לפעמים, אדם עם דימוי עצמי נמוך, מקווה בדמיונו להיות כמו מישהו אחר. הוא יכול לחשוב: "אם הייתי יותר כמו יוחנן הייתי בטח עושה את הדברים טוב יותר…" וכ"ו.
הרגל זה של השוואה למעשה מתגבר את חוסר הביטחון העצמי ואת ההערכה העצמית הנמוכה, כי כשאתה משווה עצמך למישהו אחר בצורה כזאת, אתה למעשה מוריד את עצמך.
כשהייתי קטנה וקיבלתי ציון כלשהו במבחן, הייתי באה הביתה ומספרת לאמא שלי. אמא שלי לא שיבחה אותי על הציון. היא כמעט תמיד שאלה "וכמה קיבלה רינה?". זאת שאלה איומה. שאלה שמפתחת אצל הילד ביטחון עצמי נמוך. האם הציון שלי חשוב בכלל, או האם יש לשים את תשומת הלב על הרצון ועל המאמץ של הילד? ולמה בכלל להשוות למישהו אחר?
היום אני ההורה שלי. ואתם יכולים לבחור להיות המבוגר האחראי של עצמכם. התודעה שלנו היא עדיין ילדה קטנה שמחפשת חיזוקים. והאחריות לתת חיזוקים היא עלינו.
התרגיל הזה חשוב מעין כמותו ואני מקווה שתקפידו עליו מעתה ולהבא: בכל פעם שאתם עושים משהו באופן שנכון בעינכם, אמרו לעצמכם מילה טובה. בכל פעם. אפילו אם זה דבר קטן מאד. ואם תעשו משהו לא כמו שאתם רוצים, התעלמו בבקשה, אל תכו את עצמכם בראש.
תעשו עם עצמכם מה שהייתם רוצים שאמא או אבא שלכם יעשה איתכם.
למשל, אם היום אמרתי משהו בצורה ברורה ונהירה לבוס שלי, והוא הבין במהירות, אני אומרת לעצמי: כל הכבוד, את מתנסחת בבהירות וגם בצורה שהצד השני מבין ומגיב באופן בונה.
אם דיברתי עם הבן שלי בצורה שתמרצה אותו לבחור את הבחירה הנכונה, אגיד לעצמי: כל הכבוד, את יודעת להוביל את הבן שלך בצורה חיובית לבחור נכון.
אם הצלחתי ללמוד היום פרק בחומר שאני דטחה כבר זמן מה, לא "אעביר את ההצלחה הזאת סתם כל" אלא אתן לעצמי עידוד: כל הכבוד, את עושה עבור ההתפתחות שלך.
התודעה היא כמו ילדה קטן. התמריצים שאנחנו נותנים לה משפרים את החוויה הפנימית שלה עם עצמה. תתייחסו אליה יפה והיא תפרח.