בתחילת ההגדה של פסח, מופיעה רשימת סימני ההגדה: "קדש ורחץ, כרפס יחץ" וכו'. תוכן וסדר הדברים הוא קדמון. ההגדה היא חידוש, וצריך להבין את סדר הדברים. ליל פסח מרובה הוא במצוות, אבל "תורת ד' תמימה", עניין שלם. מצוות ההגדה היא מדאורייתא ויש מצוות שונות שהן מדרבנן, וכולן מהוות עניין שלם. נוצר מצב כזה שצריך סדר בתוך ריבוי הדברים מדאורייתא ומדרבנן, וצריך לראות כיצד הדברים מסתדרים. בהתאם לכך, יש רשימה מדורות קדמונים, ורשימה זו מתחילה ב"קדש ורחץ".
"קדש!" התודעה של אמונת אמת, ביטוי של קדושה, הודעת האמת, תודעה ייחודית ישראלית, היא המגלה בביטוי ובדיבור ובסידור המעשים, את ההכרה ואת ההרגשה של עובדת "בני בכורי ישראל" .
"קדש!", דע שאתה קדוש, תביע את עובדת היותך קדוש. ההודעה הזאת קובעת במציאות הממשית העובדתית ומגלה את הקדושה הנמצאת בפנים, בנשמה הנצחית. כל התורה שייכת לעניין הכללי הזה של קדושת ישראל, ומתוך הכלל הזה יש התפרטות בפרטי המצוות, "אשר קידשנו במצותיו". הקדושה של "קדושים תהיו" מתפרטת ומתבטאת, והמודעות שלה היא בקדושה שבמצוותיו. הכל מתגלה במצוות, ב"קידשנו במצוותיו", ובמיוחד בפסח, זמן חירותנו.
ישנו מאמר חז"ל: "קדוש לעולם קיים" . קדוש הוא מציאות אמיתית. לא הכול קודש, רוב הדברים אינם קודש, אך קדוש הוא לעולם קיים. הקיים האמיתי הוא הקיים של קדושה. המציאות של חול היא הצד השטחי שבחיים, הצד השטחי של "אנחנו עמך בני בריתך" . הקדושה היא עיקר המציאות, תוכן המציאות. נשמת כל העולם, חיה בכל העולם, וענייננו הוא לבטא את זה, לגלות את זה, להביע את זה. צד החול לכאורה בולט, אך זה באופן שטחי, ועיקר המציאות והחיים היא הנשמה, והגוף הוא רק הצד החיצוני. כוח החיים של כל העולם כולו, של כל האדם כולו, של כל האנושות כולה, של כולנו, הוא הקודש. "תוכן החול איננו כי אם מסווה המסתיר, הפועל תעלומה על כל זהר האורה של החיים הנחמדים והחביבים".
ב'שולחן ערוך' מוסבר מה פירוש "חיי עולם נטע בתוכנו". החלק הראשון של הברכה כתוב בעברית ברורה: "אשר נתן לנו תורת אמת", אך מה פירוש "נטע בתוכנו"? מה פירוש "חיי עולם"? - "חיי עולם נטע בתוכנו" זו תורה שבעל-פה. "תורת אמת", זו תורה מן השמים, תורה שבכתב, וממנה נמשכת לכל הדורות הקביעה של ישראל ואורייתא, ואורייתא וישראל. מתוך המקור השמימי נמשכת העובדה ההיסטורית לדורות עולם שחיי עולם נטועים בתוכנו. את הקדושה המציאותית - "קדש"! הודיע שקדוש!