משרד השיכון הודיע שמחדשים את הפינויים מהדיור הציבורי, שאל מישהו "אבל זה פינוי של פולשים, לא?" – ובכן, מבחינת משרד השיכון אכן יש שני סוגי פינויים: פינוי בגין חוב ופינוי בגין פלישה.
תכף אפרט מה זה בדיוק אומר, אבל לפני זה חשוב להבהיר: פינוי הוא הליך קשה וטראומטי בהרבה מאוד רמות. כל פינוי כרוך בעוגמת נפש, הרבה מהפינויים כרוכים באובדן רכוש וחלקם גם בפגיעה בגוף. פינוי של ילדים הוא חוויה טראומטית שבמקרים רבים תלווה אותם למשך כל חייהם. פינוי בכפייה מהבית בו נולדת והעברת את כל חייך הוא שברון לב בשביל רבים. מרגע שבוצע הפינוי קשה עד לא אפשרי להחזיר את הגלגל לאחור והמדינה במרבית המקרים לא מספקת למפונים פתרון חליפי. רבים מהם הופכים בעקבות הפינוי למחוסרי דיור, מבינהם חלק עוברים לנדוד בין בתים של קרובים ואחרים חיים ברחוב.
הדיירים בדיור הציבורי משלמים שכירות לחברות המשכנות (עמידר, חלמיש, עמיגור וכו'). חלק מהדיירים משלמים שכר דירה בדיור הציבורי כמעט זהה או זהה לחלוטין לזה שבשוק הפרטי. בנסיבות אלה רבים מהדיירים והדיירות לא מצליחים לעמוד בתשלומים. הרעיון של דיור ציבורי הוא שהדיירים ישלמו שכר דירה שונה מזה שבשוק הפרטי- כזה שהם יכולים לעמוד בו. לשלם בדיור הציבורי שכר דירה זהה לזה שבשוק הפרטי משמעו לרוקן את החוק מתוכן.
עוד בעניין התשלומים חשוב לציין שמפעם לפעם משנות החברות המשכנות את גובה דמי השכירות, לעיתים קרובות מבלי לספק הסבר לדיירים על הסיבה לשינוי. פעמים רבות החברות המשכנות מדווחות לאדם על חוב רציני לחברה, אותו הוא צבר, לכאורה, עקב אי עמידה בתשלום השכירות, אך הן לא מוכנות למסור פירוט של אופי החוב ושל האופן בו הוא נצבר, או שהן משנות באופן פתאומי את סכום החוב מעלה ומטה.
אחרי שאדם צבר חוב משמעותי עמידר יכולה לתבוע את פינויו מהדירה, במקרים כאלה כאשר הדיירים והפעילים מפעילים לחצים ומתעקשים מצליחים לעיתים להגיע להסדר פריסת חוב שהדייר יכול לעמוד בו והפינוי נמנע.
למילה פלישה יש קונוטציה פלילית. זו מילה מרתיעה. לא מעט יאמרו שבכוונה תחילה עושים בעלי התפקידים מאמצים לגרום לזה להשמע ככה. הדבר הראשון שחשוב להבין הוא זה: כל פינוי שאינו בגין חוב מוגדר כפלישה, בחלק מהמקרים מדובר בכניסה של משפחות ויחידים לדירות ריקות ובמקרים אחרים מדובר על פינוי מהבית בו נולדת והעברת את כל חייך.
מה שמגדיר את השהות של אדם בדירה כ"פלישה" הוא לא המעשה של האדם לבדו, אלא המדיניות הממשלתית ביחס לדיור הציבורי. כשהמגמה הברורה היא של ייבוש הדיור הציבורי, ובעקבות כך של הקשחת הקריטריונים לזכאות לדיור ציבורי, יותר ויותר אנשים ונשים מוגדרים כפולשים, חלקם פולשים לדירות בהעדר כל פתרון אחר למצוקתם, ואחרים, שאתמול התגוררו בדירה כחוק וכדין, מוגדרים לפתע כפולשים.
מוסדות שמחזיקים מבנים ציבוריים ריקים במשך שנים ובכך מביאים אותם למצב חמור של הזנחה חוטאים לתקפידם. כל השמשה של מבנה ציבורי שעומד ריק לצרכיו של הציבור- היא מעשה של תיקון. על אחת כמה וכמה במקרה שהפולש הוא מי שנפגע ממדיניות ייבוש הדיור הציבורי.
פלישה של אנשים ונשים, שהוגדרו על ידי המדינה כזכאים וזכאיות לדיור ציבורי אך ממתינים שנים רבות בתור, אל תוך דירות ציבורית שעומדות ריקות שנים- אינה פשע, זהו מעשה צדק שיש לתמוך בו. הדבר תקף גם לגבי פלישות של אמהות שמגדלות את ילדיהן לבד ואינן זכאיות לדיור ציבורי, קשישים קשיי יום, נכים, חולים ועוד נשים ואנשים שזקוקים לסיוע דחוף בדיור והדירות שנועדו לסייע להם עומדות ריקות.
פינויים בגין מה שמשרד השיכון מגדיר כפלישה קשה יותר למנוע. במקרים מסוימים מוציא משרד השיכון לדיירים "צו פינוי גמיש", המדובר הוא בצו פינוי שמרגע שניתן לדייר יכול להתבצע הפינוי בכל רגע נתון. צווי פינוי גמישים משאירים את האדם משך תקופה ארוכה, לפעמים חודשים שלמים, במצב של אי ודאות שאצל רבים מוביל לחרדה ומצוקה.
→ נכה מחכה לדירה בקומה נמוכה: "בקושי יוצא מהבית" \ וואלה!