"בנסיבות האלה, אין לנו מה לחפש בתוך ממשלת נתניהו. זה תפקידי להגיד להרצוג לא"
"בן עמי: את מתנגדת לחלוטין לאופציה של כניסת המחנה הציוני לממשלת נתניהו? כי לא הטלת על זה וטו בחודשים האחרונים.
שלי: אני אגיד לך מה שאני אומרת מאז הבחירות האחרונות, ואני מאוד מקפידה שמה שאני אומרת בציבור הוא גם מה שאני אומרת בחדרים סגורים. אין שתי שפות. אני אגיד את זה שוב. לו היה מדובר בממשלת אחדות עם קווי יסוד משותפים, עם השפעה מכרעת אמיתית על סדר היום המדיני, האזרחי, המשפטי, הכלכלי, החברתי, הדמוקרטי כשותפים בהתאם לגודלנו. אמר כאן קודם אמנון (אברמוביץ) שמפלגת העבודה קיבלה 24 מנדטים בבחירות האחרונות. נכון שהיום מן הסתם אנחנו קטנים יותר, אבל בפועל מדובר ב-24 חברי כנסת. לו היה מדובר בשותפות כזאת, פריטטית, שבה יש השפעה על גורלה של המדינה, הייתי בודקת את ההצעה. המרחק בין החלק הראשון של דברי לבין מה שמתרחש עכשיו הוא תהום ענקית ואלף שנות אור.
בן עמי: מדוע? הוא בודק, הוא מברר. הוא אולי לא מקבל את מה שהוא מנסה לקבל מנתניהו, אבל הוא מברר.
שלי: אתה מדבר על בוז'י?
בן עמי: בוודאי.
שלי: תראה, קודם כל בשתי נקודות הרצוג שיתף אותי. אני כמובן לא אכביר בפרטים מהפגישות, בכל זאת פגישות דיסקרטיות ויש לי מחויבות. פעם אחת זה היה לפני יותר מחודש, בערך יומיים לפני בג"צ הגז שביטל את פסקת היציבות. לדעתי, אגב, החלטת בג"צ ממילא כבר טרפה את הקלפים, כי הרי אף אחד לא מעלה על דעתו שאנחנו ניכנס לממשלה ונקבל את הדבר הזה. ואז הייתה הצעה ראשונית ואמרתי לו מפורשות שמדובר במשהו ריק, ריק מתוכן. מדובר רק בתיקים, לא בשום דבר אחר. לא בשום פריצת דרך, לא בשום יכולת השפעה. בעצם זו הצעה שנתפרה בקפידה רבה מאוד כדי שלא להרגיז חס וחלילה את הבית היהודי. אז כל הצעה שלא מרגיזה חס וחלילה את סמוטריץ' או את בנט או את איילת שקד, משמעה שמפלגת העבודה לא יכולה לקבל אותה.
בן עמי: זאת אומרת שלא נוגעים אפילו לא בפסיק-פסיקו של קו מקווי היסוד?
שלי: אפילו לא בפסיק, פסיקון, נקודה אחת קטנה ויחידה. שום כלום, ריקנות מוחלטת. שוב הייתי בתמונה בשבוע האחרון. נפגשנו יותר מפעם אחת. אני חייבת לומר שהרצוג היה גלוי איתי ופרש לפני את התמונה. התמונה לא השתנתה במאום. זו בדיוק אותה הצעת שום-כלום שהייתה לפני חודש ימים.
בן עמי: ואמרת לו שיקום וילך משם?
שלי: תראה, הדברים שאני אומרת בארבע עיניים הם הרבה יותר חריפים ממה שאני אומרת כאן באולפן כי אני רוצה לשמור על כבודו, אבל זה, לא רק שזה לא ממשלת אחדות – זו אפילו לא הצעה שנותנים לשותפה בינונית. זה לזרוק עצם רקובה, לזרוק אותה רחוק, ולהגיד 'קח, תתפוס את העצם ותחזור אלי על ארבע מקשקש בזנב'. אתה יודע, לפעמים בריתות פוליטיות מתחילות בהבטחה נורא גדולה, יש קווי יסוד מפוארים והסכמים קואליציוניים שמבטיחים נהרות של דבש ואז מטבע הדברים בחיים המשותפים הפוליטיים זה נשחק. כאן אפילו אין את ההבטחה ואת האילוזיה שיהיה משהו טוב. ולכן בנסיבות האלה ובהצעה הזאת, אין לנו בכלל מה לחפש בתוך הממשלה.
בן עמי: אז למה הרצוג ממשיך? יכול להיווצר איזה רושם שהוא הולך על המהלך הזה בכל מחיר.
שלי: אני חושבת שהרצוג מאוד רוצה להיכנס לממשלה. בוודאי הרבה יותר מכל שותף אחר. התפקיד שלי, והתפקיד של חברי, ואני יודעת שאני גם לא לבד, הוא לומר 'אתה לא יכול'. אתה לא יכול. יש לו לגיטימציה מלאה לנהל משא ומתן. אני רוצה לומר זאת מפורשות. זכותו של יו"ר מפלגה גדולה לנהל משא ומתן לכניסה לקואליציה. אני, אגב, הייתי ממליצה לו לעשות את זה בגלוי ולא בחדרי חדרים, לא להגיד דבר אחד על הדוכן ודבר אחר בחדרי חדרים. אבל לא זכותו להשליך את כל הערכים, את כל האידאולוגיה שלנו, את כל הדברים שהבטחנו לציבור, את כל הדברים שאנחנו מאמינים בהם לטובת שותפות שהיא שותפות של קבלני ביצוע של נתניהו, של גלגל חמישי בעגלה, של עלה תאנה, של מרכך כביסה. You name it. יש אלף ואחת דרכים לתאר את ההצעה שמונחת עכשיו על השולחן. באמת באופן אותנטי אין יכולת להשפיע. זה להצטרף לתוך הזרם העכור שהממשלה הזאת מובילה ופשוט לשוט עם הזרם. אז תודה, אבל לא תודה.
בן עמי: בהתנגדות שלך את מתואמת עם ציפי לבני?
שלי: דיברנו במהלך השבוע. נפגשנו אתמול בלוויה של אחיה, אלי לבני זכרו לברכה. בוודאי שלא דיברנו שם פוליטיקה. אני יכולה לומר לך שעמדותינו דומות.
בן עמי: עם עמיר פרץ את מתואמת? כי מדובר פה פתאום על חידוש הברית משכבר.
שלי: אנחנו ביחסים מאוד טובים וזה נמשך כבר הרבה זמן. זה לא מאתמול. כן, באופן כללי אנחנו מדברים ביננו לבין עצמנו. אני באמת מתקשה לחשוב שיש חבר כנסת אחד במפלגת העבודה, גם מהוותיקים ומהבולטים יותר וגם מאלה שהפז"ם שלהם יותר קצר, שיש מישהו שחותם על ההצעה כפי שהיא מונחת עכשיו. ושוב אני אומרת, עודד, מאוד חשוב לי לומר, ואני אומרת את זה שוב ושוב מאז הבחירות – אני לא פסלתי ממשלת אחדות עם קווי יסוד משותפים שיש בה יכולת באמת לשנות את מהלכה של המדינה בשלל הנושאים שקרובים לליבנו. אבל לזחול כקבלני ביצוע, את זה כבר מפלגת העבודה עשתה שוב ושוב ויצאה וזנבה בין רגליה. אני מזכירה לך שכשברק ישב בממשלת נתניהו אנחנו היינו בין אפס לארבעה מנדטים בסקרים. ואז אני נבחרתי לראשות מפלגת העבודה ובמידה רבה הקמתי אותה מעפר. לא היה שם כלום, פשוט כלום. אפשר גם לקחת את הניסיון של מופז. לעומת זאת ממשלות אחדות כמו ב-84, ממשלה שבאמת הצילה את המשק מהידרדרות, מאינפלציה מטורפת שאיימה פשוט למוטט את המשק, ממשלה כזאת הייתה לה איזו סיבה. כשמפלגת העבודה נכנסה לממשלת שרון בזמן ההתנתקות, הייתה לזה סיבה. צריך שתהיה סיבה מספקת."