1. אסור להתחיל בסיכומים ובטרנדים אחרי יומיים של משחקים - ראינו טורנירים שהתחילו טוב והלכו ודעכו (יורו 2004, למשל) והיו גם מקרים הפוכים - אבל בינתיים יש לנו יופי של אליפות אירופה. מי האמין שכל ארבע הנבחרות בבית 1 יבקיעו ביום שישי; מי חזה שנקבל מהבית שרבים הספידו כבר לאחר ההגרלה שבעה שערים, כדורגל איכותי ודרמות; מי חשב שיוון, בעשרה שחקנים אחרי שהשוותה במחצית השנייה, תצא להתקפות ולא תסתגר; מי האמין שדנמרק תנצח את הולנד.
נכון שדווקא שתי הנבחרות שלא הבקיעו הן מבית המוות, אבל גם הולנד ופורטוגל ניסו שוב ושוב. מה שבאמת מעודד ביומיים הראשונים היא העובדה שכל מי שראינו בסוף השבוע, וזה כבר חצי מהנבחרות ביורו, באו לנצח, עשו כמיטב יכולתן לשחק התקפי וליצור מצבים. לא דבר אופייני בפתיחה של טורנירי גמר ולכן דבר כל כך מעודד. רק שיימשך כך.
2. לא משנה כמה טוב יהיה הטורניר, יש דבר אחד שלא משתנה בכדורגל העולמי משנה לשנה, מטורניר לטורניר, ממונדיאל לקופה אמריקה ליורו. השיפוט, כמובן. קרלוס ולאסקו הספרדי לא רק שגה שוב ושוב במשחק הפתיחה, כולל אדום בלתי מוצדק לסוקרטיס פפאסטאתופולוס, אלא גם נטה לנבחרת הביתית בעין בלתי מזוינת. הווארד ווב היה חלש כהרגלו במשחק השני של ערב שבת, דמיר סקומינה הסלובני לא ראה פנדל ברור להולנד בדקה ה-89 וזה התקציר של היומיים הראשונים בלבד. נמאס.
אבל השופטים לא אשמים. קשה עד בלתי אפשרי לראות בזמן אמת כל דבר, גם אם יש קוונים ושופטי רחבה (גם אם הם היו אחראים להחלטה הנכונה לגבי הכדור של פפה שניתז מהמשקוף לקו השער). לנו כצופים יש לא פחות מ-31 מצלמות, חלקן בזום רצחני ובזוויות הכי טובות, להם אין טלוויזיה או הילוכים חוזרים. למה? ככה. פרנסי הכדורגל חיים עדיין בעידן שירים ושערים. אי אפשר להמשיך כך, אי אפשר שמאות מיליונים יראו בבית או בפאב או בפן-זון או בסמארטפון, הילוך חוזר מיידי של מה שקרה ואילו השופט הראשי הוא היחיד שלא.
זה גם לא עניין של זמן. הוויכוחים שהיו על פנדל ליוון, הרחקה, נבדל שהיה או לא, יד ברורה של הדנים וכו' לקחו יותר זמן מהצצה של השופט הרביעי בהילוך החוזר. שלא לדבר על תחושות הקיפוח שהיו נמנעות. זה עניין של ימים ספורים, לכל היותר, עד הטעות הגדולה הבאה. הגיע הזמן להתקדם.
3. לפעמים הרגעים הכי יפים בכדורגל הם אלה של פרגון בין מתחרים, של הבנה שהקבוצה מעל לכל, של ויתור על רצון אישי לטובת הכלל. וויצ'יך שצ'סני, שוער פולין, הורחק אבל מחדר ההלבשה הראו אותו כשהוא לא יודע את נפשו מרוב שמחה כשמחליפו פז'מיסלב טיטון עוצר פנדל. זה אולי גמר לו את הטורניר, אבל טובת הנבחרת היא בעדיפות. מירוסלב קלוזה כבר כמעט נכנס במקום מריו גומז אמש במדי גרמניה, אבל כשסופר-מריו הבקיע קלוזה צהל. כי שער לנבחרת חשוב יותר מכניסה שלו למשחק. ככה מתנהגים מקצוענים, ככה גם רואה ומתחנך הדור הבא.
4. אחד הסודות של דיק אדבוקאט הוא משטר האימונים. לא, הוא לא קשה, דווקא להפך. אחרי עונה מפרכת, ובעצם עונה וחצי מפרכות לרוב השחקנים בגלל השינויים במבנה הליגה הרוסית, הבין מאמן נבחרת רוסיה שצריך לתת לחבר'ה קצת מנוחה. "הם הכי טובים כשהם רעננים", הוא אמר על שחקניו, וכמות האימונים של הסגל הרוסי מאז התכנס ועד פתיחת היורו היתה מצומצמת. בינתיים זה מוכיח את עצמו.