משקי הבית הבלתי נראים בחברה הישראלית הן אותן משפחות המביטות אל ראי החברה ולא רואות דבר. עשרות אלפי משפחות חורגות, נבלעות סטטיסטית בין עשרות אלפי הזוגות הנשואים, מבלי שהכלכלנים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה טרחו להטמיע, שפרק ב' שונה מפרק א', ויש לציין במשבצת הנשואים: נשואים לראשונה, נשואים בשנייה וכן הלאה. ההכפפה של אנשי הלשכה הנכבדים, של פרק א' פרק ב' ג' ואילך תחת קורת הגג הרעועה – "נשואים" מנציחה את פעולת ההדחקה התרבותית , ועוזרת לטאטא את משפחות פרק ב מתחת לשטיח. תוצאות פעולת ההדחקה לא מאחרות להגיע. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בארצות הברית יותר מ- 60% מכלל הנישואים השניים (פרק ב עם ילדים) מסתיימים בגירושין.
כאם חורגת לשעבר, תהיתי שנים רבות, מה מונע מאיתנו, חברה נאורה שהנביטה מרכזי טיפול פסיכולוגיים ראויים לכל שבח, בכל תחום בכל גיל ובכל בעיה,למעט משפחות חורגות ? התבוננתי בפליאה באוניברסיטאות שמעמידות עובדים סוציאליים לתפארת, אך מתעלמות בעקשנות מלהורות את נושא הטפול במשפחות החורגות, בחנתי בהמון כבוד את התהוותו של ארגון "המשפחה החדשה" בראשו עומדת אירית רוזנבלום המעניקה לגיטימציה לכל צורות המשפחה האפשריות לצד המשפחה הגרעינית, אך מתעלמת בעקביות מעשרות אלפי המשפחות החורגות שנותרות דרך קבע מתחת לשטיח, ואיש לא מצליח להוציא אותן משם.
בהסתמך על נתונים שמפרסמת עו"ד אירית רוזנבלום "הצבור הצעיר בישראל התבגר ולמד שהביורוקרטיה הכרוכה ברישום נישואים בישראל אינה מתאימה לרוח הזמן......בני זוג מעדיפים לחיות יחד תוך התחייבות הדדית. 66% מהבוגרים בישראל רשומים כנשואים". האם אין זה ברוח הזמן לבדוק כמה מהם הן משפחות גרעיניות וכמה הן משפחות חורגות? בארצות הברית בשנת 1995, היוו המשפחות החורגות 40% מכלל המשפחות. היום יש הסוברים שמספר המשפחות החורגות עלה בארצות הברית על מספרן של המשפחות הגרעיניות. באנגליה שתי חמישיות מכלל הנישואים היו משפחות פרק ב ואילך באוסטרליה מעריכים החוקרים שאחת מכל ארבע משפחות היא משפחה חורגת.
בישראל בה אחת מכל שלוש בריתות נשואין תסתיים בגירושין אני מניחה כי מדובר בעשרות אלפי משפחות פרק ב' ואילך המרכיבות את שדה המשפחות בסקר הלשכה, והגיע הזמן לגלגל את השטיח.
הבעיות עימן מתמודדת המשפחה החורגת משפיעות על הישרדותה לאורך זמן. נתוני הגירושין הגבוהים בקרב נשואי פרק ב' מצביעים על הצורך בפעולה טיפולית מקיפה כדי למנוע את הפגיעה הרגשית הגדולה בכל אחד מבני המשפחה.
משפחה מבוססת על אמון. יש לכל אחד מאיתנו משפחה, יש לנו על מי לסמוך. על מי יסמוך ילד במשפחה חורגת, ואיך ניתן לבנות מערכת יחסים איתנה בין ילדים לאם חורגת או בין ילדים לאב חורג ? האם לא יכול להיות מצב שההורים החורגים יטופלו יחד עם ההורים הטבעיים ?
עד כמה ההורה "בסדר" או "לא בסדר" כשהוא מתקשה להיענות לדרישות כספיות מעבר למזונות ואיך מגבלותיו משפיעות על חייו במשפחתו החדשה.
חגים משפחתיים איפה השמחה ?
איפה יחוגו הילדים את הסדר ? האם הם יקנו מתנה לאם החורגת או לאב החורג? איפה יבלו את ראש השנה ? החגים הדתיים מבוססים על המשפחה. תכליתם ללכד את השורות ולצקת לזכרון הקולקטיבי של בני המשפחה חוויות שיינצרו לעד. האם במשפחה החורגת אפשר לצפות להעביר את החגים בשמחה, בלי ריב מקדים ומדון לאורך החג ?
מהם שלושת המיתוסים המאירים כל משפחה חורגת ?
לאחר הגירושין, סביר להניח שהילדים יפגשו מספר "מועמדים" משני הצדדים שבסופו של התהליך ישאו בתואר "אמא או אבא חורג.
מבחינת המחזה, בתחילת הגירושין כוכב אחד במחזה המשפחתי חסר. הוא גר במקום אחר. הילדים צריכים להתרגל לטקסטים הקשורים בסביבה החדשה, ובהעדרו של הכוכב. זמן מה אחר כך, נוספים כוכבים בשני הצדדים, הילדים צריכים להתרגל אליהם, ובמהלך ההסתגלות יכולים לקרות אירועים דוגמת היעדרות מבית הספר, השחזת השפה ועוד. במקרה שההורה מאוהב, המצב מבחינת הילדים קשה אפילו יותר, משום שאין שום ערובה לתנאים של אהבה או חיבה בין הכוכבים החדשים לבין הכוכבים הותיקים.
ראשית לחקור את מספרן של החורגות בחברה הישראלית. לתבוע מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לפרק את שדה "נשואים" למספר שדות "נשואים פעם ראשונה" נשואים פעם שנייה" או "נשואים יותר מפעם אחת"
שנית לשנות את ההגדרה "חורגת". אפשרות אחת להסתפח אל המשפחה החדשה , ארגון שכבר קם בישראל, או לנסות את הקופירייטינג היהודי בהברקה יותר טובה.
שלישית: לדרוש מהאוניברסיטאות והמכללות להכשיר מטפלים במשפחות חורגות. אין הן דומות לגרעיניות, וגם לא תמיד הן חיות יחד בשלום.
איזה מקצוע חדש מציע הבלבול הקיים במשפחות החורגות ?
מחר בבקר יכול לקום משרד ייעוץ כלכלי למשפחות חורגות, שיסייע בתכנון פיננסי למשפחות אלה, שכאמור הן בעלות צרכים שונים. המשרד יכול לקום לצד משרד עורכי דין, שכן נדרשת הבנה בתחום. ממש בשכנות יכול לקום משרד טיפולי, המתמחה אך ורק בפתרון בעיות בין הורים לילדים במשפחות כאלה, או בין ילדים לבין עצמם.
הגיבי על הכתבה או שילחי כתבה. הכתבות המתאימות ביותר יתפרסמו באתר.
ראשית, ברצוני לציין שאני גרוש מזה כארבע שנים ומתמודד בבעיות אשר עולות בכתבה, כך שאני מדבר, הן מהפן האישי והן מעיון בחומרים שנכתבו סביב נושא הילדים להורים גרושים.
תרשי לי רק הערה/הארה קטנה, סיימת את הכתבה בשלחי/הגיבי ואני מרשה לעצמי לראות בכך תחילתה של הבעיה.
למרות זאת ואולי דווקא בשל כך בחרתי להגיב.
אין ספק שכיום מדובר בתופעה בסדר גודל הדורשת התייחסות רצינית בכל פורום שרק ניתן, אולם, אין להתעלם מהעובדה שגם בדורות קודמים, לא חונכנו בשום מסגרת להיות הורים.
כוונתי, ייתכן שאם נתחיל מהבסיס של המשפחה הגרעינית, הבנת האחריות המוטלת עלינו בהחלטה לבנותה ונראה בכך משימה שאין שנייה לה בחשיבותה, אזי נצמצם את מקרה הגירושין ונלמד להתמודד טוב יותר עם הבחירות שלנו.
ההתייחסות למשפחה בנישואין שניים בכפיפה אחת עם המשפחה הגרעינית, יוצרת כשלעצמה חוסר איזון ופוערת פער, אשר איני בטוח שניתן לגישור של ממש.
האחוז הגבוה של הגירושין מתרחש בדרך כלל כשהילדים כבר החלו תהליכי עיצוב אישיות ולעתים כשהם כבר מעוצבים ובוגרים דיים, כלומר, אנו נדרשים להתמודד עם ילדים אשר גודלו במשך שנים רבות במסגרת משפחתית ובתהליך הטלטלה שהם עוברים, הם בוחרים בדרך כלל להתמודד עם ההורה החורג כדבר אחרון, דבר שהוא מובן לחלוטין.
הילד בוחר בדרך כלל לראות את ההורה החורג כבן זוג של אחד מהוריו ואינו מגדירו כהורה חורג או הורה בכלל, עובדה זו אינה מחייבת אותו בהתמודדות מול אותו אדם, אשר לעתים מוגדר על ידם כ"אוויר" שלצורך מפגשים עם ההורה הביולוגי, אנו נדרשים, לעתים לפגוש גם אותו.
כלומר, נדרש פה מאמץ עליון, להביא את הילד להתמודדות מול משהו שאינו בשל לו ואינו רואה בו צורך, תהליך מסוג כזה חייב להתחולל בקצב איטי מאוד, של שנים, כשהמעמסה העיקרית נופלת על כתפיו של ההורה החורג, אשר חייב במאמץ גדול לבנות את מערכת יחסיו עם ילדי בן זוגו/זוגתו.
כמו בחיים, אני מניח שגם ההורה החורג הינו בשר ודם ולעתים יעדיף לרדת מהנושא בשל כובד משקלו, הקושי שבו והסבלנות הנדרשים על מנת להגיע לילדיו החורגים.
הן בעצם מעשה הגירושין עצמו ישנה העדפה מסוימת של קלות הביצוע, המשך ההתמודדות בתוך המשפחה, הינה קשה עשרות מונים מלצאת ל"חופשי" למסגרת חדשה, פחות מחייבת, פחות מתמודדת עם משקעי העבר, כלומר, "ברחתי" מהמסגרת הקשה ההיא, אז למה שאכנס להתמודדות כה קשה, במסגרת החדשה הזו.
ראיית הדברים בדרך זו מובילה בקשר כמעט ישיר עם נושא ההעצמה, ברגע שיצאנו ל"חופשי", אנו רואים עצמנו במידה רבה יותר של אינדיבידואליסטים, עתה אנו פנוים לעצמנו, פנינו להעצמה ולהגשמה עצמית, שאולי לחלקנו הייתה קשה יותר במסגרת הקודמת.
לצערי, נושא המשפחה השנייה וההורה החורג הוא מורכב מכל כך הרבה אלמנטים ונעלמים כשבכל אחד מהם ניתן למצוא עולם ומלואו, אשר מקשה עלינו מאוד התייחסות לנושא ביריעה רחבה, מדובר כאן על, רצון ויכולת ההורה החורג ליצור קשר אמיתי עם הילדים, ביכולתם של הילדים לקבל את בן הזוג כהורה, על כל המשתמע, ביכולת בן הזוג שהוא ההורה הטבעי לפסוע על חבל דק מאוד שבין רצון ויכולת ילדיו להתמודד עם בן זוגו, לבין הרצון שלו, לאחר שיצא ל"חופשי", שילדיו יכתיבו לו את חייו ולכך ניתן להוסיף את פתיחותו של בן הזוג הנוסף, ההורה הטבעי הנוסף, אשר מצוי במשוואה שאין לה פתרונות.
שאלה שאינה עולה בכתבה הינה ההתמודדות עם המשפחה הגרעינית, האם יש מקום לשמר איים של המשפחה הגרעינית, לדוגמא, תארי לך שמייד עם היכרותך את בן זוגך החדש, את מגדירה בפניו צורך משפחתי, של המשפחה הגרעינית, לשמור על מסגרת "נקייה" ללא הורים חורגים במסגרות מסוימות, אשר יוגדרו מראש, חג זה או אחר ימי הולדת וכו', האם בני הזוג החורגים יקבלו זאת?, האם זו דרישה מוגזמת בעינייך?, האם זריקת העבר, מתוך ריצה להשיג מטרות עכשוויות אינה משבר ערכים גדול מדי עבור הילדים?
לסיכום, אני אישית רואה בתהליך בניית משפחה את אחד הערכים שלשמם בנו לעולם, בניית משפחה בריאה בכל המובנים, תצמיח בסופו של דבר עולם טוב יותר (נאיבי?), אם אנו נראה מלכתחילה את מסגרת הנישואים כמשהו הרבה יותר מורכב מזוגיות ובשל האחריות הכבדה שמוטלת עלינו, נדע להתמודד ולשמר טוב יותר את הזוגיות, נחזיר את עקומת הגירושין כלפי מטה, נדע לשמר אהבה ללא תנאים, להביא להגשמה עצמית מתוך אותה מסגרת שתהא מאפשרת, נלמד לפרגן תוך כדאי גילויי אהבה, גם פיסית, לסובבים אותנו וכשערך האהבה יהיה זה המוביל אותנו, נדע גם להתמודד טוב יותר עם בני זוג במשפחה החורגת.