גם נוכח נימוקי התשובה - אין מקום לעיין מחדש בהחלטה.
עם מות המנוחה פתח בית המשפט בבירור המכוון להמשך התובענה. בית המשפט קיווה והמליץ כי בניה של המנוחה ייקחו על עצמם את האחריות על המשך ניהול התובענה, גם בטרם מתן צו ירושה/ קיום צוואה וללא צורך להטריח את התובעת בהליכים מיותרים ובלא צורך במינוי מנהל עזבון - אך תקוותו נכזבה.
העולה מנוסח תקנות 36 – 39 לתקסד"א הוא כי עם מות בעל דין לא פגה עילת התובענה – והיא אכן לא פגה וכי מותר לתת פסק דין רק לאחר גמר הדיון והדיון לא נגמר.
חילופי בעל דין וצו להמשיך אינם בגדר חובה והינם בשיקול דעתו של בית המשפט ונוכח עמדת בניה של הנתבעת לא מצא בית המשפט כי דרך זו תועיל לשם יישוב מלא של כל השאלות הכרוכות בעניין.
מתשובתו של ב"כ התובע עולה כי הוא סבור שהחוב רובץ לפתחם של האחים מיאסניק מכוח חבות אישית ולאו דווקא מכוח היותם יורשים בכוח ובנסיבות אלה המשך התובענה במתכונתה על פי כתב התביעה הנוכחי, אינו דרך דיונית נכונה להכרעה במחלוקת .
לעניין הוצאות ההליך בבקשה למתן צו זמני – הרי שבית המשפט קצב לצדדים זמן לטיעונים בעניין ההוצאות ובתוך זמן זה נפטרה הנתבעת. לפיכך לא ניתן לראות במצב זה "גמר דיון" על פי תקנה 36 . טענותיה של התובעת בעניין הוצאות ההליך שמורות לה עד שיובא בפני בית המשפט בעל דין ראוי להחלפה או שיכללו במסגרת נזקי התובעת בכתב תביעה חדש.
בנסיבות העניין - אין מקום לחדש את ההליכים בהעדר בעל דין חליפי נכון.
תשומת לב ב"כ האחים מיאסניק, כי פסק הדין שניתן בתובענה זו הוא פסק דין חלקי לעניין הפינוי בלבד ולא לעניין שאר הסעדים.
ככל שלא תוגש בקשה לחילופי בעלי דין כנגד יורשים/מנהלי עזבון בתוך 180 יום תמחק התובענה בפסק דין משלים.
בית המשפט חוזר וממליץ כי ב"כ התובע ישקול הגשת תובענה חדשה למיצוי סעדיו וטענותיו.