שכחת חכמת הקבלה	פורסם ב- 20 באוקטובר 2014	מאת hamishpachton ברשימה הקודמת כתבתי על שכחת התורה בזמננו בתחום ההלכה. העניין עיקרי הוא שכחת העניין של הכרעה.
יש מי שמרשה לעצמו לקחת כל דעה משלל הדעות שנאמרו במשך הדורות בלי לשים לב שההלכה מחייבת ללכת אחרי אחרי הדעה שכמוה מוכרעת ההלכה, וכללי ההכרעה מחייבים ואי אפשר להיות חופשיים בזה.
ויש אחרים, מהחרדים ה"אדוקים" יותר, שאצלם זה להיפך, מרוב "יראת שמיים" הם אינם יכולים להכריע ולדחות שום דעה, ולכן הם אוספים את כל הדעות שנאמרו, ותשובותיהם ההלכתיות נראות כמו אנציקלופדיה, ומחמירים לצאת ידי כל השיטות.
גם זו שכחת התורה, כי גם באופן כזה אין בהלכה דיבור חי של הבורא עם האדם הלומד את תורתו.
כתבו לי בעקבות הרשימה הקודמת שאכן דורנו הוא דור חכמת הקבלה, שנתגלו הסודות ופנימיות התורה, והנכון הוא לעסוק בחכמת הקבלה והפנימיות ולשים פחות דגש על ההלכה. וכמו שרואים שיש פריחה בעיסוק בקבלה ופנימיות.
לצערי אינני יכול להסכים עם זה. ראשית ההלכה היא הבסיס והעיקר ובלעדיה אין תורה כלל לא פשט ולא סוד.
שנית מה שקוראים היום עיסוק בקבלה ופנימיות התורה אין לו שום התחלת שייכות לעניינים אלה. והוא חושך גמור ותפלות גמורה ואוי לתורה שככה עלתה לה.
אביא משל מהתחום שבו אני עוסק. יש תיאוריות של פסיכולוגים ומחנכים ופילוסופים ואחרים לגבי שלבי התפתחות הילד. נכתבו על זה מאות ספרים ורבבות מאמרים. כל אחד מחלק לשלבים קצת אחרים, ויש העוסקים בפרשנות לדברי החוקרים הגדולים ומדייקים בדקדוקים גדולים ומחלקים כל שלב לתת-שלבים ומציירים דיאגרמות מורכבות וכו' וכו' וכו'.
נניח שיבואו דורות שלא יהיו בהם ילדים כלל, ולאיש לא יהיה מושג מה צורת ילד. וגם הם יעסקו בתורה זו ויפלפלו בה ויעמדו מומחים גדולים הבקיאים בכל אות שנכתבה וישבו עליה שבעה נקיים בעמל עצום ויישבו קושיות ויחלקו חילוקים ויתרצו תירוצים גאוניים. והחכמה הזו אצלם תהיה מוזרה קרה ועקרה וריקה מתוכן, כי מעולם לא ראו ילד ולא חיבקו ואהבו ילד, ואין להם שום הבנה במה מדובר.
בכל ספרי הקבלה יש בתחילתם אזהרות חמורות ונוראות שרק מי שמילא כרסו בש"ס ופוסקים ורק אם הוא שלם לגמרי באמונתו וכו' וכו' מותר לו להכנס בשערי החכמה הזו. ורק אם יש לו מורה אמיתי שילמדנו. ואם לא אז הוא לא יידע שמדובר במשלים ויבוא לקצץ בנטיעות.
הבסיס להבנת הנמשל בקבלה הוא האמונה החושית. כחיים עם עיניים פקוחות ולב פתוח, רואים את הבורא נוכח וחי מול העיניים כל רגע ורגע, באופן פשוט לגמרי, כמו שתינוק רואה את אביו ואמו. שכל הזמן נמצאים איתו, מתייחסים אליו, פנים אל פנים, אוהבים ומחבקים ומלמדים ומחנכים.
אז הכל נעשה פשוט מאוד ומובן מעצמו. כשילד רואה את אביו לפעמים כועס עליו ולפעמים מנשק אותו, והוא יודע שלב אביו קשור בו בעבותות ומהקשר בא הכעס ובא הנישוק, אז הוא כבר יודע באמת מה זה חסד ודין ותפארת. וכשאיש רואה איך מאהבתו את אשתו נוצר תינוק, הוא כבר יודע מה זה מלכות ויסוד ועיבור. הנמשל הוא החיים עצמם. התורה היא תורת חיים, ואין בה מאומה חוץ מאשר החיים עצמם שמלובשים באותיות.
למשל התפתחות הילד זה החיים עצמם. כל ספרי הפסיכולוגיה שעוסקים בזה, לו היו אמיתיים לא היה בהם אלא החיים עצמם מלובשים באותיות. ומי שגידל ילד ואהב אותו וראה אותו והבין אותו כל רגע ורגע, יודע מעצמו כל מה שכתוב בהם.
החיים הם היחס לילד, היחס בין בני הזוג. היחס אל הבורא. היחס החי הפשוט והממשי והקרוב והאמיתי אל הבורא, הוא רובד חיים שיש בו דמיון ליחס של ילד לאביו, אבל זה רק דמיון. באמת יש ביחס הזה מהות חיים ועומקם שאין למצוא בשום יחס אחר.
למשל בחורה צעירה בטוחה שהיחס אל חברתה הטובה הוא תכלית היחס והחיים שייתכנו. כשהיא מתחתנת ויש לה ילד, היא מגלה מהות חדשה של יחס וחיים, שלא שיערה מקודם. הם דומים אבל גם שונים מאוד.
כך היחס אל הבורא יש בו מהות שאין ביחסים אחרים ומי שלא זכה לחיות את זה אינו יכול לשער. רק אחרי שאדם זוכה לזה הוא יכול לדעת על מה מדברים ספרי הקבלה, והם נהירים לו באור בהיר ופשוט וחי. בזמננו כל מי שמתפרסם כמקובל או מומחה לקבלה וכיו"ב, זה עצמו מוכיח שאין לו שייכות לזה כלל, ואם הבור ריק ואין בו מים אז בהכרח עקרבים ונחשים יש בו.
כבר נכתב על ידי מקובל קדמון שמה שנקרא תורת הסוד אינו מה שכתוב בספרי הקבלה. כי הם ניתנים לכל אחד לקרוא ומה סוד יש בזה. אלא הסוד הוא האהבה וזה לא ניתן להיכתב. מי שלא אהב בעצמו אינו יכול לדעת על מה מדובר כל כמה שיקרא וילמד, ולכן זה סוד.
וכשהוא אוהב הכל נפרש לפניו מלא אור וחום וטעם והבנה. ואז נגלה לו הסוד שבספר, ואם לא זכה לאהוב דברי הספר יהיו לו סתומים וחתומים כל כמה שיעמול בהם. לכן הספר הוא סוד. גן נעול מעיין חתום, שלחייך פרדס רימונים.
מי שאוהב לא יפרסם את עצמו כמקובל. אלא אחרים יראו בו מה שיש בו וירוממוהו. וזה שייך רק כשמצויים אחרים שמבינים במה מדובר. היום הציבור אין להם התחלת מושג מה זה מקובל, ולכן גם אם האדם עצמו לא הכריז על עצמו ככזה, עצם העובדה שמכתירים אותו ככזה מוכיחה שהוא עונה על הציור שיש לאותם מכתירים לגבי מה זה מקובל. ומכיוון שהציור שלהם הפוך מהאמת בהכרח אדם זה אינו מקובל ולא קרוב לזה.
שאלתי מה דעתך על שולחן ערוך שדרכו הולכים ?