בזמן שרוב העובדים בישראל קבלו לקראת ראש השנה שי לחג, אלפי מורים קבלו תלושי שכר מהם התברר ששכרם קוצץ, לעתים באופן דרמטי, בשל טעויות במערכת השכר של משרד החינוך. זו לא הפעם הראשונה שהמחדל הזה קורה. למעשה, מדובר על ריטואל חוזר בפתיחות שנות הלימודים האחרונות. אלא שהשנה נדמה כי כעסם של המורים עלה על גדותיו, ולראשונה מתורגם למחאה המונית. דפי פייסבוק צוברים אלפי תומכים ומורים רבים מתראיינים לכלי התקשורת.
פוסט זועף של מורה צעירה בשם מיכל קרמר על הנושא הפך לוויראלי והגיע לאלפי שיתופים ועשרות אלפי לייקים. אבל מיכל לא רק התלוננה על הלנת השכר, אלא ניצלה את התקלה על מנת להתלונן על השכר הנמוך שהיא מקבלת גם בשגרה ביחס להשקעה הנדרשת ממנה. על כן, טרם נעסוק בסיבות להלנת השכר ובפתרונות לכך, חשוב לומר כמה מילים על נושא גובה השכר המרחף ברקע ומתדלק את המחאה.
הקביעה ששכר המורים בישראל נמוך אינה נכונה. האמת היא כזו: שכר המורים בישראל בהשוואה למדינות ה-OECD אמנם נמוך מהממוצע בתחילת הקריירה, אך משתווה אליו בהדרגה במהלך עשרת השנים הראשונות במקצוע. זאת, על אף שהשכר הממוצע של כלל העובדים בישראל נופל מהשכר הממוצע באותן מדינות בכמעט 30%. הסיבה לכך פשוטה: הדינמיקה במקצועות מאוגדים, בהם המשכורת לא מהווה ביטוי למאמץ או כישרון אלא להסכמים קיבוציים בלבד, גורמת לכך שהגורם המרכזי לעליית שכר הוא ותק. לוועד עובדים אין שום אינטרס להיאבק למען שכרם של מורים מתחילים שאין להם שום מעמד בוועד, וחלקם אף אינם מיוצגים על ידו. קהל הלקוחות של הוועד הם המורים הוותיקים שנמצאים עמוק במערכת ומעוניינים לשמר ולחזק את מעמדם. זו הסיבה שבחברות ממשלתיות מסוימות בהן הוועד חזק במיוחד נוצרו “דורות” של עובדים, כאשר התנאים של דור א’ טובים בהרבה משל דור ב’, וכן הלאה.
במילים אחרות, מיכל, ושאר המורים מעוניינים בשכר שיהלום את מאמציהם וכשרונם, תיאלץ לוותר על ייצוגה על ידי ארגוני המורים שלעולם ישימו את הוותק בראש, ולהיאבק על זכותה לחתום על חוזים אישיים שישקפו את כשרונה ומאמציה. אגב, מיכל, כותבת הפוסט הוויראלי, היא מורה לאנגלית – מקצוע שנמצא בחסך גדול ומתמיד במורים. לו הייתה יכולה לחתום על חוזה אישי, ככל הנראה הייתה מרוויחה שכר גבוה בהרבה ממה שהיא מרוויחה כיום, בטח אם מתחשבים בכוונותיו של בנט לתגבר משמעותית את המקצוע בשנה הקרובה.
בעניין הלנת השכר, על אף האצבע המאשימה המופנית באופן טבעי כלפי בנט, בתנאים הנוכחיים אין לו הרבה מה לעשות כדי למנוע תקלות מסוג זה. זהו לא סוד שחישוב השכר של המורים הוא מן המסובכים, גם ביחס למגזר הציבורי ששכרו מסובך ממילא. די אם נציין שקיימים היום עסקים בישראל שמשתכרים מפיענוח תלושים ומיצוי זכויות של מורים. אם זה מזכיר לכם ארגונים כמו “לבנת-פורן” – זה לא מקרי: ככל שמערכת ביורוקרטית מסובכת יותר, כך יצוצו ארגוני מיצוי זכויות שיתעשרו מחוסר יכולתם של האנשים הפשוטים לממש את זכויותיהם.
שכר המורים נגזר משעות לימוד שהם מלמדים, אך לא לכל שעה שכר זהה. כאמור, יש משמעות לוותק, ל”מורכבות” (מספר הכיתות בהן המורה מלמד), לתפקידים נוספים בבית הספר (רכז שכבה, רכז ליקויי למידה, רכז זהירות בדרכים וכו’), “אופי העסקה” (לפני רפורמות אופק חדש ועוז לתמורה או לאחריהן), “סוג שעות תקן”, “שעות מענק השתלמות”, “שעות גיל” וכו’. מעבר לכך ישנן תוספות אחוזיות לשכר, שנוספו בעקבות כל מיני הסכמים עם ארגוני המורים: 3% מהסכם ב-2001, “תוספת תגבור הוראה” מ-1994, 4.8% תוספת מהסכם ב-2008, וכן הלאה.
תלוש של עובד הוראה המרוויח שכר ממוצע פחות או יותר יכול להתפרס לעתים על פני שני עמודים ויותר, של סעיפים ותתי סעיפים, המגלמים אף שקלים בודדים (“5.95 ש”ח שיחות טלפון”). וכמובן, אם המנהלים לא מזינים את כל הנתונים מספיק זמן מראש, צפויים עיכובי שכר. המצב כה חמור, עד שלהערכת אחד מהמכונים שמסייעים למיצוי תנאי שכר מורים, “בגלל מורכבות התלוש, וכמות הגמולים האפשריים, קיימת טעות בתלוש לכל עובד הוראה חמישי”, כתוצאה מכך ההחזר הממוצע לעובדי הוראה בשנת הלימודים תשע”א, בהם טיפל המכון, עמד על 4,350 ש”ח(!).
הלנת שכר לעובדים היא ללא ספק עוול, ובעבר אף סבלו מורים רבים מעוולות כואבים יותר, כאשר משרד החינוך “גילה” שהם קבלו בטעות משכורת גבוהה מידי במשך תקופה ארוכה, בשל הזנת של דרגת שכר גבוהה מידי, ועל כן נדרשו להחזיר עשרות אלפי שקלים בתשלומים חודשיים במשך תקופה ארוכה. אך צריך להכיר בעובדה הפשוטה כי הכשל לא נובע ממחדל של אדם כזה או אחר, אלא הוא מונח באופן מובנה ביומרה לנהל מערכות מסובכות באופן ריכוזי.
ואם הבעיה היא הניהול הריכוזי, הפתרון כמובן ברור: ביזור, הפרטה ופישוט. מורים צריכים להיות מועסקים באופן ישיר על ידי בתי הספר, למנהלים צריכה להיות הסמכות המלאה להעסיק, לפטר ולקבוע את תנאי השכר, ולמורים צריכה להיות גמישות מוחלטת לדרוש את תנאי ההעסקה שהם רוצים בהם, באופן חופשי ובהתאם להישגיהם. בלי טבלאות, בלי נקודות זכאות, וותק והשתלמות. פשוט כי הם מוכשרים וטובים במה שהם עושים.
דמיינו לעצמכם, מורים יקרים, עולם מקביל שבו המנהל שלכם הוא גם המעסיק שלכם. הוא זה שדורש מכם ללמד בכיתות, ואתם דורשים ממנו באופן ישיר את התמורה ההולמת את עבודתכם. עכשיו, תתארו לעצמכם שאתם חשובים למנהל, המעסיק, שלכם: אם בגלל מאמציכם, אם בגלל שהורי התלמידים שלכם מרוצים מכם, או בגלל שפשוט חסרים מורים במקצוע שאתם מלמדים. מגיע הקיץ, ואתם יושבים אתו לנהל משא ומתן לגבי השכר. המנהל מרוצה, ההורים מרוצים והשכר עולה. מדהים לא? אל דאגה, כשתקבלו את התלוש הוא יכלול לא רק שכר הולם, אלא גם תנאים נוספים המקובלים בכל המשק רכב, טלפון, פנסיה קרן השתלמות וכו’. לא צריך וועד עובדים בשביל זה, אלא קצת רצון טוב ואינטרסים הדדיים.
אם חלילה תקרה תקלה בתחילת השנה, המנהל – שהוא כזכור המעסיק הישיר, המעוניין בהעסקתכם – יהיה נבוך עד מאוד. הוא יתנצל במקום, ויבטיח מן הסתם להעביר מקדמה מיידית ולתקן את השכר בחודש הבא. בלי ביורוקרטים, בלי עצומות אינטרנטיות ובלי מסרים עמומים מפוליטיקאים ושרים. חלום.
ואם אני מורה מצוינת שהמנהל לא אוהב אותי מסיבותיו הוא?
א הוא יפטר אותי?
אי אפשר לתת כל כך הרבה כח לכל כך הרבה מנהלים!
מסכימה שצריך לפשט את שיטת חישוב המשכורת. מספיק להסתכל על מחשבון המשכורת המפורסם באינטנט כדי להבין את האבסורד.
לא רק זה. אם מקבלים כסף על סמך הישגים – למה שאני לא אדליף לתלמידים את תשובות המבחנים? (זה כבר קרה).
מה עם אינטגרציה עם אוכלוסיות חלשות? מה עם שילוב של אוטיסטים? כל זה פוגע בהישגים.
הדברים הם מורכבים יותר, בטח מורכבים יותר בשביל כותבי האתר הזה.
הכלל הזה עובד לכל העובדים במדינה אין שום סיבה שהוא לא יחול גם על מורים שמתבטלים 8 חודשים בשנה.
מה יקרה? את תמצאי בית ספר אחר בו תהיה לך סביבת עבודה נעימה וטובה יותר, וסבער להניח שהשכר שלך גם יעלה בדרך. כי זה מה שקורה בשוק הפרטי.אנשים מחליפים מקומות עבודה מכל מיני סיבות, ובדרך לעיתים משפרים את שכרם.
אם את מורה מצוינת, תעזבי את המנהל הגרוע שלא מבין את זה ותמצאי עבודה בקלות בבית ספר טוב יותר עם מנהל מוצלח יותר.
ככה זה בכל המשק!!!!
למי בדיוק יש את הפריווילגיה של קביעות?????
מה ההבדל בין עבדות לקביעות?
1. הכותב מציג שיש בעיה בקריאת התלוש – במקום להציע מבנה תלוש פשוט, הוא רוצה לפרק את המערכת.
2. ניסו את שיטת הוואצ’רים בדרום אמריקה ובמקומות מסוימים בארה”ב. וגילו משהו פשוט – היא מרחיבה פערים מאוד, ההורים העשירים יודעים מה לעשות עם הוואצ’ר ואיך להילחם על המקום הכי טוב, והעניים נדפקים.
3. חינוך לא עובד לפי חשיבה קפיטליסטית – ראו את המאמרים של אדם גמראן שתמריצים למורים לא משפרים את הישגי התלמידים וגם לא מבחנים עתירי סיכון. דווקא במקומות שבהם ניתן חופש ואוטונומיה למורים, ומורידים את היד מדוושת הסטנדטיזציה כמו בסקנדינביה, החינוך צומח ומתפתח.
אבל כמובן שבאתר הזה יציגו מומחי חינוך ד-לה-שמעטע, שלא קראו מחקר אחד על כלכלה וחינוך מימיהם.
1. מבנה התלוש הוא תוצאה ישירה של המערכת.
2. אז אתה טוען ש”העניים” טיפשים ולא יודעים מה טוב להם ואיך להשתמש בוואוצ’רים? קצת מתנשא.
3. איך הפרטה סותרת חופש ואוטונומיה למורים? נשמע שזה דווקא מה שמעודד אוטונומיה.
הכותב הוא בור.
כל החינוך העל יסודי מופרט היום.
ההפרטה היא סרטן ובחינוך היא סרטן עם גרורות בכל מקום.הפרטה תהפוך את העסקת מורים ךהעסקה על בסיס פוליטי ולא ענייני ומקצועי.בכל מקום בו הייתה הפרטה זה נעשה גרוע יותר.
אתה קשקשן פשוט.
מערכת החינוך ב80 אחוז(כולל העל היסודי אינו מפורט)!!
דור ב’ של מורים (בשנות ה30-50 לחייהם) אכן מעוסקים ברובם בהעסקה קבלנית , אך כל מערכת חינוך ממומנת בתקציבים של משלמי המיסים והארונות במשרדי החינוך ברשויות המקומיות(חינוך זה לא מוצרי ציבורי)!
מורה שיודע לשווק את עצמו ולהתמקח על מחירים ירוויח טוב גם אם הוא גרוע בחינוך.
מורה שלא יודע לשווק את עצמו או להתמקח על השכר אז הוא לא ירוויח טוב גם אם הוא מחנך דגול.
ברוך הבא לחיים האמיתיים.
אני מציעה שתבדקו את המודל של חמד״ע. מודל שעובד בחוזים אישיים ותוצאות מצויינות.
משרד החינוך הוא מערכת מסובכת ומורכבת מדי וחלק גדול מהכספים מתבזבז על ניהול מחשוב פיתוח והחלפות מיותרות של תוכניות לימוד, השתלמויות מיותרות ברוב המקרים, ועוד. הפרטה אמורה להביא לייעול. במקום שהכסף יגיע לשכר הגון למורים חלק גדול מבוזבז בדרך. כל המשרדים מסביב עולים הרבה כספים. מצד שני, מהכרות עם המערכת זהלא טוב שהמנהל יקבע את שכר המורה, קשה למדדוד את איכות המורה, והמורים יתאמצו לשווק אתעצמם ולעשות רושם במקום ללמד. הפיתרון הוא הפרטה למספר חברות חינוך, עם תחרות בינהן על המורים + מתן שכר טוב למורים . כך יגיע האנשים היותר איכותיים לחינוך. בנוסף – חייבת להיות משמעת חזקה בבתי ספר כי קשה ללמד עם התלמידים וההורים החצופים, להבדיל ממה שהיה לפני דור-שני דורות. רוב המוסדות הממשלתיים הם בזבזנים ולא יעילים, ולכן צריך להפריט אותם. בנוסף בכל המשרדים הממשלתיים חייבת להיות יושרה של מי שעובד שמשכורתו ממונת מהמיסים שלנו – שקודם כל יתאמץ לעשות עבודה טובה. קשה להיות מורה , קשה למדוד איכות של מורה. אני לא מקנאה בשר החינוך שקיבל מערכת כל כך מסורבלת. אבל חייבת להיות תחרות בין המורים, כי אחרת למה שיתאמצו ? ישנם אלפי מהנדסים ברמה גבוהה עם מוסר עבודה גבוה שיכולים להשתלב מיידית במשרדהחינוך בתנאי שהמשכורת תהייה הגונה!
המאמר דמגוגי ואינו משקף את הצרכים האמיתיים של מערכת החינוך.
אבוי למערכת חינוך מופרטת שבה כל מנהל קובע את שכר המורים. במערכת כזו נמצא עיוותים ושחיתויות שאיש לא יוכל לגבור עליהם. חוזה אישי הנו חרב פיפיות המועיל מאד במערכות עיסקיות. האם נרצה למצא מורה שסר חינו בעיני מנהל בית הספר ובאופן שרירותי ימצא עצמו ב50% ממשכורתו הנוכחית?
מערכת המונה 140 אלף עובדי הוראה פעילים חייבת למצא מדדים אוביקטיביים להערכה, מדידה ותגמול.
עקב המורכבות של המקצוע ישנם קשיים ועיכובים בתשלום משכורת מדויקת ובזה צריך לטפל בהליך נכון ומדויק. כאן יש לדרוש קליטה מהירה של הנתונים ובדיקה מסודרת של המסמכים.
אבל לשפוך את העגלה יחד עם התינוק?