ורדה רזיאל-ז'קונט: "מעצבן אותי הפמיניזם הלוחמני עם הציצים בחוץ"
חנן גולדבלט משתחררף חשבת להתנצל?
עם זאת, מפה ושם נשמעו קולות אחרים, של נשים וגברים כאחד, שטענו שהקריאה לפטר את רזיאל ז'קונט היא אלימה, קיצונית, מתלהמת. הנושא נדון מזוויות שונות בדיוני פייסבוק רבים, ואתמול התפרסם טקסט מאת ליאן רם באונלייף, תחת הכותרת "למה אני לא קוראת לפיטוריה של ורדה רזיאל ז'קונט," בו מוצגות תפיסות שבעיניי מקעקעות את המאבק והשיח הפמיניסטי. למרות שנגמר השבוע, והמאבק להסיר את ורדה רזיאל ז'קונט משידור כבר סר חנו, ועברנו הלאה למאבקים אחרים ולמצעדים-למען-זכויות נוספים, אענה לנקודות העיקריות שמצאתי בטקסט, מכיוון שראוי לשוב ולזכור כמה טעם יש במאבק נגד אישים כמו רזיאל ז'קונט, ומדוע ביקורת כמו זו של רם לא רק שאינה מקדמת מאבק פמיניסטי, אלא מקעקעת דרכי פעולה, גם אם מועטות, שנצברו בזכות לאורך השנים.
1. "ורדה רזיאל ז'קונט היא אישה ולכן אסור לפטר אותה"
2. "ורדה רזיאל ז'קונט היא אישה ולכן היא בהכרח אובייקט"
3. "ורדה רזיאל ז'קונט היא אישה ולכן צריך לראות בה מכלול"
בטקסט שלה, רם מבקשת שנראה בוורדה רזיאל ז'קונט "אישה עם מכלול תכונות שנובעות משלל חוויות והתמודדויות ששרדה בחיים…" בכל הכנות, אינני מבינה מדוע עלינו לעשות זאת. אם אתייחס לטענה הקודמת שלי, שרזיאל ז'קונט היא סובייקט, אני לא חושבת שההתייחסות החד-משמעית לדבריה, והדרישה לפטר אותה, מוחקים את מכלול הדברים שרזיאל ז'קונט השיגה בחייה. כמו כן, ההתייחסות אל רזיאל ז'קונט כאל מי "ששרדה בחיים" היא התייחסות תמוהה עד מאוד, שכן לא ברור על מה היא מתבססת, ואיזה תפקיד היא משמשת בטקסט, מעבר לניסיון למקד אותנו שוב בעובדת היות רזיאל ז'קונט אישה, ולהזכיר לנו שכל אישה שהצליחה היא אישה "שורדת". אך לא כך הוא הדבר. ההשוואה המובלעת פה כואבת אף יותר, כאשר אנו ניגשות להסתכל על נשים נפגעות תקיפה מינית, שאכן "שרדו" מצב-חיים קשה ומזעזע. כלפיהן ורדה רזיאל ז'קונט חטאה, תוך שהיא מפעילה את כוחה עליהן.
4. "לפטר את ורדה רזיאל ז'קונט משמעו להעניש אותה (כי אנחנו נשים)"