פרק זה מתייחס להיווצרותה של משפחה חדשה עם הולדת הילד הראשון. שלושת החודשים הראשונים רצופים בקשיים רבים כמו לחץ נפשי, מחסור בשעות שינה, מחסור ביחסי מין והשקעה באינטימיות, חוסר סבלנות ועוד ההופכים את המערכת הזוגית לנפיצה ביותר.
תקופה זו מביאה טלטלה עמוקה למערכת הזוגית (כמו גם לתחומים אחרים) והשפעתה על המשך בניית המשפחה באופן שכל אחד ימצא את המקום המתאים לו היא מהותית.
בפרק זה נציג את הצמתים המסוכנים שבדרך, את נקודות החיכוך ומה כדאי לעשות כדי לעבור את שלושת החודשים הראשונים כמשפחה מאוחדת ומחוזקת.
פרק זה עוסק אמנם בקשיים של בניית משפחה חדשה אולם לפני הכל יש לציין עובדה אחת חשובה. לאורך ההיסטוריה, מיליארדים של בני אדם מכל הצבעים הסוגים והעמים עברו את השלב הזה, ורובם הגדול בשלום. אם הם הצליחו אין סיבה שגם אתם לא תצליחו. תאמינו בעצמכם, תאמינו בזוגיות שלכם.
החידושים הטכנולוגים של העת האחרונה (מכונת כביסה, מייבש ומדיח כלים לדוגמא) יכולים להקל על ההתנהלות הטכנית בתקופה לא קלה זו אולם הדבר שיש לשים עליו דגש במיוחד הוא החוסן הנפשי והאמונה בעצמכם.
בשלושת החודשים הראשונים אין דבר כזה - לא מספיק סקס. יש לצאת מנקודת הנחה שאין סקס, ואם זה במקרה קורה הרי זה מבורך.
במהלך הלידה האשה עוברת תהליכים פיזיולוגים רבים שמשפיעים על יכולתה ורצונה לקיים יחסי מין.
הלידה עצמה כרוכה בתנועה של עצמות האגן. לאחר הלידה עצמות אלו חוזרות למקומן הקודם, תהליך המלווה לרוב בכאבים.
הואגינה עצמה עוברת טראומה לא קלה במהלך הלידה וזקוקה לזמן כדי להחלים ולחזור לצורתה המקורית.
אם בוצע חתך בזמן הלידה תהליך זה ארוך אף יותר.
ניתוח קיסרי אמנם מדלג על בעיות מסוג זה אולם ההתאוששות ממנו לא קלה וכרוכה בכאבים והגבלת התנועה לאורך זמן עד התאחות מלאה של כל הרקמות.
בנוסף, ישנם גם תהליכים נפשיים שעוברים על האשה שגם הם מורידים את ההחשק המיני.
לאחר הלידה לוקח זמן עד שהאשה יכולה לשנות את היחס לואגינה שלה מ"מכאן יצא ילד וזה היה הדבר הכי כואב בחיים שלי" לאובייקט מיני שאמור לשמש למטרת תענוג.
עבור נשים מיניקות ישנה גם כן בעיה של הסתכלות על החזה כאובייקט מיני. עיקר תפקידם של השדיים כעת הוא הזנת העולל. בנוסף במקרים רבים הפטמות הופכות להיות רגישות ביותר וכל מגע בהן (במיוחד של גבר נלהב) מלווה בכאב.
והמקל האחרון בגלגלי המיניות הנשית הוא דימוי הגוף של האשה. לאחר הלידה העור של הבטן רפוי וגורם לקפל - כרס קטנה. זהו אמנם מצב טבעי שעם תזונה נכונה ופעילות פיזית חולף לאחר שנה אבל הוא נוגע באחד הפחדים של כל אחד שמנסה לשמור על גזרה חטובה - בטן משתפלת, ומקשה על האשה להרגיש שלמה וסקסית עם עצמה.
כל זה לא היה מהווה בעיה אם לא היה גבר בתוך המערכת אולם כמעט בכל המקרים גבר זה קיים ונוכח.
הגבר לא עובר שינויים פיזיולוגיים כלל במהלך הלידה אלא רק שינויים פסיכולוגיים.
אבדן החופש, האחריות הפתאומית והשאלות שרצות בראש כגון "האם אהיה אבא טוב ?", "האם אצליח לכלכל את המשפחה החדשה ?" ועוד גורמות ללחץ נפשי.
במקביל, בעיני הגבר האשה נראית סקסית ביותר. הוא מרוגש ומלא הורמונים של אהבה, הוא אינו רואה את השינויים הפיזיים העוברים על האשה, הבטן המשתפלת היא טבעית בעיניו, ואם האם מניקה החזה שלה גדל ונראה סקסי מתמיד.
וכאן טמונה הבעיה העיקרית של הגבר בתקופה זו - הוא אינו יכול לפנות לבת זוגו לתמיכה נפשית או לפורקן מיני שיכול לסייע במצבים אלו שכן היא טרודה בבעיותיה הנפשיות והפיזיות. אך טבעי שבמצב זה הגבר יכול ליפול לתוך הרגשת בדידות בתוך המערכת המשפחתית, להפגין ריחוק וחוסר מעורבות.
חוסר אינטימיות זה הוא הגורם העיקרי להיחלשות הזוגיות.
כדי להמנע מלגיע למצב זה שני הצדדים צריכים להשקיע בחיזוק הקשר.
האשה צריכה להבין את המצב בו הגבר נמצא ומדי פעם לגייס את כוחה וכוח רצונה ולנסות למצוא את הזמן להעניק לגבר שלה, שגם עליו עוברים ימים קשים, חמימות, אינטימיות ומעט מיניות.
היא יכולה לומר לו שהיא אוהבת אותו. זה חשוב.
היא יכולה לומר לו שהיא מבינה את מצבו ושהיא חושקת בו גם כן, ולבקש ממנו שיתאזר בסבלנות.
היא יכולה לאונן את בן זוגה ידנית עד שיגמור. לגבר לחוץ גם זה פורקן מספק.
כדי להתמודד עם כפילות התפקידים החדשה של האיברים המיניים האשה יכולה לנסות לראות את הדברים מנקודת המבט של גבר - איבר המין שלו משמש במהלך היום יום להשתנה אולם במצבים אינטימיים הוא הופך לאיבר מיני.
הגבר מצדו צריך להבין את המצב בו האשה נמצאת ולהטמיע את העובדה שבשלושת החודשים הראשונים אין יחסי מין. כשאין ציפיות אין אכזבות וזה המצב הרצוי לשני הצדדים בתקופה זו.
במקביל הוא צריך לייצר הזדמנויות לשיפור ההרגשה המינית של האשה ולהזהר ממוקשים שייצרו אצלה תסכול ויחמירו את הבעיה.
אסור לו להתלונן על המחסור בסקס. האשה אוהבת את הגבר שהוא אבי ילדיה ולמרות שכל דעתה נתונה לעולל היא עדיין רוצה את הכי טוב בשבילו. תלונות מסוג זה מוסיפות רובד שלם של לחץ נפשי בנושא "האם אהיה אשה טובה" למכלול הלחצים הנפשיים שהאשה נמצאת בו. זה מיותר ולא פועל לטבתו של הגבר.
אסור לו להסתכל על נשים אחרות או להחמיא לנשים אחרות. נשים נוטות לדבר על נושאים כאלו הרבה יותר מגברים ואין צורך שבת הזוג תיחשף למצב כזה. גם אם זה לא תמיד נראה על פני השטח האשה צריכה להרגיש בטחון מהגבר שלה. כל גבר יכול לדכא את היצר ל 3 חודשים, גם אם זה קשה. יש להבין שמה שעובר על האשה הוא לא פחות קשה, גם אם בצורה אחרת.
אסור לו לדחוק בנושא. זה יוצר לחץ שלילי אצל האשה (ראה הסעיף הראשון) ויכול לגרום לה, בשם האהבה, לעשות דברים שהיא לא רוצה = תצטער עליהם אחר כך. התנהגות כזו רק תפגע באינטימיות לטווח ארוך, גם אם תביא לפורקן מיני בטווח הקצר.
עליו לומר לזוגתו שהוא אוהב אותה. זה מחזק את הקשר הזוגי ויתרום להרגשת הבטחון של האשה שהיא לא לבד בדרך.
עליו לעזור בהתייחסות לחלקים הבעייתיים יותר כמו התכווצות הואגינה, הבטן המשתפלת או המשקל העודף. רובן המכריע של הנשים חוזרות לצורתן לאחר שנה. עליו לחזק את ההבנה הזו אצל האשה ולהבהיר שהוא לא מצפה לזה בזמן קצר יותר, ושגם היא לא צריכה לצפות לזה מעצמה.
הגבר יכול וצריך לאונן אם הוא מרגיש שהלחץ המיני גדול עליו. יש להזהר לא להפריז באוננות ובצריכה של פורנוגרפיה שכן קלות הפורקן בצורה כזו יכולה להיות ממכרת ולפגוע באינטימיות של בני הזוג בהמשך הדרך. כל גבר מכיר את תדירות האוננות המתאימה לו ועליו מוטלת האחריות לשלוט בה ולדאוג לא להפריז.
עליו לגרום לזוגתו להרגיש נחשקת. גם אם מדובר בהתלהבות רגעית שלאחריה היא תבקש להפסיק. הגבר אמור לנהוג באבירות, לבלוע את התסכול ולבלום את עוררותו המינית בכל דרך. באופן כזה האשה תרגיש שהיא יכולה לסמוך עליו וייקל עליה לחזור בשלבים לתפקוד מיני מלא.
עליו לתמוך ולדחוף בעדינות את האשה לעשות פעילות פיזית, אפילו אם מדובר בהליכה של 20 דקות ברחוב. פעילות פיזית מסייעת לחזרה תקינה של הגוף לעצמו, משפרת את מצב הרוח הכללי ומאפשרת לאשה פרק זמן של חופש עם עצמה המאפשר למוחה לעכל את ההתרחשויות באופן רגוע. על הגבר להרגיע אותה ולהבטיח לה שהוא יכול לטפל בעולל בזמן העדרותה ובנוסף, גם אם הפעילות הספורטיבית כרוכה בתשלום לא מוגזם עליו לטעת בה בטחון שיהיה בסדר ולמנוע ממנה לא לבצע את הפעילות משיקולים כלכליים.
גם אם כל חבריכם באו לבקר לאחר הלידה וגם אם כל בני משפחתכם הבטיחו לעזור במה שצריך תגלו בשלב די מוקדם של הדרך שאתם לבד. בסופו של יום אתם שני הורים חדשים ועולל אחד קטן שמתחילים דרך משותפת שתימשך כל החיים. גם גירושים לא ישנו את העובדה ששניכם ההורים היחידים של הילד שצריכים לדאוג לו עד שיעמוד ברשות עצמו….
זיכרו ברגעי משבר ששניכם קשורים יחד כעת ועדיף, במיוחד לילד, שני הורים חזקים ובריאים נפשית.
לפיכך האינטרס של כל אחד מההורים הוא לחזק את השני, גם אם זה דורש מאמץ מוגבר. לא תמיד יכול אדם להתמודד לבדו עם השדים בתוך ראשו ובמקרים כאלה בן הזוג יכול לעזור להרגיע את המחשבות השליליות.
אחת הטעויות הנפוצות בשלושת החודשים שלאחר הלידה הוא מידור האב מתהליך הטיפול בעולל.
מירב מערכת התמיכה לקראת הלידה מופנית לאם.
רוב השיחות על הריון ולידה הן של האם עם חברות ובנות משפחה. נשים נוהגות בכל הנושא של שיחה באופן שונה מגברים. ישנם גברים רבים שכל השיחות עם חבריהם ובני משפחתם לקראת הלידה מסתכמות בורסיה מסויימת של "נו, מה אתך ? מתרגש ?", התשובה המתבקשת "כן" ולאחריה הסיום המתבקש "וואלה…. שיהיה במזל".
היסטורית הגברים לא היו מעורבים כמעט בכלל בשלב הזה של התפתחות העולל. רק בעת החדשה, עם התבססות השיוויון בין המינים בעולם המערבי התחילו הגברים יותר ויותר להפתח לתפקיד של הורה במשרה מלאה. מחסור זה בהיסטוריה ונסיון מאלץ את האב הטרי לפלס את דרכו בשדה לא מוכר של הורות גברית.
בנוסף, לנשים רבות נראה הטיפול של האב הצעיר בעולל הקטן גמלוני, איטי וחסר ביטחון ואם העולל בוכה או מראה חוסר נוחות הן מייד קופצות לסייע ולוקחות את העולל מהאב כדי להרגיע אותו. פעולה זו מונעת מהאב מלהתמודד עם הקשיים של ההורות ומביאה לשתי תוצאות לא רצויות.
מצד האב, בזמנים קשים אלו גלישה במדרון הנוחות בו מירב הטיפול בעולל נופל על האם הוא קל ביותר. זה אמנם יותר נוח בתקופה הקשה בהתחלה אולם זה יקשה עליו ביותר להשתלב בהמשך, כאשר העולל גדל ונהיה חזק יותר, בהחתלה, מקלחת, הרדמה כדומה. מצב זה יצמצם את הקשר הרגשי עם העולל בתחילת הדרך ויקשה על החיבור הרגשי בין ההורה לילדו.
מצד האם, לקיחת כל האחריות הטיפולית עליה יביא אותה במהרה למצב של עייפות מצטברת, שתגרום לעצבנות וחוסר סבלנות, שיגרמו לעולל להיות פחות רגוע ואז הטיפול בו יהיה תובעני יותר וחוזר חלילה.
גם אם קשה לאם לראות את קשיי האב והיא מרגישה לחץ נפשי, על שני בני הזוג להתעקש על השתתפות שווה במטלות הטיפול בעולל. די במהרה האב יהפוך למיומן יותר בפעולות היום יומיות וחלוקת הנטל תקל על שני הצדדים, כמו גם תסייע לעולל ליצור קשר רגשי קרוב עם שני ההורים גם יחד.
בימים ובשבועות הראשונים יש לאב מספר יתרונות מובהקים על האם בטיפול היומיומי בעולל.
איזון הורמונאלי. לאורך ההריון ובמיוחד במהלך הלידה האם מושפעת ממינונים גבוהים של הורמונים שונים המשתחררים בגופה כחלק מהתהליך. החזרה לאיזון הורמונאלי רגיל אורכת זמן ועקב כך יכולה האם לחוות שינויים קיצוניים במצב הרוח, בכי ללא סיבה וכדומה. גם האב עובר שינוי הורמונאלי אולם הוא אפסי ביחס לזה שעובר על האם. יציבות הורמונאלית זו מקלה עליו להתמודד בקלות יותר עם ההתנהלות הטכנית הכרוכה בטיפול בעולל.
קשר רגשי. בגלל תהליך ההריון והלידה האם קשורה רגשית יותר לעולל וכל בכי שלו מפעיל אצלה מנגנונים רגשיים פנימיים חזקים. הקשר הרגשי של האב חלש יותר בתקופה זו ולכן קל לו יותר להתנהל בקור רוח כאשר העולל בוכה או כאשר נדרשת פעולה טכנית כמו החתלה, האכלה, אמבטיה וכדומה.
חוזק פיזי. לאחר הריון ולידה הכושר הפיזי של האם הצעירה ירוד למדי. פעילות פיזית לאורך זמן כמו הרגעת והרדמת העולל על הידיים יכלה להיות קשה וכואבת לאם הטריה. חשוב לזכור שבשלב הראשון שרירי הבטן שלה חלשים ביותר ולכן נוצר עומס רב יותר על הגב. האב חזק יותר פיזית ולא הושפע מההריון והלידה מבחינה גופנית. חוזק זה מאפשר לו להרדים ולהרגיע את העולל באופן סבלני יותר ולאורך זמן בקלות יחסית.
מחקרים מראים שגברים ישנים פחות מנשים. בנוסף, האיזון ההורמונאלי והעדר שינויים פיזיולוגים אצל גברים מאפשר להם שינה טובה יותר והרדמות מהירה יותר לאחר קימה במהלך הלילה. מצב זה מאפשר לגברים להתמודד בצורה טובה יותר עם ההתעוררויות לצורך האכלה, ומאפשר להם לתפקד בצורה טובה יותר ביום שאחרי.
מכיוון שסערת הרגשות וההשפעה ההורמונאלית הן קטנות יותר אצל האב קל לו יותר לעטות על פניו חיוך וצחוק בעת הטיפול בעולל. הצגת פרצוף שמח ומאושר לעולל תגרום לו להיות רגוע ושמח יותר בעצמו. מחקרים מוכיחים שחיוך מדבק ומשפיע גם על הצד הצופה בחיוך.
במקרים רבים הסבתא מתגייסת לסייע להורים הצעירים בתקופה הראשונה ופעמים רבות גם ישנה בביתם של ההורים הצעירים בתקופה הראשונה. למרות שלפעמים זוהי אמו של האב ברוב המקרים אמה של האם הטריה תיקח את התפקיד. ההורים הצעירים ירגישו הרגשה של חוסר נוחות עם המצאות אינטנסיבית של הסבתא, ובמיוחד האב שירגיש לא נוח בביתו. לדוגמא הוא לא יוכל להסתובב ערום או בתחתונים ישנים כפי שעשה קודם ללידה.
לסבתא המצב הזה אינו נוח. היא נדרשת לצאת מביתה הנוח לשעות ארוכות ולעסוק בעבודות פיזיות ברובן. הסבתא לרוב מסייעת בעבודות הבית (כלים, בישולים וכביסות) ובנוסף מסייעת להרדים את העולל על הידים, פעולה לא פשוטה לאשה בגילה.
גם לאם המצב אינו נוח. רוב האנשים הבוגרים לא מעוניינים בשום אופן לגור עם הוריהם ולשמוע את עצותיהם ודעתם על כל דבר ועניין.
הסבתא היא כוח עבודה מנוסה, יעיל וזול. אם הסבתא לא תסייע אזי מירב הסיכויים שכל עבודות הבית והטיפול בעולל יפלו על כתפי האב והאם הטריים ויקשו עליהם לצלוח את שלושת החודשים הראשונים בקלות יחסית.
האם לרוב אינה יכולה להיות שותפה לשיחות תלונה על שהות הסבתא. גם אם היא מסכימה עם הדברים עדיין מדובר באמא מולידתה והיא באופן טבעי תצא להגנתה. במצב זה יש פוטנציאל לריבים מיותרים בין ההורים וכדאי להיזהר ממנו.
זה זמני. וזה עובר.
שני ההורים חייבים להבין שלמרות שמצב זה אינו נוח לאף אחד מהצדדים היתרונות של הסיוע הזה עולים על החסרונות. ככל שדעתם של ההורים הטריים תתיצב, הם יצברו נסיון ויצליחו להכניס את הבית לשיגרה כך עזרתה של הסבתא תהפוך להיות פחות הכרחית.
אם ההורים יבחרו להשתמש בטבלת הסיוע המומלצת באתר הם יוכלו להפנות את את הרצון של הסבתא לסייע ליעיל ונקודתי יותר, אם ע"י הפיכתה לאחראי טבלה ואם ע"י ניהול נכון ומסודר של העזרה שהיא רוצה להציע.
בכל מקרה, כדי לשמור על יחסי משפחה תקינים בהמשך החיים המשותפים חשוב להודות לסבתא על רצונה לסייע ויש לדבר אליה באדיבות ובסבלנות ככל הניתן. הסבתא היא תוצר של דור אחר, לרוב עם דעות שונות לגבי נושאים שונים וחבל להפוך עובדה זו למכשול שיכול לפגוע ביחסים העתידיים.