לפני בקשה להארכת פסילת רישיונה של המשיבה עד גמר בירור הדין.
נגד המשיבה הוגש כתב אישום בגין עבירה של נהיגת רכב בשכרות מכוח סירוב להיבדק. במקביל נפסלה המשיבה מנהלית למשך 30 יום והמבקשת הגישה בקשה זו.
בתיק קיימות ראיות לכאורה לכך שהמשיבה נצפתה נוהגת עד הגיעה לפינת הרחובות סמאט- 2040 ת"א שם נעצרה. למשיבה בוצעה בדיקת נשיפון שלא צלחה אולם לאחר מספר ניסיונות התקבלה תוצאה "נכשל". המשיבה התבקשה לבצע בדיקה ינשוף אולם טענה כי בשל מצבה הרפואי היא אינה יכולה לבצע את הבדיקה. היא אף הציגה אישור רפואי לתמוך בטענה זאת. השוטרים בשטח קיבלו טענה זו והמשיבה נלקחה לבית חולים לצורך ביצוע בדיקת דם. בהגיע המשיבה לבית החולים טענה כי היא חוששת ממחטים ויש לה טראומה מבתי חולים ועל כן סירבה לבצע את בדיקת הדם. היא שבה על בקשתה לאפשר לה להיבדק והפעם באמצעות מכשיר "ינשוף". בשלב זה נלקחה המשיבה לבית דגן לצורך מילוי טפסים בגין הכשלת הבדיקה. ממזכר הקיים בתיק עולה לכאורה כי בהגיע המשיבה לבית דגן טענה כי היא חוזרת בה ומבקשת לבצע בדיקת דם שכן "התגברה על הפחד".
ב"כ המשיבה טוען כי יש להתחשב בנסיבותיה החריגות של המשיבה. מדובר באישה חולה הנתונה במצוקה והמתקשה להחליט מה לעשות ולא ברור לסנגור המלומד מדוע לא נעתרו השוטרים לבקשתה של המשיבה ושבו ולקחו אותה מבית החולים לבצע בדיקת ינשוף, לפי בקשתה. בהשלמת טיעוני המשיבה נאמר כי התנהלותה של המשיבה נבעה ממצוקה אמתית וכנה ולא מתוך כוונה להכשיל את ביצוע בדיקת השכרות וכי עברה התעבורתי משנת 91 כאשר לחובתה 31 הרשעות קודמות איננו מכביד, בפרט ב-13 השנים האחרונות. המסקנה היא, טוען ב"כ המשיבה, כי אין סכנה בהמשך נהיגתה של המשיבה מה עוד שהמשיבה נפסלה מעבר ל-30 ימי הפסילה המנהלית ודי בתקופה זו על מנת ללמד את המשיבה לקח שדי בו.
לאחר שעיינתי בתיק החקירה הגעתי למסקנה כי קיימות ראיות לכאורה להוכחת אשמת המשיבה בעבירה של נהיגת רכב בשכרות מכוח סירוב. מחומר הראיות עולה לכאורה כי כאשר הוצע למשיבה לבצע בדיקת נשיפה טענה כי אינה מסוגלת לבצעה בשל מצבה הבריאותי ועל כן נלקחה לבית החולים לבצע בדיקת דם. בהגיעה המשיבה לבית החולים טענה כי אינה יכולה לבצע בדיקת דם וביקשה לבצע בדיקת נשיפה; אותה בדיקה שטענה בתחילה כי אינה מסוגלת לבצע. במזכר שערכה השוטרת מזל אוחיון היא מציינת כי לאחר שהמשיבה נלקחה לבית דגן לצורך מילוי טפסים טענה המשיבה כי היא חוזרת בה ורוצה להיבדק בבדיקת דם בנימוק כי "התגברה על הפחד". התנהלות זו של המשיבה עולה לכאורה כדי הכשלת הבדיקה. ודוק: אם אכן היה למשיבה פחד ממשי ממחטים או טראומה מבתי חולים, ספק אם היה לאל ידה להתגבר על פחד זה בפרק הזמן הקצר שלקח לשוטרים להביא אותה לבית דגן לצורך מילוי טפסים. בניגוד לב"כ המשיבה, אינני סבור כי מדובר בהחלטות לא מושכלות של המשיבה שנבעו מצוק העתים. ענייננו הוא במידת הכנות שבטענתה של המשיבה בדבר חששה ממחטים ובתי חולים לצורך ביצוע בדיקת דם. בעניין זה שוכנעתי כי לכאורה טענה זו שטענה המשיבה בפני השוטרים בהגיעה לבית החולים לצורך בדיקת דם לא הייתה טענה כנה אלא נועדה לכאורה להכשיל את הבדיקה. מסקנה זו, חשוב לציין, מוגבלת להליך זה בלבד והיא מבוססת הן על המהירות הרבה בה התגברה המשיבה על פחדיה (בפרק הזמן שעד הגעתה מבית החולים לבית דגן לצורך מילוי טפסים) והן על כך כי מן התיעוד הרפואי העשיר שהציגו לי ב"כ המשיבה עולה כי המשיבה יוצאת ובאה תדיר מבתי חולים בשל מצבה ועקב כך גם נדרשת לעבור בדיקות הכרוכות בשימוש במחטים. (רק לשם המחשה בעניין טענת "פחד ממחטים" אפנה למכתב סיכום רפואי "שחרור מהמלר"ד מחודש יוני 2016 – כחודשיים בלבד לפני מועד האירוע נשוא דיון זה – בו בוצע למשיבה "הזרקת ח.נ. (חומר ניגוד) אולטראויסט 370 כ- 70 סמ"ק בתזמון לעורקי הריאה"). לאור טעמים אלה קיים ספק בכנות טענת המשיבה בדבר חששה ממחטים ובתי חולים כסיבה לאי ביצוע בדיקת הדם ומשכך אמרתי, ממילא אמרת כי קיימות ראיות לכאורה להכשלת הבדיקה על ידי המשיבה.
משקבעתי כי קיימות ראיות לכאורה להוכחת אשמתה ממילא קבעתי כי נוכח נסיבות האירוע נשקפה מסוכנות מן המשיבה לעצמה ולציבור המשתמשים בדרך, בפרט נוכח אי הצלחתה של המשיבה במבחן הביצוע שנערך לה. ברם, בכך אין די על מנת להגיע למסקנה כי גם המשך נהיגתה של המשיבה בעתיד מסכן את ציבור המשתמשים בדרך. למסקנה זו אני מתקשה להגיע. המשיבה אוחזת ברישיון נהיגה משנת 1991 ולחובתה 32 הרשעות. עם זאת, וכפי שציין בא כוחה בטיעוניו בעשור האחרון ניכר שיפור ממשי בנהיגתה של המשיבה ולחובתה ב- 13 השנים האחרונות רק 3 הרשעות מסוג "ברירת משפט" . המשיבה ללא עבר פלילי. הנה כי כן, מבלי להקל ראש בחומרת האירוע שתואר לעיל, אין לפני אינדיקציה כי מסוכנותה של המשיבה חורגת מעבר לגבולות האירוע וקיים יסוד להניח כי אם יושב לה רישיונה תשוב ותסכן את הציבור בנהיגתה. על האמור יש להוסיף, כי בשל נתוניה של המשיבה היא נזקקת ללא ספק לרישיון הנהיגה שלה ולדידי פסילתה המנהלית בשילוב התקופה בה נפסלה על ידי בגדר הליך זה "עד החלטה אחרת" היה בה די כדי לסייע למשיבה להפנים את חומרת מעשיה מבלי שיהיה צורך להוסיף ולמנוע את נהיגתה גם בעתיד.
ניתנה היום, ט' תשרי תשע"ז, 11 אוקטובר 2016, בהעדר הצדדים.