בשנים האחרונות הורים רבים מחפשים מסגרות חינוך אלטרנטיביות לילדיהם. לעתים מדובר בהורים אמידים, שפועלים מתוך מניעים אליטיסטיים, אך במקרים אחרים מדובר בהורים הפועלים מתוך רצון כנה למצוא חינוך "אחר", כבר בגיל הגן, התואם להשקפת העולם שבה הם מחנכים את ילדיהם בבית ומכוונת את הילדים להיות לומדים עצמאיים. בכתבה המופיעה במגזין הורים וילדים של פורטל "חיים אחרים", מוצג גן הפועל בשיטת מונטסורי. מדובר בשיטה שבארץ נחשבת כאלטרנטיבית, אך במספר מדינות בעולם כמו איטליה, אומצה כשיטת חינוך רשמית. בשיטה זו, שפותחה לפני כמאה שנים, צוות הגן משמש כמתווך בין הילד לסביבה ובניגוד לתפיסה שאומרת שהגננת היא השליטה, הילד פועל ועובד מתוך מטרה פנימית למען סיפוק עצמי ולא על מנת לרצות את הגננת.
הכתבת, סלעית אחי-מרים, מציינת בכתבה, כי פעילות הילדים שבה צפתה בגן הייתה מגוונת אך מסודרת ולא הייתה בגן התרוצצות חסרת מטרה של ילדים. כל ילד נראה עסוק ומרוכז לגמרי. בפינת כישורי החיים, למשל, עסקו הילדים במזיגת מים למיכלים בגדלים שונים. אף אחד לא העיר להם על הבלגן. ילד אחר גירד סבון במגרדת, וילד נוסף הקציף מי-סבון. מכל אביזר בגן ישנו רק סט אחד במכוון, על-מנת לאפשר לילדים לתרגל איפוק וסבלנות. לכל אביזר יש מקום קבוע וכל ילד שסיים פעילות החזיר את האביזר למקומו בלי שהיה צורך להורות לו.
מריה מונטסורי, מפתחת השיטה בתחילת המאה העשרים, הייתה הרופאה הראשונה באיטליה והאישה הראשונה במדינה זו שזכתה בתואר פרופסור. השיטה פותחה מתוך הידע שצברה מונטסורי בעבודתה עם ילדים שסבלו מבעיות פסיכיאטריות. השיטה מבוססת על ההבנה, שאליה הגיעה הרופאה בעקבות תצפיות רבות, כי ילדים ניחנו בסקרנות טבעית והם נהנים ללמוד ואין כל צורך להכריחם.
בארץ פועלים כ-15 גנים בשיטה וכיתת מונטסורי אחת בבי"ס "א.ד.ם וסביבה" בקיבוץ געש.