מכל הספרים שקראתי על מלחמת העולם השניה מעולם לא קראתי ברומן או בספר עיון על האופן בו הוצגו היהודים והנאצים בספרי הלימוד בגרמניה הנאצית. למעשה, כשנתקלתי בספר ‘מקרח ברא אותו’ הנחתי (משום מה) שכבר עסקתי בנושא וכבר קראתי על ספריי לימוד שהפכו לחומרי תעמולה. זה נשמע כל כך הגיוני מכיוון שחינוך הוא חלק מהותי מכל מערכת חברתית, ומכיוון שהתעמולה הנאצית הייתה רחבת היקף והשפעה. הזיכרון שתעתע בי הציג לי את סרטי התעמולה שמשווים את היהודים לחולדות. לאחר שהתחלתי לקרוא בספר ‘מקרח ברא אותו’ הבנתי עד כמה טעיתי.
חומרי הלימוד של הילדים והנוער בגרמניה הנאצית היו יותר מאשר שרשרת של השמצות נגד יהודים אלא מייצג מדעי מוכח שמספר על המסטיקה הלא נודעת של הנאציים. האנשים שנולדו מקרח, החייזרים ששתלו את זרעיי החיים על כדור הארץ שהתפתחו לצורות שונות של קיום בהן הדרך הארית היתה העליונה ביותר והיהודית היא הנחותה ביותר. המעקב אחר ספריי הלימוד של הילדים בגרמניה הנאצית מצביע על תחום מרתק בהבנת ה-‘חיה הנאצית’, האנשים שהאמינו שהיהודים משפיעים על האבק הקוסמי ברחבי תבל. האמונה שהיטלר הוא חצי אל, ושסיפוריי הניבלונגים והמיתוסים הקדמוניים של גרמניה מכילים בתוכם גרעינים של אמת.
המחקר המרתק של תמר קטקו גרם לי להבין שהתמונה של החיה הנאצית מעוותת הרבה יותר מכפי שהעזתי לדמיין!, התחנה הבאה- ‘הקנצלרית’ מאת אלדד בק.