מריו בלכר, לשעבר נגיד הבנק של ארגנטינה בתקופתה הקשה ביותר, מסתמן כמועמד מוביל לשמש כנגיד בנק ישראל. זאת לא נראית בחירה רעה בכלל. מדובר באדם מבריק בעליל, שסייע לשיקום כלכלת ארגנטינה בזמנו.
גיגול של שמו מגלה בעיקר את הדברים שאמר בהקשר לגוש האירו, במהלך המשבר האחרון. הוא אומר דברים נחמדים, ואפילו מגייס את התלמוד לצדו, אבל באופן כללי לדעתי הוא דווקא מאכזב. העצות שנתן לגוש האירו נראות לי לחלוטין לא ריאליות. הוא אומר שליוונים מומלץ שלא לנטוש את גוש האירו, אלא להודיע על פשיטת רגל ממשלתית ולהסתייע בחבילות חילוץ אירופאיות נדיבות. ומה יעשו עם העובדה שהמשכורות והמחירים ביוון, הנקובים באירו, פשוט יקרים מדי בשביל מדינה ענייה כזו? בלכר לא מסביר בפרוטרוט, אבל אני מבין שהוא לא אדיש לחלוטין לסוגיה, ומצפה לאינפלציה מסוימת, גבוהה יחסית למקובל, באירו. מן הסתם הוא מכוון לפיתרון שהציע גם פול קרוגמן, אינפלציה נסבלת של 4% בגוש האירו תשחוק את המחירים ביוון, ואחרי כמה שנים הם יהיו נמוכים דיים.
זהו פיתרון אפשרי לכאורה גם אם ידרוש זמן לא מועט, אבל הוא מתעלם מהמציאות הפוליטית – האם גרמנים וצרפתים, הולנדים ולוקסמבורגים, באמת חשים כזאת אחווה כלפי היוונים, שיהיו מוכנים לנדב עבורם גם את החסכונות שלהם (שיישחקו בסביבת אינפלציה גבוהה יחסית) וגם את כספי המיסים שלהם (שיילקחו לחבילות חילוץ?). אני מפקפק מאוד. בלכר מודע לכך שזו בעיה, ואומר שאם האומות האלו לא מוכנות לשאת באחריות, אז שפשוט ייטשו את גוש האירו בעצמן. אבל זה הרי לא יקרה – כי באמת אין להן סיבה כה דוחקת לעזוב את האירו, לא הן סובלות, אלא היוונים האומללים. ולכן אנחנו חוזרים לנקודת המוצא שבה בלכר מסרב להודות – ליוון אין כל פיתרון מלבד לעזוב את גוש האירו. זו כבר לא רק כלכלה, זו כבר פסיכולוגיה פוליטית – לעולם אל תחלוק מטבע משותף עם אנשים שאין להם מידה משמעותית של תחושת נדיבות ואחווה כלפיך. הם יראו אותך מפרפר במים ולא יעשו (כמעט) כלום.
לא הבנתי את הביקורת שלך על הצעתו של בלכר, זה דווקא נשמע די מבר ודווקא מהבחינה הפוליטית, גוש האירו ייאלץ לתמוך ביוון אם הם יכריזו על פשיטת רגל, זאת בזמן שלא סביר שמדינה כלשהי תעזוב את גוש האירו בשביל להימנע מסיוע ליוון. כך שבמקרה שיוון יכריזו על עצמם כפושטי רגל – התמיכה בהם מובטחת.
משה, תודה על התגובה.
אני מסכים איתך שגוש האירו בכל מקרה נותן ויתן תמיכה כלשהי ליוונים, אבל נראה לי שזו תהיה בכל מקרה תמיכה מוגבלת מאוד, שלא תמנע את הנזקים החברתיים הקשים של המשבר הכלכלי. יש לנו את הדוגמה של קפריסין, מדינה שהגיעה למשבר עמוק יותר אפילו מזה של אחותה הגדולה יוון. החוסכים בבנקים של קפריסין איבדו חלק ניכר מרכושם והיא צפויה לשפל אכזרי של שנים עם אבטלה עצומה. החברות בגוש האירו ממש לא גואלת אותה מצד אחד ומצד שני אין לה יכולת לפחת את המטבע ולהדפיס כסף כדי לכסות את החובות. המשבר שלה יכול להימשך גם עשר שנים, ואולי יותר, בעוד שארגנטינה כבר מזמן השתקמה בזכות העובדה שיש לה מטבע משלה.
בכלל בלכר בלבל אותי לגמרי, זה נראה כאילו בשנים האחרונות הוא שינה חלק מהפיסה הכלכלית שלו, או שאני תועה?
נראה שהוא הפנים טוב מאוד את העובדה שעברנו מבעיות אינפלציוניות לבעיות דיפלציוניות, וזה אומר הרבה הרבה מאוד לטובתו. אבל הוא לא היחיד – גם ליאו ליידרמן התבטא כך, אפילו כשסינגר על מועמדותו של פרנקל לנגיד, אמר עליו שהוא קולט שהבעיה היום אינה אינפלציה.
השינוי בין סיטואציה של אינפלציה לבין סיטואציה של דיפלציה הוא עצום. בסיטואציה הראשונה הנגיד צריך לא לפחד להיות האיש הרע והאכזרי, שיוצר אבטלה המונית למען יציבות המחירים, ובסיטואציה השניה הוא צריך להיות מוכן להיות בדיוק ההיפך, להצטייר כמופקר וקל דעת בנכונות שלו לזרוק כסף להמונים, נראה שבלכר מבין, לפחות במידה מסוימת, את הצורך לבצע סוויץ' שכזה.
דהיינו שעקרונות הכלכלה הם כמותיים ולא איכותיים?!
קיינס (שעמד כמובן מאחורי הקיינסיאניזם) ומילטון פרידמן (שעמד מאחורי המוניטריזם) היו לדעתי בין האנשים הכי חכמים שחיו אי פעם. זה לא אומר שבהכרח צדקו לכל דבר, אבל לא הייתי ממהר לפטור את השקפותיהם כגיבוב של שטויות.
אתה צודק ואני מצטער על החריפות של דברי שנובעים מתפיסתי באסכולה האוסטרית.
נעניתי לבקשתך. כתבתי פוסט אחד, ואכתוב לפחות עוד אחד.