בחום של 40 מעלות יצאנו לדרום כדי לבחון אבזר שטח ייחודי ביותר, נגרר 1.2 טון תוצרת כחול לבן. רצינו לבדוק כיצד מתפקד הנגרר בשטח טכני, מה יתרונותיו וחסרונותיו ומי צריך כזה מוצר, במדינה שרוחבה פחות מ-100 קילומטרים?
ירח מלא צף מעל חניון הלילה של הר משא, בעודי שוטף מעליי את אבק הדרכים. מזה שנים אני מתקלח תחת כיפת השמיים, אבל הפעם היה הפינוק מושלם - עם 180 ליטר במיכל לא היה צורך להתקמצן על המים, מחמם הגז סיפק מים בטמפרטורה מושלמת, הרוח השלימה חוויה מדברית יוצאת דופן. את שארית הערב בילינו מסביב למדורה המרצדת, ואז הלכנו לישון - אלון טיפס לאוהל הגג, גרי התכרבל בתוך הנגרר, ואני רבצתי בארגז המטען של הפולקסווגן אמארוק. קסם מדברי.
מי צריך נגרר שטח בישראל?
השאלה הראשונה הראוייה להישאל היא, מי צריך נגרר שטח? באוסטרליה אפשר לשוטט חודשים במדבריות סימפסון או קימברלנד, באפריקה מטיילים שבועות ארוכים אבל בארצנו הקטנטונת? צריך להתאמץ כדי לבנות מסלול שטח טהור של שבוע ימים, רוב היציאות נמשכות על פני 2-4 לילות לכל היותר.
זו חצי האמת אבל ג'יפאים מנוסים יודעים שלארגן ג'יפ לטיול של לילה אחד, אינו יותר קל מאשר להתארגן לשבוע שלם. צריך להעמיס את ציוד המחנאות והשינה, ציוד חילוץ וכלי עבודה, אמצעי בישול, קירור וציוד אישי... רוב הטיילים לא משאירים את ציוד הטיולים בג'יפ וכל יציאה לטיול מחייבת התעסקות, סבלות וריתום ציוד בתא המטען או על הגג.
אלון שליו מטייל פעם-פעמיים בחודש עם משפחתו מרובת הילדים ואפילו הניסן פטרול שלו לא מסוגל להכיל את כל הציוד הנדרש. כאשר מצא אלון את עצמו מעמיס חמישה מזרונים על הגג, החליט שמספיק לו. כמתכנן ומפתח מכאני החליט אלון לבנות בעצמו את נגרר חלומותיו. הוא בחן מוצרים אוסטרליים ואפריקניים, חרש את האינטרנט, ישב על המחשב ויצא עם המוצר המושלם - "אחרי!" קרא לנגרר שלו, ברוח צבאית שגם משקפת את העובדה שבאמת, הנגרר נמצא תמיד מאחוריו.
אלון החליט לייצר מוצר מתקדם ואיכותי שיעמוד בטלטלות הדרך, לא ייפגע יותר מדי בפוטנציאל העבירות, ויספק שיכוך טלטלות ברמה הגבוהה ביותר. נגרר השטח חתוך בלייזר ומכופף במקצוענות, בנוי מאלומיניום ממוסמר (המזכיר במידה רבה, את מראהו של דיפנדר). אלון למד בדרך הקשה שהמכשולים הגדולים ביותר אינם ממתינים על רצפת הייצור או במעלות הנגב, אלא במסדרונות משרד התחבורה, עמדה 1 הידועה לשמצה, ושאר ביורוקרטיות מקומיות - אבל כל זה כבר מאחוריו.
נגרר "אחרי!" הוא קוביית אלומיניום המורכבת על שלדת סולם. ניתן להזמין את הנגרר בתצורת ארגז פתוח עם כיסוי ברזנט, כמו זה שגררנו עם האמארוק; מוצר זה עולה 29,000 שקלים והוא מתאים למי שרוצה נגרר וורסטילי, או שהוא מעדיף לבנות את המדפים והמגירות בעצמו - הרבה ג'יפאים יישמחו לזווד את הנגרר במו ידיהם, כייף גדול וחיסכון משמעותי.
הנגרר הסגור כולל מדפים ומגירות והוא מתאים לג'יפאי שכבר יש לו בבית את ציוד המחנאות: אוהל גג, מקרר, מקלחת, צילייה וכיו"ב. נגרר כזה עולה 55,000 שקלים. עבור נגרר 'קומפלט' העמוס בכל הציוד והפינוקים, נא להכין צ'ק של 105,000 שקלים.
זה לא מוצר זול אבל הוא מתאים מאוד לקנייה שיתופית של 3-4 ג'יפאים, מה שיקטין את ההוצאה לרמה נינוחה או לפחות נסבלת מאוד. אחרי הכל גם טיילים מושבעים לא יוצאים בכל שבוע או אפילו בכל חודש לשבילים ליומיים-שלושה.
קטונתי מלנבא את הפוטנציאל המסחרי של נגררי 'אחריי'. קרוב לעשרה נגררים כבר מטיילים בשבילי ישראל, רובם לטיולים, אחרים לשימושים מקצועיים. ניתן להזמין את הנגרר במספר תצורות נוספות, כולל שלדה פתוחה באורך עד 5.25 מטרים. כל רכב שטח יכול לגרור את הנגרר, אבל לא סוזוקי ג'ימני - יש גבול למה שהגמד היפני יוכל לעשות בשטח טכני או חולי. ב-2020 יציע אלון נגררים להשכרה יומית.
הנגרר המזווד כולל מצבר 100 אמפר שעה המספיק להפעלת מקרר, תאורה, מקלחת ועוד. קולט שמש סולארי טוען את המצבר בלי תלות במערכת החשמל של הרכב הגורר. הנגרר יכול לבלוע מזרונים ומחצלות, שולחנות וכיסאות, כל מה שהופך חניון לילה לחוויה מפנקת. למרות שהנגרר בנוי ברמה גבוהה מאוד, הייתי משפר כמה פרטים; מנגנון הנפת האוהל והתושבת הטלסקופית של סוכך השמש גדולים וכבדים לטעמי, הייתי מנסה להקטין אותם. ניתן לארגן טוב יותר את שרשראות האבטחה וכבל הבלמים, הייתי גם שמח למצוא ברז מים חיצוני, לגישה מיידית. אבל אלה זוטות חסרות משמעות, אל מול מוצר הנדסי מבושל ומגומר כל כך.
כמי שמברך על כל מוצר המכוונן לטיילות שטח אותנטית, שמחתי לצאת לשטח עם נגרר השטח. לקחתי למסע רכב גרירה המתאים מאין כמוהו למטרה זו - פולקסוואגן אמארוק המצוייד במנוע הגדול בכמה מספרים על המשימה, 225 כ"ס. רציתי לראות כיצד ייתמודד האמארוק עם המשימה - בהיותו נטול הילוך 'כוח', חשבתי שיהיה מעניין לראות כיצד יגרור למעלה מ-1 טון בשטח תובעני למדי, אם כי לא קיצוני. החלטנו לרדת למצפה רמון, לעשות את הנקרות כולל המדרגות, לצלוח את "גינת הסלעים" ולעלות לח'רבת קצרה המציבה כמה אתגרים מעניינים.
אין לי הרבה ניסיון עם נגררים, אבל אני יודע כיצד מתנהגות בשטח עגלות רגילות - הן מקפצצות מאחורי הרכב הגורר, גלגליהן הקטנים הופכים למחרשות חול, הצידוד שלהן מוגבל. נגרר "אחרי" מנסה לפתור את הבעיות על ידי שלדה מסיבית וגבוהה עם זרועות עוקבות מסיביות, המעניקות לנגרר מהלך מתלה מצויין. שני בולמי פוקס משככים את טלטלות השביל, והצמיגים גדולים וברוחב הנכון - אלו מקסיס AT 235/70R16 קשיחים ועמידים, המאפשרים להוריד לחץ אוויר לצורך נסיעת דיונות.
מצלמת הרוורס של האמארוק מציגה בבהירות את וו הגרירה, כך שעניין הריתום הופך להיות עיסוק של חצי דקה. על הכביש אתה לא מרגיש את הנגרר - הוא יציב כמו קרון רכבת, אינו מרצד במראה האחורית, מהר מאוד אתה שוכח שהוא מאחורייך. בפניות חדות נוטה הנגרר על צידו, אבל הזרועות העוקבות שומרות על מגע מלא של הצמיגים עם הכביש. בדרכנו הביתה טיפסנו בכביש העולה מצומת הערבה לדימונה - האמארוק טס בעליות כמו מטוס קרב, עוקף בקלילות משפחתיות ומשאיות.
לטיולנו לקחנו שני נגררים; האחד בתצורה מלאה הכוללת מגירות נשלפות, משטח עבודה גדול, תאורת פנים וחוץ, אוהל גג, מקרר/מקפיא בנפח 60 ליטר, מקלחת עם 180 ליטר מים, מטבח וציוד בישול, ציוד חילוץ, קרשים למדורה, צילייה, כירת גז כפולה ובקיצור, כל מה שלא נכנס לרכב שטח המוציא ארבעה אנשים לטיול שטח. הנגרר העמוס שוקל קצת מעל 1,000 קילוגרם, משקלו המירבי 1250 ק"ג. הנגרר השני הגיע בגרסת ברזנט פתוחה, משקלו העצמי 400 קילוגרם.
כשחלפנו על פני חניון בארות ראו אותנו פקחים של רש"ט וכצפוי, הם באו לראות מה אנחנו הולכים לעשות עם הקוביות הגדולות האלה. ליד המדרגות ניגשו אלינו ושאלו, האם אנחנו יודעים לקראת מה אנחנו נוסעים? הסברנו להם שאנחנו לא חדשים בשטח (אלון הוא יוצא יחידות סיור וניוד, אני דינוזאור שכבר עבר את הנקרות אינספור פעמים), ועורכים מבחן שטח.
המדרגות חייבו ירידה איטית תוך שימוש במכוון חיצוני, אבל הן לא הציבו מכשול בפני הטנדרים הגוררים. היה נחמד לראות את הצידוד הקיצוני של יצולי הנגררים. ווי הגרירה ליטפו את המדרגות, אחד הנגררים פגש את הסלע שמשמאל למעבר, טנדר שני נזקק לעבודת מע"ץ מינורית, הכל בקטנה ובסבאבה. החבר'ה מהשמורות נפרדו מאיתנו ואנחנו המשכנו מזרחה, אל "גינת הסלעים".
שביל הנקרות קיבל את שמו הציורי הודות לכמה קילומטרים של נסיעה טכנית מאוד המתפתלת בין בולדרים גדולים, וסלעים בגודל של טנדר. למעט תקיעה אחת (דיפרנציאל אחורי התיישב על סלע, נחלצנו ללא גרירה) עברה הנסיעה בלא כל תקלות. הטנדרים בכלל לא הרגישו את משקל הנגררים ושקיעת גלגליהם בחצץ הטובעני, והנגרר התמודד בקלי-קלות עם שיפועי צד וטיפוס אקראי על בולדר מסיבי. צמיגי השטח העמידים ומרווח גחון של 50 סנטימטרים, משחררים אותך מהצורך להתעסק יותר מדי עם מיקום גלגלי הנגרר - השטח באמת קטן עליו. האמארוק היה סטנדרטי לחלוטין, ללא הגבהה ועם צמיגי כביש בסוף דרכם; הוא לא התרגש מעבודת הגרירה.
כדי להריץ ולבדוק את הנגררים ביצע אלון כמה "חוצי ישראל", בהם שילב מעברים מהמאתגרים בביותר בישראל: מעלה עשוש (המצולם בוידאו המצורף), רמון, זרון, יאיר, נחלי ערוד ואלות, ועוד. לפני כמה שנים נסעתי עם נגרר שטח אחר בוואדי רם, הדיונות לא גרמו לנו לצרות ולתקיעות. למרות זאת, ברור שנגרר של 1,000 קילוגרם מגביל את פוטנציאל העבירות. אחד הפריטים שחייבים לעלות על הרכב הגורר היא כננת בריאה, שתסייע להיחלץ ממצבי ביש אפשריים.
למי מתאים נגרר השטח "אחרי!"?
אין לי ספק ששועלי שטח מסוקסים יעוטו עלינו כעל פגרים מוטלים במדבר, ויסבירו בלהט שאין טעם לרכוש נגרר כזה בישראל, שהם יודעים לייצר נגרר טוב יותר בחצי המחיר ובכלל, מי צריך להתקלח בנקרות? אני מסכים שנגרר כזה אינו מתאים לכל ג'יפאי; כדי להצדיק אותו נדרש צורך אמיתי, ולפחות 10-15 טיולי שטח ארוכים בשנה. צריך תקציב (זה לא המון כסף, ג'יפאים משקיעים סכומים יותר גדולים בזיווד רכבי שטח), וברור שצריך להיות נהג טוב ומיומן.
אני מסכים שאפשר לטייל בשטח במינימליזם טהור אבל אני דווקא אוהב פינוקי שטח, בעיקר לאחר שהגענו לחניון הלילה. אני שונא את התהליך המיוזע של העמסת הציוד לג'יפ ואני גם חושב, ששיפור תנאי השירות יכול לסייע בחינוך הדור הצעיר לאהבת הארץ וטיולי שטח - משימה קדושה לכשעצמה, בעידן המסכים והפייסבוק. מחיר הנגרר אינו נמוך אבל לא ירתיע ג'יפאים מחוייבים ומסודרים ובינינו, זהו מוצר מושלם לרכישה על ידי 3-4 שותפים. קדימה, "אחרי!".
על הצד הטכני: נגרר שטח "אחרי!"
מבנה: שלדת סולם מפלדה, חיבור חלקי השלדה ללא ריתוכים.