מויאל הסתמן בעיניי כבחור הכי רציני שיצא אי פעם מ'כוכב נולד', ואציין שחיכיתי בדריכות של רובה צלפים לאלבום הבכורה שלו. הציפייה שלי ממויאל, מה לעשות, לא השתלמה לגמרי בסוף. הראל נותן את כוחו ברוב המלים והלחנים באלבום, והצדדים האלה לא חזקים מספיק, ואפילו בוסריים. הפזמונים של מויאל צפויים, אינם מיוחדים מספיק ולא מגרים את הנשמה, כמו שהייתי בטוח שיעשו.
עם זאת, לא הכל חשוך באלבום. הקטעים האינסטרומנטלים שנכתבו על ידי מויאל, אכן מראים על בשלות מוסיקלית, אם כי היא איננה חוזרת על עצמה ביתר האלבום. ההגשה שלו, מכל מקום, מאוד חמה ונעימה ואין ספק שהוא ביצועיסט.
המוסיקה של מויאל, ברמתה היום, איננה מצדיקה את ההייפ סביבו, שנשען כרגע על התוכנית שפירסמה אותו. אני מציע לבחורה הצעירה שעומדת עכשיו לכתוב בטוקבקים: "בוא'נה תיזהר ללכלך על מויאלוש, הוא הכי חתיך בעולם. דקלה מויאל", שתימנע מההערה הזאת, כי בתור הראל הייתי נעלב. מויאל לא העז מספיק עם המוסיקה שלו, ואני מאמין שהוא הרבה יותר מוסיקאי מכפי שהוא מוצג באלבום.
אם האלבום היה מגיע אליי מבלי שהראל היה מפורסם, ספק אם הייתי כותב עליו. כרגע, הפופלריות שלו עומדת לצדו ומכסה על הפן האמנותי. אני כמובן מברך אותו על קבלת אלבום זהב, אך הכמות איננה בהכרח מעידה על האיכות. לפני שאתם, ובעיקר אתן, מאחלים לי את כל המרעין בישין שבליבכם, אבקש לחדד את הנקודה המציינת כי הוא עדיין האמן הכי רציני שיצא מ'כוכב נולד', ולא נגרר לפסטיגלים / תוכניות ילדים / ועוד כל מיני תכנים שאינם קשורים לקריירה המוסיקלית שלו, ובעיקר נועדו להבטיח את הביטחון הכלכלי של המושכים למעלה בחוטי המסך הגדול. אריסטו אמר כי כל מה שצריך ללמוד לעשות, לומדים תוך כדי עשייה. אני משוכנע שהמסע שעובר היום הראל מויאל, יקלף את קליפות הבוסר שמעליו, ומי יודע, אולי נשמע באלבום הבא רוחות חדשות של מוסיקה.
העובדה שאושיות תרבות גדולות שלנו כמו מתי כספי ואריק אינשטיין, הולכות ומוציאות אלבומים חדשים בצורה עצמאית, היא תעודת עניות לחברות התקליטים הגדולות שלנו. כמובן שמעולם לא נכנסתי לחדרי חדרים עם האמנים וחברות התקליטים, אך האמת היא שזה ממש לא משנה. כמו כולם, גם אני מעלה את הטענה מחדש, כאילו שזה מעולם לא נאמר, שלחברות התקליטים הגדולות כבר אין כסף היום להשקיע באמנים חדשים שלא נפלטו ממסך הטלוויזיה, שלא לדבר על אמנים גדולים, שבנו את המסכים שכולנו צופים בהם היום.
מכל מקום, האלבום החדש של מתי כספי יוצא אחרי 7 שנים מאלבום האולפן האחרון שלו, 'עולם אחר'. ההמתנה הארוכה תובלה, איפוא, באוסף לא מבוטל של אלבומי אוסף, והנה הגיע הזמן. הזמן אמנם היה ארוך, אך ההמתנה בהחלט השתלמה. כספי נותן את כולו באלבום. תחילה אציין שהוא שותף בכתיבת המלים ('את האישה שלי', 'חרוזי אהבה', 'Vovo', 'שיר מספר 6', 'חיבור'), דבר מבורך שכספי לא נהג לעשות ביתר אלבומיו. מתוך Vovo: "כפר קטן נידח היה ביתה / פשוטים היו חייה / והאדמה הייתה שלה / פתע אל העיר נישאה / ותמימותה הפכה לנטל / והטבע – נוף מעברה" (מלים: מתי כספי). מקסים, פשוט מקסים.
כספי מנגן על כל הכלים באלבום, בצורה חלקה ומצוינת, שמספקת תחרות טובה גם ללני קרביץ. בשילוב נגנים אורחים באלבום, כספי מארח גם את שתי בנותיו, סויאן ושון, במהלך מבורך ביותר, שרק נותן ערך מוסף לאלבום. לסיכום, האלבום הזה ממש טוב. כספי, גאון הרמוני, ממשיך עם הלחנים המורכבים/זורמים שלו, ונותן סיפוק מוסיקלי למאזיניו, שהיו צריכים לחכות כמה שנים לצאתו.
החיבור בין חברי ההרכב לגרי אקשטיין בהחלט מתבקש. הקליפ לשיר המשותף שלהם 'מה עובר עליך' (מלים: ראובן חיון, לחן: גרו אקשטיין) רץ מזה זמן בערוץ 24. האלבום מתחלק לכמה רצועות חלשות, דוגמת 'שעון השמש', 'מה שנשאר', 'הכל עובר' ו'שוב לא רגוע', לצד רצועות הרבה יותר טובות ומבטיחות: 'מה עובר עליך', 'מזוודה', 'כיס החולצה' ו'הרוקנרול לא מת'.
המוסיקה של אינזים מגישה רוק ישראלי בסאונד משובח, עם גיטרות חשמליות בחוץ והשירה של ראובן חיון, שמציגה אותו כזמר רוק איכותי. יש לשבח את רצועת האינסטרומנטל של גד בן חיים באלבום - קטע גיטרות אינסטרומנטלי שכמוהו לא יצא לי לשמוע כבר הרבה זמן באלבומי רוק.
הכנרית הצעירה שגדלה ברמת גן, שעושה חיל בחו"ל, הוציאה אלבום היפ הופ משובח, בו היא מארחת את Styles P, Fatman Scoop, Kanye West, Anthony Hamilton ועוד. הנגינה של בן ארי לוקחת את ההיפ הופ של האלבום למקום קסום, נגינתה מעולה ומלווה את האלבום מתחילתו ועד סופו.
כמובן שהרגש הציוני מתעורר והחזה מתנפח בכל פעם ששומעים את הכינור שלה. הרצועה האינסטרומטלית של האלבום "Chillin' in the key of E" (בתרגום חופשי, להיצטנן בסולם מי), מדגיש בצורה הטובה ביותר את הכישרון של בן ארי, כיוון שהיא מנגנת שם לבד ולא רק מלווה ראפרים אחרים. מבחינתי, זה המבחן האמיתי של האלבום. אם אתם מוצאים את עצמכם באמת נהנים מהרצועה האינסטרומנטלית, אז זה אומר שאתם גם אוהבים את הנגינה של בן ארי בשאר האלבום, ולא רק נגנבים מהטוויסט של שילוב הכינור, רק לשם הטוויסט.
לצחצח שיניים, לא חובה במרידול.
לשכור שומר ראש.
ללמוד אגרוף תאילנדי.
לשלוח לינק של הביקורת ליצחק פרלמן.