שצריך לבדקן ; ואמרי לה מפני שצריך לחסמן .
תנן התם : 'דרסה  או שטרפה בכותל  או שרצצתה בהמה ומפרכסת , ושהתה מעת לעת  ושחטה – כשרה; [עד כאן דברי המשנה; ההמשך נראה דברי ברייתא:] אמר רבי אלעזר בר ינאי משום רבי אלעזר בן אנטיגנוס:  צריכה בדיקה '.
בעא מיניה רבי ירמיה מרבי זירא: מהו לשחטה ביום טוב ?: מי מחזקינן רעותא  ביום טוב  או לא ?
אמר ליה: תנינא: אין מלבנין את הרעפים לצלות בהן, והוינן בה: מאי קא עביד? ואמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן: הכא ברעפים חדשים עסקינן, מפני שצריך לבדקן !
אמר ליה: אנן 'מפני שצריך לחסמן' מתנינן לה .
תניא: אחד מביא את האור, ואחד מביא את העצים, ואחד שופת את הקדרה , ואחד מביא את המים, ואחד נותן בתוכו תבלין, ואחד מגיס  - כולן חייבין ', והתניא אחרון חייב וכולן פטורין'?
לא קשיא: הא דאייתי אור מעיקרא , הא דאייתי אור לבסוף !
בשלמא כולהו קא עבדי מעשה אלא שופת את הקדרה מאי קא עביד?
אמר רבי שמעון בן לקיש: הכא בקדרה חדשה עסקינן , ומשום לבון רעפים  נגעו בה !
תנו רבנן: 'תנור וכירים חדשים  הרי הן ככל הכלים הנטלין בחצר , אבל אין סָכין אותם שמן , ואין טשין  אותן במטלית, ואין מפיגין אותן  בצונן כדי לחסמן ; ואם  בשביל לאפות  - הרי זה מותר'.
תנו רבנן: 'מולגין  את הראש ואת הרגלים, ומהבהבין אותן באור, אבל אין טופלין אותם בחרסית ולא באדמה ולא בסיד , ואין גוזזין אותן במספרים , ואין גוזזין את הירק  בתספורת שלו , אבל מתקנין את הקונדס ואת העכביות , ומסיקין ואופין בפורני , ומחמין חמין באנטיכי, ואין אופין בפורני חדשה שמא תפחת '.
תנו רבנן: אין נופחין במפוח , אבל נופחין בשפופרת; ואין מתקנין את השפוד , ואין מחדדין אותו.
תנו רבנן: 'אין מפצעין את הקנה לצלות בו מליח , אבל מפצעין את האגוז במטלית ואין חוששין שמא תקרע '.
וחכמים אומרים: עד שירשום  ויאמר "מכאן ועד כאן" .
תנן התם [מעשרות פ"ד מ"ב]: 'תינוקות שטמנו תאנים מערב שבת , ושכחו ולא עשרו למוצאי שבת - לא יאכלו אלא אם כן עשרו' , ותנן נמי [מעשרות פ"ג מ"א]: 'המעביר  תאנים בחצרו לקצות , בניו ובני ביתו אוכלין מהן עראי ופטורים '; בעא מניה רבא מרב נחמן: שבת  מהו שתקבע מוקצה למעשר בדבר שלא נגמרה מלאכתו?  מי אמרינן 'כיון דכתיב (ישעיהו נח יג) [אִם תָּשִׁיב מִשַּׁבָּת רַגְלֶךָ עֲשׂוֹת חֲפָצֶיךָ בְּיוֹם קָדְשִׁי] וְקָרָאתָ לַשַּׁבָּת עֹנֶג [לִקְדוֹשׁ ה' מְכֻבָּד וְכִבַּדְתּוֹ מֵעֲשׂוֹת דְּרָכֶיךָ מִמְּצוֹא חֶפְצְךָ וְדַבֵּר דָּבָר]’  – קבעה , ואפילו בדבר שלא נגמרה מלאכתו? או דלמא בדבר שנגמרה מלאכתו קבעה, בדבר שלא נגמרה מלאכתו לא קבעה?
אמר ליה: ואימא שבת דומיא דחצר: מה חצר אינה קובעת אלא בדבר שנגמרה מלאכתו אף שבת לא תקבע אלא בדבר שנגמרה מלאכתו?
אמר ליה: לימוד ערוך הוא בידינו שהשבת קובעת בין בדבר שנגמרה מלאכתו בין בדבר שלא נגמרה מלאכתו.
אמר מר זוטרא בריה דרב נחמן: אף אנן נמי תנינא: 'ועוד אמר רבי אליעזר: עומד אדם על המוקצה ערב שבת בשביעית וכו' ; טעמא דשביעית דלאו בר עשורי הוא , הא בשאר שני שבוע - הכי נמי דאסור ! מאי טעמא ?  לאו משום דשבת קבעה !?
לא! שאני התם: כיון דאמר "מכאן אני אוכל למחר" - קבע ליה עלויה !
אי הכי , מאי אריא שבת? אפילו בחול נמי ?
^ ועוד אמר רבי אליעזר - משום דתנא אחת לקולא גבי מוקצה, והדר אמר אחריתי קאמר 'ועוד', וקשיא לי בגוה: והא אפסקוה רבנן במילי טובא: באין מוציאין את האור והנך דבהדיה, והיינו מלתא אחריתי דלאו מלתיה, ואמאי לא אותביניה בעירובין (כג,א) גבי 'ועוד' דרבי יהודה בן בבא, דאותביה מרבי אליעזר דסוכה, ושנינן: לא אפסקוה אלא במלתיה, ואלו אותבינה מהא - לא הוה ליה לשנויי הכי, ואומר אני שגרסת המשנה שלא כסדר.
^ ומותר לאכול, ולא אמרינן לא מהניא ליה הזמנה כל זמן שלא נתקן, דהא מוקצה מחמת אסור טבל הוא, ואסחיה מדעתיה, קמשמע לן: כיון דהגבהת תרומה ומעשר מדאורייתא בשבת שרי - אין זה מוקצה מחמת איסור! והכי שמעינן ליה ממתניתין: מדקתני 'עומד אדם על המוקצה לכתחלה בשביעית'; ולא מצי למידק מינה איסור בשאר שני שבוע, אלא הכי קאמר: הא בשאר שני שבוע - לא יעמוד ויאמר כן, דקבע ליה בדבוריה, ומחייב במעשר, ולמחר אכיל ליה בטבליה! דאי סבירא ליה לתנא דאיסור מוקצה נמי לא פקע מיניה - הכי הוה ליה למתני: 'העומד על המוקצה ערב שבת בשביעית, ואומר "מכאן אני אוכל למחר" - הרי זה מן המוכן', ודייקינן מיניה: הא בשאר שני שבוע - אינו מוכן! אי נמי: 'עומד אדם על המוקצה ערב שבת בשביעית, ואומר: "מכאן אני אוכל למחר" והרי זה מן המוכן', ודייקינן מינה: הא בשאר שני שבוע - אינו מוכן, אבל השתא לא שמעינן מדיוקא דנתסר משום מוקצה, אלא משום מעשר!
אוחזר מתוך "https://he.wikisource.org/w/index.php?title=ביאור:בבלי_ביצה_דף_לד&oldid=682833"