מהדרכים הכפריות והכבישים המתפתלים מוקפי היערות, בהרי הרילה, דרך אגמים מפלים ונהרות, בהרי הרודופי ועד למנזרים, לקניונים, לגשרי ענק , ערים יפות וכפרים עתיקים בבלקן, נסענו, 10 צלמים , בהובלתו של הצלם עמיר חיל, לראות לצלם ולתעד את יופייה הלא ידוע של בולגריה, כל זאת בעונה הכי נפלאה בשנה בה מתקיים פסטיבל הורדים. בדרכנו פגשנו חסידות מקננות על עמודי חשמל, ביקרנו במפעל מסורתי לאריגת שטיחים לבית המלוכה הבריטי , נפגשנו עם חלילן המייצר חמת חלילים, השתתפנו בפסטיבל הוורדים, הססגוני, ורקדנו עם צוענים בקטיף בשדות הורדים, ביקרנו במפעל קרמיקה משפחתי ולקינוח טעמנו את הבניצה הבולגרית הידועה ושתינו איירון (רוויון) מקומי. חזרנו טעוני חוויות והרבה צילומים נפלאים.
בולגריה, המוכרת לרבים בעיקר כיעד לנופש קליל וזול, לחופשות מרפא וספא, או לבילויים של הימורים התגלתה לנו כארץ מפתיעה ומיוחדת במינה: וכיעד לאוהבי טבע. למרות ששרידי השלטון הקומונסטי ניכרו בכל- במבנים הרוסים וישנים, בתשתיות רעועות ובקידמה שבוששה להגיע למקומות רבים בבולגריה, גילינו שיש בה פינות חמד רבות והיא הפתיעה אותנו באותנטיות שלה, בנופיה, בפולקלור המיוחד, ובשונות שלה מארצות אירופאיות אחרות.
בולגריה היתה שנים רבות תחת השלטון העותמני (מהמאה ה14) עד שזכתה לעצמאות בשנת 1878 לאחר שהאימפריה הרוסית הביסה אותה. לאחר מכן היתה בולגריה נסיכות בולגרית ובעלת שלטון מלוכני במשך שנים ארוכות עד 1944 בה הופל השלטון המלוכני וזמן לא רב לאחר מכן השתלטה המפלגה הקומוניסטית על בולגריה באלימות והיא הפכה לרפובליקה עממית. עד לשנת 1991 היתה בולגריה תחת השלטון הקומוניסטי דבר אשר ניכר בכל מקום. כיום בולגריה היא דמוקטריה פרלמנטרית ובפרלמנט שלה 240 חברים!
שעתים נסיעה מסופיה הביאו אותנו למקום מהאגדות: בתוך יער סבוך בין הרי הרילה שוכן לו מזר יפהפה. כשנכנסנו בשער הגדול נעתקה נשימתנו למראה המבנה המרשים שנראה כמו צוייר ביד אמן. מבנה קשתות ועמודים בגוונים של אדום שחור ולבן.
האתר הוכרז בשל יחודו הרב, כאתר מורשת עולמית מטעם אונסקו בשננת 1983.
כנסיית לידת ישו היא המבנה הבולט ביותר בחצר המנזר לצדה מטבח המנזר, מספר מוזיאונים, מגדל ומבני מרפסות מרשימים עם קימורים וקשתות.
המנזר שהוקם במקור במאה העשירית לספירה, שוכן בחלק המערבי של רכס הרי הרילה במרכז יער סבוך בגובה 1147 מטרים מעל פני הים וקרוי על שם נזיר בשם רילסקי ,אשר הוכרז כקדוש על ידי הכנסיה הנוצרית אורתודוכסית, ועצמותיו (יש אומרים כף ידו) קבורים במנזר. המבנה הנוכחי נבנה במאות ה18 וה 19 והוא מוקף חומות בגובה 24 מ' ולו שתי כניסות בעלות עיטורים המשתלבים ביופיו של המבנה. המנזר והמבנה והשטחים החקלאיים סביב לו משתרעים על שטח של 8800 מ"ר.
ששה נזירים בלבד מתגוררים כיום במנזר ואנחנו פגשנו כמה מהם .
ביום השני לקח אותנו עמיר לביקור במפעל קטן ומיוחד במינו ליצור שטיחי צמר משובחים ויוקרתיים בשיטה מסורתית.
המפעל הכמעט סודי הזה אינו מוכר למטיילים ואפילו לא למקומיים- הוא נמצא בכפר מוסלמי קטן ונידח בדרום בולגריה והוא בבעלות משותפת של בריטי ובולגרי.
בין השטיחים הנארגים כאן על פי הזמנות, יש גם כאלו המוזמנים על ידי בית המלוכה הבריטי, ארמון ורסאי ועוד. על השטחים המיוצרים פה יש 200 שנה אחריות יצרן!!!
עם כניסתנו למקום נגלו לעיננו מספר נשים בגיל העמידה היושבות על דרגשים ללא משענת, מול נולים גדולים ואורגות בשיטה מסורתית של שתי וערב את שטיחי הצמר, על פי דוגמא מצולמת התולה מעל ראשיהן. בכל יום הן אורגות 3-4 ס"מ שטיח בלבד. יש שטיחים שזמן הכנתם לוקח כמה חודשים ועד כשנה. שכר עובדת הוא כ 600 ש"ח לחודש בעוד המנהלת שלהם מקבלת 800 שח לחודש.
מנהלת העבודה סיפרה לנו כי השותף הבולגרי מקבל בתור הזמנה צילום או ציור שעל פיו נארג השטיח. בשלב הראשון הוא עושה הפרדת צבעים שלוקחת לו כחודש ימים!
7000 גוונים שונים יש לצמר ממנו אורגים את השטיחים. לצורך יצור הגוון המדוייק נמהלת אבקת צבע במים - עד ליצור הגוון הרצוי. לאחר מכן צובעים את הצמר בדוד מים רותחים ושמים ליבוש.
משם המשכנו בדרכנו דרך ארץ האגמים ועצרנו לצלם ליד שני אגמים יפהפיים האחד אגם באטק אגם מלאכותי יפהפה, הקרוי על שם העיירה הסמוכה. על שפת האגם מצאנו שדה פרחים מרהיב ומעברו השני של האגם התנשאו רכסי הרים ששימשו מסגרת מושלמת לתמונה.
בדרכנו לדבין עצרנו לצלם גשרים טורקיים עתיקים שמי הנחלים זורמים תחתם.
דבין היא עיירה בלב הרי הרודופי המשקיפה לנוף יפהפה וידועה כמקורם של מים מינרלים מבוקבקים ואף מפורסמת בזכות המרחצאות החמים שלה. בעיירה שכונות מטופחות לצד שכונות ותיקות ומוזנחות אך במרכז העיירה זורם לו נחל יפהפה. היה מעניין להסתובב ולצלם בשש בבוקר את העיירה המנומנמת מתעוררת לחיים. גברת אחת הוציאה כמה אדניות למרפסת והשקתה את הפרחים, באחת החצרות פגשנו גבר המלטף אפרוח צעיר, טרם צאתו לעבודה, אנשים שתו קפה ואכלו בניצה (מאפה ממולא בגבינה) בקיוסק הפינתי ואחרים המתינו להסעה שלהם והכל באוירה שליווה ורגועה של חיי כפר.
לאחר ארוחת הבוקר יצאנו לבקר בשירוקה לאקה בין הכפרים מיוחדים שבהרי הרודופי . שירוקה לאקה , כפר יפהפה השוכן למרגלות הפסגה הגבוהה ביותר של הרי הרודופי. – גוליאם פרליק. בכפר מתגוררים כמה מאות תושבים בתי אבן יפים בעלי גגות רעפי הציפחה המיוחדים שהתלהבנו מהם, במרכז הכפר ופגשנו קשישים היושבים על הספסל (קלוץ) לפרלמנט של בוקר ומעבירים את הזמן בחברותא ובניחותא.
בכפר שירוקה לאקה נולד אורפיאוס- גדול המשוררים והנגנים ובמקום מתמחים ביצור חמות חלילים. שם גם פגשנו וצילמנו את קאלין- חלילן ויצרן של חמת חלילים המתגורר בישוב שהוא גם מורה בבית הספר למוסיקה, הצטופפנו בסדנא הפרטית הקטנה שלו והוא הסביר לנו בפרוטרוט כיצד הוא בונה את חמת החלילים וניגן לנו כמה יצירות בכלי המיוחד הזה.
חמת חלילים הוא כלי נגינה עתיק שמתחבר לנו עם מראות של צאן , רועים ונוף הררי והצלילים שהוא מפיק נשמעים למרחוק. הוא מאד נפוץ בשירה העממית בבולגריה ומהווה חלק מהפולקלור הבולגרי.
מדי שנה מתקיים בחודשי הקיץ פסטיבל חמת חלילים בהרי הרודופי .
כששאלתי את טוני המדריך מדוע לא בנו רכבל לתצפית עין הנשרכדי שיקצר את הדרך למטיילים ,קיבלתי תשובה מעניינת: ראש הכפר יוגודינה בו מתגוררים 100 תושבים מחזיק בחברת ג'יפים מקומית, המסיעה את התיירים לפסגת ההר. אשתו של ראש הכפר מנהלת את המסעדה המקומית אליה מגיעים המטיילים לאחר טיול הג'יפים הקופצני, ואביו מפעיל את מערת הנטיפים המקומית שאף היא אחת האטרקציות למטיילים בסביבה.
עסק משפחתי משגשג..
המסע אל תצפית עין הנשר לא מיועד לבעלי לב חלש.. יושבים בג'יפ פתוח כשהנהג בקבינה קדמית ולפעמים צריכים לאחוז חזק חזק כדי לא לעוף מהג'יפ .. אולם למרות הכל החוויה בסוף הדרך התגלתה כשווה ביותר.
באזור קיימות שתי מערות : מערת יאגודינה שאורכה 10 ק"מ בחמישה מפלסים נפרדים ונחשבת לארוכה ולעמוקה ביותר באירופה, ובה תצורות סלע מעניינות, ומערת גרון השטן שאורכה 110 מ ורוחבה 35 מ' ובה נתיבי הליכה ומפל הנופל מגובה 45 מ'.
עצרנו בדרכנו בעיירה הנהדרת והפופולרית פלובדיב. הסתובבנו ברחובות צרים ומרוצפי האבן בעיר העתיקה וצפינו על האמפיתאטרון הרומי המרשים הבנוי משיש ושבו 6000 מושבים. התיאטרון שנבנה במאה השנייה לספירה והיה חלק מהאקרופוליס של העיר משמשת לקונצרטים והופעות תיאטרון.
בצ'קובו אליו הגענו למחרת בבוקר הוא מנזר מרשים ומלא הוד לא פחות ממנזר רילה והוא שוכן למרגלות מדרונות מיוערים של הרי הרודופי.
חצר המנזר גדושה ערוגות פרחים, עצים אקזוטיים ומזרקות שתייה. את המנזר הקימו שני אחים גרוזינים בשם בקוריאני בשנת 1083. הם היו מצביאים בצבא הביזנטי. המינזר הוחרב על ידי העותמנים במאה ה 16 ושוחזר במאה ה17. האדריכלות המיוחדת שלו וציורי הקיר שבו הפכו אותו לאתר מורשת עולם של אונס"קו.
במקום ציור קיר פנורמי הגדול בבולגריה פרי עמלו של אלקסי אטנאסוב ושמו תהלוכת האיקונה הפלאית.
תוך כדי הסיור במקום נגלה לעיננו נזיר בעל חזות מרשימה שהפך מיד מודל לצילומים שלנו.
למחרת בבוקר נסענו לראות ולצלם את הגשרים המופלאים בהרי הרודופי . עמדנו בגובה 1450 מ' מעל פני הים , משתאים מול עוצמתם, והרגשנו לפתע קטנים וחסרי ישע. במורד השביל זורם נחל ויש מפל קטן ויפהפה.
בעבר, הגשרים היוו מערה, שנוצרה על ידי פעילות ההרסנית של מי הנהר. חלקים מסלעי הקארסט האלו קרסו ויצרו גשרי שיש אדירים. רוחבו של הגשר הגדול כ- 15 מ' בחלקים הרחבים ואורכו כמעט 100 מ' והוא מורכב משלוש קשתות. הגשר הקטן הוא במרחק 200 מ' מהגדול לאורך הנהר - בלתי עביר, אורכו 60 מ', בגובה כולל של 50 מ', וגובהה של הקשת הוא 30 מ'. לאחריו ישנו גשר שלישי קטן מאוד, שהוא מערה פונורית, שבה מימי הנהר ארקיופריה נעלמים, כדי להופיע שוב על פני השטח לאחר 3 ק"מ.
מתחת לגשרים ראינו חוטים אדומים שזורים כצמות התלויים על הענפים של העצים . כששאלנו לפשר הדבר הסביר לנו המדריך כי מדובר במנהג בולגרי עתיק. ב1 למרץ קושרים את הסרט על היד לאהובים ולבני המשפחה ועם בוא החסידות מאפריקה הם קושרים אותם על העצים כאות לכך שהחורף הקשה נגמר והאביב הגיע. השם מרטיניצה מלשון מרץ.
ניחוחות עזים של ורדים קיבלו את פנינו עם כניסתנו לעמק הורדים בדרום בולגריה. בעמק שבירתו קזאנלק חוגגים הבולגרים בחודשי הקיץ את פסטיבל הורדים ברוב טקס והדר. בתקופה זו מתבצע קטיף ורדים בשדות ממנו מפיקים שמן ורדים לתעשיית הקוסמטיקה.
העמק מפורסם בגידול הוורדים מזן ורד בולגרי הנקרא דמסצנה, אשר מעלי הכותרת שלהם מופק שמן ורדים, מוצר יקר שמחירו עולה על מחיר הזהב וממנו מפיקים מוצרים קוסמטיים רבים. נדרשים 3 טון של ורדים ליצר ליטר אחד של שמן ורדים! המחיר 11 אלף יורו לליטר אחד!
הצרכנים העיקריים של השמן הם הצרפתים המייצרים משמן זה את הבשמים ומוצרי הקוסמטיקה שלהם..
מתברר שרוב הוורדים בעולם (מעל 60%), שמהם מפיקים את שמן הוורדים ואת מי הוורדים, גדלים בעמק זה!
במסגרת הפסטיבל מחוללות להקות של צעירים הלבושים בבגדים מסורתיים ומופיעות בפני קהל המבקרים הגדול הצופה בהן.
לאחר שצילמנו את החוגגים יצאנו לחפש את הפועלים העובדים בשדות ועוסקים הלכה למעשה במלאכת הקטיף הקשה. הגענו לשדות ואכן פגשנו שם את הצוענים הקוטפים ורדים בשדות תוך כדי שהם שרים ורוקדים מעת לעת ובין לבין גם ממלאים את השקים בוורדים. ביניהם היתה ילדה יפה כבת עשר לבושה בסוודר ורוד וכשהתחלנו צלם אותה. היא שמה ורדים בשערה והתמסרה למצלמות. שלנו.
אחד הצוענים המבוגרים שבחבורה והזמין אותי לרקוד איתו לצלילי מוסיקה שבקעה מרדיו קטן שהביאו עמם לשדה, לקול צחוקם של חבריו וחברותיו.
בעיירה דמסצנה ובסביבותיה בעמק הורדים עורכים פסטיבל ריקודים ומופעים. רקדניות ורקדנים לבושים בבגדים מסורתיים ובידם סלסלות ורדים, הופיעו כמיטב המסורת בריקודים מול קהל ישוב ליד שולחנות בעיירה דמסצנה. בעיירות הסמוכות נערכו גם פסטיבלים ותחרויות שירה וריקודים בלבוש מסורתי, עם רקדנים ורקדניות מבוגרים יותר ואוירת הפסטיבל ניכרה בכל.
הביקור בבולגריה לא היה מושלם ללא ביקור בבירה הקודמת של הממלכה השניה בבולגריה הלא היא וליקו טרנובו. בשנת 1393 נפלה טרנובו בידי העותמנים והיתה בחזקתם במשך כ-480 שנים. העיר היפהפיה הממוקמת על צלע גבעה ומשקיפה לנוף מדהים, מצטיינת באדריכלות מדהימה ובשפע אתרים היסטוריים והפכה להיות אחת הערים היפות בבולגריה. בעיר עובר נהר הינטרה . אחד האתרים המרשימים שבה הוא מצודת צרבץ שממוקמת בראש הגבעה וצופה לנוף מדהים ביופיו. המצודה הזו היתה מקום מושבם של מלכי בולגריה ושל אצילים ודיפלומטים זרים. עם הכיבוש העותמני נהרס המקום כליל ורק חלק קטן מ 400 המבנים ו22 הכנסיות שהיו בה שוקמו.
בדרך אל המצודה נגלה לנו נוף יפהפה של הנהר הגשרים והבתים עם הגגות האדומים טיפסנו במדרגות במעלה הגבעה אל המצודה היפה עד שהגענו אל פסגת המבצר משם נשקף הנוף המדהים של העיר. הגענו עד לכנסיה בראש הגבעה- כנסיית גאורגיוס הקדוש על קירותיה מצויירים פרסקאות של קדושים אורתודוכסים שהם ציורי קיר מדהימים המכסים את קירות הכנסייה.
בחודשי הקיץ מתקיים כמעט מדי לילה מופע אור קולי מהמצודה המגיע לשיאו בצלצול פעמונים ובזיקוקי דינור.
באחד הבקרים נסענו לעיר הקרמיקה טרוייאן הידועה במוצרי הקרמיקה המיוחדים המיוצרים בה. שם מצא לנו עמיר מפעל משפחתי קטן יפהפה ומיוחד במינו ליצור מוצרי קרמיקה עדינים בעבודת יד. אב אם ובתם ועוד 3 פועלים שעובדים לצידם מייצרים מוצרי קרמיקה ייחודים המשווקים לכל העולם ובמחירים נוחים.
חתמנו את הטיול שלנו בסיור ברחובות סופיה הבירה, כשגולת הכותרת היתה בית הכנסת היהודי. בית הכנסת המפואר והמרשים הוא הגדול ביותר בבלקן והשלישי בגודלו באירופה. האדריכל שתכנן את המבנה היה אוסטרי פרידריך גרינאנגר :במאה ה 19. הבניין משלב סגנונות בנייה שונים - בעיקר בסגנון נאו-מורי, אלמנטים של סגנון ונציאני ושל סגנון הזצסיון הוינאי והוא דומה לבית הכנסת הספרדי העתיק בוינה.. במרכזו נברשת ענק השוקלת 1700 ק"ג אשר יוצרה בוינה. בבית הכנסת למעלה מ 1100 מקומות ישיבה .
בתום תשעת ימי הטיול חזרנו לארץ מלאי חוויות ושלל צילומים ורצון לחזור ולבקר שוב בארץ הנפלאה והמפתיעה הזו שטומנת בחובה הרבה יותר ממה שנראה ממבט ראשון, כל זאת במרחק שעתיים וחצי מישראל.