הרבה מקום לשנות. ברוב המקרים, הטריילרים שאנו מקבלים מבטיחים סרטים מעניינים בהרבה מהתוצרים הסבירים שיוצאים בסוף לקולנוע. והקהל מגיב בהתאם, ככה שהמפיקים מודעים לזה שיש שוק לריענון. קחו לדוגמא את "יחידת המתאבדים" שיצא לפני מספר חודשים. הטריילרים הבטיחו משהו חדש וטרי, אז הקהל רץ לבתי הקולנוע והפך אותו לאחד הסרטים המרוויחים של השנה, רק בשביל לגלות שהמוצר הסופי לא מזכיר בכלל את הפרסומים שקדמו ליציאתו, אלא מזכיר יותר את כל סרטי גיבורי העל שיצאו לפניו. אפילו כאשר מגיעים סרטים מרעננים באמת, כמו "דדפול" מתחילת השנה, הם מרגישים עייפים מבחינה עלילתית ודומים לדברים שכבר ראינו. קשה להאשים את מפיקי הוליווד. למה לתקן דבר שכבר עובד? כל עוד הכסף ממשיך לזרום, סימן שהם מצאו נוסחה שעובדת. נסו לספור כמה פעמים ראיתם בסרטי גיבורי-על מוות מצער של בן משפחה או אהוב שגורם לגיבור לרצות לנצל את כוחותיו בכדי להגן על העולם מפושעים, או ניסוי מעבדה שיצא משליטה, או נבל שמחזיק באותם הכוחות של הגיבור אבל מחליט להשתמש בהם לרעה. קלישאות הן קלישאות כי הן עובדות, אבל כאשר משתמשים בהן שוב ושוב, הן לא רק מאבדות מהערך הרגשי שלהן, הן גם מוציאות מאיתנו רגשות שליליים. אולי פעם זה היה נורא חמוד לראות את הגיבור מנסה לעצור את טיסתה של אהובתו בכדי לספר לה כמה הוא טעה ושהוא אוהב אותה, אבל היום אם נראה את זה על המסך, כנראה שנגלגל עיניים. וזו בדיוק הבעיה של ז'אנר גיבורי העל, שכל סרט חדש בו מרגיש ממוחזר. אולי מה שהז'אנר צריך זה רופא.
דוקטור סטריינג', מלבד העובדה שהוא אחד מגיבורי העל הקולנועיים הראשונים שלא משתמש באיזה כינוי מטופש, ויענה ברחוב לשמו גם בחליפה וגם בלי, עושה הכל די לפי הספר. ברמה העלילתית, אין לו שום דבר חדש להציע. סטיבן סטריינג' למד 7 שנים רפואה והפך למנתח הכי חם בעיר. הוא מצליח להציל חיים במקרים שרוב המנתחים האחרים היו נכשלים בהם. זה הופך אותו ליהיר ממש, בדיוק כמו איירון-מן. לצערו, הוא עובר תאונת דרכים קשה שמשאירה אותו פצוע קשה בידיים, מה שמשאיר אותו לא כשיר לעבודה שבה הוא כל כך מצטיין. כמו ב"דדפול", הזדמנות חלומית מגיעה שמבטיחה לרפא את סטריינג', אך גם להשאיר אותו עם כוחות מיוחדים שלא חלם שיהיו לו. הוא נוסע למזרח הרחוק להתאמן ולהתמחות בכוחותיו החדשים, ממש כמו באטמן, ולבסוף נלחם ברעים והופך לגיבור-על… כמו, אתם יודעים, כל סרט.
הדבר החדש, ואולי העיקרי בסרט, הוא שכוחות העל של סטריינג' הם בעצם לא כוחות רגילים כפי שהורגלנו אליהם. הוא לא חזק במיוחד או יודע לעוף, הוא מכשף, ופשוט יודע קסם. כל אחד יכול ללמוד כישוף בעולם של הסרט ולהפוך לקוסם, מה שמעלה את השאלה למה לא יותר אנשים עושים את זה באמת. אם הכוחות של ספיידרמן ושל קפטן אמריקה משפיעים רק על עצמם ולא על הסביבה, אז היכולות של סטריינג' נותנות לו את האופציה לעשות כל מה שירצה. בעזרת כוחות הקסם שלו הוא מסוגל להשפיע על המרחב והזמן, מה שהופך אותו לדי בלתי מנוצח. בסרט אמנם הוא מתמודד מול מכשפים בליגה שלו, ככה שהקרבות די הוגנים, אך אסור לשכוח שהסרט הוא חלק מסדרת הסרטים הלא נגמרת של מארוול, הכוללת את קבוצת הנוקמים אליה דוקטור סטריינג' צפוי להצטרף בסרטים הבאים, ושהנבלים מולם הם מתמודדים ממש לא ברמתו של הדוקטור. כל עוד הקבוצה תצטרך להתמודד מול איומים ששווים בכוחם לסטריינג', רק הוא יוכל להילחם מולם, מה שמאבד את כל הרעיון שלהם כקבוצה. בהחלט יהיה מעניין לראות איך ההוספה של הדמות החדשה תשפיע על הדינמיקה של הנוקמים.
אבל אם מתמקדים בסרט הנוכחי, זה נורא משמח לגלות שהוא מנותק כמעט לחלוטין מהסרטים הקודמים בסדרה, כך שאפשר לצפות בו גם אם לא ראיתם את רובם. בקיץ של שנה שעברה יצא הסרט "אנטמן", גם הוא סרט בסדרה העצומה המציג דמות חדשה, ובשביל צופים חדשים היה מאכזב לגלות שהסרט לא הפסיק להתייחס לדמויות וקווי עלילה שלא קשורים בהכרח למסע של הגיבור שלו. אז אל דאגה, "דוקטור סטריינג'" משאיר את האזכורים במינימום, ונותן לכם חוויה קולנועית עם אפס מחשבות של "רגע, אז בעצם מה שהוא עושה כאן מתקשר למה שראינו בסרט ההוא? ואולי הדמות ההיא בעצם קשורה לדמות שפה?". עם כמה שאני אוהב ומעריך את סרטי מארוול, אני לא יכול להתעלם מהעובדה שצפייה בהם מרגישה כמו צפייה בסדרת טלוויזיה, ואחרי 14 סרטים כבר קצת קשה לעקוב. ככל שהם יוציאו יותר סרטים כמו "דוקטור סטריינג'" ו"שומרי הגלקסיה", המשאירים את עלילתם סגורה ופחות קשורה לשאר הסרטים, כך יהיה יותר טוב בשבילם ובשביל הצופים.
אם מתעלמים מבעיות התסריט, וזה לא כל כך קשה, מגלים סרט די חדשני ומרשים, המגובה בעזרתם של שחקנים מוצלחים, בימוי מנצח, ומעל הכל – אפקטים לפרצוף. כאילו, וואו. הדברים שקורים בסרט הזה הם לגמרי שיא הטכנולוגיה. מסוג הדברים ששווה לראות על המסך הכי גדול שאפשר, ורק זה לבד שווה את מחיר הכרטיס. אבל האמת היא שמה שמייחד את האפקטים המורכבים בסרט משיאי טכנולוגיה של שנים קודמות, הוא שב"דוקטור סטריינג'" הם מגובים ברעיונות מבריקים, שאמנם זה לא שלא נראו מעולם על המסך, אך מעולם לא בוצעו באופן כל כך עשיר תקציב. אני לא חושב שקיימת בסרט סצינת קרב אחת שאין בה איזשהו גימיק מרהיב, בין אם זה עיר שמתקפלת לתוך עצמה, חדר שמשנה צורה או קרב תוך כדי שכל העולם חוזר אחורה בזמן. אולי כשסופרמן מוציא לייזר מהעיניים זה נורא מגניב, אבל אם ניתן לו להתמודד בקרבות של סטריינג', הוא כנראה יקיא את נשמתו.
האם אפקטים מדהימים מסוגלים לחפות על עלילה קלישאתית ומוכרת שכבר ראינו מיליוני פעמים? אני חושב שזה בעיקר תלוי בבן-אדם. אני יכול להעיד על עצמי שזה לא תמיד עובד לי, ובהחלט יצאתי מהמון סרטים מרשימים ויזואלית בתחושה רעה. אך סרטים זה לא מדע מדויק, ומשהו שעובד בסרט אחד לא מבטיח שיעבוד בסרט אחר. אז בדוקטור סטריינג' זה עובד. העלילה אמנם בעייתית, אבל הסרט יודע איך לספר אותה בדרך שתעניין ותגרה את הסקרנות, ובתוספות הרעיונות הויזואלים, משהו שם פשוט מתחבר כמו שצריך.
בגדול, "דוקטור סטריינג'" הוא כמו רכבת הרים קולנועית. כבר הייתם על מספיק רכבות הרים, אתם כבר מכירים את כל הטריקים שלה ויודעים בדיוק מתי יבואו הפיתולים, אבל רכבת ההרים הזו גם יודעת לעשות דברים שעוד לא ראיתם. זה כל כך מדהים עד שכולם חייבים לנסות אותה, אבל בסופו של דבר, זו רק עוד רכבת הרים רגילה. אבל לפעמים, כל מה שאנחנו צריכים זו רכבת הרים רגילה עם קצת טריקים.