סקר ראשון מסוגו של מגזין TheMarker וסי.איי מידע שיווקי חושף פער עמוק בין המקצועות הרווחיים והפופולריים בישראל לבין אלה שאזרחי המדינה מעריכים כתורמים לחברה - איפה אתם בדירוג 30 המקצועות?
כולם, גם צעירים שמתחבטים בשאלה איזה מקצוע ללמוד, יודעים באיזה עיסוק בישראל מרוויחים הכי הרבה כסף: בהיי-טק. המקצועות הבאים בתור בדירוג השכר הם בתחומי הפיננסים וגם במשפטים. כולם גם יודעים אילו מקצועות מזכים את בעליהם בכבוד: חוקרים באקדמיה בעלי תואר דוקטור נהנים מסטטוס חברתי גבוה, וכך גם הרופאים, חלק מהאמנים המצליחים, וגם כדורגלנים, דוגמניות, מגישים בטלוויזיה ובאופן כללי כל עיסוק שעשוי לגרום לבעליו להתפרסם. אבל יש עוד דירוג, אולי חשוב יותר, שלמיטב ידיעתנו מעולם לא נערך בישראל: זהו דירוג מקצועות על פי מידת תרומתם לחברה, או כמה הם תורמים לאיכות החיים ורמת החיים של הציבור וכמה הם מעלים, או אולי מורידים, את ההון החברתי של ישראל. האם אפשר לכמת ערך חברתי של מקצוע? האם אפשר לומר שמקצוע מסוים תורם יותר לחברה ממקצוע אחר? ב־2012 ניסו חוקרים מאוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת שיקגו לבחון כמה דולרים לטובת החברה "מייצרת" שעת עבודה של אנשים במקצועות שונים. במאמר דורגו משלוחי יד לפי התרומה שלהם לחברה, מתוך כוונה לבחון אם מערכת המיסוי מביאה בחשבון את מידת תרומתם לחברה של עיסוקים שונים. את הדירוג הוביל מקצוע ההוראה, ואחריו המחקר האקדמי. כמה עיסוקים זכו לערך שלילי, בהם למשל שירותים פיננסים ועריכת דין.
סקר שערכה עבור מגזין TheMarker חברת המחקר סי.איי מידע שיווקי, בשיתוף פאנל וויו, מראה כי אזרחי ישראל תופשים את ערכם החברתי של מקצועות שונים באופן שאינו שונה מהותית מזה שעל פיו העניקו החוקרים משיקגו ומהרווארד ערכים לעיסוקים שבחנו. מהסקר עולה כי המקצוע המוערך ביותר על ידי הנשאלים הוא מקצוע הרפואה, שלו העניקו 90% ממשתתפי הסקר את הציון הגבוה ביותר – 6־7. מקצוע ההוראה, שהוביל בדירוג האמריקאי, זוכה גם בישראל להערכה רבה: 82% מהנשאלים העניקו לעיסוק "מורה/גננת" את הציון הגבוה ביותר. מאפיין ישראלי מובהק הוא האהדה לבעלי קריירה צבאית או ביטחונית. 79% מהנשאלים סבורים כי קצינים בקבע בשירות קרבי תורמים מאוד לחברה, וכמוהם גם קצינים בקבע המשרתים ביחידה טכנולוגית. ממצא זה אינו כה מפתיע נוכח הבולטות הגבוהה של הצבא בחברה ומודל "צבא העם", אולם התמיכה הרחבה באנשי קבע אינה מוגבלת ללוחמים או לאנשי היחידות הטכנולוגיות בלבד, וגם אנשי קבע במקצועות תומכי לחימה, כמו תחזוקה, חימוש או שלישות, מוערכים מאוד בישראל. 64% מהנשאלים אמרו כי הם תורמים לחברה במידה רבה או במידה רבה מאוד. עם זאת, ייתכן שההערכה הגבוהה ללובשי המדים היא ביטוי להלך רוח ציבורי ההולך ונחלש בחברה הישראלית. זאת, כיוון שפילוח הנשאלים על פי גיל, מראה כי ההערכה לכל משרתי הקבע גבוהה יותר בקרב בני 40־54 בהשוואה לנשאלים צעירים יותר, וגבוהה עוד יותר אצל בני 55 ומעלה.
הנה אחת ההפתעות הגדולות שעולות מממצאי הסקר שלנו: למרות התדמית היוקרתית של ענף ההיי-טק והגאווה הלאומית בהיותנו "אומת הסטארטאפ" – ואולי יותר מכך, תרומתן הממשית והגבוהה של חברות הטכנולוגיה להכנסות המדינה – הרי שעובדי הענף, ככלל, אינם זוכים לציונים גבוהים ככל שמדובר בהערכת תרומתם לחברה. רק מחצית מהנשאלים העניקו ציון גבוה לעובדי ההיי-טק, כמעט ללא הבדל בין סטארטאפיסטים לעובדים בחברות גדולות ומוכרות. עוד נמצא כי ההערכה למקצועות אלו גבוהה יחסית בפריפריה, ולעומת זאת נמוכה במגזר החרדי. יתרה מזאת: קבוצה אחת מבין עובדי ההיי-טק, זו של המועסקים בחברות גיימינג, זכתה לכבוד המפוקפק להיות בין קבוצות העובדים המושמצות ביותר (ציון 1־3), כאשר 36% מהנשאלים העריכו אותם ברמה נמוכה ביותר ורק 22% מהנשאלים אמרו כי הם מעריכים אותם ברמה גבוהה. מעמדה של החקלאות נחלש בשנים האחרונות, ואבד לה המקום המרכזי שמילאה באתוס הישראלי בעבר, אך הישראלים, גם זו הפתעה גדולה, עדיין מעריכים מאוד את החקלאים. 77% ממשתתפי הסקר סבורים שתרומת החקלאים לחברה גבוהה יותר מזו של המדענים (74%) והעובדים הסוציאליים (70%). עוד עולה מהסקר שמהנדסים נתפשים כתורמים לחברה באותה מידה כמו שופטים, ואפילו מעט יותר (67% ו־66% בהתאמה), ש־65% חושבים שעובדי תעשייה וייצור ועובדים במקצועות הבינוי והתשתית (חשמל, אינסטלציה, שיפוצים וכדומה) תורמים במידה רבה לחברה. 64% מהנשאלים העניקו את הציון "תורמים במידה רבה" לשוטרים. המקצועות הפיננסים, לעומת זאת, אינם זוכים להערכה גבוהה. רק 44% מהנשאלים חושבים שרואי חשבון, כלכלנים ויועצים עסקיים תורמים מאוד לחברה, רק 34% חושבים כי בנקאים ומנהלי השקעות תורמים לחברה. ההערכה לסוכני הביטוח נמוכה עוד יותר, ורק 22% מהנשאלים אמרו כי הם תורמים לחברה, בעוד 27% חושבים שאינם תורמים. אולם ללא ספק העיסוק המושמץ ביותר הוא פוליטיקאי, עם לא פחות מ־39% ממשתתפי הסקר שדירגו אותו ברמה הנמוכה ביותר. שיעור המשמיצים של מקצועות השיווק, הפרסום והניו מדיה היה אף הוא נמוך מאוד, ונע בטווח של 38%־36%. עם זאת, ממצאי הסקר מגלים פער מגדרי ביחס למקצועות אלה: נשים נוטות להעריך את תרומתם לחברה יותר מכפי שנוטים לעשות זאת הגברים.
המדינה צריכה להתערב הערך החברתי שאנשים מייחסים למקצועות מסוימים, עדיין אינו מהווה משתנה מהותי בבחירת הקריירה של רובנו. אבל לדברי אורית בנבנישתי, מנכ"לית קבוצת תגבור, ניתן להבחין בראשיתו של תהליך שבו האופן שבו מתנהלות חברות משפיע במידה מסוימת על ההחלטה של עובדים האם להיות חלק מהן. "למועמדים ולעובדים חשוב להבין אם הארגון תורם כספית ומעשית, האם יש מנהל חברתי בתוך הארגון, האם הוא מדורג בדירוג מעלה, ומהי התפישה בארגון לגבי גיוון ואיזון בית־עבודה. היבטים אלה עולים אצל מועמדים ועובדים". בנבנישתי סבורה ששוק התעסוקה, המועמדים והעובדים, משנים בפועל את התפישה של התעסוקה בישראל בפרט ובעולם בכלל. "100 המנכ"לים הגדולים בארצות הברית חתמו על אמנה שמדברת על כלכלה קשובה, ובשוק ההון מדברים על גיוס הון לחברות התומכות באחריות חברתית, והדבר מתבטא בקוד האתי ובחזון של החברה", היא אומרת. הסוציולוגית פרופ' ורד ויניצקי־סרוסי, לשעבר דקאנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית, מחדדת את השינוי הזה הניכר מתוצאות הסקר. "הסקר מראה שהישראלים מבדילים בין מקצועות רווחיים לכאלה שתורמים לחברה ולחיים שלהם. נראה שאנשים לא קנו את ההייפ סביב המקצועות החדשים או סביב מה שממלא את הפריים טיים בתוכניות הריאליטי. "אנשים אולי רוצים להיות זמר או שף – אם כי אנחנו לא יודעים את זה כי זה לא נשאל – אבל מה שמעניין הוא שהם לא מתבלבלים לגבי מה חשוב לחברה, לעומת מה שמבדר אותם או אולי יעודד הכנסה גבוהה", היא אומרת. "הם אולי רוצים שהילדות שלהם יעבדו בהיי-טק, כדי שירוויחו הרבה כסף, אבל הם מעריכים יותר את התרומה החברתית של רופאות ומורות. כששואלים אותם מה הכי חשוב לחברה, הם הולכים על חינוך, רפואה וביטחון – הן אישי והן כללי. התפקיד היחיד שמדורג גבוה ושבו מגיחה הטכנולוגיה הוא קצין ביחידה טכנולוגית". ויניצקי־סרוסי מצביעה על ההערכה הגבוהה שמעניקים הישראלים למקצועות "של פעם", כמו רופא, מהנדס, מורה וחקלאי. "אנשים מבינים שרפואה וחינוך הם מקצועות קריטיים לחברה, ושכל יתר העיסוקים באים אחר כך", היא מוסיפה. "הם לא קונים את ה'סטארטאפ ניישן' כשירות לציבור". ד"ר טלי איכנולד־דביר, דקאנית הכשרת מנהלים ולימודי חוץ במרכז הבינתחומי הרצליה, מציעה פתרון לפער שבין הערך החברתי של המקצוע לבין כושר ההשתכרות של העוסקים בו. לדבריה, על המדינה להתערב ולתגמל דווקא את העוסקים במקצועות החשובים, וכך לצמצם את הפער בין חשיבות המקצוע כתורם לחברה לבין כושר ההשתכרות ממנו. "אפשר להבין מדוע אנשים רוצים קודם כל להצליח בחייהם", היא אומרת. "אי אפשר גם להתעלם מהקריטריונים להצלחה בעולם כיום – סטטוס, כושר השתכרות ודברים אחרים. אבל זה גם בדיוק המקום שבו המדינה צריכה להתערב. צריך שתהיה התאמה. אם השוק החופשי מתגמל מתכנתים, השוק הציבורי צריך לתגמל שוטרים ומורים". אלא שהמציאות בישראל רחוקה עדיין מהחזון הזה. שכרם ההתחלתי של מורים בבתי הספר היסודיים בישראל נמוך בכ־4,200 שקל בחודש מזה של עמיתיהם במדינות המפותחות, והם נדרשים ללמד יותר שעות, כך על פי דו"ח של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) שפורסם בספטמבר 2019. מאותו דו"ח עולה גם כי שכרו של מורה בתיכון ישראלי הוא כמחצית מהשכר המקובל עבור משרה מקבילה במדינות המפותחות, ואילו שכרם של מורים מתחילים בחטיבות הביניים נמוך בכ־4,500 שקל מזה של עמיתיהם במדינות OECD. לגבי שכר השוטרים אין נתונים מעודכנים, אך ידוע כי ב־2012 דורגו השוטרים בישראל כבעלי השכר הנמוך ביותר ב־OECD (שכר השוטרים בישראל עודכן מאז כמה פעמים). לדברי איכנולד־דביר, על מנת לשמר כוח אדם במגזר הציבורי, על המדינה לדאוג לתמריצים הולמים: "ישנם ארגונים במגזר הפרטי שמתמחים בזה, ובונים תוכניות לתמרוץ ותגמול עובדים – בין אם זה באמצעות תמריץ כספי, אופציות או הטבות אחרות", היא אומרת. "המון מחשבה מוקדשת לזה. כמה מחשבה מוקדשת לתמרוץ ותגמול בשירות הציבורי? האם יש פונקציה כזאת במגזר הציבורי? כמה מושקע בזה?". היבט נוסף של הנושא נוגע ללימודים גבוהים, ולדילמה שבה מתחבטים סטודנטים רבים: האם לרכוש מקצוע פרקטי ובעל פוטנציאל גבוה לעבודה רווחית, או לבחור דווקא באותם מקצועות שנתפשים כבעלי חשיבות חברתית גבוהה – אך לעתים קרובות אינם נושאים עמם הבטחה לקריירה משגשגת ורווח אישי. "בעולם האקדמי יש גמל דו־דבשתי שלא נותנים עליו את הדעת", אומרת איכנולד־דביר. "מצד אחד, יש ביקוש גבוה למקצועות שנותנים ערך אינדיבידואלי בפרקטיקה, כמו מדעי המחשב. מהצד האחר, מי שמצליח לסיים תואר שלישי PhD ומכונה 'ד"ר לפילוסופיה', כי פילוסופיה היא אם כל המדעים. אנחנו מצפים מאנשים שמסיימים לימודים באקדמיה להיות רחבי אופקים. בפועל זה קורה מעט מאוד". בעבר, היא מספרת, הציעה שכל סטודנט לתואר ראשון יעבור במסגרת לימודיו קורס בסיסי בפילוסופיה. "הסתכלו עלי כאילו נפלתי מהירח", היא אומרת, "אבל יש אנשים מוכשרים מאוד, עם שני תארים שניים, אבל בלי תפישה רחבה על העולם", היא אומרת. הדיון על הפרקטיות שבלימודים האקדמיים ותרומתם להכנה לשוק העבודה צבר בשנים האחרונות תאוצה, כמו הדיון בשאלה האם בני דור ה־Y וה־Z בכלל זקוקים ללימודים באקדמיה. הסקר שערכנו מראה כי גם קיימים הבדלים רבים במידת החשיבות שבני הדורות הצעירים מייחסים למקצועות השונים, בהשוואה לבני הדורות הקודמים. אמנם, בדומה למבוגרים מהם, גם בני 18־29 חושבים שרופאים תורמים לחברה במידה הרבה ביותר, אך במקום השני במדרג התרומה לחברה הם ממקמים דווקא את החקלאים, שכלל לא נכללו בין חמשת המקצועות הראשונים בדירוג אצל בני 40 ומעלה. בני 30־39 דירגו את החקלאים במקום השלישי מבחינת תרומה לחברה. יחסם של הצעירים לאקדמיה משתקף בין השאר בכך שבני 18־29 דירגו את המדענים במקום ה־11, בעוד בני גילים אחרים מייחסים להם חשיבות גבוהה יותר, ודירגו אותם בין חמשת המקצועות התורמים ביותר לחברה. ומה באשר לצבא? בדומה לנשאלים המבוגרים ביותר, גם הנשאלים הצעירים ביותר מדרגים את אנשי הקבע ביחידות הטכנולוגיות גבוה יותר מאשר את קציני הקבע הלוחמים, אולם בניגוד למבוגרים מהם, הצעירים מדרגים את המשרתים במקצועות הטכנולוגיה במקום החמישי בלבד. אפקט 2011 מעניין שבדומה לשאר קבוצות הגיל, גם הנשאלים הצעירים ביותר אינם מעניקים ציונים גבוהים למקצועות ההייטק. כמו כן, גם הם מדרגים נמוך את עובדי חברות הגיימינג ואת אנשי הניו מדיה. ויניצקי־סרוסי תולה את הסיבות לכך בהשפעת המחאה החברתית על התעצבות התפישות של בני הדור הצעיר: "החוויה המכוננת של בני 18־29 בישראל כיום היא המחאה החברתית של 2011, שהתרחשה כאשר הם היו בני נוער. ממחקרים שעוסקים במרחב הזיכרון החברתי אנחנו יודעים שאלה שנים פורמטיביות, ושאירועים שמתרחשים בגילים אלה הם לעתים קרובות המשמעותיים ביותר בחיינו. עבור הדור הצעיר שהשתתף במחקר, זו היתה המחאה החברתית – לראשונה צעירים בישראל יצאו לרחובות ודיברו על מחויבות המדינה לאזרחיה בהקשר חברתי. ייתכן שזה בא לידי ביטוי בתפישה של מה חשוב לחברה", היא אומרת. ליאור פרנקל, שותף וסמנכ״ל מוצר ב־Jolt, מומחה לשילוב חינוך ובניית קריירה בעולם החדש, סבור שתשובות הסקר מתיישבות עם המאפיינים של בני דור ה־Y. "אכפת להם מהתכלית והמטרות של החברות שבהן הם עובדים, או לפחות בחברות שבהן היו רוצים לעבוד", הוא אומר. "הם רוצים לעבוד במקומות שעושים 'טוב לחברה'. על כן, כששואלים אותם 'מהם המקצועות החשובים לחברה' הם קודם כל חושבים על עצמם, ואיפה הם היו שמחים להתברג". פרנקל שכתב ספר ומוביל קבוצת פייסבוק ופודקאסט סביב בניית קריירה בעולם החדש, אומר כי יחד עם זאת, המילניאלז, שמתמודדים עם יוקר המחיה ולא מאמינים שיצליחו לחסוך לדירה בלי עזרה, רוחשים כבוד למקצועות שיכולים לספק להם שכר הוגן. "זו הסיבה שאנחנו יכולים לראות ירידה בהערכה למקצועות שמכניסים פחות, או לכאלו שדורשים השקעה ארוכת־טווח עד שמגיעים לנחלה", הוא אומר. "למשל, קריירה צבאית, או מדעים ואקדמיה – אלו מקצועות שדורשים הרבה שנים לפני שהשכר מתייצב וכן גם תחושת ההצלחה". לחיזוק דבריו, פרנקל מזכיר סקר של ארנסט אנד יאנג שנערך בארצות הברית, ואשר הראה שכמחצית הדור לא מאמין שההשכלה הגבוהה שרכש תשתלם. "בנוסף, אנחנו קוראים השכם והערב כתבות על חברות כמו פייסבוק, גוגל, אפל ויבמ שהסירו את התואר הראשון כתנאי הכרחי להתקבל לעבודה שם. מכאן הגיוני שההערכה למקצועות אלו תיפגע אף היא". בסקר עדכני אחר, של דלויט, על מילניאלז ודור ה־Z שכלל כ־16 אלף נשאלים, מ־42 מדינות, עלו, לדבריו, מאפיינים שדומים לאופן שבו מתבטאים בני הדורות הללו בישראל בפוסטים ברשתות החברתיות, ובקבוצות הסגורות בפייסבוק. "מאפיין חזק אחד הוא שהאמון בממשלה ומוסדות מדינה אחרים בירידה. זה יכול להסביר את ירידת ההערכה למוסד כמו הצבא", אומר פרנקל. עוד הפתעה היא שבני 18־29 העניקו דירוג נמוך לאמנים. רק 35.5% מהם חושבים שאמנים ויוצרים מתחומים שונים תורמים לחברה, ואילו 17% מהם משמיצים את האמנים וטוענים כי אין באמנות תרומה לחברה. ד"ר ספי הנדלר, ראש החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, מציע פרספקטיבה היסטורית לממצא זה: "אני לא חושב שהעניין באמנות ואמנים פחת בשנים האחרונות", הוא אומר. "למה כמעט מיליון אנשים נוסעים כיום לראות תערוכת ציורים של מיכֶּלָאנְגֶ'לוֹ במטרופוליטן? למה לאונרדו מושך? אמנים ואמנות חזותית וכמובן מוזיקה וקולנוע היו ונשארו סממן של חברה שיודעת לעסוק בעצמה ולשאול שאלות על עצמה", הוא אומר. כיצד, אם כן, ניתן ליישב את הפער שמתגלה מתוצאות הסקר, בין הפופולריות של האמנויות לבין החשיבות שהחברה שלנו מעניקה להן? פרנקל סבור שלטכנולוגיה יש תפקיד מרכזי בשינוי: "זהו דור שבו כל אחד מרגיש שהוא אמן יוצר – וזה קשור לרשתות החברתיות. הוא כותב בפייסבוק, מצלם ועורך תמונות לאינסטגרם, מספר סיפורים בסטוריז ורוקד בטיק־טוק, וכשכולם מרגישים כמו אמנים ויוצרים, פחות אנשים כנראה מעריכים אמנות ויצירה מקצועיות". הנדלר מציע הסבר אחר: "הייתי שואל למשל אם זה קשור למתקפה החזיתית על התרבות בישראל בשנים האחרונות, שמובילה שרת התרבות", הוא אומר. "האם זה גורם לחלקים, דווקא לבני דור הצעיר, שקשובים למסרים האלה, להתרחק מהחשיבות שיכולה להיות לתרבות? אם דופקים לנו בראש שצ'כוב זה רע, שהקולנוענים בוגדים, שתיאטרון זה סכין בגב האומה ושתלמידי בתי הספר לאמנות מסוכנים לחברה – זה מחלחל, כמו שמחלחלות אמירות על בית המשפט העליון". בניגוד להשערתו, מהסקר עולה כי דווקא המתקפה על מערכת המשפט לא קונה לא אחיזה בציבור. שופטים זוכים להערכה גבוהה (66% מהנשאלים). עורכי הדין מדורגים נמוך יותר, אך מעניין שהציבור מעריך את עורכי הדין בפרקליטות (49% מהנשאלים העניקו להם הערכה גבוהה) מאשר את עורכי הדין הפרטיים (37%). מצבם של העיתונאים מעט טוב יותר מזה של הפוליטיקאים, אבל אין לעוסקים בתחום התקשורת הרבה במה להתגאות – רק 40% מהנשאלים חושבים שעיתונאים תורמים לחברה, ו־17% חושבים שהם ממש לא תורמים לה. "העובדה שפוליטיקאים ואנשי תקשורת מדורגים בתחתית מדאיגה", אומרת ויניצקי־סרוסי. "אנחנו לא רק חושבים שפוליטיקאים אינם תורמים לחברה – אנחנו חושבים שהם פוגעים בה, וזו בעיה קשה מאוד כיוון שאנשים מאבדים אמון בפוליטיקה לחלוטין, וכך גם בתקשורת". לדבריה, למרות שגם לעוסקים בתחום התקשורת יש אחריות לכך שרוב הציבור לא תופש את התקשורת כתורמת לחברה, הרי שהמתקפה על התקשורת שמתרחשת לאורך שנים, השפיעה מאוד על האופן שבו הציבור תופש את העוסקים בתחום ואת מידת תרומתם לחברה". כך בדקנו המחקר התבצע על ידי חברת סי. איי. מידע שיווקי באמצעות סקר על גבי פאנל אינטרנטי ארצי של פאנל וויו (panel view). בסקר השתתפו 718 איש בני 18–65 במדגם ארצי מייצג של גיל, מגדר ואזור גיאוגרפי. השאלון כלל התייחסות ל–30 מקצועות והמשיבים נשאלו לגבי כל מקצוע - עד כמה הוא תורם או שאינו תורם לחברה. התשובות ניתנו בסולם 1–7, כאשר 7 מציין כי המקצוע מאוד תורם לחברה ו–1 מציין כי הוא לא תורם כלל. סדר הצגת המקצועות בשאלון היה אקראי. במהלך ניתוח הממצאים קיבצנו את תשובות המשיבים: שיעור מדרגי 7–6 בכל מקצוע משקף את המייחסים ערך חברתי גבוה למקצוע, ושיעור מדרגי 1–3 משקף את המייחסים ערך חברתי נמוך.