לפי Butler (1999), גילנות מוגדרת כ"שימוש עקבי בסטריאוטיפים ובאפליה כלפי אנשים בשל גילם המתקדם". ברמה הבין-אישית, גילנות מתבטאת בהימנעות ממגע עם אנשים זקנים, בבדיחות על אנשים זקנים, בהתנהגות מתנשאת ופטרונית כלפי אנשים זקנים ובעמדות שליליות וסטריאוטיפיות כלפיהם. ברמה הממסדית מערבת גילנות קיפוח בתחומים חברתיים כגון דיור, קבלה לעבודה, פיטורין וטיפול לקוי. תופעות חברתיות המשקפות גילנות כוללות שימוש בשפה מזלזלת ובבדיחות על אנשים זקנים; תקשורת שמעלה על נס גיל צעיר, יופי פיזי ומיניות, ולעומת זאת מתעלמת מאנשים מבוגרים או מציירת אותם באורח שלילי; או עידוד התקשרויות חברתיות שמבדילות צעירים מזקנים. מחקרים שונים מראים עד כמה משפיעות עמדות גילניות על החשיבה וההתנהגות החברתית. כך למשל, נמצא כי כשצעירים שוכחים מידע, מיוחסת השכחה שלהם לחוסר תשומת לב או לחוסר מאמץ, אך כשזקנים שוכחים מידע מיוחסת השכחה שלהם לחוסר יכולת. בנוסף, נמצא כי אנשים זקנים נתפסים אמנם כיותר ידידותיים וכיותר חמים מאנשים צעירים, אך גם כפחות חכמים, פחות הישגיים ופחות אחראים מהם. עוד מתברר כי אנשים מגבשים אסוציאציות בין תכונות של חוסר יכולת לבין שמות זקנים מהר יותר מאשר בין תכונות של יכולת לבין אותם שמות (לדוגמה, אנשים יקשרו מהר יותר את השם "זלמן" לתכונה של "בלבול" מאשר לתכונה של "זריזות"). כמו כן, בקנדה ובארצות הברית הנטייה ללעוג לאנשים זקנים היא תופעה שכיחה. 72% מהקנדים ו-68% מהאמריקאים דיווחו שסיפרו בדיחות על זקנים ו-55% מהקנדים ו-37% מהאמריקאים דיווחו ששלחו כרטיסי ברכה שהופיעה בהם הקנטה של אנשים זקנים.
האם גילנות היא "מחלה" מודרנית ובאילו ארצות היא נפוצה יותר?
ראשית, שיעורם של הזקנים באוכלוסייה עלה בצורה ניכרת ובמקביל החליטה המדינה לעודד פרישה לגמלאות, כך שהזקנים לא יכלו להמשיך להחזיק בעבודות נחשבות או בעמדות כלכליות, כפי שעשו בעבר. שנית, הקידמה הטכנולוגית יצרה משרות חדשות שאנשים מבוגרים התקשו למלא. את הניסיון בעבודה החליפו כישורים טכנולוגיים והדבר גרם להרחקת המבוגרים ממעגל העבודה. שלישית, האורבניזציה הרחיקה אנשים צעירים מבתיהם והובילה להחלשה של הקשרים המשפחתיים במשפחה המורחבת. כתוצאה מכך, הצעירים הפסיקו לחפש חוכמה והדרכה אצל הסבא והסבתא. רביעית, בחברה המודרנית המדגישה יצרנות, היציאה של אנשים זקנים ממעגל העבודה גרמה להם להיחשב לבלתי יצרניים ואף הפכה אותם לעול על מעמד הביניים הנושא בנטל הכלכלי-חברתי. לבסוף, התפתחות מערכות החינוך הציבוריות הרחיבה את היקף האוכלוסייה שיודעת קרוא וכתוב, ובאופן זה הפחיתה ממעמדם של הזקנים, שבעבר העבירו בעל פה את המורשת התרבותית ואת החוכמה. בקצרה, המודרניזציה ערערה את מעמדו של הדור המבוגר. עם זאת, מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מראים כי גילנות היא תופעה כלל עולמית שחוצה תרבויות. ניתן למצוא גילנות גם בארצות שנחשבות למסורתיות וקולקטיביסטיות. כך למשל, גילנות תועדה גם בדרום קוריאה ובטורקיה ואף במחקר שנערך לאחרונה בישראל (Bodner & Lazar, 2008). בשל היקף התופעה, התפתחו לה גם הסברים פסיכולוגים ולפיהם מדובר בפחד שיש לכולנו מן הזיקנה.
למה אנחנו מפחדים מהזיקנה?
הזיקנה היא האפשרות הטובה ביותר שעומדת בפנינו ואין ספק שהיא טובה יותר מאשר למות בגיל צעיר. אז מדוע מחזיקים אנשים בדעות קדומות כלפי זקנים? חוקרים רבים סבורים כי העמדות השליליות וההתנהגות המפלה כלפי אנשים זקנים נובעות מפחד מפניהם. חוקרים אלה מונים שלוש סיבות לפחד מאנשים זקנים: אנשים זקנים מייצגים את העתיד שלנו שבו המוות הוא ודאי; אנשים זקנים מזכירים לנו את האפשרות שנאבד צלם אנוש, עקב אובדן שליטה על הגוף ותפקודיו; אנו מקשרים אנשים זקנים עם מאפיינים של ירידה ביכולות חברתיות וקוגניטיביות ולפיכך עם פגיעה צפויה בערך העצמי. נסקור כעת את הסיבות הללו ביתר הרחבה.
איום המוות: החוקרים טוענים כי אנשים זקנים מזכירים לנו את העובדה שגם אם לא נמות ממחלה, מתאונה או מהתקפת טרור, לא נוכל להימלט מהגורל המחכה לכולנו – זיקנה ואחריה מוות. בנוסף, בשונה מכל הגורמים אותם אנו מאמינים שנוכל למנוע עלידי התנהלות אחראית )למשל, אם ננהל אורח חיים בריא וניזהר בכבישים(, ברור לנו מעל לכל ספק שלא נוכל להימנע מהזיקנה ומהמוות שמגיע בעקבותיה. לכן, כאשר אנו נחשפים למראהו של אדם זקן, אנו רואים את הסוף הבלתי נמנע של חיינו שלנו.
איום איבוד צלם אנוש: האפשרות שנאבד שליטה על הגוף ועל תפקודיו מתקשרת לכך שאנשים זקנים עלולים לסבול משליטה מוגבלת על תפקודים גופניים )ראייה או שמיעה, יכולת התנועה או שיווי המשקל, שליטה בסוגרים(. המראות והריחות שנלווים לאובדן השליטה מזכירים לנו את הטבע הפיזי, החייתי שלנו, והוא מצדו מזכיר לנו עד כמה שביר צלם האנוש שלנו.
איום על הערך העצמי: הזיקנה מביאה עמה ירידה במאפיינים שמתקשרים אצלנו לערך עצמי )כגון זריזות שכלית, יופי גופני, יצרנות בעבודה, חוזק ומהירות(. כך למשל, גברים שואבים חלק מהערך העצמי שלהם מכוחם הפיזי ואילו נשים מבססות חלק מערכן העצמי על יופיין. כשאנו מתבוננים באנשים זקנים אנו רואים כיצד פוחתים מאפיינים אלה עם הגיל, וכך עלולים אנשים זקנים להזכיר לנו את הפגיעה העתידית בערך העצמי שלנו.
במחקר מ-2004 בדקו Martens ועמיתיו אם אנשים זקנים מעוררים בצעירים אסוציאציה של מוות. הם הראו לקבוצה אחת תמונות פנים של צעירים ולקבוצה שנייה תמונות פנים של צעירים ושל זקנים גם יחד. לאחר מכן, הם ביקשו מהסטודנטים שהשתתפו במחקר להשלים מילים, שאת חלקן ניתן היה להשלים כך שיהיו קשורות למוות. נמצא כי נבדקים שנחשפו לתמונות של זקנים השלימו יותר מילים בדרך הקשורה למוות, בהשוואה לנבדקים שנחשפו לתמונות של צעירים בלבד (לדוגמה, הם השלימו את המילה "_בר" "כ"קבר" ולא כ"גבר").
בניסוי אחר התבקשה קבוצה אחת של צעירים לכתוב מספר שורות על מה שיקרה להם כשימותו ואילו קבוצה נוספת התבקשה לכתוב על נושא שאינו קשור למוות אלא לחוויה בלתי נעימה אחרת (כגון כאב שיניים). לאחר מכן, כל המשתתפים התבקשו לדרג עד כמה מאפיינות אותם הצהרות שונות כגון "אני אדם חברותי מאד" ועד כמה הצהרות אלו מאפיינות זקנים. נמצא כי בקבוצה שבה הבליטו החוקרים את המוות, המשתתפים נטו לתפוס את עצמם כדומים פחות לאנשים זקנים וייחסו לאנשים זקנים הרבה הצהרות שליליות. החוקרים הסבירו את ממצאיהם בכך שחשיפה למראה של אנשים זקנים מעוררת אסוציאציות הקשורות למוות. בניסיון להתמודד עם איום המוות, מנסים הצעירים להגדיר את עצמם כשונים מהזקנים ומבליטים את עמדותיהם השליליות כלפי אנשים זקנים. כלומר, כאשר הצעירים מגדירים אנשים זקנים כשונים וכנחותים מהם, הם מצליחים באופן זמני להרחיק מעצמם את איום הזיקנה ולהגן על הערך העצמי שלהם.
אבל, התבוננות נוספת במנגנון הפסיכולוגי של ההרחקה שתואר על ידי מרטינס ועמיתיו מבהירה לנו כי מנגנון זה אינו יעיל דיו כדי להרחיק את איום הזקנה לאורך זמן. ראשית, בעקבות הארכת תוחלת החיים, כולנו נחשפים ליותר זקנים בחברה בה אנו חיים. שנית, בשונה מאחיזה בדעות קדומות כלפי קבוצות אחרות באוכלוסייה (כדוגמת racism או sexism), שמי שאוחז בהן יודע שגם בעתיד לא ישתייך אליהן, גילנות היא רק הגנה זמנית. ברור שאם יאריכו ימים יהפכו הצעירים האוחזים בדעות אלו ל"צעירים לשעבר", ובסופו של דבר יצטרפו לקבוצת הזקנים. האם גם אז יוכלו להמשיך להחזיק בעמדות גילניות?
האם קיימת גילנות בגיל הזקנה ומהן השפעותיה על האדם הזקן?
האם גם כשאנשים מגיעים לגיל הזיקנה הם ממשיכים להחזיק בתפיסות גילניות? מצד אחד, כשאנשים מגיעים לגיל הזיקנה הם יכולים להכיר בשייכותם לקבוצת גיל זו ולהתמקד ביתרונות המסוימים שמקנה להם גילם, כגון ניסיון חיים, ידע נרחב, או כישורי התמודדות שנרכשו לאורך שנים. הם גם יכולים לקבל על עצמם תפקידים חברתיים הנגזרים משלב זה במעגל החיים (כגון תפקידי סבאות וסבתאות) והם אפילו יכולים לתפוס את קבוצת הגיל הצעירה כנחותה מהם ולהחזיק בעמדה שהצעירים פחות מנוסים, פחות תרבותיים, או יותר שטחיים. מצד שני, קיומן של עמדות גילניות בחברה פוגע במעמד החברתי של הזקנים והופך את ההשתייכות לקבוצת גיל זו לבלתי מושכת. לפיכך, אנשים זקנים יכולים להפנים עמדות גילניות, להכחיש את שייכותם לקבוצת הגיל המבוגרת ולנסות להוסיף ולהשתייך לקבוצות גיל צעירות יותר )למשל, להתלבש כצעירים, להתנהג כצעירים, להסתיר את גילם האמיתי, לעבור ניתוחים פלסטיים(. דפוס זה של התמודדות עם הזיקנה יכול אף להתבטא בהבעת עמדות שליליות כלפי בני גילם המבוגרים, אותם יגדירו חלק מהזקנים כשונים מהם וכ"זקנים באמת". כך למשל, נמצא כי עמדות שליליות קיימות בקרב אנשים זקנים כלפי מי שמאושפזים במחלקות גריאטריות. כלומר, גילנות נמצאת אפילו בקרב אנשים זקנים כלפי בני גילם.
מתברר כי לעמדות שליליות כלפי הזיקנה בקרב אנשים זקנים ישנה השפעה שלילית על הדימוי העצמי ועל הבריאות הגופנית של האוחזים בהן. מחקרים מלמדים כי סטריאוטיפים שליליים כלפי הזיקנה יכולים לפגוע במוטיבציה, בתחושת המסוגלות העצמית ובביצועים הקוגניטיביים של אנשים זקנים. במעקב של 20 שנה אחרי כמה מאות אנשים שהיו בני 50 ומעלה בשנת 1975, נמצא כי אלה שהחזיקו בתפיסות חיוביות יותר לגבי הזיקנה דיווחו על בריאות תפקודית טובה יותר. במחקר אחר שבו נבדק הקשר בין סטריאוטיפים שליליים לגבי הזיקנה לבין ירידה בשמיעה בקרב כמה מאות דיירים בני 70-96 בדיור מוגן, נמצא שסטריאוטיפים שליליים היו קשורים לירידה בשמיעה, כך שמי שביטא יותר עמדות שליליות גם סבל יותר מירידה בשמיעה. כמו כן, חשיפה תת סיפית לסטריאוטיפים שליליים על הזיקנה הובילה לעלייה בלחץ הדם ולהאצת קצב הלב בהשוואה לחשיפה למילים חיוביות, והשפעה דומה נמצאה גם על יציבות ומהירות ההליכה.
עוד נמצא כי אנשים עם תפיסות חיוביות יותר לגבי זיקנה נטו לשמור על אורח חיים בריא יותר שכלל דיאטה יותר מאוזנת, התעמלות, ונטילה נכונה של תרופות. סקר מקיף שנעשה על 6600 אנשים בני חמישים פלוס בשנים 1975-1997, גילה כי אנשים עם תפיסות עצמיות חיוביות יותר לגבי הזיקנה, כפי שאלו נמדדו בשנת 1975, חיו בממוצע 7.5 שנים יותר מאנשים עם תפיסות עצמיות פחות חיוביות לגבי הזיקנה, (Levy, Slade, Kunkel & Kasl, 2002).
מה ניתן ללמוד מכל זה?
להשקפה חיובית על הזיקנה יכולה להיות השפעה מיטיבה על איכות ומשך החיים. לאור ממצאים המעידים כי אנשים מפתחים סטריאוטיפים לגבי הזיקנה החל מאמצע חייהם, נראה כי כדאי לנסות ולעצב תפיסה חיובית יותר של גיל זה לא רק בקרב אנשים זקנים, אלא גם באנשים צעירים יותר. עיצוב תפיסה שכזו יכול להתבצע בין השאר על ידי שיפור הדימוי שיש לגיל זה בתקשורת (למשל, על ידי התייחסות אוהדת לאנשים זקנים, הכללת אנשים זקנים בתוכניות דרמה וטלוויזיה, העסקת מגישי תוכניות וחדשות מבוגרים, הצגת אנשים זקנים לא רק כמושא שיש לחמול עליו אלא גם כאנשים חזקים ובעלי יכולת).
חקיקה חברתית ועידוד האינטראקציה בין אנשים זקנים לאנשים צעירים יותר (למשל, על ידי שילוב זקנים וצעירים במשמר האזרחי, בפעולות משטרתיות, בטיפול בילדים, בעבודות בבתי חולים) הם שני כיוונים נוספים שיכולים להועיל בשינוי הגישה הקיימת לזקנים, כך שתהיה נגועה פחות בסטריאוטיפים של גילנות.
איגלשטיין, א. ש. (1984). הוראת הזיקנה בבתי-הספר היסודיים והעל-יסודיים. ירושלים: ג'וינט.
רוזין, א. (2003). הזדקנות וזיקנה בישראל. ירושלים: אש"ל.
Bodner, E., & Lazar, A. (2008). Ageism among Israeli students: Structure and demographic influences. International Psychogeriatrics, 20, 1046-1058.
Butler, R. (1995). Ageism. In G. Maddox (Ed.), Encyclopedia of aging. <?xml:namespace prefix = st1 ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:smarttags" />New York: Springer.
Levy B. R., Slade, M. D., Kunkel, S. R., & Kasl, S.V. (2002). Longevity increased by positive self-perceptions of aging. Journal of Personality and Social Psychology, 83, 261-270.
Martens, A., Greenberg, J., Schimel, J., & Landau, M.J. (2004). Ageism and death: Effects of mortality salience and similarity to elders on distancing from and derogation of elderly people. Personality and Social Psychology Bulletin, 30, 1524-1536.