האם המלאך שמלמד תורה בבטן - מגיע גם לנקבה?
מצד א' - גם היא חייבת בלימוד תורה כלשהו, והראיה שהיא אכן מברכת ברכות התורה, וכל מה ששנינו ש'המלמד ביתו תורה כאילו מלמדה תפלות', לכאו' אינו אלא דין באב, שאל לו ללמדה תורה כדי שתתעסק בעניני הבית וצרכיו השוטפים.
ומצד ב' - כמדומה לי (וכך גם שמעתי פעם) שחלק מן הענין שהמלאך מלמד תורה שם בבטן, הינו כדי שכשיגיע האדם לעולם הזה, לא תהיה לו טענה 'איני יודע את התורה' כיון שיאמרו לו 'ידעת ושכחת וכעת עליך להזכר בזה', וא"כ בבת שאינה מצווה על לימוד תורה, לכאו' אי"ז שייך.
Re: האם המלאך שמלמד תורה בבטן - מגיע גם לנקבה?
להשיטות ש"שלום זכר" זה תנחומין על התורה ששכח, יש ראיה לנקבה אין מלמדים.
אך יתכן גם, שעל כך שהנקבה שכחה את התורה, אי"צ ניחומים, כיון שאינה שייכת כ"כ בתורה ואינה מצווה על ידיעתה.
האם אפשר לקבל את המקור לרמב"ם הלז?
ועל כל פנים, לא זכיתי להבין מה הקשר בין דבריו לבין זה שגם הנקבה לומדת התורה.
הרב @נדיב לב מתכוון להוציא מהגישה שנוקטת את דברי חז''ל כמציאות קונקרטית פיזית ולהראות שניתן לפרש במובן יותר סימבולי, מהותי.
ולמשל באגדה על העובר, אין הכונה שבתוך הרחם יש נר ומלאך, אלא שחז''ל מתארים את המציאות שאליה שייך העובר, מציאות שכולה תורה ברירות וקרבת אלקים.
כל זה שייך גם בנקבה כמובן.
אולי הגיע הזמן לפתוח כאן דיון על הנושא הזה, כיצד קוראים את חז''ל.
בהחלט, הנר זו דוגמא מוסכמת. הויכוח יהיה על המלאך שמלמד תורה.
פותח האשכול הבין שהעובר יושב והוגה בתורה מפי המלאך, אך לטעמי התפיסה היא שונה וחז''ל מלמדים על המציאות שאליה שייך העובר.
אשמח לדיון בענין.
גם זה אמור להיות ברור.
בזמן העיבור העובר מקבל את אור ה'נפש' - שהוא האור הנמוך ביותר מצד אחד, אבל מצד זכות הכלים שלא התעבו עדיין הוא נמצא במקום זך, ולכן הוא יכול לקבל הארה מכל האורות בשלמות, מה שנקרא 'אוכל מה שאמו אוכלת', ומקבל את נפש רוח נשמה חיה ויחידה כפי שמאירים באור הנפש. אבל מיד בעת הלידה כשמתווספים לו הכלים השייכים לאור הרוח, מבחינת הכלים הוא מתעבה, ואז כבר לא יכול להכיל את אורות הנשמה חיה ויחידה בשום אופן, ומסתלקים.
בתור פותח האשכול, אשמח להבהיר.
ודאי שאין הכוונה כפשוטו שיש נר דולק בתוך הרחם, כיון שאחרת ההריון היה מסתיים באותו רגע.
אולם ודאי שאין להוציא את דברי חז"ל לגמרי מפשטותם, והיינו שודאי שהתינוק בבטן אימו יודע את כל התורה כולה, וכל השאלה היא לאיזה צורך זה נעשה ומהי המטרה בזה.
שהרי לית מאן דפליג (ואולי כן...?) שהענין הזה מיירי רק ביהודי ולא בגוי, וא"כ יתכן שכשם שהגוי שאינו קשור ללימוד תורה, לא זוכה לזה, ה"ה הנקבה, וכולנו מברכים בכל יום 'שלא עשני גוי' ו'שלא עשני אשה', כיון ששניהם אינם שייכים בכל המצוות ובכללם לימוד תורה.
מקוה שהובנתי כראוי.
לא חשבתי שאתה סבור שיש נר דלוק ברחם.
אבל משאלתך נראה שאתה מבין את ידיעת התורה של העובר כידיעתנו.
ועל זה אני חלוק, שאין כאן ענין ידיעת התורה במובן של העולם שלנו.
גוי לא שייך לענין של תורה בכלל.
ושאלה על אישה זה כמו לשאול האם גם אישה יהודיה שורש נשמתה בתורה.
רבינו בחיי בפרשת אחרי מות בפסוק ונכרתו הנפשות מביא מדרש שונה במקצת מהגמרא נדה ל: ובדבריו יתבארו כמה ענינים, מתוך השמטתו והוספתו של המדרש. כמו גם שאלת פותח האשכול תוברר. וכך הוא כותב: וכן אמרו עוד במדרש מניחין לו נר דלוק על ראשו, וצופה בו מסוף העולם ועד סופו, בבוקר נוטלו המלאך ומוליכו לגן עדן, ומראה לו הצדיקים שהן יושבין ועטרותיהן בראשיהן, והמלאך אומר לו, תדע מי הללו שאתה רואה, הללו נוצרו כמותך בתוך מעי אמן, ויצאו בעולם ושמרו מצותיו של הקב"ה, ולכך זכו ונזדמנו לטובה זו. ואתה סופך לצאת לעולם, ואם תזכה ותשמור את התורה, תזכה לישיבתם. ואם לאו, תשב במקום אחר. לערב מוליכו לגיהנם, ומראה לו הרשעים שטורדין אותן מלאכי חבלה במקלות של אש, וקורין ווי ווי. והמלאך אומר לו, תדע, הללו שנשרפין, הם נוצרו כמותך. ויצאו לעולם ולא שמרו מצותיו של הקב"ה, ולכך נענשו ובאו לחרפה זו. ואתה סופך לצאת לעולם, הוי צדיק ואל תהי רשע, למען תחיה, וכו'. כשהגיע זמנו לצאת לאויר העולם, מיד המלאך מכה אותו, ומכבה נרו, ומוציאו בעל כרחו, ושוכח כל מה שראה, ומוציאו לאויר העולם. ועל זה התינוק בוכה תכף שיוצא לאויר העולם.
בינו בחיי בפרשת אחרי מות בפסוק ונכרתו הנפשות מביא מדרש שונה במקצת מהגמרא נדה ל: ובדבריו יתבארו כמה ענינים, מתוך השמטתו והוספתו של המדרש. כמו גם שאלת פותח האשכול תוברר. וכך הוא כותב: וכן אמרו עוד במדרש מניחין לו נר דלוק על ראשו, וצופה בו מסוף העולם ועד סופו, בבוקר נוטלו המלאך ומוליכו לגן עדן, ומראה לו הצדיקים שהן יושבין ועטרותיהן בראשיהן, והמלאך אומר לו, תדע מי הללו שאתה רואה, הללו נוצרו כמותך בתוך מעי אמן, ויצאו בעולם ושמרו מצותיו של הקב"ה, ולכך זכו ונזדמנו לטובה זו. ואתה סופך לצאת לעולם, ואם תזכה ותשמור את התורה, תזכה לישיבתם. ואם לאו, תשב במקום אחר. לערב מוליכו לגיהנם, ומראה לו הרשעים שטורדין אותן מלאכי חבלה במקלות של אש, וקורין ווי ווי. והמלאך אומר לו, תדע, הללו שנשרפין, הם נוצרו כמותך. ויצאו לעולם ולא שמרו מצותיו של הקב"ה, ולכך נענשו ובאו לחרפה זו. ואתה סופך לצאת לעולם, הוי צדיק ואל תהי רשע, למען תחיה, וכו'. כשהגיע זמנו לצאת לאויר העולם, מיד המלאך מכה אותו, ומכבה נרו, ומוציאו בעל כרחו, ושוכח כל מה שראה, ומוציאו לאויר העולם. ועל זה התינוק בוכה תכף שיוצא לאויר העולם.
אומנם זכור לי ביאור שהזכר והנקבה משלימים זה את זה ומה שעושים כן לזכר הוא גם עבור הנקבה שבבוא היום כשינשאו זה לזה יבואו על תיקונם.
כהמשך בענין הינוקא הפלאי רק אצטט מהמכלול- הבאבא סאלי הסביר את התופעה על פי מדרש חז"ל במסכת נידה בשם רבי שמלאי, העוסק בעניין עובר ברחם אמו, ובין הדברים נכתב: "ומלמדין אותו כל התורה כולה ... וכיון שבא לאוויר העולם בא מלאך וסטרו על פיו ומשכחו כל התורה כולה", כאשר במקרה זה, נאמרה הסברה, לא סטר לו המלאך ולא השכיח ממנו את התורה שלמד.
כאשר במקרה זה, נאמרה הסברה, לא סטר לו המלאך ולא השכיח ממנו את התורה שלמד.
אני לא יודע איך להסתכל על כאלה סיפורים.
אבל אני לא מבין מה עוזר לומר שהמלאך לא סטר לילד ההוא, והרי למה הוא לא סטר לא מסבירים אז מה מוסיף ההסבר?
המלצה שלי שתקרא את הערך הנ"ל בהמכלול ותראה שגדולי ישראל מכל החוגים ציינו את הסיפור כדוגמת הסטייפלר שמביאו בסיפרו כהוכחה לענין גלגול הנשמות וכן המשגיח הגר"י לוינשטין שמסופר ששלחו אליו לפקפק על הסיפור בעקבות טענתך למה שהמלאך ישכח לסטור על פיו וכתב שמכיר את הילד ושמע עליו עדות נאמנה והסיפור אמת אך לא רצה ללכת לראותו כדי שתשאר אצלו האמונה בגדר אבותינו ספרו לנו..
דרך אגב מקורות קדומים לסיפורים מעין אלו מופיעים כבר בראשונים- בשו"ת הרשב"א (המאה ה-13), חלק א' תשובה תקמ"ח, מסופר: "ובעיר לארדה היה קטן אחד שאינו יודע ספר והיה אומר כמה מזמורים וכמה דברים. ואחר אמר להם הוא עצמו לעשות לו רפואה וכתבו מפיו אחת ועשו ונתרפא. וכאלו נראו מאנשים הרבה".
לא היה בדברי שום פקפוק על אמיתות הסיפור, ולא על כך שרואים בזה דברים מעולמות אחרים.
אבל ההוספה עם המלאך והסטירה לא מוסיפה כלום.
עיינו בב"ח בריש הלכות פדיון הבן שכותב שעניין המלאך הוא שיהיה ליצר הטוב דין קדימה לגבי היצר הרע שיבקרו במהלך ה13 שנים הבאות וא"כ לטעם זה גם הבת צריכה שיהיה ליצר הטוב שלה דין קדימה.
והב"ח שם מסביר את נוסח הברכה שמביא הטור '...וזימן לו ב' מלאכי השרת לשמרו" ומסביר שאחד מלמדו תורה, והשני שומר שהיצר הרע לא יכנס.
ועפ"ז באחד הבריתות של בני תירצתי את מחלוקתם של רבי ואנטונינוס מאימתי נכנס היצר שרבי אמר משעת בריאתו ואמר לו אנטונינוס דא"כ יבעט באמו אמו ויצא, אלא שמהלידה שנאמר לפתח חטאת רובץ. אך ע"פ הב"ח משמע ששניהם צודקים ! שהרי משעת הבריאה אמור להכנס ורק נדחית כניסתו עד הלידה עקב שמירת המלאך.
ובגמרא גופיה צריך ביאור בטענת אנטונינוס שאם כן היה מבעט באימו ויוצא, ולדבריו מדוע בחודשים הראשונים לאחר לידתו אינו מבעט באימו. להיכן נעלם יצר הבעיטה..?!
אולי: כל הגדול מחברו יצרו גדול ממנו, וכשנולד הוא קטן אפילו בדעת בסיסית ולכן היצר לא בא לידי ביטוי כמעט בכלום. אך אם היה לו יצר במעי אמו, כשידע את כל התורה, היה מבעט..