הקהילה היהודית במצרים שגשגה מאמצע המאה ה־19 ועד לשנות ה־1950. שילובה של מצרים במסחר הבינלאומי, בפרט לאחר פתיחתה של תעלת סואץ, שימשה כמוקד משיכה ליהודים רבים אשר התיישבו בארץ זאת, בעיקר בקהיר ובאלכסנדריה, לצד בני הקהילה המקומית הוותיקה. זאת גם התקופה שבה השימוש בשמות משפחה הופך לנפוץ מאד. בדיקה של פירוש ומשמעות שמות המשפחה שהיו נפוצים בקרב יהודי מצרים בעידן המודרני פותחת חלון אל עברן של המשפחות היהודיות ותולדותיהן לפני שהתיישבו במצרים, וזאת משום ששמות המשפחה של בני הקהילה היהודית במצרים משקפים פעמים רבות את מקום מוצאן של המשפחות.
קבוצה גדולה של שמות אופיינית לצאצאים של מגורשי ספרד שהגיעו למצרים ישירות מחצי האי האיברי או דרך ארצות אחרות בצפון אפריקה, הבלקן ותורכיה. שמות יהודי ספרד במצרים כוללים, בין השאר, את אמריליו ("צהוב", בספרדית, כלומר "בלונדיני"), מורנו ("חום" בספרדית), אשכנזי, פרחי, מלכה, אמיגה ("ידיד", בספרדית) ואבואף. במצרים מתועד גם שם המשפחה מג'אר, שפירושו "הונגרי". שם זה נפוץ בקרב יהודי בולגריה, לשם הגיעו בימי הביניים יהודים שגורשו מהונגריה. קרסו, שם ספרדי מתועד במשך דורות בסלוניקי, יוון, נגזר משמה של העיירה קארסו ("מים שחורים", בתורכית) הנמצאת בצפון מערב תורכיה על חוף הים השחור.
לעומת אלה, אגיון ("קדוש") הוא שם ממקור יווני. "בית אגיון", שנבנה בירושלים על פי תכניותיו של האדריכל ריכארד קאופמן בין השנים 1936 -1938 למען אדוארד אגיון, סוחר אמיד מאלכסנדריה, משמש היום כמעונו הרשמי של ראש ממשלת ישראל. שמות משפחה נוספים ממקור יווני כוללים את קסטוריאנו, שנגזר משמה של העיירה קסטוריה בצפון יוון.
במצרים חיו במשך דורות יהודים רבים שהגיעו מאיטליה. ניתן לזהות אותם לפי שמותיהם, שנגזרו משמות של מקומות באיטליה, כמו פיורנטינו (פירנצה), ויטרבו (עיירה במרכז איטליה), קפואה (עיירה באזור נאפולי), או ממונחים באיטלקית, כגון קאסוטו ("נשוי" באיטלקית) או פרוקצ'יה ("דוור", באיטלקית).
ישנה גם קבוצה גדולה של שמות אשר נגזרו ממונחים בשפה הערבית, ולרוב הם נפוצים גם בקהילות יהודיות אחרות. בקבוצה זאת נכללים שמות שנגזרו מעיסוקים, כגון חכים (רופא), נאג'ר (נגר), הררי (סוחר במשי) וסבן (סוחר או יצרן סבון). איש העסקים הישראלי-אמריקאי חיים סבן, למשל, נולד באלכנסדריה אשר במצרים בשנת 1944.
מספר שמות עבריים תורגמו לערבית, ביניהם עבדאללה (עובדיה) .חלק מהשמות שנגזרו מערבית הם טופונימיים, כלומר שמות שנוצרו על פי שמות של מקומות במצרים עצמה, כגון מיניו (לפי שם העיר מיניה, במצרים עילית) או קטאוי, שמה של משפחה יהודית מפורסמת שנגזר משמו של הכפר קאטה, צפונית לקהיר, שבו התגוררו אבות המשפחה. יוסף אסלן קטאוי פחה (1861–1942) כיהן כשר האוצר ושר התקשורת בממשלות מצרים בשנות ה-1920, חבר בסנאט המצרי ושימש כנשיא הקהילה היהודית של קהיר.
בארץ הפרעונים התיישבו לא מעט יהודים מחאלב שבסוריה; שמותיהם כוללים את דואק (סוג של כד) וטאוויל (ארוך, בערבית), שתיהן משפחות של כוהנים. בין האנשים שנשאו את שם המשפחה דואק יש להזכיר את הרב חיים משה דואק (1905–1974), יליד העיר התורכית גזיאנטפ בגבול סוריה, אשר שימש כרבה הראשי האחרון של מצרים.
משפחות סמוכה (מהביטוי "סמוך לחזן") ובגדדי הגיעו למצרים מעיראק. משפחות הרוש (ראש), ברצ'ילון ("מברצלונה"), אלפסי ("מפאס", עיר במרוקו) מוגרבי ("ממערב", שמה הערבי של צפון אפריקה) הגיעו מארצות צפון אפריקה.
החל מסוף המאה ה־ 19 התיישבו במצרים גם משפחות אשכנזיות ממרכז ומזרח אירופה. השמות שלהן כוללים את פרבר ("צבעי"), צוקרמן ("איש מתוק" או "איש סוכר"), סמואלסון ("בנו של שמואל"), גולדנברג ("הר מוזהב"), וקסלר ("חלפן"), פלדמן ("כפרי") ועוד. למרות ששמות אלה נפוצים בכל קהילות מזרח ומרכז אירופה, גם כאן לפעמים ניתן לגלות את ארץ המוצא של המשפחה. שם המשפחה אלטרסקו נגזר מהמילה היידיש אלטער, שפירושה "זקן", "מבוגר" אבל גם "מכובד" בתוספת הסיומת הרומנית האופיינית "-סקו" המצביעה על כך שלפני שהמשפחה הגיעה למצרים היא התגוררה ברומניה.
משותפים לכולם השמות ממקור עברי כמו חזן, דיין, גאון, גבאי וחסיד, אשר לרוב נגזרו ממונחים המתארים תפקידים במסגרת הקהילה היהודית. בנוסף ובדומה לקהילות אחרות, נפוצים בקרב יהודי מצרים שמות שנגזרו משמו הפרטי של אחד מאבות המשפחה, כמו אליהו, מנשה או דה־מנשה, בן־שמעון ונחמן. במצרים גם מוכרים שמות משפחה כפולים. למשל, לשם הררי, הנפוץ מאוד בין יוצאי מצרים, צירפו שם משפחה שני כגון הררי ששון, הררי אגיון או הררי נאג'ר.
לסיום יש לציין שמשום היותם של רוב יהודי מצרים פרנקופונים – רבים חונכו במוסדות "כל ישראל חברים" (אליאנס) – איות שמות המשפחה בלועזית מופיע על פי כללי השפה הצרפתית ללא קשר למקור הלשוני של השמות.