בשיר "קורות חיים" כתבה המשוררת הפולנייה ויסלבה שימבורסקה, כלת פרס נובל שמתה שלשום בקרקוב, בפולין: "מה נחוץ? / נחוץ לכתוב בקשה / ולצרף לה קורות חיים./ ללא קשר לאורך החיים/ על הקורות להיות קצרות / תמצות העובדות ובחירתן הכרחיים / המרת נופים בכתובות / וזיכרונות רופפים בתאריכים מקובעים. / מכל האהבות לרשום את הנישואין בלבד,/ ומהילדים רק את אלה שנולדו". (מפולנית: רפי וייכרט).
הסופר יובל אלבשן, שהוא גם סמנכ"ל עמותת ידיד שמפעילה מרכזי זכויות הנותנים סיוע משפטי לאוכלוסיות מוחלשות, מספר שאת השיר הזה ביקש לתלות בכל מרכזי העמותה. "בשיר הזה היא אומרת לנו שאנחנו מהר מאוד שוכחים את הדברים ונכנסים לשבלונות", הוא מסביר. "אנחנו לא זוכרים את המקום אלא רק את הכתובת שלו, לא את הלמה רק את האיפה. ואותו דבר קורה לנו כשאנחנו מטפלים באנשים. הכל בסוף מצטמצם לשורה בקורות חיים. אנחנו ממיינים אנשים ושוכחים שכל אדם הוא הרבה יותר מכתובת. אנחנו שואלים על מספר הילדים ולא חושבים על הילדים שלא נולדו".
אלבשן, שלימד כמה שנים באוניברסיטה בקרקוב, ראה את שימבורסקה קוראת שירה לא מעט פעמים ופגש בה פעם אחת. "היתה הרבה המולה כשהיא היתה באה, זה כאילו הוד מלכותה מגיעה. היא היתה לא נחמדה באופן מופגן, היה בה משהו מאוד אמיתי, היא היתה חסרת מאניירות וקישוטים, כמו השירה שלה. קבוצה העירה לה פעם על כך שעישנה סיגריות - היא הרי היתה כולה אפופת עשן - והיא הביטה בהם בכזה מבט מבטל. היא ביטלה כל מה שלא אמיתי".
"הבדידות חשובה כאמצעי להשראה"
אלבשן מספר שישב אתה פעם ואמר לה שהיא אהובה בישראל, ושבמרכזים שהוא עובד בהם תלו שיר שלה. "היא הביטה בי ואמרה לי משהו כמו 'זה מעניין'. וזהו. מצד אחד, משהו בי מאוד נעלב. מצד שני, היה משמח לראות שהיא כזאת גם בחיים ולא רק בשירים. היא לא התחנפה ולא הוחנפה. בעיראקית אומרים שלכל אדם יש מספר מלים מדוד ולכן לא כדאי לבזבז מלים. היתה לי תחושה שבשירה שלה היא לא מבזבזת מלים ושהיא גם חיה לפי זה. החברים הפולנים שלי אומרים עליה שהיא חיה כמו שכתבה".
ראה ששימבורסקה לא היתה מתפעלת במיוחד מהעובדה שנשיא פולין, ברוניסלב קומורובסקי, אמר עליה לאחר מותה שהיא היתה הרוח השומרת על פולין. "שיריה היו עצה מבריקה, באמצעותם העולם נהיה מובן יותר", אמר. שימבורסקה דווקא ניסתה להתרחק מהעין הציבורית. בראיון שנתנה לגרדיאן הבריטי בשנת 2000 אמרה שעושים ממנה עניין גדול מדי. "כולם זקוקים לבדידות, במיוחד אדם שרגיל לחשוב על חוויותיו. הבדידות חשובה בעבודה שלי כאמצעי להשראה. אבל ההתבודדות אינה טובה, אני לא כותבת שירה על התבודדות".
עוד אמרה אז: "בשנים האחרונות המשפט החביב עלי הוא 'אני לא יודעת'. הגעתי לגיל התבונה, אז אני לא יודעת שום דבר. אנשים שטוענים שהם יודעים משהו הם האחראים לרוב הבעיות בעולם".
המתרגם והמשורר רפי וייכרט, שתרגם והוציא לאור שישה ספרים של שימבורסקה בהוצאת "קשב לשירה", אומר שהיתה משוררת חכמה באופן בלתי רגיל. "הפרספקטיבות שלה לחיים על כדור הארץ היו הכי נכונות בעיני: היא תפסה את האדם בתוך המרחבים המטא-גלקטיים, בתוך היקום, את הציפורים והחתולים וכל היצורים החיים, אבל היא כמובן לא ביטלה את האדם. זה שאנחנו זעירים, אבק כוכבים, זה לא אומר שלחיים אין טעם. היתה בה התפעמות והתלהבות והיה לה מבט שראה גוונים ובני גוונים של החיים על כדור הארץ".
בנאום קבלת פרס הנובל דיברה על טבעם יוצא הדופן של החיים, על כך שהיתה שמחה לומר לקהלת שאין חדש תחת השמש, אבל לא כך הם פני הדברים. "זה מה שכתבת, קהלת. אבל אתה עצמך נולדת חדש תחת השמש. ובלשון השירה, שבה לכל מלה יש משקל, שום דבר אינו רגיל או נורמלי. שום אבן ושום ענן מעליה. שום יום ושום לילה שבא בעקבותיו, ומעל לכל שום קיום של אף אחד בעולם הזה".
לפי וייכרט, שימבורסקה כתבה על היחיד בחברת ההמונים. "היא כתבה נגד מחיקת חיים ועל חשיבות החיים שלנו במאה העשרים. כי מה עשו המשטרים הגדולים? הם בנו קבוצות גדולות, הומוגניות, וטשטשו את חיי הפרט. היא התייחסה לזה בדרכה, בשנינה ובחיוך. בעצם, זו היתה שירת מחאה שנאבקה על החירות שלנו לחיות איך שאנחנו רוצים, להרגיש, לכתוב את מה שחשוב לנו. צריך אומץ בשביל לעשות את זה על אדמת פולין, מקרקוב".
בשנת 2005 ביקרה שימבורסקה בישראל. "היא באה ככלת פרס נובל לספרות, וישבה אתי, שגילי הוא חצי מגילה, דיברה כאילו אנחנו מכרים ותיקים וחברים, בלי חיץ", מספר וייכרט. "היא ביקשה שאקח אותה לקנייפה, שזה פונדק, בית מרזח. אמרתי לה שאם אקח אותה, כלת פרס נובל, לפאב, אמא שלי תזרוק אותי מהבית".
בטלוויזיה הפולנית דיווחו ששימבורסקה ביקשה הלוויה חילונית, פשוטה, לא ממלכתית. "היא היתה נגד טקסיות פומפוזית", אומר וייכרט. "כשזכתה בנובל אמרה שהחפץ הכי חשוב בחדרו של משורר הוא פח האשפה".
אף פעם לא שמעו על דרינק.
שמו כאפות וצעקו: פינג.
היא היתה יוצרת גדולה וצנועה במצלול, בחרוז, אבל גם בשפה פשוטה, עניינית. כוחה, למי שאינם דוברי פולנית, הוא במבטה הייחודי על האדם ומקומו בעולם, וביכולתה לשקף אותו גם דרך טיפת גשם שנושרת על כף ידה, וגם דרך כל מארג התרבות האנושית. אך שירתה אינה תלוית שפה.
כל זה אינו בא להמעיט כהוא זה מהישגו של המשורר והמתרגם רפי וייכרט, שבנחישות ובדיוק מילולי העניק לקוראי העברית ארבעה קבצים משירתה, והתחיל במפעל הזה לפני ששימבורסקה זכתה בפרס נובל לספרות ב-1996. משיריה מתרגם ותרגם גם דוד וינפלד. אף על פי שהם הפליאו עשות, הרשיתי לעצמי לפני כמה שנים לתרגם שיר קטן שלה, nagrobek, כלומר, "מצבה".
בנאום הנובל שלה אמרה שימבורסקה שבכל פעם שדיברה על שירה, הרגישה שהדברים אינם עולים יפה. "בשפת השירה, שבה שוקלים כל מלה, אין דבר פשוט או רגיל", אמרה, וסיימה: "נראה שלמשוררים תהיה תמיד עבודה רבה".