לא אחת הוגדרו איי פארו על ידי טיילים מנוסים ועיתונאים כקבוצת האיים היפה בתבל, שעדיין מרבית התיירים לא גילו אותה. זה נכון שדי קר שם ומזג האוויר אינו תמיד צפוי, אך החוויה של המבקרים במקום תיחקק כאחד המסעות מרהיבי העין והעצמתיים ביותר שאותם ניתן לחוות. איי פארו, הנה אני בא!
ערפל סמיך אטם את חלון המטוס ולא ניתן לראות דרכו כלום, מלבד גוונים לבנים-אפרוריים שהסתירו לחלוטין את הציפייה שלי לקראת אותם פיורדים חדים המתפרצים מהאוקיינוס. לאחר דקות טיסה מסקרנות והנמכת גובה הסתלקו הערפילים, ובאחת נגלה לעיניי אותו מראה מרהיב של קבוצת איי פארו (Faroe Islands), עם התפרצויות ההרים, מרבדי הדשא הירוקים והכחול העמוק של האוקיינוס.
איי פארו הם קבוצה של 18 איים בלבו של האוקיינוס האטלנטי הצפוני, רחוקים מאות קילומטרים מציוויליזציות אנושיות שכנות, אי שם בין איסלנד, סקוטלנד ונורבגיה. 17 מבין האיים הללו מיושבים, ובאחד מהם אף מתגוררת משפחה אחת בלבד, וליתר דיוק רק אישה שבחודשי הקיץ בעלה מגיע לארח לה לחברה. על האי הגדול והמרכזי סטריימוי (Streymoy) מתגוררים קרוב ל-15,000 תושבים.
איי פארו, או בפירוש לעברית "איי הכבשים", הם בית לעשרות אלפי כבשים, ובכל מקום תפגשו בהם. התמימות, האווירה הנעימה והטבע מתמזגים כאן, ויחד הם יוצרים חלום של ממש. הזמן הטוב ביותר להגיע אל האיים הוא בחודשי הקיץ, כאשר מזג האוויר נעים מאוד. מעת לעת זרזיפי גשם מצננים את האוויר, ואם הטמפרטורות יקפצו לכדי 23-22 מעלות, מה שנחשב לשיא מקומי, דעו שבאותם הרגעים התושבים המקומיים מתפללים שהקור יחזור ויעטוף אותם. לביקורי זה באיים הגעתי בתקופה שבין סוף החורף לתחילת האביב, כאשר בכל יום מזג האוויר מתעתע ובלתי צפוי. הסיבה העיקרית שבחרתי את המועד הספציפי הזה היא ליקוי החמה המלא שנראה באיים.
20 במרס 2015, קצת לפני השעה 10:00 בבוקר. זהו ללא ספק יום היסטורי, שעוד ייכנס אל דברי הימים של מדינת האיים הקטנה, שרשמית מהווה חלק מהממלכה הדנית. זה היום שבו ציפו כולם לליקוי החמה המלא. רק בשני מקומות בעולם: באיי סבלאברד הנורבגיים ובאיי פארו הדניים ניתן לצפות בתופעה במלואה. לקראת היום החגיגי הגיעו אל האיים כ-10,000 תיירים, חלקם על ספינות תיירים רחבות ממדים, אחרים ברכבת אווירית בלתי פוסקת. כאשר מדברים על מספר תיירים כה גדול, כרבע מהכמות השנתית הכוללת, ועוד בתקופה שלא נחשבת לתיירותית במיוחד, הרי מובטחת מסיבה של ממש באיים.
לקראת שעת הליקוי ניתן להבחין באלפי תושבים שנוהרים לפסגות ההרים הגבוהות, אחרים יצאו אל מרפסות בתיהם, היו מי שטסו במסוקים מקומיים שביומיום משמשים כמוניות אוויריות בין האיים, וכמובן שהיו רבים שהפליגו בשיט במרחבי האוקיינוס התכול. למען האמת, הפסימיות הייתה גדולה בקרב כולם, שכן אותו בוקר אמנם כמעט לא היה גשום, אך השמים היו מעוננים עם ערפל שסגר לחלוטין על הראות.
רגע הליקוי כמעט הגיע. כלל התושבים, ואני ביניהם, אחזנו בידינו את אותם משקפיים עם ניילון כסוף המאפשר להתבונן בשמש מבלי להיפגע, אך לא היינו צריכים להרכיב אותם על עינינו. השמש הוסתרה תחת מעטה העננות. היה שקט מתוח – האם משהו ישתנה כאן? האם המאורע ההיסטורי -הטבעי הזה, שאירע כאן לאחרונה בשנת 1954, ויחזור לכאן בפעם הבאה בעוד 200 ומשהו שנים, יהפוך למפח נפש ולאכזבה כה גדולה לכלל התושבים ולתיירים המקומיים?!
אך לפתע, כבמופע קוסמות של הטבע, החלו העננים לזוז, השמים נפתחו, צבע תכול נעים בצבץ, וכולם ללא יוצא מן הכלל הרכיבו מיד את המשקפיים ושאגו שאגות שמחה. המופע הייחודי החל. אט אט נכנס הירח לציר שבין השמש לבין כדור הארץ, והעלטה החלה שוטפת את הסביבה. במשך כמעט שלוש דקות החושך היה מוחלט, וזהו בהחלט מחזה מהפנט ויוצא דופן. נראה כי גם בעלי החיים הרבים שבסביבה התבלבלו מהשינוי, שכן בו ברגע שהאור חזר החלו הציפורים לצייץ ציוצי בוקר עליזים, כאילו זה עתה הקיצו משנת הלילה שלהן, והכבשים הרבים החלו נסים לכל עבר כאחוזי אמוק.
מדי כמה חודשים מתקיימים באיי פארו פסטיבלים ואירועים תרבותיים שונים, מרביתם בתחום המוזיקלי, והנודע מביניהם הוא פסטיבל האולוסוקה (Ólavsøka) המסורתי, שנערך בימים האחרונים של חודש יולי בכל שנה. לכבוד המאורע הייחודי של ליקוי החמה המלא, גם ביום זה התקיימו קונצרטים ומופעים, כגון "קונצרט ליקוי החמה" שמשך אליו תושבים ותיירים. אך השיא היה ללא ספק בשעות הערב, עת כלל התושבים והמבקרים הוזמנו לכיכר המרכזית שבעיר הבירה טורשהאון (Tórshavn), לשירה בציבור, למופע זיקוקי די-נור וכמובן, כפי שנהוג במסורת המקומית כאן, לריקודי שרשרת. עשרות אנשים שלובי ידיים שרים, שותים להנאתם ומברכים לשלום את כל מי שנקרה בדרכם.
באיי פארו מתגוררים כ-48,000 תושבים. מדובר במעין מדינת ננס שלה גם דגל משלה, וזאת אף שהיא כאמור חלק מהממלכה הדנית. למרות הקשר לדנמרק, באופן היסטורי התושבים המקומיים הם בכלל נצר ליורדי ים ויקינגים מנורבגיה, שהגיעו לסביבה הזאת במאה התשיעית לספירה. מאבקים והסכמים היסטוריים שונים, כמו פירוק איחוד קלאמאר מהמאה ה-16, אשר בו היו דנמרק, שוודיה ונורבגיה לממלכה אחת גדולה ותחת ייצוגו של מלך אחד, הובילו את איי פארו להיות תחת דנמרק, ונכון להיום מדינת האם מייצגת אותם בייחוד בעניינים כגון ביטחון, יחסי חוץ, ומערכת בתי המשפט המקומית. אך גם למדינת האיים הקטנה יש פרלמנט משלה, ואף ראש ממשלה המחבב את ישראל, קאי לאו יוהנסן. אחד המתחים המרכזיים באיים, המתקיים בשיח שבין התושבים, נסוב סביב הרצון או אי הרצון של היפרדות מדנמרק וקבלת עצמאות מלאה.
כשמגיעים לאיי פארו חייבים להיות קשובים לתחזיות מזג האוויר, שכן כשרוצים לטייל באי מסוים ייתכן שיורדים בו באותה העת ממטרים חזקים וכדאי לקבל החלטה מושכלת ומידית ולצאת לכיוון אחר. אך גם אם התכנית המרכזית משתבשת, בכל אי זוכים לנופים מרהיבים ולתושבים הכי נעימים ומסבירי פנים שרק ניתן להעלות על הדעת.
טיול בין הכפרים מעניק מראה אגדתי של ממש, בייחוד לנוכח אותם הבתים עם גגות הדשא. זוהי עדות לתקופה ההיסטורית שבה הקימו התושבים הוויקינגים את בתיהם בשילוב של אבני בזלת עם גג דשא. למעשה לדשא כמה תפקידים, בין השאר הוא מהווה שכבת בידוד ומעמעם לחלוטין את רעשי רוחות הגולף החזקות והממטרים התכופים. גם היום תושבים רבים מחליטים לבנות את בתיהם המודרניים בשילוב של גג דשא מוריק ויפה, כך שלא רק המבנים ההיסטוריים זוכים לאותו מראה ייחודי.
כדי לתור היטב את האיים, להעפיל על פסגות ההרים, לבקר בנקיקי ציפורים, ולחוות את הטבע במלואו, רצוי להגיע בחודשי הקיץ, אך גם בחודשי המעבר, באביב ובסתיו.
אותם התושבים הוויקינגים הראשונים הקימו, עת הגיעו לאיים לפני למעלה מ-1,000 שנים, את אזור מגוריהם באותו האי שכיום נחשב למיושב ביותר – סטריימוי, שבו גם הבירה טורשהאון. בחלק זה של ההתיישבות הראשונית, הקרוי רובע טינגנאס (Tinganes), מצויים נכון להיות משרדי הממשל והאדמיניסטרציה, ובו גם נמל ימי גדול, אזורי חנויות, בילוי ומסעדות. טינגנאס עצמו בנוי על לשונית יבשה משוננת, דבר שאפשר לוויקינגים, בעת הצורך, לרדת במהירות אל סירותיהם ולצאת אל האוקיינוס הגדול.
אחד מהיישובים היפים על האיים, המושך אליו באופן ממגנט תיירים, שוכן על האי איסטורויי (Eysturoy), מרחק של כשעה נסיעה מהבירה טורשהאון. מדובר בכפר ג'קף (Gjógv), שבתרגום מפרואזית פירושו גיא. הכפר ממוקם בינות להרים הגבוהים ביותר המצויים על האיים, אך לו גם גישה מדורגת לאוקיינוס. תצרף פנורמי זה של הרים ומדרון תלול עד לאוקיינוס יוצר נוף מפעים. שיטוט בכפר מפגיש בפלג מים הזורם אל בין הבתים, וכן בשלל מבני צ'אטלר קטנים שבהם נהגו הוויקינגים ליישן נתחי בשר כדי שיישמר להם מזון למשך כל עונות השנה. אם תרצו, זהו המקרר מהעתיקים בעולם. גם היום תושבי איי פארו נוהגים ליישן בשר בשיטה זו, ואף תולים על חלקו החיצוני של הצ'אטלר דגי בקלה שעוברים תהליך יישון דומה.
מרבית הבתים בג'קף ציוריים וצבעוניים. אחדים מהם ריקים, ואחרים מהווים בתי קיץ לתושבים מאיים סמוכים. מעגן הסירות הימי הקטן של הכפר טבעי לחלוטין, שכן הוא בנוי בין נקיקים של פיורדים, דבר שמעניק לו מראה יוצא מגדר הרגיל, מה גם שניתן לצפות בציפורים המקננות בנקיקי הסלעים.
בהפלגה של כשעתיים או בטיסת מסוק קצרה ומרהיבת עין מטורשהאון (חובה לטוס לפחות פעם אחת במסוק מעל לאיים!) מגיעים אל האי קולטור (Koltur). באי הקטן ביצעו שחזור של כפר ויקינגי אותנטי שהיה כאן. ניתן להיכנס אל הבתים העתיקים, להתבונן בסגנון החיים הפרימיטיבי ובכלי הדיג והבישול מתקופה זו. סיפור אמתי ומשעשע בן זמננו הקשור באי קולטור הוא על שתי משפחות שנהגו להתגורר על האי לפני למעלה מ-20 שנה, רק שתי משפחות, אך הן היו מסוכסכות ביניהן. לבסוף אחת המשפחות החליטה לעזוב את האי. השמועה אומרת שכיום המשפחות כלל לא זוכרות את הסיבה לאותו סכסוך רב שנים. בכל אופן, רשמית, כיום גרה על האי תושבת אחת לבדה. היא דואגת לטפל בעדר הכבשים שלה ובאווזים שעל האי, ובחודשי הקיץ, שבמהלכם גם תנועת התיירים מתחזקת במקום, מגיע בעלה מהאי השכן ומסייע לה.
לחובבי ההיסטוריה הוויקינגית המפוארת, בכפר מיד-וואגר (Miðvágur), השוכן על האי ואגר (Vágar), אותו האי שעליו נוחתים עת מגיעים לאיי פארו, יש מוזאון אתנוגרפי קטן נוסף. המוזאון אינו פתוח כל הזמן, ולפיכך ניתן לטלפן לתושב חביב ששמו יון (מספר הטלפון מצורף ב"מידע שימושי"), שיפתח בעבור המבקרים את הבית הוויקינגי העתיק, מן המאה ה-14. כמובן ששיטוט בין בתי הכפר אף הוא נעים.
האי ואגר, שהוא האי המערבי הגדול ביותר, מומלץ לביקור ולטיול. באי שלל אגמים, שחלקם מתחברים באופן ישיר עם האוקיינוס ונשפכים לתוכו. אחת הנקודות המרהיבות ביותר למראה היא בצמוד לכפר גז'דלור (Gásadalur), אשר בקצה המצוק שלו ניתן להבחין במפל מים מתוקים מרשים ביותר, שנשפכים בשטף אדיר אל מימי האוקיינוס. כדרך אגב, שיטוט קטן בכפר מגלה בית קטן, אשר תחת אחת מצלעותיו, וכחלק ממנו, ניצב סלע קטן. זה עניין תמוה למראה, אך כשמבררים את הסוגיה לעומקה נחשפת אמונה מקומית של כמה תושבים. לדידם, אם רוצים לבנות בית במקום שבו יש סלע רצוי שלא להזיז אותו, שכן בתוכו עשויים להתגורר יצורים שונים, מעין טרולים אם תרצו, שיכולים להיות אכזריים ביותר ולצאת כנגד בני ובנות המשפחה, ולכן עדיף לבנות את הבית על הסלע עצמו.
בוואגר גם מצוי מוזאון מלחמת העולם השנייה (FØROYSKA KRÍGSSAVNIÐ Í EGIN HÚS). מדובר במוזאון חשוב ומפתיע, שעל היזמה להקמתו אחראי תושב מקומי ששמו דניאל פולסן, יחד עם חברים נוספים מהאיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה קבוצת האיים כפסע מכיבוש גרמני. למזלם הגדול של התושבים, הצי הבריטי הקדים והתיישב במקום ב- 12 באפריל 1940, והגן ועל התושבים. למרות כל זאת, קרוב ל-200 תושבים, מרביתם דייגים, קיפחו את חייהם כתוצאה מירי, של פצצות טורפדו בעיקר, בהתקפותיהם של הגרמנים. מוזאון המלחמה מכיל עשרות ממצאים, פגזים, דגמים וחלקים של ספינות שהוצאו מהמצולות לאחר שהופגזו, ועוד מידע רב על אותם החללים המקומיים. מרגע הקמתו של המוזאון, לפני שנים אחדות, החלו תושבים מקומיים רבים מפשפשים בבתיהם, בעליות הגג ובחצרות, מנדבים ותורמים חפצים אותנטיים לתצוגה. כיום המוזאון קטן מלהכיל את כמות הציוד, ומתגבשת יזמה להגדילו משמעותית.
מיצ'ינס, היפה באיים!
איי פארו הוגדרו בעבר על ידי כמה מגזינים מובילים כ"קבוצת האיים היפה ביותר בתבל". מבין עשרות מדינות שבהן ביקרתי במהלך טיוליי וסיקוריי, אני יכול לקבוע שעד כה איי פארו הם חלקת האדמה היפה ביותר שאותה יצא לי לפקוד, הן מבחינת הנוף הטבעי והן זה האנושי. באיים עצמם יש מקום שאסור לפספס, והוא האי מיצ'ינס (Mykines). האי שוכן באזור המערבי, וההגעה אליו נעשית בעיקר בהפלגה, אך ניתן גם במסוק. בהפלגה אל האי אפשר להיכנס עם הסירה אל בין מצוקים ונקיקים מקסימים, להתבונן בציפורים רבות המקננות על הסלעים ולהאזין לצווחות הגוזלים, דבר שמוסיף עניין רב עוד בטרם מגיעים אל האי עצמו.
האי מיצ'ינס אינו גבוה במיוחד, והנקודה הגבוהה בו היא ההר קונקור, אשר גובהו מגיע לכדי 560 מ'. על האי מתגוררות משפחות אחדות, שחלקן מעבירות בו את חודשי הקיץ בלבד. שמו של האי נודע בכך שהוא אחד מאיי הציפורים המשמעותיים, ובו מקננות אוכלוסיות מגוונות של ציפורים, שהבולטת מכולן היא ציפור הפאפין (Atlantic puffin) – תוכון הים האטלנטי, שגבו שחור, חזהו לבן ומקורו בגוונים של כתום. אותם תוכוני ים, אשר מזכירים במראם מעין פינגווינים קטנים ושמנמנים, בונים בעונות החמימות של השנה את קניהם בנקיקים שעל ההרים, ודווקא בחורף יוצאים אל מרחבי האוקיינוס ומשתכשכים במשך חודשים שלמים במים, כאשר תזונתם היא לרוב דגיגים קטנים.
יש לישראל אוהדים!
מרבית התושבים באיי פארו הם נוצרים מהזרם הפרוטסטנטי-לותרני. בכפרים ובערים רבות תבחינו בכנסיות, מרביתן מעוצבות באופן דקורטיבי ייחודי, ואם תיכנסו אל תוכן תוכלו לראות דגמי סירות תלויים על התקרה, מה שמציג את הקשר העמוק שבין מרחבי האוקיינוס, הדגה והתפילה לשובם בשלום של יורדי הים המקומיים. באיים גם זרם קטן של נוצרים אוונגליסטים, המהווים כעשרה אחוזים מכלל האוכלוסייה המקומית. אותם תושבים הם חובבי ישראל ואף תומכים במדינת ישראל, בייחוד במצעים של המפלגות הימניות במפה הפוליטית הישראלית. לתפיסתם, שבאה מפרשנות לתנ"ך ולברית החדשה, עמים שפגעו ביהודים ספגו לבסוף מפלות, ואלה אשר כיבדו אותם זכו לשגשוג – אז מומלץ להיטיב עם היהודים. במהלך ביקורי פגשתי תושבים אוונגליסטים מקומיים, שלטענתם מישראל תצמח הגאולה, ולפיכך יש לתמוך בבניו ובנותיו הראשונים של האלוהים, הם היהודים. אין מה לומר, נחמד לדעת שיש מי שאוהבים אותנו ולא משנה מהי הסיבה – גם אם הם מתגוררים כמעט בסוף העולם. וכדרך אגב, רבים מאותם התושבים אף תולים על חזית ביתם מגן דוד גדול, כזה הנראה למרחוק.
אין ספק כי ביקור באיי פארו הוא חוויה ייחודית, הן בשל רוחב הלב של התושבים המקומיים, והן בשל יופיו ועצמתו של הטבע. יש עוד המון מסלולים, מוזאונים וחמדות טבע באיים שניתן לגלות. זה אמנם לא יעד זול להגעה ולטיול, אך משא הזיכרונות שתיקחו עמכם בתום טיול על האיים, כדאי בהחלט. אני ממליץ בחום והאמת, כבר מתגעגע..
באיים כ- 75,000 כבשים המסתובבים בחופשיות בכפרים השונים.
בבירת האיים טורשהאון ניתן לנסוע בחינם באוטובוסים האדומים.
לתושבים מטבע מקומי משלהם, הקרונה הפרואזית, אך ניתן גם להשתמש בקרונה הדנית (יש להן ערך זהה).
השפה המדוברת באיים היא פרואזית, ואף על פי שמדובר באוכלוסייה של פחות מ-50,000 תושבים, יש ביכולתם לאבחן מאיזה אי מגיע כל אזרח על פי הניב שהוא דובר.
מדובר באוכלוסייה נעימה ביותר, צנועה וסנטימנטלית מאוד, וכחלק מכך תתבקשו לא אחת לכתוב תודות ורשמים מביקורכם בספר מבקרים (גם בבתיהם הפרטיים של התושבים).
מרבית התושבים המקומיים באיים עוסקים בענף הדיג, ולמעלה מ-95 אחוז מהתוצר לייצוא הוא מענף זה.
פעילות הפנאי המועדפת על תושבי האיים היא דיג במימי האוקיינוס או באגמים שעל האיים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, שעה שהבריטים נחתו על האיים והתמקמו עליהם, הם הגדירו את איי פארו כ"The land of maybe", משמע "ארץ האולי". הם בחרו בהגדרה הזאת היות שכמעט כל תכנית אופרטיבית שאותה רצו לבצע השתנתה ולו רק בגלל האילוצים של תנאי מזג האוויר. מסיבה זו גם היום איחור באיים אינו נתפס כעניין חריג, והמונח "ארץ האולי" עדיין שגור במקום.
*Thanks a lot to Dánjal, Anna and family Poulsen for your kindness and for our deep and warm friendship.