ד"ר איטה ביק, מהמחלקה ישראל במזרח התיכון ומומחית ביחסי ישראל-ארה"ב.
האם השמחה בקרב חוגי הימין לאור בחירתו של טראמפ, היא מוגזמת או שיש לה על מה להישען?
לא כל כך פשוט לומר שטראמפ יותר פרו ישראלי מהילרי קלינטון. הממסד האמריקני הוא מאוד פרו ישראלי מבחינת המחוייבות לביטחון של ישראל וגם לשיגשוגה.
ממשל אובמה וגם קלינטון בעבר, היו מאוד מחוייבים לפתרון 'שתי מדינות לשני עמים' מכמה סיבות; גם מתפיסת עולם ליברלית שרואה את הפלסטינים כחיים תחת כיבוש ולכן יש להם סימפטיה, עמוקה אפילו, למציאת פיתרון עבורם. הסיבה הנוספת היא הרוח הגבית שהם מקבלים מחלק לא מבוטל של יהודים אמריקנים שחברים בג'ייסטריט ואפילו באיפא"ק, שגם אומרים שחשוב מאוד למדינת ישראל ולעתידה שיימצא פיתרון לנושא הזה.
כאן בארץ אנחנו לא מכירים לעומק עד כמה זהו נושא די מרכזי עבור השמאל או הדמוקרטים הליברלים בארה"ב, ולא בגלל שהם בהכרח שונאי ישראל, אלא מכיוון שהם סוברים שחשוב למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית לפתור את הבעיה הזאת. לעומת זאת, טראמפ לא מחוייב לאותה מסגרת חשיבה ליברלית. לכן נושאים כמו מציאת פיתרון לפלסטינים ועניין הזכויות שלהם פחות מהווים חלק בהשקפת העולם שלו. מצד שני, יתכן שמבחינת יחסי הכוחות במזרח התיכון, יכול להיות שבסופו של דבר, כחלק מהאינטרס האמריקני, גם הוא יבחר ללכת בכיוון הזה. אבל לא מאותו רקע שהוא רקע ליברלי הומני, אלא יותר מהרקע של האינטרסים של ארה"ב.
אם כן, אין להטיל ספק באהדתו של טראמפ לישראל, אך יחד עם זאת השקפותיו עשויות להשתנות אם יחשוב שזה מסתדר עם האינטרסים של מדינתו. בוודאי שיש לטראמפ סימפטיה לישראל אבל השאלה היא מה האינטרס האמריקני במזרח תיכון, וימים יגידו מה הכיוון שטראמפ יבחר. לאמריקנים יש אינטרס למצוא פיתרון במזרח התיכון אך בעוד אצל אובמה מדובר בציפור נפשו והגישה שלו היתה שהתנחלויות הן מכשול לשלום ובלתי חוקיות מבחינת המעמד הבין לאומי. ובכלל, תת המסר היה שיש פה גזל של אדמות פלסטיניות. אני לא חושבת שזו הגישה, תפיסת העולם של טראמפ, או שהפיתרון לבעיה במזרח התיכון הוא הנקודה המרכזית בעיני טראמפ. אנחנו מדברים על נשיא שאין לו ניסיון, הוא מעולם לא ניהל משא ומתן מדיני. גם ליועצים שלו אין הרבה ניסיון ורקע לפחות עד עכשיו. יכול להיות שהוא יגלה עולם חדש שהוא לא הכיר. לכן את כל הסיסמאות שלו מומלץ לקחת בעירבון מוגבל. בהתחלה לא צפוי לחץ מצד הממשל של טראמפ אלא אם יקרה משהו בלתי צפוי. שוב, יתכן מאוד שאם זה יהיה תואם לאינטרס האמריקני, אז עניינים כמו מכתב בוש מ-2004 וכל נושא גושי התיישבויות, יחזרו לעמוד בראש סדר העדיפויות, אבל כרגע זה לא המצב. יש נושאים אחרים שיעסיקו אותו יותר.
מעבר למדיניות של טראמפ כנשיא רפובליקני, עד כמה אפשר לסמוך עליו כבן אדם ועל הצהרות התמיכה שלו בישראל?
טראמפ הואמאוד בלתי צפוי. האם הוא ינהל מדיניות מעט שונה או עצמאית מזו הרפובליקנית? אולי. אבל אני לא רואה את זה קורה בעתיד הקרוב. במצע של המפלגה הרפובליקנית נושא שתי המדינות בכלל לא מופיע. בקמפיין הוא כיוון חלק מהאמירות שלו על ישראל, גם לקהל הנוצרים שחלק מהם נחשב לאוהבי ישראל ושלהם יש השקפה מאוד ניצית ביחס לבטחון ישראל וארץ ישראל. בעשרים השנים האחרונות החוגים האלה תומכים בעיקר בממשלות ימין ובנתניהו. מצד שני היו לטראמפ כבר אמירות על צמצום הסיוע הבטחוני למדינות השונות, או האם ארה"ב צריכה לעמוד בכל ההתחייבויות כמו למשל לנאט"ו. זה בהחלט מעורר סימני שאלה. נראה שבהתחלה לא יחולו הרבה שינויים. לחץ כמו שהיה אצל אובמה כנראה לא יהיה, אבל לא הייתי אומרת שהכל השתנה. אז אפשר להיות אופטימים באופן זהיר.