וולטר נורמן הוורת' (אנגלית: Walter Norman Haworth; ‏19 במרץ 1883 - 19 במרץ 1950) היה כימאי בריטי, הידוע במיוחד בזכות עבודתו פורצת הדרך על חומצה אסקורבית (ויטמין C). הוורת' זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1937 (לצד פאול קארר), "על חקירותיו בתחום הפחמימות וויטמין C".
הוורת' נולד בצ'ורלי שבלנקשייר. הוא החליט ללמוד כימיה באוניברסיטת מנצ'סטר ב-1903 לאחר שעבד זמן מה במפעל הלינולאום של אביו; החלטה זו הייתה בניגוד לרצון הוריו. לאחר קבלת התואר הראשון, המשיך לאוניברסיטת גטינגן, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1910; אז שב למנצ'סטר, וקיבל תואר דוקטור למדעים ב-1911.
ב-1912 היה למרצה ביונייטד קולג' באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד (האוניברסיטה הוותיקה ביותר בסקוטלנד, ואחת מהוותיקות בעולם). בתקופה זו החל להתעניין בכימיה של פחמימות, שנחקרו במוסד על ידי תומאס פורדי (1843-1916) וג'יימס אירוין (1877-1952). הוורת' החל בעבודה על סוכרים פשוטים, וב-1915 גילה שיטה חדשה להכנת מתיל אסטר של סוכר בעזרת מתיל סולפט ובסיס. אז החל לחקור את התכונות המבניות של דו-סוכרים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה אירגן הוורת' את מעבדות האוניברסיטה לייצור כימיקלים ותרופות בשירות ממשלת בריטניה. ב-1920 התמנה לפרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטת דורהם. שלוש שנים מאוחר יותר היה לפרופסור לכימיה באוניברסיטת בירמינגהם.
ב-1934, כאשר עבד עם הכימאי הבריטי סר אדמונד הירסט, הצליחו לסנתז ויטמין C, בפעם הראשונה בהיסטוריה.
היטל הוורת', דרך פשוטה לייצוג מבנים כימיים באופן תלת ממדי, קרוי על שמו.
הוורת' קיבל תואר אבירות ב-1948. הוא נפטר ב-19 במרץ 1950, ביום הולדתו ה-67.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=וולטר_הוורת%27&oldid=28130195"