אניני הטעם שהיו ברי מזל לחזות בשמינית גמר מונדיאל 94' בין רומניה לארגנטינה יעידו בשמחה כי היה זה אחד המשחקים המרתקים ביותר אי פעם. זהו חלומו הרטוב של כל אוהד כדורגל טהור - קרב בין יריבות שחושבות על התקפה בכל מחיר אשר מתנהל בקצב מסחרר, עם אינספור הזדמנויות ליד שני השערים. ארגנטינה התייצבה אמנם ללא דייגו מראדונה שהושעה בשל שימוש בחומרים אסורים, אך משני הצדדים היו על הדשא אמנים גדולים, ושני כיבושים של רומניה לא יישכחו לעולם.
במחצית הראשונה, שלח גאורגה חאג'י כדור שטוח עדין ומדהים לרחבה, והיתה רק דרושה נגיעה עדינה לא פחות של איליה דומיטרסקו כדי לגלגל אותו לפינה. במחצית השניה, החזיר דומיטרסקו את האסיסט כאשר דהר למתפרצת ואז המתין בסבלנות להצטרפותו של חאג'י. בעוד טיבור סלימש פורץ משמאל ותופס את תשומת הלב של הארגנטינאים, המסירה הלכה ימינה, והקפטן הפציץ בגדול. בסופה של ההצגה הראוותנית, ניצחה רומניה 2:3, והפכה תוך 90 דקות לחביבת הקהל הנייטרלי. זה היה הרגע בו אוהדים בכל רחבי תבל, שהיו אדישים עד אז לנבחרת בצהוב, השתוקקו לפתע שחאג'י יניף את גביע העולם. מובן מאליו שהחלום הזה התרסק כבר ברבע הגמר, אבל למשך מספר ימים היתה רומניה בפסגת העולם. גם היום, בחלוף כמעט רבע מאה, הזיכרונות מהריקודים של חאג'י ודומיטרסקו מעבירות צמרמורת. תהנו.
המסע האגדי הזה לא היה אמור לצאת לדרך מלכתחילה, כי הרומנים בקושי שרדו את המוקדמות. סיכוייהם להעפיל מבית קשה היו קטנים יחסית אחרי התבוסה 5:2 בצ'כוסלובקיה ביוני 1993, בעקבותיה פוטר המאמן קורנל דינו. אנגל יורדנסקו, "הגנרל" שהיה רק בן 43, בסך הכל שבע שנים אחרי שכיכב במדי סטיאווה בוקרשט בגמר גביע האלופות המיתולוגי מול ברצלונה וניצח, התבקש על ידי השלטונות לתפוס פיקוד בתנאים לא פשוטים. הניצחון על בלגיה הושג בשיניים, ואז יצאו הרומנים לקרדיף למשחק הגורלי מול וויילס במחזור האחרון.
המשימה היתה פשוטה - תיקו העלה את רומניה, בעוד הוולשים המוכשרים, עם ריאן גיגס, איאן ראש, גארי ספיד ודין סונדרס, היו זקוקים לניצחון. כל הממלכה היתה מאחוריה, כי אנגליה כבר נכשלה בשלב זה, לצד סקוטלנד וצפון אירלנד, ולכן וויילס נותרה התקווה האחרונה של בריטניה. זו גם היתה הזדמנות פז לשבור את הבצורת ולהעפיל לראשונה מאז 1958. מנגד, רומניה מעולם לא השתתפה בשני מונדיאלים עוקבים, והיא היתה ב-1990. ההיסטוריה היתה נגדה, וכאשר נשרק פנדל מפוקפק לחובתה במצב של 1:1, השחקנים נראו שבורים. ואולם, מכל הכוכבים הוולשים דווקא הבלם פול בודין ניגש לנקודה והטיס את הכדור למשקוף. הכל התהפך, פלורין ראדוצ'ויו קבע 1:2, וויילס עדיין מחפשת העפלה חמקמקה למונדיאל, בעוד רומניה זכתה בכרטיס לארצות הברית.
העובדה כי גביע העולם נערך אצל הדוד סם נתפסה כקריטית כדי להרשים את העולם ולהביא השקעות. המצב הכלכלי במדינה היה קטסטרופלי, ואפילו דווח כי אחוזים ניכרים מהאוהדים שנסעו למשחקי החוץ עם הנבחרת ביקשו מקלט מדיני ולא שבו. לכן האמריקאים הקשיחו מאוד את הליך קבלת הוויזות, ומעריצים רומנים רבים שהתכוונו לעודד את הנבחרת מעבר לאוקיאנוס נותרו בבוקרשט, אבל המשימה הלאומית היתה ברורה. יורדנסקו הצהיר חד משמעית: "ההצלחה שלנו במונדיאל תהיה חשובה כלכלית, פוליטית ותרבותית. כדורגל וספורט יעילים יותר מדיפלומטיה רגילה. המתעמלת נדיה קומנצ'י עשתה לאומה שירות טוב יותר מצ'אושסקו".
על מנת להכין את כוכביו לאתגר, בחר יורדנסקו להרחיק לכפר צפון איטלקי בהרי האלפים ולהתיש אותם במשך 10 ימים באימונים מפרכים במיוחד. השחקנים קמו בשבע בבוקר ונשלחו לריצת של שעתיים ביערות. אחרי ארוחת הבוקר, המתין להם אימון כושר נוסף, ואז הם טיפסו על ההרים גם אחרי הצהריים. גאורגה פופסקו העיד: "בחיים לא חוויתי דבר כזה". השחקנים נפלו מהרגליים תרתי משמע, ולא נותר להם כוח אפילו לדבר. לקראת סוף המחנה, החל להצטבר הזעם, והוא פרץ החוצה כאשר הנבחרת כבר היתה באמריקה. בתום תיקו מול שבדיה במשחק הכנה ניגשו כוכבי המפתח לראש המשלחת מירצ'ה אנג'לסקו וביקשו לפטר את יורדנסקו באופן מיידי, עוד לפני גביע העולם.
היה זה ניסיון פוטש במלוא מובן המילה, אבל נשיא ההתאחדות הכל יכול מירצ'ה סאנדו הציל את המצב. הוא לא נכנע לדרישות השחקנים, אלא העביר להם מסר - נצלו את הכושר הפיזי כדי להביא גאווה לאומה. זה לא היה טריוויאלי, כי הבית היה שקול וצמוד, ומשחק הפתיחה בפסאדנה הסתמן כבעייתי במיוחד. קולומביה נחשבה אז לאחת הנבחרות החזקות בתבל, בזכות ניצחון 0:5 מפורסם בבואנוס איירס במוקדמות, ופלה קבע כי היא הפייבוריטית להנפת הגביע. האמירה הזו עשתה רושם חזק על הרומנים, אבל לקראת ההתמודדות תהה אנג'לסקו: "בסדר, הם הביסו את ארגנטינה, אבל מה עוד הם עשו? כלום".
יורדנסקו, שניתח לעומק את היריבה, הסביר כי יש חשיבות לעצור בעיקר את קרלוס ולדראמה והורה ליונוץ לופסקו לשמור עליו אישית, בעוד פופסקו הוצמד לפרדי רינקון. זה עבד - הקישור הקולומביאני האימתני לא הצליח לשלוט במתרחש, וחאג'י קיבל חופש פעולה נרחב. הגאון ניצל זאת על מנת להבקיע את אחד השערים היפים של הטורניר, בכדור קשתי מופלא ממרחק שטס לרשת מעל השוער אוסקר קורדובה. הבעיטה הזו קבעה 0:2, כי רדוצ'ויו הלם בקולומביה כבר בפתיחה - והחלוץ הספיק להשלים צמד בסיום בניצחון 1:3. כאשר חזרו השחקנים למלון, הם התקבלו בהתלהבות על ידי מהגרים רומנים שהחזיקו שלט: "ברוכים הבאים, אלופי העולם". הביטחון העצמי עלה לגבהים חדשים.
כמו תמיד אצל הרומנים, לא כדאי לחכות לבשורות טובות אם השתן עולה לראש. ואכן, במשחק מול שווייץ בדטרויט, באווירת מחנק בגלל הגג הסגור באיצטדיון, הם הובסו ללא תנאי 4:1. את הכותרות עשה הפעם יון ולאדויו, החלוץ שנכנס בדקה ה-70, הורחק בדקה ה-73 אחרי תיקול מופרך, והפך למחליף שספג את האדום המהיר ביותר בתולדות גביע העולם. "נכנסת להיסטוריה, אחרת אף אחד לא היה שומע עליך", צחק עליו הבלם מיודראג בלודדיץ'. יורדנסקו לא צחק - הוא ניפה את העבריין מהסגל ושלח אותו לרומניה.
עם זאת, הגנרל הקשוח הבין שחניכיו זקוקים לקחת אוויר. הוא נמנע לשם שינוי מאימונים, אלא העניק להם יום חופש לקח אותם לטיול בפארק ענק. באווירה שלווה ורגועה, הם דיברו על הדרכים לתקן את המחדלים בהגנה, בעוד המגן הימני דן פטרסקו לוקח את תפקיד המנהיג. במסגרת הפקת הלקחים, החליט המאמן לספסל את השוער הראשון בוגדן סטליה ולתת את האפודה לפלורין פרוניה הצעיר. בדיעבד היו שביקרו אותו על כך, אבל במשחק השלישי זה עבד. פרוניה היה מצוין, רומניה גברה 0:1 על המארחת ועלתה לשמינית הגמר מהמקום הראשון.
הטבלה הזו של בית א' מצאה חן מאוד בעיני ארגנטינה. האלביסלסטה ממש לא רצו להתמודד מול קולומביה, אבל האופציה הרומנית היתה קורצת. לקראת המפגש מול בולגריה, בצד ניפויו השערורייתי של מראדונה, הקלפים היו על השולחן. ניצחון או תיקו - והם משחקים מול איטליה בבוסטון. הפסד - והם פוגשים את רומניה. העיתונים בבואנוס איירס יצאו בכותרות ברורות בנושא, וארגנטינה אכן הפסידה 2:0. היא לא ידעה מה מצפה לה.
לשמינית הגמר הגיעה רומניה במצב האופטימלי מכל הבחינות. השחקנים היו בטוחים בעצמם, אך לא בהגזמה. הם היו מוכנים פיזית, בזכות ההכנה המפרכת והעבודה המצוינת של מאמן הכושר שתיזמן את הכניסה לשיא לקראת שלבי הפלייאוף. התיאום בין השחקנים היה מלוטש יותר אחרי שלושה משחקים, וגם חסרונו של רדוצ'ויו המושעה לא הורגש במיוחד. רומניה עלתה במערך ללא חלוץ טבעי, אך הגישה היתה התקפית מובהקת. חאג'י ניווט את הכל, דומיטרסקו הוסיף קלילות במעבר מהיר, דורינל מונטיאנו וסלימש חרשו את האגף השמאלי, פטרסקו זהר מימין, לופסקו ופופסקו התמודדו עם דייגו סימאונה, אריאל אורטגה ופרננדו רדונדו, דניאל פרודן ובלודדיץ' שמרו על גבריאל באטיסטוטה ואבל באלבו.
זה באמת היה משחק לפנתיאון. צמד ובישול של דומיטרסקו הפך אותו לכוכב על וסידר לו חוזה שמן בטוטנהאם, בה נכשל באופן טוטאלי. חאג'י עבר אחרי המופע הזה מברשיה האיטלקית לקבוצת החלומות של יוהאן קרויף בברצלונה. האופוריה במולדת לא ידעה גבול. אולי לא היה אוכל בחנויות, אבל למשך ימים אחדים הרגיש כל רומני שהנבחרת שלו מסוגלת לזכות בגביע העולם - מה גם שהיריבה ברבע הגמר לא נראתה מפחידה במיוחד אחרי ארגנטינה. כולה שבדיה. מי סופר את הסקנדינבים האלה?
העניין הוא שהשבדים לקחו את רומניה ברצינות גמורה. המאמן טומי סוונסון, טקטיקן מעולה, ממש לא איפשר לחאג'י חופש פעולה, בניגוד לקולומביה וארגנטינה. היריבות ביטלו זו את זו, והמשחק היה משעמם למדי, עד שתומאס ברולין שבר את הקרח בדקה ה-78 אחרי תרגיל מבריק בכדור חופשי. זו היתה רק תחילת הדרמה, כי ראדוצ'ויו הישווה לקראת הסיום, ואז העלה את רומניה ל-1:2 בהארכה בה בא לידי ביטוי שוב הכושר הפיזי המדהים שנצבר בהרי האלפים. חצי הגמר הרגיש בהישג יד, אבל בדקה ה-115 התרחש האסון. יציאה אומללה של פרוניה להגבהה שגרתית איפשרה לקנט אנדרסון הגבוה לנגוח מעליו לרשת - 2:2.
וכך, המסע שהחל עם החמצת הפנדל של ויילס, נגמר בדו קרב פנדלים. פטרסקו ובלודדיץ' פיספסו, והרומנים סיימו את דרכם בדיוק כמו במונדיאל 90', אז הודחו בידי אירלנד בשמינית הגמר. השקעות כלכליות גדולות במיוחד הם לא ראו בעקבות המונדיאל, אבל האוהדים ערכו לשחקנים קבלת פנים של גיבורים, ועד היום לא הצליחה רומניה לשחזר את הקסם של נבחרת מודל 94'.