10 שנים למותו של חאפז אל-אסד: "עדיין איתנו"
מעמדה המרשים של סוריה והפוסטרים הפזורים בכל המדינה משמשים תזכורת קבועה לתרומתו של הנשיא המנוח חאפז אל-אסד. היום (חמישי), עשר שנים בדיוק לאחר מותו, סבורים הסורים כי רוחו עדיין שזורה במארג מדינתם וכי מורשתו טרם הסתיימה.
העיתונות הערבית מציגה הבוקר את אסד האב כ"תופעה היסטורית ונצחית" וכאדם שעשה הכל למען האינטרס הלאומי של ארצו. "אסד המנוח פירש באופן נכון את המציאות הערבית ובנה יחסים איתנים עם מדינות ערב האחרות כדי להתמודד עם האתגר הציוני", נכתב במאמר שהובא בביטאון הסורי "תשרין".
כותב המאמר טוען כי תקופת שלטונו של חאפז אל-אסד מהווה אבן דרך לאומית, שכן במהלכה הפכה סוריה לכוח איזורי ועולמי. "הוא היה איש קשוח ועקשן שנהנה מגמישות מעוררת התפעלות בנושאים טקטיים. הוא נאבק בכל הלחצים האמריקניים והציוניים, סרב להצעות ההסדרים העושקים, תמך בהתנגדות והנציח את האמונה באסלאם כערך וכדרך. זהו מנהיג העם ומנהיג האומה שהתאפיין בסובלנות, בצניעות וברוחב לב".
במאמר נוסף בעיתון, תחת הכותרת "חאפז אל-אסד - הנעדר והנוכח", נכתב: "חלפו עשר שנים מאז מותו של הנשיא המנוח אסד ואנחנו עדיין מרגישים שהוא איתנו בשל הישגיו במישור הלאומי והבינלאומי. בני האומה זוכרים את האב והמנהיג אשר הוביל אותם במשך 30 שנה אל אי של ביטחון, יציבות ושגשוג".
"לא היה גבר כמותו"
בפורטל הסורי "שאם פרס" נכתב כי מדינות ערב חייבות רבות מהצלחותיהן לעמדותיו ומהלכיו של חאפז אל-אסד: "המנהיג ההיסטורי הזה שם בראש מעייניו את רצון העם והוביל להולדת סוריה המודרנית. הוא ייסד את דרך ההתנגדות ודאג לבעיותינו".
עורך העיתון "אל-וחדה", שגם הוא יוצא לאור בסוריה, טען הבוקר כי מטרתו העיקרית של הנשיא המנוח הייתה השגת אחדות ערבית ושחרורה של פלסטין וכי הוא פעל בהצלחה נגד "המזימות המערביות והציוניות". העיתון "אל-ערובה" אף הגדיל לשבח את חאפז אל-אסד והצהיר: "לא היה גבר כמותו".
לצד דברי השבח והכינויים הדרמטיים, הביאה הבוקר העיתונות הערבית את הביוגרפיה של חאפז אל-אסד, תוך הבלטת הישגיו. הוא מוצג בעיקר כמי שנולד לתוך משפחה כפרית ענייה בכפר קטן והפך למומחה לאומנות האפלה של הפוליטיקה הבינלאומית. כלי התקשורת השונים בעולם הערבי מסכימים פה אחד כי עמדותיו הפוליטיות של חאפז אל-אסד עוצבו ב-1967, כאשר מדינות ערב נמחצו בידי ישראל במלחמת ששת הימים. לאחר קבלת השלטון בסוריה בשנת 1970, הוא בילה את 30 השנים הבאות, עד מותו, בניסיון להפוך הפסד זה על פיו.
העיתון "The National" היוצא לאור במדינות המפרץ הפרסי הכין סקירה רחבת היקף על הנשיא הקודם, בה כתב: "כשרמת הגולן נמצאת עדיין תחת שליטה ישראלית, סרב אסד לנקוט בצעדי נורמליזציה כמו ירדן ומצרים אשר חתמו על הסכם שלום עם ישראל. עבורו, כמו מרבית מנהיגי ערב, ישראל היוותה פרוייקט בתוך הקולוניאליזם האלים, שמומן וחומש על ידי גורמים אימפריאליסטים מהמערב תוך כוונה להתפשט".
חאפז אל-אסד ראה את עצמו למעשה כמכשול האמיתי העומד בפני ישראל וכמגן זכויות הערבים. תחת שלטונו, נעשה שימוש בכל הדרכים האפשריות כדי להיאבק בישראל, לעיתים תוך מחיר יקר למדינתו. הוא אף זכה להצלחה יחסית במלחמת יום כיפור ב-1973.
במהלך המלחמה הקרה עמד חאפז אל-אסד לצד רוסיה, כנגד הברית האמריקנית. בעיתונות הערבית הוא מוצג כמי שמנע מישראל להקים משטר כנוע בלבנון בשנות ה-80 וכפעיל מרכזי למען העם הפלסטיני. בדרך זו הוא יצר את הברית השיעית עם איראן והחמאס.
אסד האב לא שרד כדי לראות ניצחון. סוריה נשארה במלחמה תמידית עם ישראל ורמת הגולן נמצאת עדיין בשליטה ישראלית. אך פובליציסטים סורים טוענים כי דבקותו האיתנה במטרה וחלק מהכלים בהם השתמש - כולל חיזבאללה וקבוצות פלסטיניות קיצוניות - עברו "בירושה" אל בנו ויורשו בשאר. מדיניותו של בשאר נשענת היום על מורשתו של אביו, כשהמסרים המרכזיים הם סירוב לכרוע ברך בפני וושינגטון וישראל ודרישה לשלום תמורת שטחים.
עלייתו של בשאר לשלטון בסוריה, לאחר מותו של אביו ב-10 ביוני 2000, לוותה באופטימיות רבה. היה זה רופא עיניים מחונך שהבטיח להפוך את סוריה למודרנית, תוך שימור זהותה האתנית. במערב קיוו שאסד יקפוץ ישירות לפיתרון הסכסוך הערבי-ישראלי ויסיים את תמיכתה של ארצו בטרור. כל הסורים קידמו אז בברכה את מה שכונה "האביב של דמשק".
אך היום, האופטימיות הזהירה כנראה הייתה בלתי מוצדקת. החקירה סביב מעורבותה של סוריה ברצח ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי עדיין נמשכת, תמיכתה של דמשק בטרור היא עובדה והכור הגרעיני שהופצץ הוא כנראה אינו המצאה ישראלית. רק לאחרונה דווח שסוריה אפשרה מעבר של טילי סקאד לחיזבאללה. אז האם שלום יבצבץ לו משום מקום? כנראה נצטרך לחכות ולראות.