כנראה שאת קשי לבנו צריך לרכך בעזרת עשר מכות ואולי בעתיד גם הרעיון השני שהעלתי, ושרק אישיות אחת מלבדי (המשפטן האמריקאי יהודי דרשוביץ) העז להעלות, יועלה אף הוא על פני השטח.
לעומת זה, הפסקה שצטטתי בגוף המאמר בדבר הצפיה ללחצים בין לאומיים היא בעיני חזרה על נסיונות כושלים והמשך רוח אוסלו, שהם התחמקות מהמציאות, וסופן כמו בעבר מפח נפש מוחלט.
לצערי הרב הפעולה הנוכחית נראית מובלת ע"י האסטרטגיה המוטעת האחרונה, ולא ע"י האסטרטגיה הנכונה.
כדי לבצע את האסטרטגיה הנכונה יש לפעול ללא קשר לכמות הפיגועים: לגייס את המילואים להכין את המבצע, ולבצע אותו עד סופו כמה שיותר מהר כך שכאשר העולם מתחיל להבין מה קרה יווצר מצב חדש שכבר קשה להחזירו לאחור.
אם נפעל כך גם העולם שכל הזמן דואג ללחוץ עלינו ולהצר את צעדנו בסופו של דבר יברך אותנו כי זה בעצם גם האינטרס האמיתי שלו (כל עוד אין הוא מצהיר על תמיכה בכך).
אני לא יודע אם להיות אופטימי או פסימי, אבל נראה לי ששרון+פרס, שני בולדוזרים עם קבלות, בעלי השקפת עולם דומה ועל סף קץ החיים הפוליטים, לא מתכוונים להשאיר פירורים לאף אחד. כלומר, הם מתכוונים לקבוע עובדות בלתי הפיכות שיכפו מציאות חדשה, עוד לפני מועד הבחירות הבאות.
1. מבצע דמוי של"ג (הכוונה לשבועיים הראשונים) למיגור הטרור (מלחמה נגד חמושים, איסוף אמל"ח ...), לאחר מכן קביעת גבול קבע ("איזורי חייץ" בשפתו של שרון) על פי מתווה ברק פחות או יותר,קרי %80 מהמתנחלים בתוך הגבול, ופינוי התנחלויות מבודדות. צה"ל ייצא בשלב מאוחר יותר.
2. מבצע צבאי שבעיקבותיו יגורשו חלק ניכר מערביי יו"ש.
אני מנחש שמהלכים דרסטיים צפויים להיות בזמן מלה"מ II (נגד עירק ו/או אירן ,אולי אפילו קודם אירן) , כאשר המדיה העולמית תהיה עסוקה בזירה ההיא.