"גדולתו של סרט נמדדת בעוצמת הצופה להתגבר על שלפוחית השתן שלו" - עפ"י רעיון של היצ'קוק.
לפני כחודשיים וחצי יצא לאקרנים סרטי "ד"ר פומרנץ", אשר בהקרנות בכורה בחיפה ותל-אביב זכה לתגובות נלהבות עד היסטריות. הגיעו קרוב לאלפיים איש שלא סבלו מהתסמונת שבה הישראלי המצוץ עם הנוירון האחד שמשתולל במוחו ומרעיש את סביבתו כמו אגורה בקופסת קק"ל, כאילו בלובוטמי החליפו לו את ההמיספרה הימנית בכיפה צהובה של בית"ר והוא שחצן, דעתן, ימני וטיפש מושלם, ולא יראו אותו נכנס לסרט של אסי דיין הנרקומן השמן והגמגמן והבן של הגנב.
אני מודה שלאחר שנה שביליתי נפלא בזכותכם, קוראי "מר נפש", שהתגובות שלכם כיבדו את ההומור ואת הכנות שבה העזתי למרר את נפשכם בעת שצרה עלי נפשי, בדיוק באותו האופן בו כתבתי, ביימתי ושיחקתי את סירטי. ואכן תגובת המבקרים, ברובם היתה מעולה ותאמה, באופן נדיר, את אהבתי שלי לסרט. כך, למשל כתב אורי קליין מ"הארץ": "מה שיפה ב"ד"ר פומרנץ" שהוא אחד הסרטים הטובים ביותר שדיין ביים וכתב.." או: ""ד"ר פומרנץ" הוא קומדיה שחורה מבריקה ומצחיקה מאוד ובתום צפייה חוזרת ניתן לקבוע שזהו סרטו המרגש ביותר של דיין. אבל בעיקר זהו סרט השב ומעיד על היותו של דיין נכס צאן ברזל של התרבות הישראלית." וקליין מרחיב ומנתח באופן רציני את התפיסה הפילוסופית שלי שנגזרת כגישה נפרדת שלי מהאבסורד הקיומי, כטענת אלבר קאמי, אבל הסרט תופס את אפסות הקיום האנושי בהשראת שלוש קטגוריות המנחות את חיינו והן: האקראי, הארעי והסתמי. ואין מה לדאוג, העניין מוסבר כבדרך אגב כשרוב הסרט הצופים בהקרנות שנוכחתי בהן היו על הריצפה מרוב צחוק... כמו ב"חלפון".
כמי שבדרך כלל חטף ביקורות קשות, שמחתי על תגובתו של קליין הנחשב למבקר דגול של עיתון (הארץ) עם 80.000 מנויים! ואני חייב לשאול בהפוך על הפוך, איך זה שאחרי המלצה כזאת לא הגיעו יותר מ...30? אולי, הפעם, ניצחו הטוקבקיסטים?
1) "ילד מופרע של אבא חסר ערכים ואיכפתיות. ולכם הוא נראה גאון? - בדיחה."
2) "מגניב. רק שכחתם לציין שהוא מרוסק מסמים"
האמת היא היא שבעיני אתם הנרקומנים שמזריקים [+ה-I.Q 2 שלכם] את מנות יתר של "האח הגדול", "אוואטר" ו"הכיפה הסרוגה" של "הערת שוליים", סרט פסיכופטי סרט מטונף בביצה היהודית שמנסה להחזיר לנו את חדוות הריבית וליטרת הפרס. כמו השאלה התלמודית: מה דינה של ביצה שנולדה בשבת? ויוסי סידר שלא כתב שורה אחת מצחיקה ומנסה לכבוש את הקהל המובטח לו כמו ארצו הכבושה באמצעות השיטה של המיין-סטרים ההוליוודית ששם צמח, כמו ביבי והוא מוכר לנו סרטים כמו "ההסדר" או כפי שאני קראתי לו "חסמב"ה במערות ההפקר", או את "מדורת השקט" שנוחת על אונס קבוצתי, אבל הצופים של סידר (שהחליף או הסתיר את הכיפה מתחת לכובע מצחייה) מומחים בלטאטא את הפאשיזם העקרוני ולטוס להוליווד עם חיית המחמד שלו - משה אדרי, ועם הטוקסידו, כדי להבין שסרטיו נועדו למשפחות "בני עקיבא" בלבד.
אבל סרטי "ד"ר פומרנץ" סבל יותר מכל ממה שאני מכנה בשם "תסמונת דיין", לפיה רוב הקהל בארץ מתעב את מה שנראה לו כאצולה מושחתת, מופקרת, חושפנית ונבערת. למשל, הסרט שעם שלם צפה בו יותר מעשר(!) פעמים, ויכול לומר את הדיאלוגים שכתבתי בעל פה, יותר מההמנון, הוא "גבעת חלפון..." אשר סוד ההצלחה האטומית שלו היה מבוסס על העובדה שלא הדפסתי את שמי במודעות הפירסום (הפוסטרים) של הסרט!! וכך יצא שכתבתי וביימתי בהסתר סרט שצפו בו כ-21 מליון!!! צופים (מספר התושבים בני 16 ומעלה כפול ממוצע של שלוש צפיות=כ-7 מליון ב-30 שנה כפול 3 פעמים=21). אין דבר דומה לזה בתולדות הקולנוע העולמי. ויש לי עלי שתי דוגמאות אשר מוכיחות את רמת השיטנה כלפי. שיטנה שמורכבת, קודם כל, מקינאה בכישרון שלי לכתוב תסריטים, ספרים ובלוגים, שאין להם מתחרים (חלפון, כולל הדיאלוגים, נכתב במשך שבועיים וצולם ב-10 ימים. בזמן שצילומי הסרטים של סידר, נשר וריקליס נמשכים באיזור ה-8 שבועות ועולים פי חמש מ-"ד"ר פומרנץ").
אז למשל, לפני שנים, בתכנית "מי רוצה להיות מליונר?" הגיע מישהו לשאלת ה-200 אלף שקל ואז נשאל: "מי כתב וביים את 'גבעת חלפון אינה עונה?'" על המסך, נדמה לי הופיעו שלוש אפשרויות: יוסי בנאי-אורי זוהר-אסי דיין. המתחרה התלבט בין זוהר לבנאי.. ולחץ על זוהר ועל הפסד של 200 אלף. באותה תכנית, מישהי שכבר הגיעה די גבוה נשאלה "מי כתב את המילים ל"שיר הפריחה"?" הבחורה לא ידעה ונעזרה בקהל שהציע לה את יורם טהר-לב ופנתה לחבר הטלפוני שפסק: "בטח שלא אסי דיין ובטח שכן דורי בן-זאב"... עד היום אני "שובר שנאה" כשאני אומר שכתבתי את "שיר הפריחה" (שעפרה חזה שרה בסרט שכתבתי וביימתי "שלאגר").
"פסטיבל חיפה: פומרנץ מבריק!
"דוקטור פומרנץ" של אסי דיין מהרהר במוות באופן הייחודי ליוצר המעולה. מאז הפכה לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית, ניצבת יצירתו של אסי דיין מעבר לטוב ולרע. סרט חדש של אסי דיין הוא, בראש ובראשונה, אירוע בנוף הקולנוע המקומי שלנו, וכזה הוא גם "דוקטור פומרנץ" שהוצג אמש, מחוץ לתחרות הישראלית, במסגרת פסטיבל הסרטים בחיפה."
כמובן שלעומת הרוב הכמעט מוחלט של הצופים שיצאו מהסרט, כמי שעברו חוויה נדירה שהוליך אותם לאורך מסע של צחוק מטורף, עד לחצי השעה האחרונה שבה נחתו, בדמעות, אל האימה הקיומית, ואל הסוף הבלתי נמנע של כולנו (רבים מהם חזרו לראות את הסרט ואלה שהכרתי סיפרו לי כי יומיים אחרי ההקרנה הסרט התהלך בראשם). כמו שכתבה לי, כמעט אחיינית שלי, שירה גפן: "צחקתי באולם ובכיתי בבית. זה המתכון לסרט מצויין."
1) בשמי הנודע לשמצה כנרקומן ושחקן מגמגם ושמן ובנו של גנב עתיקות.
זהו זה, עד כאן לעת עתה עתה, אחזור עם המשך השנאה כלפי בשבוע הבא.