בג”ץ, ברוב דעות, קיבל בחלקן עתירות שהוגשו נגד “חוק הפיקדון” וקבע כי הוראת החוק המחייבת עובדים מסתננים להפקיד חמישית משכרם כפיקדון אשר יוחזר להם רק במועד עזיבתם את הארץ אינה חוקתית והורה על בטלותה והשבת הכספים שנוכו משכר העובדים תוך 30 ימים. נקבע כי הפיקדון יתבסס על רכיב המעסיק בלבד (16%) בלבד.
ב ג”ץ דן בפרשנות סעיף 34(6) לחוק שירות המדינה (משמעת), התשכ”ג-1963, ופסק כי אמצעי משמעת של העברה ללא הגבלה מהתפקיד משמעה העברה לצמיתות, וכי קיימת מעין חזקה לפיה עובד המועבר מתפקידו לזמן מוגבל, זכאי לחזור לתפקידו בתום תקופת ההעברה, כל עוד ביה”ד המשמעתי לא קבע אחרת. בג”ץ הסתייג מקביעה כי חוזה הבכירים בו הועסק עובד שהועבר מתפקידו ממשיך לעמוד בתוקפו בתקופת ההעברה, אך לא קבע מסמרות בעניין.
ביה”ד הארצי פסק כי תחום שעות העבודה בעבודת לילה, ובכלל זה בענף השמירה, הינו בן שבע שעות, כאמור בסעיף 2(ב) לחוק שעות עבודה ומנוחה. הקו המנחה הפרשני הראוי הוא שסטייה מהסדר שקבע המחוקק הראשי (בסעיף 2 (ב) לחוק) מכוח ההסמכה לכך, ובהתקיים התנאים שקבע לכך, צריכה להיות מפורשת. כן נפסק כי השאלה אם עבודה במוצאי שבת נכללת ביום המנוחה או לא תלויה באופן הוסדר העניין בהודעה לעובד, בהעדר הסדרת העניין יש לראות את העבודה במוצאי שבת כחלק משעות המנוחה המזכה בתשלום גמול מיוחד.
מלוא הסכומים שנזקפו לזכות העובד בפוליסת ביטוח המנהלים בה הופקדו תשלומים למרכיב הפיצויים בלבד, ייזקפו על חשבון פיצויי הפיטורים המגיעים לעובד, בהעדר סעיף 14 לחוק פיצויי פיטורים. כן נקבע שהחברה זכאית לקזז סכום עודף שהצטבר בפוליסה בגין פיצויים ממענק פרישה שקיבל העובד, תוך שהוא מקבל הטענה כי כספים אלו שייכים למעסיק. במקרה הנ”ל העובד טען לראשונה בבית הדין הארצי לתחולת סעיף 26 פיצויי פיטורים, אולם, טענתו זו לא התקבלה משום שהועלתה לראשונה בבית בבית הדין הארצי ויש לעניין היבטים עובדתיים.
ג מול ינתן במקרה של הסתלקות מתובענה ייצוגית יינתן רק אם היתה עילה מלכתחילה לתובענה והאם הביאה תועלת.
ביה”ד הארצי פסק כי חוק שעות עבודה ומנוחה חל על העסקת המערער כמלווה לנכה צה”ל, שכן מתכונת העסקתו שונה מנסיבות העסקתם של אבי מור או יולנדה גלוטן, בין היתר, משום שהוא לא עבד באופן מלא בביתו של הנכה (24 שעות ברציפות). נקבע ששאלת תחולת חוק עבודה ומנוחה על מלווי נכי צה”ל צריכה להיבחן בכל מקרה לגופו, כשיש לבחון גם את הסכמות הצדדים ותום לבם. למרות שבמקרה הנדון נקבע שחוק שעות עבודה ומנוחה חל על העובד, נקבע כי בשל חוסר תום לב קיצוני של העובד שרקם קנוניה עם הנכה להעסקתו בשעות נוספות רבות ובמשמרות כפולות, שעה שלא היה צורך בכך, יש להביא לשלילת זכות קוגנטית לתשלום שעות נוספות ברמה היומית והחודשית.