ערעור וערעור שכנגד על פסק דין של בית המשפט המחוזי בחיפה אשר פסק לטובת המשיבים פיצוי כספי בגין הפקעת מקרקעיהם.
ביום 10.4.1997 פורסמה למתן תוקף תכנית מס' ג/בת/199 (להלן: התכנית). מטרת התכנית הייתה פיתוח שטח של 1,042 דונם באזור התעשייה של כרמיאל, ובכלל זה סלילת כביש גישה לאזור ("כביש עוקף דרומי"). התוואי של כביש זה תוכנן לעבור, בין היתר, בחלקות מקרקעין שהן נושא ערעור זה – שיועדו על פי התכנית לשמש ל"דרך" – ולפיכך נדרשה הפקעת חלק מהן. הודעות הפקעה בהתאם לסעיפים 5 ו-7 לפקודת הקרקעות (רכישה לצרכי ציבור), 1943 (להלן גם: הפקודה או פקודת הקרקעות) פורסמו ביום 18.6.1997; הערות על אודות פרסום ההודעות נרשמו בפנקס הזכויות ביום 17.7.1997; וביום 13.11.1997 פורסמה ברשומות הודעת המערערת 2, עיריית כרמיאל, שלפיה השטח המופקע בהתאם לתכנית יהא קניינה ממועד זה ואילך. כבר עתה יצוין כי לפי קביעת בית המשפט המחוזי, המערערות תפסו בפועל חלקים נוספים מהחלקות הנ"ל פרט לחלק שהופקע על פי התכנית, וזאת מבלי שחלקים אלה הופקעו מכוח התכנית (להלן: ההפקעה בפועל).
לבית המשפט המחוזי בחיפה (כב' השופטת ב' בר-זיו) הוגשו שתי תובענות בדרך של המרצת פתיחה בידי מי שטענו כי הם בעלי זכויות (יחד עם אחרים) בחלק מן המקרקעין שהופקעו על פי התכנית – חלקה המכונה "חלקה 19" וחלקה המכונה "חלקה 26". בשתי התובענות האמורות התבקש בית המשפט המחוזי לחייב את המערערות, הוועדה המקומית לתכנון ולבניה כרמיאל ועיריית כרמיאל, להפקיע את שתי החלקות בשלמותן מכוח סעיף 190(א)(1) לחוק התכנון והבניה, התשכ"ה-1965 (להלן: חוק התכנון והבנייה או החוק) שעניינו "הגנת היתרה" (הגנה אשר עליה נרחיב בדברים בדיון לגופו של ערעור). בתמצית, טענת המשיבים הייתה כי החלק שנותר בידם לאחר ההפקעה הוא בעל ערך נמוך בהרבה ביחס לערכו טרם ההפקעה ואפשרויות ניצול הקרקע בו מוגבלות, ומשכך, מכוח סעיף 190(א)(1) לחוק – יש לחייב את המערערות בהפקעה מלאה של המקרקעין. לחלופין התבקש בית המשפט, אם יתר בעלי הזכויות בחלקות יתנגדו להפקעתן בשלמותן, לחייב את המערערות להפקיע את מלוא חלקיהם של המשיבים מסרי וקייס (על כך להלן), ולקבוע כי אלה זכאים לפיצויי בגין חלקם היחסי.
בבית המשפט המחוזי הבחינו הצדדים בין מגרשים שונים בחלקות נושא ההליך לפי טיב ההפקעה שבוצעה בהם: חלקים מן החלקות – מגרשים אחדים –הופקעו במסגרת התכנית; מגרשים אחרים באותן חלקות הופקעו בפועל; ומגרשים נוספים נשארו בידי המשיבים אך על פי הטענה ערכם נפגע עקב התכנית. לשם הבהירות אעמוד בקצרה על פרטי התובענות שהוגשו לבית המשפט המחוזי ביחס לכל חלקה ולכל מגרש.
מגרש מס' 26/1 – שטחו 722 מ"ר. מגרש זה מיועד לדרך לפי תכנית מס' ג/4232, והוא משמש כדרך משנות ה-80 (היינו, הופקע בפועל).