אם אתם חובבי מינימליזם, מאמינים שפחות זה יותר, או סתם גרים בבית קומות וחולמים על חורשה או בוסתן, נסו את העצים הננסיים. יודעי דבר יכולים ליצור עץ כזה בעצמם, אבל הכי פשוט ללכת למשתלה ולקנות אותם מוכנים, להציב במרפסת, על אדן החלון או בכל מקום מואר אחר בבית, באדניות, עציצים או מיכלי שתילה אחרים. העצים הזעירים יקשטו את סביבתם וחלקם אפילו יתנו פרי.
עצים ננסיים יכולים להיות עצי בונסאי, אבל לא רק. ביפנית בונסאי פירושו "עץ על מגש", וביפן השתרשה שיטת גימוד העצים והשיחים (שמקורה בכלל בסין ומחקה תופעות שמתרחשות בטבע בשל תנאי גידול קשים), התמסדה והגיעה למעלת אמנות זן. מעצב בונסאי צריך לדעת אלו עצים יתאימו למשימה, איך לגזום בתחכום את שורשיהם וענפיהם כדי להגביל את הצמיחה ואיך לשלוט על כיוון גידולם של הענפים. בונסאי מוצלח מתאפיין חוץ ממידות קטנות, גם בגזע מרשים, עבה ומחוספס, מערכת שורשים המתפתלת סביבו וענפים המתחלקים בצורה שווה מסביב לגזע.
מיני העצים והשיחים הניתנים ל"נינוס" לבונסאי הם שונים ובהם עצי מחט כמו אורן, ארז וברוש, פיקוסים, עצי שיטה ושיחי הדס. כמו בכל תחום אמנותי, גם עצי הבונסאי היפניים הקלאסיים נחלקים לסגנונות כמו הסגנון הזקוף, המתאפיין בזקיפות וסימטריה ומתאים לעצי מחט, הסגנון הנטוי, שבו הגזע נוטה הצידה ומדמה גדילה במדרון, סגנון המניפה שבו הענפים מסתעפים כמניפה, הסגנון המשתפל ועוד.
אבל הבונסאי הוא כבר מזמן לא רק נחלתם של היפנים ואפילו אצלנו בגן הבוטאני בירושלים, מתקיים מדי שנה כנס בונסאי שבו מציגים אמני הז'אנר את יצירותיהם. אצלכם בבית, עץ בונסאי יכול להכניס קצת מהאסתטיקה של המזרח הרחוק, אך יש לקחת בחשבון לא מעט עבודה והשקעה, לטובת הישרדותו לאורך זמן.
העציץ של העץ הזעיר חייב להיות קטן ושטוח, כדי שלא לאפשר התפשטות של השורשים ולהתאים לו מבחינת הסגנון, הצבע והגודל, אבל מכיוון שקניתם עץ מוכן שכבר התבסס בעציצו המסוגנן, נותר לכם רק להמשיך ולקיים את היצירה גם בבית ויש הטוענים שעם טיפול נכון, עץ ננסי יחיה יותר שנים מבני מינו המגודלים.
הטיפול כולל קודם כל עיצוב וגיזום סדירים וגם השקיה ודישון נכונים ובמועדם, לצד הדברת מזיקים ומחלות. מבחינת ההשקיה, מימדיו הקטנים של העציץ ומיעוט מצע השתילה, מקדמים סכנת התייבשות ולכן יש להקפיד על השקיה אחת ליום או יומיים (והכי טוב בבוקר) או כשהאדמה יבשה.
מצד שני, חשוב שהמים לא ייאגרו בעציץ ולכן חורי הניקוז צריכים להיות גדולים ומצע השתילה אוורירי, מה שמושג על ידי שילוב של חצץ או חלוקי נחל קטנים (שעל הדרך מאלצים את השורשים להתפצל ולא להתפתח). כמובן שלכל צמח דרישות השקיה, תאורה וטיפול משלו שיש לברר עם הקנייה, אבל כולם יזדקקו למקום מאוורר ומואר וללא קרינת שמש ישירה, גם בתוך הבית.
את ענפי העץ יש לגזום אחת לחודש ולהתמקד בפחות בריאים שבהם. אחת לשנתיים, צריך לגזום גם את השורשים כדי לעודד צמיחה מחודשת. כדי לגזום את השורשים, יש להוציא את העץ בזהירות ממצע השתילה, להוריד כשליש מנפח השורשים ולהוסיף מצע לחלל שנוצר. לדישון, יש להשתמש בדשן מיוחד לבונסאי ולעשות זאת בעיקר באביב ובסתיו, שהן עונות הגדילה שלו. אם העץ נראה תשוש, כדאי להתייעץ לגבי הוספת ויטמינים או הורמונים לאדמה.
ויש גם עצי פרי ננסים - על גויאבה תותית שמעתם?
לצד הבונסאי, יש כאמור עצים שהם דגמים מוקטנים של עצים קיימים, בהם עצי פרי, שלאו דווקא עומדים בקריטריונים המחמירים של הבונסאי. אפשר להתוודע לחלקם, אגב, במתחם "מיני ישראל" בלטרון, שם נשתלו 20,000 עצים ננסיים המייצגים את הצומח הארצישראלי.
מלך עצי הפרי הננסיים הוא התפוזון הסיני, קומקוואט בשמו הלועזי, הנפוץ מאוד במקומותינו. עץ ההדר הזה הוא אמנם לא ננס כמו הבונזאי, אבל בהחלט עץ קטן מידות מטבעו, ללא התערבות חיצונית, שיכול לגדול גם במיכל גדול ונותן המון פירות טעימים, שמצוינים גם להכנת ריבות וליקרים.
עץ הדר ננסי נוסף שיניב פירות למאכל הוא הלימון הננסי, הכלאה של ליים ותפוזון סיני שמפיק לימונים קטנים, שטעמם שלא במפתיע, מזכיר ליים.
לטובת מי שאוהב גויאבות אבל מסתייג מהניחוח, העץ המוקטן הטרופי המכונה גויאבה תותית, מניב פירות קטנים הדומים בטעם לגויאבה הרגילה, אבל בלי הריח.
גם את עץ הזית הצליחו לננס. כמו עץ הזית הרגיל הוא ירוק עד, אך יכול לגדול גם במיכל במרפסת ולהניב זיתים למאכל.