1.התובעת היא חברה שעוסקת בשיווק ציוד למסעדות ולבתי מלון.
לטענת התובעת, היא סיפקה לנתבעת 1 סחורה וציוד ולא קיבלה את התמורה עבורה. התובעת טוענת כי כנגד הנתבעת 1 ניתן צו פירוק . לטענתה, הנתבע 2 ערב בחתימתו לחוב ולהתחייבויות הנתבעת 1 כלפי התובעת.
2.הנתבע 2 טוען כי הוא אינו, וגם לא היה, בעל מניות או מנהל בנתבעת 1. הנתבע 2 טוען כי הערבות שנתן, ואשר עותק ממנה צורף לכתב התביעה, ניתנה להתחייבויותיה של חברה אחרת, חברת הנסיכה במפרץ חיפה בע"מ, ולא מדובר בערבות להתחייבויות של הנתבעת 1.
הנתבע טוען כי לא ניתן לחייב אותו, מכוח כתב הערבות שצורף לתביעה – בחוב נשוא התביעה.
עוד טען הנתבע כי לא ניתן ללמוד ממסמכי התביעה כי החוב מקורו בסחורה שסופקה לנתבעת 1 ויתכן שמדובר בסחורה שסופקה גם לאחרים. לפיכך, ביקש הנתבע לדחות את התביעה נגדו.
3.אין מחלוקת על כך שהנתבע חתם על כתב הערבות, שצורף כנספח ב' לתביעה.
"במידה ויוחלף שם מסעדתנו ו/או עסקנו ו/או חברתנו ו/או יבוא שם אחר במקומם ואנו עדיין נהיה ונשאר קשורים בכל דרך שהיא לשם החדש ו/או לעסק החדש ו/או לחברה החדשה תמשיך התחייבותנו זו להיות תקפה ולא תפגע בכל אופן וצורה שהיא".
4.מכח הוראה זו טוענת התובעת כי אף שהחוב נשוא התביעה אינו חובה של החברה ששמה נקוב בראש כתב הערבות, הנתבע ערב גם לחוב נשוא התביעה. זאת, מאחר שאמנם לאורך השנים התחלפו שמותיהן של החברות שניהלו את אולם הארועים הידוע כ"אולמי הנסיכה", ואולם, הנתבע היה ונותר קשור קשר בלתי נפרד לעסק ולאולמות הארועים וכן לחברות אשר הפעילו את האולמות האלה. משכך, לטענתה, ערבותו תקפה גם לחוב נשוא התביעה.