תביעה זו עניינה נזק לכלי רכב, שהיו מעורבים בתאונת דרכים, אשר ארעה ביום 15.9.13. התובע טוען לנזקים בסך כולל של 3,863 ₪ בגין עלות תיקונים (בניכוי שרידים) ושכר שמאי.
התובע טוען כי התאונה ארעה בשל כך שרכבו, שהיה בחניה, נפגע מרכב הנתבעים בצדו השמאלי הקדמי. הנתבעים טוענים, מנגד, כי בעת שחלף רכבם על פני רכב התובע פתח זה את דלתו ופגע ברכבם. עוד נטען כי התביעה הוגשה בשיהוי ניכר.
בדיון העידו התובע והנהגת ברכבו בלבד, שכן נהג רכב הנתבעים לא יכול היה להתייצב לדיון בשל מצבו הרפואי. למרות זאת עתרו הנתבעים לקיים את הדיון במועדו.
נציגת הנתבעים הצביעה על כך שבטופס הדיווח שנמסר בזמן אמת לחברת הביטוח צוין במפורש שדלת רכב התובע לא היתה פתוחה ("מבוטחת חנתה בחניה ורכב צד ג' פגע בה הדלת לא היתה פתוחה") בעוד שבדיון העידה הנהגת כי פתחה את הדלת והתכוונה לצאת מהרכב. נציגת הנתבעים ביקשה לראות בגרסת התובע והעדה מטעמו כמצג שווא – המנסה ליצור רושם שהנתבע פגע ברכב חונה ולא בדלת פתוחה, ובנוסף – כי תמונות הנזק מחזקות את גרסת הנתבעים באשר לנסיבות קרות התאונה, כאשר מיקום הפגיעה ברכב הנתבעים הוא בצד הרכב ולא בחזיתו (כפי שניתן היה לצפות לו היתה הדלת פתוחה מלכתחילה).
לאחר ששמעתי את עדויות הצדדים, בחנתי את התרשימים המתארים את גרסאותיהם, ראיתי תמונות הנזקים שנגרמו לכלי הרכב המעורבים ומיקום הפגיעות בהם, ולאחר שכל אחד מהצדדים הציג בפני את אופן קרות האירוע, לגרסתו, מצאתי לדחות את התביעה. לא שוכנעתי כי עלה בידי התובע להוכיח במידת הודאות הנדרשת בהליך אזרחי את גרסתו ומצאתי כי הסתירות בין הגרסאות והראיות לא מאפשרות להטות את כף מאזן ההסתברויות במידה הנדרשת לשם קבלת התביעה.
בנסיבות, ומשלא התייצב נהג הנתבעים לדיון, אין צו להוצאות.