אני מאמין שאנשים במערב מזדהים יותר עם סבלם של בורגנים, גם במקומות רחוקים.
איש עסקים או רופא שיניים פלסטיני מעונב שנאלץ לעמוד במחסומים שעוצרים אנשים על בסיס אתני, זה מה שיכול להזיז באמת. קהילות בדואים בפחונים עשויים להתפש בתור "המסכנים האקזוטים הללו", ולצבוט לרגע את הלב, אבל זו סיטואציה שלא מציבה אדם מערבי מהאליטה בנעליו המצוחצחות של האחר.
לצערי, המערב, כמו כל בני האדם כנראה, נוטה יותר להזדהות עם אנשים שנראים קרובים לדמותו. לכן קהילות אקזוטיות של חסרי כל הנתפשים כ"פרמיטיביים" עשויים להיראות כקורבן רומנטי מסכן אך רחוק ממי שאנחנו, לעורר צקצוק בלשון ואף לעורר הזדהות יתירה במחלקה ללימודים פוסט-קולוניאליים בכמה אוניברסיטאות, אבל המאסות העיקריות של תושבי המערב, ובפרט האליטות ומקבלי ההחלטות, מזדהים יותר עם אנשים בני-דמותם, ולא רק מבחינה אתנית: הם מזדהים עם בורגנים. ובדואים בדרום הרב חברון זה עוד מקרה קל, אלו שמזכירים במשהו את דאע"ש בכלל צפויים לא לעורר הזדהות, בלשון המעטה.
יש מי שחושבים שהמערב מזדהה עם הצד החלש והמסכן, אני מאמין שהוא מזדהה עם מי שנתפש ככמוני בנסיבות מחורבנות שלא בשליטתו, ושהן מעשה ידי אדם. לכן יאפי פלסטיני שמספר על השפלה במחסום מעורר הזדהות שיש עימה נכונות לפעולה בקרב האליטות השלטוניות והעסקיות במערב יותר מעשרה רועי צאן בגלביות. לצערי. אם כן, כל דבר שחוסם או מאט תהליכי בורגניזציה של החברה הפלסטינית – למשל חסימת פיתוח וכלכלה מודרנית – פוגע בפוטנציאל ההזדהות של המערב עם הפלסטינים, גם אם לא במודע. ישראל, גם אם לא במודע, מותירה חלק ניכר מהחברה הפלסטינית במעמד של "הפרא האציל" המסכן, ולא כדמויות שהאליטות ומקבלי ההחלטות במערב יכולים להזדהות עימן באמת.
איך התזה היפה שלך מסתדרת עם התמיכה הלא-מבוטלת של גופי האיחוד האירופי בהתיישבות קבע דווקא של אותם אקזוטיים?
לי יש זווית קצת אחרת: אנשי שמאל בישראל שמתעסקים בקשיי הבידוק הביטחוני של ערביי ישראל בנתב"ג (הבנתי שהיה שיפור בתקופה האחרונה) נוטים לעיתים קרובות להתעלם מכך שמדובר ב"צרות של עשירים", לעומת המצוקות של רוב האוכלוסיה הערבית בישראל.