הנאשם שלפני נותן את הדין בגין שתי עבירות של מעשה מגונה בפומבי, בניגוד לסעיף 349(א) לחוק העונשין, תשל"ז – 1977.
על פי עובדות כתב האישום המתוקן, בהן הודה הנאשם במסגרת הסדר טעון, בתאריך 10.07.2013, סמוך לשעה 19:30, בהיותו עומד במקום ציבורי, בסמוך ל"מרכז מורים" ולבית אבות "נוה שאנן" בשד' רגר בעיר באר שבע, הוריד את מכנסיו ואת תחתוניו, הוציא את איבר מינו והחל לאונן בפני העוברים והשבים, ביניהם נפגעת העבירה, אחות במקצועה, אשר יצאה מאחד המבנים באזור. כאשר הוזמנו שוטרים והגיעו למקום, ברח הנאשם בריצה, עד שנתפס.
במקרה נוסף (קודם למקרה שפורט לעיל), בתאריך 22.05.2013, סמוך לשעה 17:30, במגרש כדורגל שכונתי, ברח' וינגייט בבאר שבע, ביצע הנאשם מעשה דומה, לנוכח העוברים והשבים.
בין הצדדים נקשר הסדר טעון, במסגרתו נמחק אישום בגין מעשה דומה נוסף, וסוכם כי התביעה תעתור למאסר בפועל בן ששה חדשים, "שאפשר שירוצה בדרך של עבודות שירות"; מאסר מותנה והתחיבות להמנע מעבירה.
בהתאם להסדר, התאפשר להגנה לטעון כראות עיניה בנוגע לרכיב הענישה של מאסר בפועל.
ההגנה לא עתרה להפנות הנאשם לחקירת שירות המבחן למבוגרים, חרף כך שבית המשפט, כב' הנשיא דאז, הבהיר להגנה, במעמד עריכת ההסדר, כי בסוג העבירות דנן קיימת חשיבות לאלמנט הטיפולי.
תחילה, סוכם בין הצדדים, במעמד הדיון לפני כב' הנשיא, כי הערכת מסוכנות מינית בענינו של הנאשם תוזמן רק לאחר מתן גזר הדין. הנאשם הופנה להערכת הממונה על עבודות השירות בשב"ס. בעקבות עתירת הממונה על עבודות השירות, אשר ציין, כי לצורך בחינת השמתו של הנאשם נדרש לקבל הערכת המסוכנות המינית, הורה בית המשפט על הפנית הנאשם לבחינת מסוכנותו המינית בטרם מתן גזר הדין.
דוח הערכת מסוכנות שהוגש בעניינו של הנאשם מתיחס באריכות לנסיבות ביצוע העבירות. הנאשם אובחן כאדם מניפולטיבי מאוד, בעל הפרעה פראפילית המביאה אותו להיחשף אל מול הציבור. לנאשם דפוסים התנהגותיים המתבטאים בחוסר גבולות ובקושי לגלות אמפתיה לאחר. לדבריו, החל לחשוף את איבר מינו בציבור בהיותו כבן 16 - 18 שנים, ונתפס בעבר במקרים דומים. בעבר נרשם לו טיפול תרופתי להפרעה ממנה סובל, אך נמנע מליטול התרופה. נטילת האחריות על מעשיו חלקית והוא אינו מגלה תובנה לסטיה המינית ממנה סובל.