הלכתי עם בתי לבית קפה, והיא בחרה עוגיית פיננסייר.
שם מוזר, בעצם, פיננסייר. זה קשור לכסף? הלכתי לבדוק, ועד מהרה הגעתי למקורות המפתיעים של שמותיהם של שלושה מאפים מתוקים ועוגיות – שניים בצרפתית ואחד בעברית: פיננסייר, מקרון ופחזנית.
שמה של הפיננסייר, או אם מזמינים אותה בצרפת – ה"פיננסיֶה" (financier), אכן קשור לכסף – פירוש המילה בצרפתית הוא "איש כספים", כגון בנקאי או משקיע. למה? מסתובבים כמה הסברים: לפי אחד מהם, השם נובע מן הצורה המלבנית המסורתית של המאפה (בתמונה למעלה מימין), שיחד עם הצבע, מעניקה לו מראה של מטיל זהב. לפי הסבר אחר, העוגיות האלה אהובות על אנשי עסקים משום שקל לאכול אותן בלי ללכלך את הבגדים.
ומה עם המָקָרונים? העוגיות הצרפתיות האווריריות והססגוניות האלה שאלו את שמן (כמה מאות שנים אחורה) דווקא מן המקרוני האיטלקי.
ובעברית, מי שהתברכה בשם מעניין היא הפחזנית, או כפי שרובנו קוראים לה בפועל – פחזנייה. מנין שמו הפוחז של המאפה הזה? ובכן, גם כאן נתקלתי בשני הסברים – וברמז נחמד להסבר שלישי.
כאשר אנשי ועד הלשון העברית הכינו את ה"מילון למונחי מטבח" שראה אור ב-1938, ייתכן שהתרגום הזה של Windbeutel ל"פחזן" הוביל אותם לתרגם את אותה מילה במשמעות מאפה כ"פחזנית".
הסבר אחר שנתקלתי בו קושר את ה"פחזנית" דווקא ל-éclair הצרפתי, פחזנית מוארכת שפירוש שמה בצרפתית הוא פשוט "ברק", לפי הסבר רווח – משום שהיא נאכלת במהירות. ייתכן שהמשמעות הזאת של מהירות הובילה ל"פחזנית".
ולבסוף, בערך "פח"ז" במילון האטימולוגי של קליין מופיע הסבר שלפיו השורש הזה מציין קלות דעת וחוסר זהירות, ולאחר מכן מופיעה מילה קרובה בערבית, המתורגמת (לאנגלית, התרגום כאן שלי) כ"היה יהיר, במקור: העלה קצף"; קליין מוסיף ומשער, כי פירושו המקורי של השורש הזה היה "לתפוח, לעלות". האם ייתכן שהבחירה ב"פחזנית" הושפעה גם מן המשמעויות המוקדמות הידועות והמשוערות האלה של השורש – של קצף, עלייה ותפיחה – המתאימות מאוד למאפה הקליל הזה? אם כן ואם לא, אין ספק שזו בחירה מתאימה מאוד.
… וכזכור, בעוד שבועיים (3.6.19) יתקיים יום העיון פונטסטי – על גופנים, אותיות וטיפוגרפיה עברית, מאל"ף ועד תי"ו, שאני לוקחת חלק בארגונו. יהיה מרתק – ויהיו עוגיות, אם כי, ככל הנראה, לא מקרונים או פיננסיירים (או פחזניות).
מוצא של מילים מעניין ומושך ולפעמים גם מצריך ידע וכשרון בלשי.
אם ראיתי טוב נכתבו המקרונים לעיל בשורוק בעוד שהם צריכים להכתב בחולם. ההיגוי הצרפתי הוא עם חולם נון מאונפף כמו הנשיא שלהם רק עם ק׳ שוואית לעומת הפתוחה של העוגיות הנפלאות. על האקלר (לא צריך שום י׳ אחרי ה-ל׳) שמעתי היום בתכנית חידונים צרפתית שאכן מקור השם הוא בגלל שאוכלים אותן מהר. בדרך כלל העורכים שלהם טובים אבל לפי אותם עורכים ישו חי בפלסטין.
הקשבתי לכל ארבעת ההיגויים וכולם חולם מאונפף.
אוהב את הגישה. בכל מקרה, כחובב מושבע של המקרונים (שמקור שמם האיטלקי תומך בצרפתית שלי, בשמיעתי ובפונטיקה של הקריאה בצרפתית שיש לה את הכללים הברורים ליצירת צליל השורוק והכתיב הצרפתי של המקרון לא עומד בהם) וגם של האקלר, מוקה במקרה האישי שלי, אני מבטיחך נאמנה שמדובר בחולם מאונפף. ומפני דרכי שלום, יהי כדברייך ומעשייך.
מעניין מאוד, מוטי! תודה רבה.