הנאשם (נהג מונית) הועמד לדין בשל כך שניסה לעקוף רכב שיצא מחניה בנסיעה לאחור, תוך שהוא חוצה את הקו הרצוף, בניגוד לתקנה 47(ה)(5) לתקנות התעבורה תשכ"א – 1961.
האירוע התרחש ביום שישי בצהריים, בשד' משה דיין בירושלים, כביש עמוס בדרך כלל ובו נתיב אחד לכל כיוון ואף הרכבת הקלה עוברת בו. בכיוון נסיעתו של הנאשם חונות מכוניות, ליד אזור מסחרי, לא תמיד במקום המורשה לכך ולעתים בחנייה כפולה.
גם אליבא דהשוטר, נהג המונית לא השלים העקיפה, אלא חזר לנתיבו והמתין שהרכב החונה יסיים יציאתו מחנייה וימשיך בדרכו. לטענת השוטר, היה זה משום שהנאשם הבחין בו ואילו לטענת הנהג, כלל לא עבר לנתיב הנגדי כי אם בלט במעט לתוכו וזאת יחד עם פעולת בלימה של הרכב והכל כדי להימנע מתאונה עם הרכב שנסע לאחור ומשזה המשיך בנסיעתו ישר, המשיך הנאשם בנסיעתו בנתיב הימני המקורי בו נסע, אך נעצר על ידי השוטר.
אין מחלוקת כי רכבו של הנאשם חצה את קו ההפרדה הרצוף, השאלה אם עשה זאת כדי לעקוף רכב, או כדי להימנע מתאונת דרכים.
השוטר אישר בדו"ח שמילא ובחקירתו, כי הרכב שיצא מחניה נסע לאחור בנתיב נסיעתו של הנאשם. עוד רשם בדברי הנהג את תגובתו הראשונית, שהיא גם ממצה את עדותו בפני, וכך נרשם: "רכב אחר יצא מהמדרכה ועשה יציית (יציאת- מ.ק.) רוורס לנתיב שלי באופן מפתיע, נאלצתי לברוח שמאליה כ חצי מטר ממנו, ששני גלגלים שמאליים שלי היו קצת מעבר לקו הפרדה על מנת למנוע תאונה אפשרתי לנהג לסיים את רוורס ולהשתלב בתנועה שאני נוסעתי אחריו בנתיב שלי, לא עקבתי (עקפתי-מ.ק) בקו הפרדה"
אם אני משווה את מחדלי הנהגים, הרי שאין ספק כי פעולתו של נהג הרכב החונה היא זו שיצרה את הסיכון באופן חד ובוטה, על אחת כמה וכמה, אם אכן כטענת הנאשם הרכב יצא מחניה כששדה הראיה חסום על ידי פחי זבל גדולים ("צפרדע"), כפי שהצביע עליהם הנאשם בתמונות שצילם מאוחר לאירוע (הוצגו מתוך מחשבו האישי ועל כן לא סומנו כראיה). ארחיק לכת ואומר כי גם אם הנאשם היה פוגע ברכב החונה, לא היה מועמד לדין על כך, בשל "גורם זר מתערב" והפרת זכות הקדימה של הנאשם ע"י הרכב שיצא מחנייה.
השוטר לא ידע לומר האם הרכב החונה יצא מהמקום עליו הצביע הנאשם או מחניה אחרת ולא שלל גם את גרסתו של הנאשם לפיה פעל למניעת תאונה, אלא סבר כי פעולותיו לא היו מספיקות.
במצב דברים זה, נעור בי ספק סביר לגבי מטרת העקיפה ואני קובעת כי חציית קו ההפרדה הרצוף לא היתה "כדי לעקוף רכב" כלשון הסעיף, כי אם לצורך מניעת תאונת דרכים, לפיכך יש לזכות את הנאשם מחמת הספק.
על אף שמדובר בנהג מיומן מעצם היותו נהג מונית (יליד 1956), גם אם נהג אחר היה מצליח לבלום את רכבו מבלי לסטות לנתיב הנגדי, אין בכך כשלעצמו כדי להביא להרשעת הנאשם בעבירה שיוחסה לו בהזמנה לדין, אולי בנהיגה בחוסר זהירות או במהירות שאינה מתאימה לתנאי הדרך, אך גם את זאת היה צריך להוכיח מעל לספק סביר. משלא יוחסו לנאשם עבירות אלו אלא עבירת ניסיון עקיפה בלבד, הרי שהדרך בה בחר להימנע מתאונה, אינה רלוונטית לעבירה בה הואשם, די בכך שעלה ספק סביר ויותר מכך, כי עשה זאת כדי להימנע מתאונה ולא לצורך עקיפה גרידא, כדי לזכותו.
אשר על כן אני מזכה את הנאשם מחמת הספק.
ניתן היום כ"ו כסלו תשע"ד 29 נובמבר 2013 בהעדר הצדדים.
מזכירות תשלח הכרעת הדין בדואר לצדדים.
זכות ערעור בתוך 45 ימים מיום קבלת הכרעת הדין.