1. לפניי בקשה להעברת מקום דיון ב-תא"מ 61562-06-16 מבית משפט השלום ברמלה לבית משפט השלום בירושלים. המדובר בתביעת שיבוב שהגישה המשיבה נגד המבקשת בגין תאונת דרכים שהתרחשה בירושלים ביום 6.1.2016, ובעטיה נטען כי נגרמו למשיבה נזקים בסך של 4,374 ₪. יוער כי טרם נקבע דיון בתובענה בבית משפט השלום ברמלה. לטענת המבקשת, מירב הזיקות הן לבית משפט השלום בירושלים, וזאת משום שהתאונה התרחשה בעיר ירושלים ומשום שזהו אף מקום מושבם של שני הנהגים המעורבים. במצב דברים זה, כך נטען, מאזן הנוחות נוטה לטובת המבקשת, מאחר שהותרת הדיון ברמלה אך תסרבל ותייקר את ההליך, ויהיה על המבקשת לשאת בהוצאות משפט גבוהות יותר אם תתקבל תביעתה של המשיבה. המבקשת פנתה אל המשיבה וביקשה את הסכמתה להעברת מקום הדיון לירושלים, אולם נטען כי זו האחרונה לא השיבה לבקשה.
2. בהחלטתי מיום 13.9.2016 הוריתי למשיבה להגיש את תגובתה לבקשה להעברת מקום הדיון עד ליום 20.9.2016. ביום 15.9.2016 התקבלה התגובה, ובה הבהירה המשיבה כי היא מתנגדת להעברת מקום הדיון. לטענתה, לא עלה בידי המבקשת להראות כי מאזן הנוחות נוטה באופן מובהק לטובתה. בתגובה נטען כי אמנם נהג המשיבה ונהג המבקשת הם תושבי ירושלים, אולם מקום עבודתם של שני המצהירים שהגישו תצהיר תמיכה במסגרת כתב התביעה וכתב ההגנה הוא במרכז הארץ. עוד מוסיפה המשיבה וטוענת כי מכתב ההגנה שהגישה המבקשת עולה כי קיימת מחלוקת עקרונית בתיק על שיעור הנזקים שנגרמו לרכוש המשיבה. משכך, יש להניח שבמסגרת התיק יעיד השמאי המומחה שנתן את חוות הדעת למשיבה, ומקום מושבו של זה בעיר פתח תקווה. כן נאמר בתגובה כי התביעה הוגשה לבית המשפט ברמלה, והמרחק הגיאוגרפי בינו לבין בית המשפט בירושלים אינו רב יחסית – מרחק העומד על 50 ק"מ לערך. על יסוד האמור, המשיבה סבורה כי מאזן הנוחות אינו נוטה להעברת מקום הדיון לירושלים.
3. לאחר ששקלתי את טענות הצדדים הגעתי למסקנה כי דין הבקשה להידחות. על פי הכלל הידוע, בבקשה להעברת מקום דיון לפי סעיף 78 לחוק בתי המשפט [נוסח משולב] התשמ"ד 1984, שומה על המבקש להראות כי מאזן הנוחות בין הצדדים נוטה באופן מובהק להעברת מקום הדיון (בש"א 2269/09 אליהו נ' חליחל (24.5.2009); בש"א 6845/11 חבשי נ' איילון חברה לביטוח בע"מ (17.1.2012)). במסגרת הבקשה שלפניי אמנם נטען כי הנהגים המעורבים מתגוררים בירושלים, אולם דומה כי בתיק יישמעו עדויות נוספות מטעם עדים המתגוררים באזור המרכז, כדוגמת השמאי שנתן את חוות הדעת בעניין הנזקים שנגרמו למשיבה. יוער כי המרחק הגיאוגרפי בין מקום מושבם של אותם עדים המתגוררים בירושלים לבית המשפט ברמלה אינו רב יחסית, ומכך שההכבדה שתיגרם להם, אם בכלל, אין בה כדי להביא להטיית הכף לטובת המבקשת. במצב דברים זה, יש ליתן את הבכורה לכלל שלפיו לתובע מוענק היתרון הדיוני בבחירת המקום שבו תתברר התובענה שהוגשה על ידו (בש"א 886/09 עיריית ירושלים נ' חוה זולברג, פיסקה 5 (27.4.2009)).