תלמידי בית הספר לתיאטרון פטרבורג חיו בתמיכתם המלאה. אבל זה לא תמיד מבטיח חיים חופשיים. תזונה של בנות פטרבורג במהלך המאה ה -19 היה שינוי, אבל על כל שמאל הרבה כדי להיות הרצוי. בבוקר שתו הבנות תה עם חלב, סוכר ורבע מגליל צרפתי זול. אחרי השיעורים בשעה 12 הם הגישו ארוחת בוקר שנייה - חתיכת לחם שחור וכיכר. הבוגרים הטובים ביותר לשמור על כוחם קיבלו כוסית של שרי וסטייק עם תפוחי אדמה.
בשעה חמש הגיע הזמן לארוחת צהריים דלה. מרק אטריות, צלוי עם תפוחי אדמה ועוגת אורז - וכל זה רחוק מן האיכות הטובה ביותר. אבל התלמידים המציאו טריקים שונים. למשל, הם שטפו בשר בקערה אחת, משחררים אותם מקציפת הקמח הנבזית, ואחר כך העבירו אותה לאחרת ואכלו חלק מהמרק שהתקבל עם בשר לשניים. הארוחה היתה מורכבת משלושה קורסים. ארוחות יום ראשון נהפכו לחופשה אמיתית: תלמידים רבים נלקחו לביתם, כך שקיבלו ארבע מנות מתוקות.
קיץ אחד, תולעת ירוקה נמצאה בפסטה, ופרצה שערורייה אמיתית. סוכנת הבית פוטרה, אבל הם לא הניבו אותו יותר. תלמידים בחשאי מהגברות הקלאסיות שהרכיבו את המחסור בקלוריות בתזונה שלהם: הם קנו עוגות זנגוויל על מגשי רחוב ולחם יבש בארובה.
המעדן העיקרי נחשב הרינג עם קוויאר, אשר נקנה במשך שלוש קופיקות. בלרינה אנה פטרובנה נאטרובה נזכרה: "הם התאספו בחדר הרחצה, ומעל לכל, שטפו את הרינג בכביסה. אחר כך הם נכנסו לחדר השינה, שם ישבו. הרינג נחתך לחתיכות על פי מספר המשתתפים, שפכו אותו בחומץ ובשמן, הם חתכו גם את הפיקולניק (לחם) לאורכו, הפיצו עליו חמאת צ'וקהון, הניחו אותו בנקניק וגם חתכו אותו לחתיכות. ואת הרינג נלקח מתוך צלחת לא עם מזלגות, אבל עם חתיכים הראש ... שמן נתן הרבה אור ".
בריאותם והיגיינה של הנערות נבחנו מקרוב. ברגע שהתלמיד איבד את משקלה, נתנו לה מיד מנות מוגברות של חלב, חמאה וביצים ונאלצו לבלוע שמן דגים. אבל עם האמבט הדברים היו מסובכים יותר. עד אמצע המאה ה XIX, בית הספר לתיאטרון לא היה אמבטיה משלו, כך האמנים העתידיים צף פעם אחת בתוך חודשיים. אז התלמידים נלקחו כל יום שישי כדי לשטוף.
לבוש רקדנים עתידיים קיבלו המדינה בבעלות. עבור מחזות בית הספר הם נתנו תלבושות ישנות משוחק - אמנים אמיתיים שבוצעו טובים. מותאם אישית בגודל וגובה ממש שם על עצמך: היית צריך חצאיות חצאיות ולתקוע גרבונים. בגדים מקרית גם לא היה הכי טוב: שמלות ניתנו מתוך בד זול מיושן, במשך שנים רבות הטופס לא השתנה. בקיץ התלמידים perelitsovalyvali ולשנות את השמלה הישנה. בסוף בית הספר קיבל הבוגר חצי תריסר פשתן וסלון ישן, שאותו ציירה וענדה. בסוף המאה ה XIX, הם התחילו לתת 100 רובל עבור ציוד - סכום הגון עבור אותם פעמים.
כוריאוגרפים של תלמידים לא התענגו. בשנת 1801 הגיע לסנט פטרבורג הרקדן והכוריאוגרף המפורסם צ'רלס דיידלוט. הוא עמד בראש להקת הבלט של התיאטרון הקיסרי הרוסי, ואחר כך השתלט על הנהגת בית הספר לתיאטרון פטרבורג. תלמידים ממנו לא היו החיים. הכוריאוגרף השתמש במקלו מדי פעם, אם הוא לא אהב את האופן שבו תלמידי בית הספר רוקדים. הבנות בכו והתלוננו על חבורות ושריטות.
למופעי בית הספר ניתנו לתלמידים תלבושות שחוקות.
אבל הדילדו הקשה הזייף את דמותם של רקדנים לעתיד. אבותיה יעקובלבנה פאנאבה, בתו של שחקן תיאטרון אלכסנדרינסקי, כתבה בזיכרונותיה: "הוא (דיידלוט) תקף אותם (רקדנים) כמו נץ: מישהו שתופס את שערו ומשך, מישהו באוזן, ואם מישהו התחמק ממנו, הוא בעט אז הנערה או הילד עפו משם. והסולן קיבל את זה בסוף הריקוד. בקול רם של מחיאות כפיים, הרקדן המאושר ניגש אל מאחורי הקלעים, וכאן תפס דיידלו בכתפיה, ניער אותה בכל כוחה, התקלח בהתעללות, ונתן לה גב מאחור בגב, דחף אותה חזרה אל הבמה אם היא נקראה.
באמצע המאה ה -9 הוזמן הכוריאוגרף הצרפתי המפורסם מריוס פטיפה ללמד בנות רוסיות באמנות בלט. סולנית הבלט, אלכסנדרה קמרר, נזכרה בו: "כוריאוגרף מעולה ואמן גדול בתחום שלו, הוא לא היסס להיות חם מזג, חצוף, ולפעמים גס מאוד. כל טעות או אי הבנה של התלמיד הוציאו אותו מעצמו. כולנו פחדנו ממנו כמו אש, אם כי צחקנו מאחורי גבו, כי הוא דיבר רוסית קטנה וזה היה מצחיק מאוד בשבילו: "ובכן, זה כמו פלדה, כמו churpan. בולטי עם הידיים שלך, בולדאי עם הרגליים, זה יהיה מרזב ממה שאתה עומד, כמו מועדון, אתה טיפש! "
מריוס פטיפה בבלט "בת פרעה"
תלמידיו של בית-הספר הקימו חברה סגורה מיוחדת, שבה היה אמור להופיע העגה שלהם.
לעיני התלמיד קראו זה לזה "קוקיות"
בעיניהם של אלה, הנקראות "בנות", לעיניים - "קוקיות". בסוף המאה, כתב איש הבלט קונסטנטין סקלקובסקי: "אם אתה פוגש נערה שתמיד תשתמש במילה" רחמים ", הוא יודיע לך שהוא" יכה "כי חבר שלה" יורה "עליה וכי אתה" דחה " ו "בחילה", אז זה חייב להיות רקדן. "
עבור כל צופה, הבלרינות הכינו את עצמן: "קורטיזאן" נקרא חובב לחיות על חשבון בלרינה, "יעיל" - מעריץ שהבהיר את מצבו ואת מעמדו בחברה. כבר בתלמידי בית הספר למדו תשוקות. הם אהבו את כולם ואת כל "כדי התשוקה", או שהם בזו ל "גועל". העלבון הגרוע ביותר עבור הרקדן נחשב "רגליים עקומות", אשר שימש ביחס לכל דמות מכוערת.
צפה בסרטון: מופע סוף שנה מגמת מחול חטיבת יונתן- somewhere over the rainboe (נוֹבֶמבֶּר 2019).