ההיסטוריה של השיער - מאז ועד היום!
פסלה מהפורסם של המלכה נפרטיטי, אשתו של פרעה מלך מצרים. בספרי האמנות, היא מתוארת כשלראשה כיסוי העוטף את כל שיערה, מבלי לחשוף ולו קווצת שיער אחת. למרות ששיערה נעלם, נפרטיטי נחשבת לאחת הנשים היפהפיות ביותר בהיסטוריה.
במצרים העתיקה, גברים ונשים, בכל הגילאים, אנשי מלוכה ואזרחים רגילים כאחד, השתמשו בג'ל לשיער שהוכן מחומר שמנוני כדי לטפל בשיערם. לא משנה איזו תסרוקת בחרו לעשות, היא תמיד הייתה משוחה בג'ל.
נשות המלוכה ביוון וברומא העתיקה, נהגו לאסוף את שיערן הארוך בצמות מקושטות קרובות לקרקפת. חלקן אף השתמשו באבקת זהב כדי להדגיש את שיערן. ככל שהן היו עשירות יותר, כך הן השקיעו בתסרוקות מורכבות יותר, וזאת מכיוון שהייתה להן עדת משרתים שטיפחו, סלסלו וקלעו את שיערן כל היום. שיער נחשב אז לסמל סטטוס.
האצילה האנגלוסקסית, ליידי גודאייבה הפכה לגיבורה לאומית לאחר שרכבה עירומה על סוס ברחובות קובנטרי שבאנגליה, כדי למחות על העלאת המיסים שהטיל בעלה, הרוזן מרסייה, על נתיניו. בין אם מדובר באגדה או בסיפור אמיתי, הציורים המתארים את רכיבתה מדגישים את שיערה הארוך והפזור שנתן כסות לגופה. מאז, שיער ארוך ופזור הפך לסמל של ביטחון עצמי וסקסיות.
כדי להבין איך נראו התסרוקות של ימי הביניים, די לצפות בסרטים כמו "לב אמיץ" או "רובין הוד". נשים באותה התקופה נהגו לקלוע את שיערן הארוך ולהצמידו לגב או לאסוף אותו לגולגול כנגד אוזניהן, בסגנון הנסיכה ליאה ממלחמת הכוכבים. עבור נשים בתקופה זו שיער היה גולת הכותרת והן התהדרו בו.
המלכה אליזבת' הובילה את הממלכה הבריטית לטרנד חדש כשקישטה את שיערה עם סיכות ותלתלים. נשים רבות ברחבי הממלכה סידרו את קו השיער והגבות כדי להיראות כמוה. באותה המאה גם כיסויי ראש מיוחדים ופאות מסוגננות נכנסו לאופנה. מלבד האופנתיות שבדבר, היו אלה אמצעי חימום לגבירות שהתגוררו בטירות הקרירות.
ממרומי מעמדה, מארי אנטואנט העלתה את אופנת השיער שלב אחד גבוה והכניסה את הפאות המפודרות והמקושטות תכשיטים. חקיינים הוסיפו גם נוצות, תחרה ואבנים. הטיפוח והאחזקה שתסרוקות מסוג זה הצריכו, הולידו עסק חדש - מספרה. עד אז נשים היו מטפלות בשיערן בבית באמצעות משרתים, אך מעתה ואילך מגע ידו של הספר ייחשב בגדר חובה. אנשי המלוכה של אז הם כמו הסלבריטאים של היום, ובדיוק כמו היום, אנשים הסתכלו עליהם והושפעו מהסטייל שלהם.
בתחילת המאה נכנס לאופנה המראה האסוף. סרט מעוטר נקשר לראשן של תלתלים וקיבץ את קצוות השיער בסגנון אלגנטי שמזכיר את התסרוקות העתיקות של מלכות יוון ורומא.
לאחר שנשים אמריקאיות קיבלו את זכות ההצבעה, הן הרגישו כל יכולות ואימצו את הלוק הנהנתן והראוותן. הן הרימו את קו המכפלת, זרקו את המחוכים, עישנו, שתו, עסקו בספורט, נהגו במכוניות ונהנו מניפוץ הנורמות החברתיות ככל שיכלו. הן אפילו קצצו את התלתלים הארוכים לתספורת חדשה ונועזת, מעין קארה, שנקרא BOB. באוויר הייתה תחושה של חופש ונשים שאימצו את אורח החיים החדש היו זקוקות לתספורת שמשקפת זאת.
טכניקת הסלסול המוצלחת הוצגה לראשונה בין השנים הללו ואיפשרה לנשים להוסיף ל-BOB מראה גלי ורך יותר. כל עוד המספרות יכלו לייצר את המראה החדש, הן שמרו על מקומן בשיחות הסלון. תסרוקות כמו של בטי פייג' וריטה הייוורת' הפכו למכתיבות אופנה.
התסרוקת המנופחת נכנסה לאופנה, כנראה בעקבות מרילין מונרו וג'קי קנדי. עם סיומה של מלחמת העולם השניה, נשים חזרו לאורח החיים המבויית והמסורתי, ושוב לא היה זמן וכסף לסשן שבועי במספרה. כדי להשיג את הנפח הדרוש להן בכל זאת, נשים החלו לצבוע ולסלסל את השיער ולשים אותו ברולים. הן מצאו כי הרבה יותר קל לגלגל שיער מעובד על רולים.
התנועה הפמיניסטית עזרה לשחרר את אידיאל היופי והכניסה לאופנה סגנונות שיער חדשים. התסרוקת המזוהה ביותר עם רוח התקופה הייתה זו של מיה פארו, פרי עיצובו של וידאל ששון. אין צורך בשעות אינסופיות של רולים, ובשיחות מספרה. השיער הכתיב את השיח החברתי, באותו האופן בו ביטא אותו.
השיער מקבל תפנית טבעית נוספת וסגנון האפרו (בין אם טבעי או בפיאה) תופס את מקומו. תסרוקותיהן של פאם גריר, אריתה פרנקלין ורוברטה פלאק, הפכו לפופולאריות מאוד. במקביל, גם השיער הארוך והישר עלה לגדולה, כפי שהציגה דמותה הטלוויזיונית של מרשה בריידי. בשנות ה-70, נשים החלו לחמצן את השיער בעצמן עם מיץ לימון ושמש, או במקרים מסוימים עם מי חמצן.
באמצע שנות ה-70, פארה פוסט נכנסה לאופנה עם מראה מסולסל, מעוגל ומלא רושם. את מקומה של הפשטות, הלכה ותפסה השחצנות.
אחרי הסרט "סוזאן את סוזאן", כל נערה רצתה שיער כמו זה של מדונה - חצוף, פומפוזי ומלא נפח. נשים האמינו כי שיער נפוח ובהיר נראה טוב יותר תחת אורות הדיסקו, וזה הפך למראה שהגדיר את העשור. ייתכן גם שהשקתו של המוס המסחרי הראשון תרמה לעניין.
בשנות ה-80 המאוחרות, השיער איבד מנפחו וחזר לרכות הנשית, הודות למכתיבות אופנה חדשות כמו סינדי קרופרד, נעמי קמפבל ולינדה אוונג'ליסטה.
קייט מוס הכניסה לאופנה את המראה האסוף ברישול, ומהר מאוד היא הועתקה ברחבי העולם. הסגנון המאופק היה שינוי מרענן מהנפח של שנות ה-80 ותאם לתרבות השמרנית שהחלה להתגלגל ברחבי העולם, בעקבות מלחמת המפרץ וההאטה הכלכלית. היה זה שחר חדש של יופי. נשים לא היו צריכות להיות גבוהות, גדולות חזה ובעלות שיער מושלם. היה זה אופנתי יותר להסתובב עם שיער מבולגן וללא איפור. בנוסף, באמצע שנות ה-90, תשומת הלב פונה למילניום והתחושה היא שמדובר בחיים על זמן שאול. רוח העשור התחלפה באווירה מלוטשת, הכוללת סגנון נקי וזווייתי, כפי שהוצג למשל בתסרוקת של מוניקה ורייצ'ל בסידרה המצליחה "חברים".
השיער הגלי והארוך של ג'יזל, הדוגמנית הברזילאית, הפך לאחת התסרוקות הפופולאריות עד היום. המחליקים והביבייליס תפסו את מקומם בערכת הטיפוח האישית של כל אישה, כשהם למעשה מנטרלים את מקומה של המספרה ומאפשרים לנשים ללכת על המראה הטבעי, הבלתי מתאמץ, ובכל זאת, הסקסי והאלגנטי. את מקומו של הבלונד, תופס צבע הדבש.
מקור: ליאור ד.
בת 24 נראית כמו 42: למה בנות רוצות להיראות מבוגרות?
פעם "בנות רק רצו לעשות כיף" היום, הן רוצות להתבגר... למה?