כל מי שהיה פעם במופע טלפתיה, כיפוף כפיות, קסמים וכל מה שמשתלב במילה 'חושים', מכיר את השאלה הקבועה המופנית לעבר המופיע – "האם אתה יודע את מספרי הלוטו עוד בטרם ההגרלה?"
כל מי שהיה פעם במופע טלפתיה, כיפוף כפיות, קסמים וכל מה שמשתלב במילה 'חושים', מכיר את השאלה הקבועה המופנית לעבר המופיע (להלן: הטלפת) – "האם אתה יודע את מספרי הלוטו עוד בטרם ההגרלה?" תמיד זה נגמר בכחכוח, עמימות, ובמקרה הנועז יותר, בהסבר צנוע על כך שהדבר היחיד המונע מהטלפת למלאות לוטו, זהו חשש גזל. ברור, לולא זה, לא היו המופיעים נודדים ממקום למקום תמורת כמה לירות להרצאה מול ישיבע בוחערים שרואים בהם ליצנים.
שבוע הספר הביא מצב בעייתי בנוגע למשוואת הטלפתיה, שהפעם הפכה לחסרת משמעות. קושיית הלוטו, שהיוותה את הנעלם מוחץ המשוואה בכך שנותרה תלויה באוויר, חסרה הפעם. במקביל לשבוע הספר התורני והחרדי, נראה שנערך גם שבוע הספר העברי. מעבר לצריבה העולה מדי שנה בשבוע הספר, עת נזכרים בשכנים הרבים שאילו היו משיבים את הספרים המושאלים הייתה יכולה להיות לנו בבית ספריה מחוזית, השנה, בשבוע הספר הכללי דווקא, ציפתה הפתעה, שאולי נוגעת גם לציבור החרדי.
"אנשים ישתגעו, יהיה משבר כלכלי, אבל אל דאגה אנחנו לקראת הגאולה". עם בשורות אלו הוציאה לאור בעלת בנק הפועלים, האשה העשירה ביותר בארץ, את ספרה. דברי הנבואה הללו, לא באו חלילה מעובדת היותה של הנבואה נתונה לשוטים, אלא מ"מסרים מלמעלה שאפשר לקרוא להם תקשורים" כלשונה. כאן, נכנסת משוואת הטלפתיה לפעולה, אך נותרת ללא השאלה הרטורית המנצחת. כי בעוד הטלפתים הקבועים צריכים לנחש את מספרי הלוטו, במקרה הזה, הלוטו הוא שצריך לנחש את המספרים של הטלפתית בכדי לזכות.
בשונה מכל העיירות, בתפרנוביל היה הסכם פכ"מ עם גביר העיירה. בעוד בני העיירה אינם מוצאים מקור פרנסה, היה קורח געלטער מסתובב בלייפציג וגלילותיה ומרוויח הון. לפיכך, היו בני העיירה מפקידים אצלו את כספי הקרן שלהם, ולקראת נישואי צאצאיהם כן ירבו, היו מקבלים מגלטער את הכסף בתוספת תשואה נאה שבאה מהסחר בכספם. הסכם הפכ"מ – פיקדון כפרי מרכזי – היה צורך השעה בתפרנוביל, שם היו התושבים כולם יושבי בית המדרש. לא איש כקורח החי בטוב ובעושר מופלג יסרב לעזור.
אז לא, זה לא אומר שכל בעלי העו"ש ושאר ראשי תיבות בבנק של הטלפתית, צריכים לרוץ למשוך את כספם. אין היום אף בנק בטוח או יותר נחמד. מניסיון. אין גם צורך להיבהל שמא מחר היא תקבל מסר להיעלם עם כספכם, זו ככל הנראה עבודה גרועה של יועצי תקשורת שחשבו למנף את התאווה לרוחניות מוזרה בעולם הריקני. אבל מה שבטוח, שההשקעה בגמ"חים עדיפה. שם גם נשאר הכסף וגם באה גאולה.
אולי זה ישמע מוזר, אבל בעוד היא הוזה, ישנם המוני אנשים ש'על אמת' ידעו שיהיו בעיות כלכליות, שאנשים ישתגעו ואפילו שהגאולה קרובה. אצלי כתובים הדברים על דפים עתיקים שקיבלתי מדורי דורות עוד לפני שנולדו כל המתקשרים. אבל יותר מכל, כעת הגיע הזמן לנצל את המומנטום ולדבר על המסרים והתקשורים של כותב השורות. באמת.
הסיבה בגינה חשו כל השומעים ביזיון כלפי דמיונותיה - (אין תביעת דיבה, נכון?) - היא בשל העובדה כי אין אדם נורמלי שמקבל מסרים ותקשורים. וגם אם כן, הלוואי עלינו. איזה אושר היה אילו תקשרנו וקיבלנו מסרים על חיינו. הבשורה הטובה היא, שאנחנו אכן זוכים לכך. כל מי שמאמין בהשגחה פרטית, רואה את המסרים מיד ה' בכל צעד ושעל, כל מי שמתפלל ומדבר עם הבורא, זוכה לתקשור אישי ומיידי, כל מי שמתחנן "חננו מאיתך דעה" ו"תקננו בעצה טובה מלפניך", זוכה למסרים מלמעלה שנכנסים בדעתו. הזכות הזו, מבלי משים לפעמים נשחקת בעמקי הרגש הרוחני ותודעתו. אז אולי בנק עדיין אין לנו, אבל הדברים החשובים ישנם. ברוכים הבאים לחיים הטובים והרגועים של תקשורים ומסרים מלמעלה, רבותי.
טוב, המסר אומר שהגיע הזמן לרוץ לבית הכנסת לתקשר, אלא מה?
עדות ממקור ראשון על מערכת חינוך חסרת חינוך הטסט השנתי - נמאס לך ולא הולך, מדוע זה לא זה?