הליכוד הוא לא סיפור של ימין או שמאל, אלא של תפיסת השלטון על ידי ה“חיצוניים“, או במילים אחרות – אנחנו; שלא היינו חלק מהמעגל הסגור שהחזיק בפנקס האדום של ההסתדרות, שפתח במקרים רבים דלתות למקומות עבודה ולשירותי בריאות וחינוך טובים יותר.
תנועת הליכוד סימלה ועדיין מסמלת את השינוי הסוציו-אקונומי והמעמדי שכולנו עוברים, עת שיותר עמדות מפתח בממשלה, בכנסת ובמשק, עוברות מחברי המועדון ”האדומים“ לשאר הציבור. תפיסת השלטון, עם זאת, אינה ערובה להתקדמות האזרחית והחברתית המתבקשת.
המשק הישראלי נמצא כבר למעלה מארבעה עשורים אחרי המהפך השלטוני, אך האליטות השולטות בו עדיין לא הוחלפו במלואם. בשל חוסר ידע ומידע נאלץ השלטון שלאחר 1977 להשאיר את משרתי השלטון הקודם בתפקידם, כדי לאפשר למדינה להמשיך ולתפקד. הדבר נעשה מתוך מחשבה כי אלו יתיישרו לפי דרישות השלטון.
בארבעת העשורים האחרונים אמנם הצליח שלטון הליכוד לשפר באופן משמעותי את איכות חיינו, בעיקר תחת הנהגתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, אך האליטה הישנה עדיין נשארה במקומה, ולא רק שלא התיישרה, אלא אף מכרסמת במצב החדש – ובמיוחד בראש הממשלה היחיד שנלחם, ומצליח להגדיל את נתח העוגה עבור כולנו – בנימין נתניהו.
”הם מ-פ-ח-ד-י-ם“, זו אינה רק התרסה לתקשורת, אלא דיוק המצב הריגשי של האליטה השולטת, המוצאת עצמה חסרת אונים אל מול ראש ממשלה שמחזיר לה מלחמה שערה. המאבק אינו קל, בוודאי לא לראש הממשלה נתניהו, שסופג חבטות ברמה האישית הכוללות התקפות אישיות חוזרות ונשנות – נטולות אובייקטיביות ורלוונטיות לתפקידו – על משפחתו.
אחד ממייצגי אליטת העבר במאה הנוכחית הוא עו“ד אבי ניסנקורן, שכיהן עד לא מכבר כיו“ר הסתדרות העובדים הכללית, וכיום מועמד לתפקיד שר האוצר מטעם מפלגת הבלון התורן-כחול לבן, או לפחות כך הם מצהירים.
כלכלה אינה עניין מורכב, וכל הלומד את המדע החברתי הזה מבין, כי הפתרון אינו נמצא בדמות תוספת דלה, המשאירה אנשים גם לאחריה בקו העוני, אלא בדאגה להוציאם אל מסגרת בה יוכלו ליהנות ממשכורות גבוהות בהרבה ממה שניסנקורן מנסה לקבע.
כך לדוגמא, במקום לעבוד בקו ייצור של קופסאות שימורים, ניתן לעבוד בקו ייצור של שבבים. במקום לעבוד בקו ייצור של טקסטיל, ניתן לעבוד בקו ייצור של תרופות ופארמה. המשק צריך להתאים עצמו תמידית לכדי מעבר מתעשיות האתמול אל תעשיות העתיד. ונכון, המדינה צריכה להיערך לכך, לדאוג לתשתיות הראויות, ולאפשר לעובדים לעשות את ההסבה הנדרשת.
ותחת נתניהו זה קורה, כאשר הנתונים מראים, כי אלפי עובדים עוברים הסבה כל שנה, וזה עדיין לא מספיק. אבל כששר האוצר הוא חבר טוב של יו“ר ההסתדרות – הבעיה רק מתעצמת.
ראש הממשלה נתניהו, עם זאת, לא נשבר, ולמרות ה“מתנה“ שנתן לצמד ההאמפטי -דאמפטי, הוא המשיך ביצירת התשתית הנדרשת לעתיד; על ידי שבירת אליטת האוניברסיטאות עם פתיחת מכללות המכשירות עובדים לתעשיות עתירות ידע – בעיקר בפריפריה, הקטנת זמן ההגעה מהפריפריה למרכז על ידי פיתוח מאסיבי של תחנות רכבת והתשתית הנדרשת להן, הגדלת כדאיות ההשקעות הזרות בישראל – שהאקזיטים הרבים שישראל חווה בשנים האחרונות הן עדות קטנה לכך, והמשך הגדלת התמיכה הממשלתית בהייטק הישראלי.
מאז הקדנציה הראשונה של נתניהו כראש הממשלה, המשך בתפקידו כשר האוצר, וכלה בחזרתו לתפקיד ראש הממשלה, כמות העובדים בהייטק עלתה באלפי אחוזים – עד כדי כמיליון עובדים ישירים ועקיפים בתעשייה, ומאות אלפי נוספים העובדים בחברות המעניקות שירותים לחברות אלו (על פי נתוני יו“ר התאחדות לעובדי תעשיות העילית בישראל, שהוזמן לוועדת המדע והטכנולוגיה בכנסת ישראל; להצגת נתונים הנוגעים לעובדי הייטק, ביוטק, קלינטק ו-ווטק בישראל).
אבל האליטה הישנה לא מוותרת, וההסתדרות, המשמשת כחלק מגלגלי העזר שלה, מסייעת לה בניסיון להחזיר לעצמה השליטה; כך לדוגמא, במהלך מכירת חברת הצבע ’טמבור‘ לחברה מסינגפור, אמר אז אשר שמואלי, יו"ר מרחב גליל מערבי של ההסתדרות, שניהל את המשא ומתן מול הנהלת טמבור, כי 380 העובדים שאינם מאוגדים בהסתדרות לא זכאים למענק מכירה, כי "הם לא רשומים אצלי". זאת לעומת 220 העובדים שכן היו רשומים. או במילים אחרות: "יש לך פנקס אדום? מגיע לך הכל, אין לך? באמת בעיה", כפי שכתבה על כך טלי חירותי סביר, עורכת תחום קריירה ועבודה בעיתון הכלכלי דה מרקר, בפוסט שפירסמה בפייסבוק שלה.
בנימין נתניהו אמנם ”זכה“ לתואר מי שנושא בכהונת ראש הממשלה במשך התקופה הארוכה ביותר בישראל, אך אנו מבקשים לציין בפניכם, כי הוא עוד לא סיים את שליחותו לנו – האזרחים, ובשליחות זו הוא זקוק לגב של כולנו, כדי להשלים את החלפת האליטות, לפחות עד לנקודה שתהליך השינוי כבר לא יוכל לחזור אחורה.