למדנו בהיסטוריה בהתרגשות על השואה היהודית, וגם על שואות אחרות, כארמנית. נראה ששואה היא משחר האנושות, בעיקר בהתנהגות של שולט.
אכן ימי השנה רבים הם, אך יש בשנה נם מספר ימים של חשבון נפש – אישי, וכללי. אחד הימים האלה הוא יום השואה והגבורה.
כותב שורות אלה הינו בן-אדם דרוזי בן 64, איש חינוך ואיש רוח, איש מצפון ואיש מוסר. אני זוכר שבבית-הספר התיכון למדנו על השואה. אני זוכר גם סיור בגרמניה, שבו ביקרנו כמשלחת במחנה השמדה. באותו סיור ביקרנו גם באמסטרדם בבית אנה פרנק. אני זוכר גם שבעבר כתבתי יותר משיר אחד – בעברית – על השואה. ומעל לכל – אני שומע על מצוקתם של חלק מניצולי השואה הגרים כאן, במדינת ישראל. אני מאזין לסיפורים המרגשים על השואה שאנו שומעים בערוצי המדיה השונים: אתמול, ערב יום השואה, והיום – ביום השואה עצמו.
למדנו בהיסטוריה על שואות שהיו גם בעמים אחרים – כמו השואה הארמנית, ואני בטוח שיש שואות שלא הובלטו. נראה ששואה היא משחר האנושות. נשאלות על השואות הרבה שאלות, ונותרו על השואה הרבה תהיות. כדברי השיר "על השחיטה" של המשורר חיים נחמן ביאליק: "עד מתי, עד אנה, עד מתי"… כל אדם בר דעת עושה חשבון נפש. לעיתים הוא מוקיר את האנושות – ולעיתים הוא מגדף… איפה היו האחרים כאשר נטבח עם שכן?
משמח לקרוא שגם אזרח דרוזי מתרגש ביום השואה. ואתה צודק גם לגבי השואה הארמנית – מביש שמדינת ישראל עדיין לא מכירה בשואה הזו, ועוד בגלל התנגדות תורכיה!
מר פוואז חוסיין – תודה על כתבה חשובה. הלוואי וכול אזרחי ישראל היו בדעתך!
תבורך חוסיין פואז! יירבו כמוך בישראל – דרוזים, ערבים ויהודים!
לצערי – השאלה – זעקה של המאמר מבוססת על מציאות הסטורית די מיאשת.
במדינת ישראל למדו רק לקח אחד – צריך להיות חזקים ושכל השאר ילך לעזאזל יחד עם כל "יפי הנפש". אבל בכל הכבוד – הכוח, מסתבר, הוא לא הכל.
רגע אחד מחסלות צרפת ובריטניה אימפריות ששלטו מאות שנים ולא עובר מצמוץ עין ובריטניה מקיזה דם רב נגד הנאצים עד שבסופו של מאבק דמים מר לא נשאר בה כוח – ומפסידה בעצמה את האימפריה ש"השמש לעולם אינה שוקעת בה".
ואם הכוח הוא לא הכל – אולי "יפי הנפש" יודעים משהו שכדאי להתיחס אליו ביתר רצינות.
ישראלים צריכים להכיר קודם לכל באסון, שהמטנו (אם בכורח הנסיבות ואם בזדון) ב1948 על העם הפלסטיני.
"חוק השואה' הפולני ו"חוק הנכבה" שלנן – חד הם.