קודם כל, גילוי נאות – אני לא אובייקטיבי. אמיר חבר שלי. הלשכה שלו היא בית עבורי והפעילות הציבורית שלו היא ראש חץ עבורי ועבור המחנה הפוליטי שאני משתייך אליו.
ומשזה נאמר, המתקפות הבלתי פוסקות עליו הן מגוחכות.
אמיר לא נכנס לכנסת על הטיקט של הקהילה הגאה, ואם כן – זה היה של חברי גאווה בליכוד ולא התא הגאה של מרצ. אבל לא. הוא ניצח במחוז ת"א של הליכוד, שם תמכו בו חברי ליכוד מכל הסוגים והמינים. חילונים ודתיים, להטבים וסטרייטים, ליברלים ושמרנים – מת"א, חולון ובת ים. הלוואי שגאווה בליכוד היו חזקים מספיק להכניס מועמדים לבד לרשימת הליכוד לכנסת. הלוואי שהמחנה הליברלי בליכוד היה חזק מספיק לעשות זאת. אנחנו עוד לא שם, אבל אנחנו בדרך.
מהיום שהוא בכנסת, אמיר עוסק במספר נושאי ליבה שבליבו. זכויות הקהילה הלה"טבית הוא אחד מהם. בשונה מהנושאים האחרים, הווטו של המפלגות החרדיות על זה הוא מוחלט. ובוודאי שאמיר יכול היה להביך את הקואליציה ואת הליכוד כאשר הרוב בכנסת היה של 61 בלבד. בהחלט. הוא היה יכול לזנוח כל מרכיב אחר בראיית העולם שלו ולעסוק אך רק ביציאה נגד הקואליציה והממשלה של המפלגה בה גדל ודרכה נבחר. בשונה מלוחמי הזכויות של האופוזיציה, היה לו את הכח הזה ביד. זו גם הדרישה שמציגים לו שוב ושוב משמאל. אתה הומו! תילחם על זה ורק על זה!
והם לא חוסכים, הטוקבקיסטים הנאורים. וואו לא. אין מילת גנאי שנחסכת מאמיר בתגובות לפוסטים שלו. כל עוד הוא לא פועל נגד הליכוד והקואליציה לקידום חקיקה פרו להט"בית – הוא בוגד. זה הערך הראשי והחשוב מכל, כל היתר לראייתם, בטל ומבוטל.
וכאן הכשל הכי גדול. כי שום מפלגת אופוזיציה לא מקיימת את הדרישה הזו. לו זה היה נכון, לו הייתה הסוגייה הלהט"בית הדבר העיקרי אותו אמור לדרוש מי שמייצג תא גאה בתוך מפלגה, היו צריכים ראשי התאים הגאים של העבודה, יש עתיד ומרצ לעשות אותו דבר.
יתכבדו אותם תאים וידרשו מראשי המפלגות שלהם – שימו הכל בצד! את "הכיבוש", את הכלכלה, את סוגיות הדת והמדינה, יחסי החוץ, חינוך, חוקה ומשפט – הכל. כנסו לקואליציה עם הליכוד. יישרו קו עם הליכוד בהכל ובתנאי שכל דרישות החקיקה הפרו להט"בית ימומשו. תאמינו לי – נתניהו ייקח. ברגע.
אבל הם לא עושים את זה. יש כמה נושאים באג'נדה המפלגתית שלהם שחשובים לתאים הגאים של מפלגות האופוזיציה *יותר* מזכויות הקהילה הגאה. ואל תבלבלו לי את המוח על ראייה כוללת, אף אחד לא מקבל את הטיעון הזה מצדו של אמיר, אז אל תציגו לי אותו מהצד שלכם. או שלגיטימי שיהיו עוד נושאים בעלי חשיבות דומה או עליונה, או שאין. ואם אין, אז זה נכון גם לשמאל ולא רק לאמיר אוחנה.
אז או שלא תנוחו עד שהמפלגות שלכם יכנסו לקואליציה, יוותרו על כל דרישה אחרת, ויחוקקו את החוקים האלה – או שתניחו לאמיר.
אין אמצע בטיעון הזה – וזה הטיעון שלכם.
ולאלה מכם שמשתייכים לימין הליברלי – הדרך היחידה להשפיע היא לבחור נציגים ליברלים יותר לכנסת. הדרך היחידה לעשות זאת זה להתפקד לליכוד, להצביע בפריימריז ולהצביע לה בבחירות הכלליות.
מגיע לנו שהמפלגה הלאומית-ליברלית ומפלגת השלטון בישראל תייצג את ראיית עולמנו בצורה מלאה יותר ותהיה גדולה מספיק בשביל לא להיכנע לסחטנות של מפלגות קטנות, בין אם הן סקטוריאליות כמו ש"ס ויהדות התורה, או סוציאל-פופוליסטיות כמו כולנו.