האם חוות דגים אקולוגיות הן המקור המתאים לאספקת חלבון לאנושות?
אחת הבעיות המרכזיות עמן צריכה האנושות להתמודד מאז החל תהליך העיור, היא בעיית אספקת המזון לריכוזי האוכלוסיה ההולכים וגדלים, בקצב שהואץ משמעותית החל מאמצע המאה ה-‏20. מרכיב מרכזי בתעשיית המזון הוא החלבון. עקב העלייה המתמשכת הן בגודל האוכלוסיה והן ברמת החיים העולמית עולה הדרישה לחלבון בקצב גבוה במיוחד. 93% מהחלבון אותו אנו צורכים כיום בא מביצים, מוצרי בשר וחלב, דגנים וירקות. ואולם מקורות אלו יוצרים לחץ אקולוגי גובר, עקב המים המתוקים והדלקים שהם צורכים, הפסולת שהם יוצרים ובירוא היערות שהם מצריכים. ספק אם לחץ זה יוכל להימשך כאשר אוכלוסיית העולם תעבור את ה-‏9 מיליארד, בעוד כ-‏40 שנה על־פי התחזיות.
פתרון אפשרי לבעיה זו נסקר בגיליון יוני־יולי של סיינטיפיק אמריקן בכתבתה של שרה סימפסון – "מהפכת המזון הכחולה". כיום רק 7% מן החלבון אותו אנו צורכים מגיע מן הדגה, ההולכת ומתמעטת. שיעורם הגבוה של המים בפני כדור הארץ – 70%, רומז שאולי ניתן לנצל מקור זה באופן יעיל משנעשה עד כה. בכתבה נסקרת ההתפתחות בתחום חוות הדגים, שרובן מצויות כיום בסמוך לחופים, והן שמספקות כ-‏47% מתנובת הים שבתפריט האנושי. במקרים רבים חוות אלו מזהמות את הסביבה, ואף פוגעות בדגת הבר. הזיהום נובע מהצטברות פרש הדגים מתחת לכלובים, פרש שגורם להתפתחותן של אצות קטלניות. הירידה בדגת הבר מתרחשת בגלל שתי סיבות: מחלות שהתפתחו בכלובים הצפופים והופצו החוצה תוך פגיעה בדגי הבר, והדיג הגובר של דגי בר קטנים (כדוגמת אנשובי וסרדינים) בהם הואכלו דגי הכלובים.
כדי לפתור בעיות אלו החלו כמה מגדלים להציב את הכלובים הרחק מן החוף, בתוך זרמים חזקים, המסלקים את ההפרשות, ולעיתים תוך גידול בסמוך של אצות ורכיכות המפרקות את פרש הדגים. שיפורים נוספים בתזונה ובטכנולוגיה הורידו את התחלואה בכלובים והאיצו את גדילתם של הדגים. גם כמות הדגים הקטנים בהם מואכלים דגי הכלובים הופחתה בחלק מן המקרים מ-‏80% ל-‏30% ממזונם. בחברת "קונה בלו" למשל הצליחו להגיע עד ליחס של 1.6 ק"ג אנשובי לכל ק"ג דג טונה. המטרה היא להגיע ליחס של 1:1 ואולי אף פחות, עקב פריצת דרך מחקרית בתחום של מיצוי אומגה 3 מאצות, בהן ניתן להאכיל את הדגים. בטבע אגב, צורך דג הטונה כ-‏100 ק"ג דגים קטנים לכל ק"ג ממשקלו.
אחת הטענות הנשמעות נגד תעשייה זו היא שיעיל יותר לצרוך ישירות את הדגים הקטנים, ואולי גם בריא יותר (מבחינת שיעור המתכות הכבדות ו-PSB הגבוה יותר בדגים גדולים). ישנן גם הטענות המוכרות מן הכיוון הצמחוני, דהיינו שיעיל, בריא ואקולוגי יותר לצרוך את החלבון ישירות מן הצומח.
כדי לקדם את חוות הדגים האקולוגיות, החלה הקרן העולמית למען חיות הבר, בשיתוף עם אירגונים אחרים, במהלך של תקינה ופיקוח, שיעניקו רישוי לחוות דגים מן הסוג החדש, העומדות בתקן. במקביל, מתנהל בארה"ב מאבק נגד השדולות החקלאיות שהביאו לסיבסוד ממשלתי המעודד, בין השאר, הטלת רשתות ענק הגורפות את קרקעית הים תוך הרס אזורי מחיה והשמדת יצורי ים רבים (כ-‏50% מן העולה ברשתות), שמושלכים לאחר מכן בחזרה לים.
השנה זכה "סיינטיפיק אמריקן" בפרס החברה האמריקנית של עורכי כתבי העת בארה"ב (ASME) על הצטיינות כללית.
"כדי לקדם את חוות הדגים האקולוגיות, החלה הקרן העולמית למען חיות הבר, בשיתוף עם אירגונים אחרים, במהלך של תקינה ופיקוח, שיעניקו רישוי לחוות דגים מן הסוג החדש, העומדות בתקן. במקביל, מתנהל בארה"ב מאבק נגד השדולות החקלאיות שהביאו לסיבסוד ממשלתי המעודד, בין השאר, הטלת רשתות ענק הגורפות את קרקעית הים תוך הרס אזורי מחיה והשמדת יצורי ים רבים (כ-‏50% מן העולה ברשתות), שמושלכים לאחר מכן בחזרה לים."
תקינה זה דבר חשוב, כך שנדע אם המוצר עומד בתקן כך שהוא לא פוגע בסביבה.
תקן דומה יש ליערות המשמשים להפקת עצים - תקן ליערות ברי קיימא - מספר העצים הנכרתים שווה למספר העצים הנשתלים, כך שאין צמצום בגודל היער, תוך שמירה על תנאי סביבה כאלו ואחרים.
אתה צריך להבין שלפגיעה בסביבה יש משמעותיות חמורות, כגון הצמצום העולמי בדגה, שהיא מקור חשוה לאוכל. חוות דגים ברישיון (כרגע הרישיון הוא ללקוח בלבד - הלקוח יוכל לבחור אם לקנות מוצרים העומדים בתקן ולא פוגעים בסביבה, או שלא), לכן יש אינטרס לקדם חוות דגים ששומרות על משאב חשוב זה.
סיבסוד לפעילויות כלכליות באופן כללי הוא דבר די גרוע אלא אם יש לשימוש תועלות חיוביות שאנשים לא מוכנים לשלם עליהן (כמו : רוצים שאנשים יוכלו ירקות טריים, אז מסבסדים ירקות טריים).
השימוש ברשתות גריפה הוא בעייתי.
לפעמים מעל 90% משלל רשת שנגררת על הקרקעית מוחזר לים בהעדר ערך מסחרי.
דיג יכול לגרום נזק גם ללא תמריצים ממשלתיים: שיטות דיג שבהן קוטלים את הדגה ע"י חומר נפץ, זרם חשמלי, או רעל הצליחו לגרום נזקים לא מעטים ונחשבות לא חוקיות. יש מאבקים מוצלחים.
אבל אני מבין שאתה מחובבי הדיג בעזרת גרירת חכות.
אני מנצלת כדי לשאול ידענים אם הם נמצאים פה או שיזדמנו לכאן במקרה.
הגוף זקוק לכך וכך סוגי חלבונים ואת רובם הוא מסנטז בעצמו. איזה חלבונים הגוף אינו יודע לסנטז, מה התפקיד שלהם, איזה מזון מכיל אותם, ואיזה כמות מהם נחוצה לנו.
תודה לדודה, ניסיתי לקרוא ושוב נתקפתי סחרחורת, יש לי הרגשה שהמספרים מוגזמים ולמעשה אנחנו זקוקים להרבה פחות, אבל לכי תוכיחי.
הגבירי את צריכת הפיסטוק חלבי (לא זה הקשור באחים עופר) ואל תקמצי בפקאנים.
לא, תה עושה סחרחורת.
המפתח הוא בהמשך הציטוט: "אתה חייב לעבוד עם העסקים הגדולים, אין דרך להשיג דברים אם לא נעבוד יחד איכשהו". יש לו חוש פוליטי, והוא לא אנרכיסט שמרגיש חופשי לומר כל מה שבא לו.
חוץ מזה, מרגיז אותי התרגום האוטומטי מאנגלית (וחבל כי יש עורכים טובים באכסנייה הזו): "... זה עניין של להיות מסוגל להמשיך לאכול אותם לנצח". בעברית היה אפשר לומר "העיקר הוא שנוכל לאכול אותם לנצח". או "הנושא הוא הרצון שלנו להמשיך לאכול דגים גם בעתיד". או "חשוב יותר שנוכל להמשיך לאכול דגים". או כל תרגום חופשי אחר. מרואיין באנגלית הוא לא קהלת ולא מחבר תהילים, ואפשר לתקן לו מילה פה ושם כדי שהעברית תישמע טוב יותר.
אני מניח שמטרתו היא באמת לשנות ולא סתם לעשות רעש לשם מיתוג חברתי או פורקן של חרדות. אבל גם זה לא אומר שהוא ממציא את האפשרות שגם לאלו שבראש הפירמידות הכלכליות עשויות להיות תחושות של אחריות ומחוייבות לעולם טוב יותר, תחושות שאותן הוא כנראה מצליח להגביר ולמנף.
לגבי התרגום - למרות שמדובר בביטוי לא עברי, תרגום המילולי כאן דווקא נעים לאוזניי ונראה לי מתאים.
נראה לי שקראת בתגובתי קנטרנות שאין בה.
(והאם ניתן לקרוא בדבריי צידוד ב"אנרכיסט", או סלידה מ"בעל חוש פוליטי"? בסך הכל יש מקום גם לאלה וגם לאלה וטוב שכך).
זה לא את, זה אני - הפכתי אותך לאשת קש (מזל גדול שהפסקת לעשן) והתנסחתי בטון שנשמע בטעות כעוס או מקונטר. למעט באשר לנושא התרגום, שזה עניין של טעם, אין ביננו מחלוקת.
מלתוס, מי יגל עפר מעיניך?
אגב, המאמר המצוטט מתעלם מכך שלמרות "הירידה בשטחי הגידול למזון צמחי באוסטרליה ואירופה, שהוסבו ליצור ביו-דיזל" יש עליה מתמדת ביצור החקלאי בעולם.
התפיסה היא כנראה ש"אין חלב ובשר = אין אוכל".
הדיווחים הרבעוניים שג'רמי גראנטם, המייסד והאסטרטג הבכיר של חברת ההשקעות GMO (מנהלת כמעט $100 מליארד) נוהג לשלוח ללקוחותיו נוגעים בנושאים רחבים של כלכלה, חברה ותרבות. המכתב למשקיעים שהוא כתב בקיץ <(קישור http://www.gmo.com/websitecontent/JGLetter_ResourceL... קובץ pdf>) מתרכז בבעיות שצפויות לנו בעשורים הבאים, החל מאנרגיה, חקלאות (מחסור במים ודילדול חומרי דשן), והתפוצצות אוכלוסין. הבעיה העקרית לדעתו היא הדילדול של אדמה פוריה, בעיקר באפריקה אך גם בארה"ב ושאר העולם. הוא מראה בגרף שהשטח העולמי ירד בערך בחצי בחמישים השנים האחרונות, ועקירת יערות היא הסיבה העיקרית לדילדול משאבי האדמה, וזו מגבירה את עקירת היערות. "במשך 40 השנה האחרונות העולם איבד כשליש אדמה ראויה לעיבוד וכל שנה העולם מאבד 100,000,000 דונם...". יש לו גם בשורה טובה ל"מלתוסיאנים". הוא מספר על שיטות חקלאיות "ללא חריש", שמנסים אותן בדרום אפריקה וארה"ב, שיכולות להאיט את הדילדול וגם להגדיל את כמות האדמה הפוריה, ללא השקעה מסיבית חוץ מאשר "הרצון לשנות את הדרך שלך, דבר שחוואים לא כל כך מצטיינים בו".