עם פרוץ הקיץ יוצאת לפעולה באופן נמרץ ביותר "משטרת היופי". היא אכזרית ונוקשה, ויש לה סטנדרטים מאוד ברורים. זו משטרה עם עונשים מאוד כבדים, כי היא שולחת את "החוטאים" לכלא הבדידות. המשטרה הזו מדהימה כי "החוטאים" הפנימו את המסר אחרי הערה אחת בלבד. והם לבד מענישים את עצמם, ובמקום לצאת, לבלות וליהנות, הם נשארים בחדרי חדרים או תחת מעטה הלבוש, ולא מרשים לעצמם להיכנס למים - לשחות בבריכה או בים.
לא מזמן בילינו בפסטיבל בירה באחת מהבירות באירופה. באוהל ענקי חגג המון רב בריקודים, מוסיקה ואוכל. ופתאום שמתי לב למשהו שהיה לי שונה ומוזר. שמתי לב שמדובר בקהל מעורב - זקנים וטף, משפחות שלמות רוקדות ונהנות. שאלתי את עצמי כמה פסטיבלים כאלה קיימים בארץ? כמה זקנים מרשים לעצמם להשתתף בארץ במסיבות עם צעירים? אין מצב! אולי כי גם הם לא עוברים את הסלקציה של משטרת היופי? אולי כי אנחנו עסוקים מדי בקנקן? בחיצוניות? אז נכון שצריך לשמור על היגיינה ויופי, וכדאי לא להשמין כי זה לא בריא (וגם לא כדאי להיות רזה מדי), אבל התחושה היא שאנחנו מרשים לעצמנו להיות שופטים, פולשניים ומחנכים. בעיקר סובלים מכך אלה שלא עומדים בסטנדרטים.
דימוי הגוף ותחושת הערך נבנים בעיקר בבית. הרבה מאוד הורים עלולים להשפיע על דימוי גוף ירוד בהערות שלהם ובהתייחסות המיוחדת שהם נותנים לחיצוניות וגם לאוכל. חשוב שההורים יפנימו שהם מתפקדים כמו ראי עבור הילדים. הילדים מתבוננים בהורים ומקבלים מהם את המסר: "את נראית נפלא" או "אוי ואבוי איך שאת נראית". הם שומעים את הקולות שלנו שאומרים - "למה לבשת את החולצה הזו"? "והתסרוקת"?" ואת רזה מדי או שמנה מדי...". בין יתר התפקידים, להורים גם תפקיד בבניית דימוי גופני חיובי. הילד מפנים את נקודת המבט של ההורה. אם ההורה מתבונן על הילד שלו בהתפעלות הילד יקבל כלים להתפעל מעצמו.
ישנם הורים לילד שמנמן שמתקשים להביט בילד שלהם בהתפעלות. הורים אלה מוצאים את עצמם בתסכול מתמשך. חשוב להם שהילד יאכל בריא ויראה בריא. הבעיה היא שככל שההורה מתעסק יותר ויותר עם הנושא הוא מהווה מראה ביקורתית ומחלישה. להורים ביקורתיים יהיה קשה לא לומר מילת ביקורת על ילד שלא נראה כפי שהם מצפים ממנו. ישנם הורים שאינם עושים הפרדה בינם לבין הילד ומתוך סימביוזה וגם פולשנות מתעקשים עם הילד על דיאטות. הם מנסים לפקח על האוכל ועל הכמויות ובכך מעבירים לילד מסר שיש בעיה. ילד שמרגיש שיש לו בעיה עלול לנחם את עצמו באמצעות אוכל. השיטה של לנסות לעשות לילד שמן שטיפת מוח - להסביר לו שלא כדאי לאכול ולנסות לפקח על כמויות האוכל, אינה מוכיחה את עצמה.
הורה יכול לעזור באמצעות אמפטיה, הקשבה והרבה עידוד. במקום להיות הורה פולשני וביקורתי - להיות הורה מחזק ומנחם. לצאת עם הילד לבריכה ולים – ליהנות, לשחות ולשחק. אם "אנשים טובים" יעירו משהו על שומן, חשוב לומר לילד ש"חבל שיש אנשים שמה שמעסיק אותם זו החיצוניות אבל אנחנו יודעים שמה שחשוב באמת זו הפנימיות - ואתה ילד מקסים!". אם נאמין ונחשוב שהילד שלנו מקסים, הוא ירגיש ויאמין שהוא מקסים.