על רקע המשא ומתן הקואליציוני להרכבת הממשלה ה־35 חזר מתווה הכותל לכותרות. כך למשל, אביגדור ליברמן הציג בין דרישותיו את יישום מתווה הכותל, וגם מפלגת העבודה הצהירה כי תנסה לקדמו מהאופוזיציה, בעוד יש מי שמפעיל לחץ על החרדים להתנות את כניסתם לקואליציה בביטול המתווה. איך אפשר להסביר את העובדה שבכותל מבקרים בכל שנה כ־10 מיליון אנשים ובו בזמן, השאלה שאני נשאלת הכי הרבה פעמים היא "מה אכפת לך מהכותל?"
בצעירותי הייתי אלופת ישראל בשחייה. אחד הדברים שלמדתי בשחייה הוא שכדי להגיע למהירות מקסימלית צריך לגרוף ביעילות מתחת למרכז הכובד - מתחת לבטן. זה דורש הרבה יותר מאמץ מאשר לגרוף מהצד. בהתאמה, אני משוכנעת שהכותל הוא מרכז הכובד של המונופול האורתודוקסי על חיי הדת בישראל. במקביל, הוא גם מרכז הכובד הרגשי של עם ישראל. המתח בין הפוליטי לרגשי מדיר ציבור גדול מלחוות באופן חיובי את הביקור בכותל. המדינה מסרה את המפתחות של המקום הקדוש ליהודים לידי קבוצת מיעוט קיצונית, כוחנית ואדנותית. התנהלותם גורמת להדרה של ציבור גדול מהכותל.
נשות הכותל אינן היחידות שסובלות מהכפייה הזו. אני פוגשת נשים רבות אשר נמנעות מביקור בכותל כי הן מרגישות שזה לא הבית שלהן, אלא מקום שבו החרדים קובעים את הכללים בבריונות ובתוקפנות. רוב הציבור מתנגד לכפייה חרדית, אבל אינו מוכן להתעקש ולצאת למאבק. רבים מצדיקים את הוויתור על הכותל בתחושה של חוסר אונים - זהו מאבק שאין לו סיכוי, הכותל חרדי, וזהו.
מתווה הכותל מדבר על כך שיש יותר מדרך אחת לספק שירותי דת בכותל. יישום המתווה יקדם את היום שבו תהיה יותר מדרך אחת להתחתן ולהתגרש בישראל, יותר מדרך אחת להיקבר, לשמור שבת, כשרות וכו'. הכותל טומן בתוכו את היסוד העמוק של יחסי דת ומדינה, ויש אפשרות לקדם דרכו פלורליזם דתי עבור כל מדינת ישראל.