שבט שני"ר - השכב"ז למען משפחה אחת!
מגזין הכתבות דף הבית » שבט שני"ר » כתבה: השכב"ז למען משפחה אחת!
שכב"ז- מה זה?
לא בטוח ששמעתם מעודכם את המלה "שכב"ז". זוהי מילה שמרכיביה הם: שכבה בוגרת זקנה. קבוצת אנשים המונה כ-35 איש, בסביבות גיל ה-50-60, שמרבית ילדיהם היו ו/או עדיין צופים בשבט שני"ר רחובות. באחד ממחנות הקיץ ביער חרובית, לפני כ-8 שנים, כשחלק מאותם הורים באו לבשל, לסייע בלוגיסטיקה, במחנה הקיץ – עלתה השאלה למה לא לגבש קבוצה של הורים, שיסייעו לשבט בעת קריאה, ויהוו קבוצה חברתית. בין הוגי הרעיון היתה גם נטע גרינברג לבית נוטמן, שהיתה בשבט שני"ר מכיתה ד', שם גם פגשה, את מי שלימים, יהיה גם בעלה, עופר. לנטע ועופר שלושה ילדים, ששלושתם היו פעילים בצופים. הקטנה שבהם, עדי, סיימה בקיץ האחרון את תפקידה כמרכזת צעירה בשבט וכיום ש.ש בגרעין אתגר.
זה שנים עוסקת נטע בתמיכה במשפחות שמצבן הכלכלי אינו מאפשר להם לקיים את חגי ישראל כראוי, והיא מסייעת להם גם בתקופות הארוכות שבין החגים.
"לפני כחודשיים" מספרת נטע "פנתה אלי חברתי מאירה, המתגוררת בעמוקה עם הסיפור הבא. בתה של מאירה, המשרתת בצבא כסמלת תנאי שרות, ערכה ביקור בית בביתו של חייל שביקש אישור לעבוד תוך כדי שרות. אביו של החייל נפטר מדום-לב לפני 11 חודש וזמן קצר אחר כך חלתה אמו בסרטן והיא נאבקת על חייה. בבית, מלבד האם והחייל, חיים גם שני ילדים צעירים בחינוך היסודי. ביתה של מאירה, החיילת, חזרה הביתה מזועזעת ולא הפסיקה לבכות. אמה, מאירה, הגיעה אתה לבית המשפחה ויצאה מזועזעת גם היא. במשך חודשים מאירה, הפעילה את חברת עמידר, בעלת המבנה, על מנת שיתקנו את הגג הדולף, החלונות הפרוצים, המקלחת הבלתי ראויה לבני אדם ועוד כהנה וכהנה דברים שהצביעו על שנים של הזנחה פושעת. מאירה רתמה אותי לעניין. עופר, בעלי, בעל חברת "אויר-צח" למיזוג אוויר, נסע מיד לצפון והתקין מזגן בחדר השינה של האם, שחיפשה קצת חום בקור הצפוני המקפיא, מתחת לאין-סוף שמיכות, אותן ניסתה לחמם בעזרת פן לשיער... עופר סיפר לי מה שראה והחלטתי לעשות מעשה- לצייד את הדירה במוצרים בסיסיים, לשפץ אותה ולהביאה למצב שתהיה ראויה למגורים של משפחה. לשם כך, הייתי זקוקה לאנשים שייבצעו את העבודה. ומי כמו השכב"ז לגיוס. ידעתי שאני יכולה לסמוך על החברים שלי מהשכב"ז. חבר'ה שיודעים להתגייס – בעיתות שמחה ובעיתות עצב ומשבר."
"אספתי כסף, כולל תרומה שניתנה על ידי החבר'ה מהשכב"ז. כולל בתי עסק ברחובות כמו פקע, אחים שרעבי, מרצפת רחובות, חפציבה ואחרים – תרמו ביד נדיבה, כל אחד בתחומו. אחר החברים שלנו, מאיר, שעובד בתעשייה האווירית, וסיפר את הסיפור בעבודה, ריגש מאד את חברתו – ליאת, שמיד נרתמה וגייסה עובדים נוספים לתרומה ורכשה מוצרי יסוד עבור המשפחה שיספיקו לה לשנה תמימה. ואחד החברים שלנו, יגאל שטיינמץ אדריכל נוף במקצועו, השיג עצים וצמחים.
שבוע קודם, יצאתי לשלומי למסע הכנה יחד עם חברתי לשכב"ז, לבי, כדי לבדוק את הצרכים, לקחת מידות, לראות מה צריך לקנות והיכן."
ביום ראשון שעבר, בשעה 05:00, לפני עלות השחר – יצאו מרחובות שני כלי רכב מסחריים עמוסים לעייפה ועליהם החניכים והמדריכה: מעיין, ענת, ירונה, מירי, עמרם, ראובן, קובי, יגאל ואנוכי.
בצפון שרר קור עז והגשם התל בנו כל הזמן. הוצאנו את הריהוט החוצה, כדי שאפשר יהיה לצבוע את הקירות והמשקופים, ונאלצנו להחזירו בכל פעם שהגשם חזר. החברות שלי, שחלקן מעולם לא החזיקו מברשת צבע בידן, עברו מחדר לחדר, והפכו לאט לאט את החורבה הזו – לבית הראוי למגורים. מעיין, שאוהבת לקחת על עצמה פרויקטים, "התלבשה" על המטבח וממנו לחדר הילדים, הציבה שם את המשחקים והתמונות שהשיגה בתרומה. הגברים קדחו והתקינו והרכיבו במקצועיות – למרות שאף אחד מהם לא עוסק בכך ביום-יום- יגאל יחד עם ג'לאל, מתנדב מכפר טובה זנגריה, הביאו את שטח אדמה הצמוד לבית, שהיה אדמת טרשים קשה, למיני גן-עדן, במקצועיות ובאהבה.
החייל, שעבד אתנו לכל אורך היום, לא ידע את נפשו מרוב התרגשות. לקראת השעה תשע בערב, כשחזרו האם והילדים הקטנים הביתה, הגיעה ההתרגשות לשיאה. וכך בתום יום העבודה, הייתי גאה מאד בחברים שלי בשכב"ז, חזרנו חזרה לרחובות נטולי כוחות פיזיים, אך עם תחושה צופית של סיפוק שעשינו משהו למען החברה שלנו, במיוחד עמד לנגד עיני , שבן המשפחה החייל, לא ניסה להתחמק מהשירות בצבא, ולמרות שהיה יכול להשתחרר בקלות, נשאר לשרת בצבא.
1. פעם צופה - תמיד צופה!
אין ספק שאתם מוכיחים את האימרה הזו ומגשימים את הצופיות כדרך חיים!
לכל העושים במלאכה, הממשיכים כבוגרי התנועה לממש את הערכים הצופיים עליהם חונכנו ולהנחיל זאת לאחרים- יישר כוח.