התבוננו בצילומי ידית בלם החניה של סיאט ארונה (מימין) ושל סיטרואן C3 איירקרוס; התפקיד זהה, המיקום דומה — השאר לא.
זו שבארונה זהה לזו האוניברסלית/גנרית של בלם החניה אצל יצרני אירופה/יפן/קוריאה מזה עשרות שנים; ובקיצור: ידית. היא צריכה להיות עשויה היטב, ממוקמת נכון, לתפקד כנדרש — ולא צריך יותר. ואותה גישה, מי כמוכם יודעים, מובילה בדגמי סיאט אחרים כמו־גם באלה של סקודה ופולקסווגן, החברות באותה קבוצה. הסיבה פשוטה: כך צריך לעשות דברים.
זו שב־C3 מעוצבת באופן ייחודי, עשויה חומר בוהק, מתכתבת עם בורר ההילוכים, ומהווה חלק מעיצוב לא שגרתי בסביבתה, ומנסה ליצור עוד משהו (התאמה לכף היד, במקרה הזה), ומבטאת גישה האומרת: אם אפשר, רצוי מקורי — מה שצריך, אבל עם יותר.
גישה שונה זו לעשיית רכב מצאה ביטוי במהלך המבחן שעשינו לשני הדגמים האלה; המרכיבים הבסיסיים דומים — התוצאה הסופית רחוקה.
שני דגמים אלה של רכב פנאי קטן (B-SUV) הם מהפירות האחרונים לחריצות היתירה שהפגינו יצרני הרכב האירופאים למילוי שורות בסגמנט זה; סיאט וסיטרואן הציגו אותם ב־2017 ושניהם מבוססים על הסופרמיני החדש של כל אחד מהם, שהוצג בערך שנה קודם, מצידו יושב על רצפה חדשה ומתקדמת.
הפער בין בסיסי הגלגלים לא מאוד רחוק, 4 ס"מ (לארונה 256.5 ס"מ, ל־C3 איירקרוס 260.5 ס"מ), ואילו פערי האורך והרוחב הם של ס"מ־שניים; השוני העיקרי: ארונה נמוך מ־C3 איירקרוס ב־8 ס"מ לערך. לשני הדגמים מנוע טורבו־בנזין 3 צילינדרים בנפח ובהספקים קרובים: 1.0 ליטר בארונה המייצר 115 כ"ס, 1.2 ליטר ב־C3 איירקרוס המייצר 110 כ"ס, ולשניהם תיבה אוטומטית; השוני העיקרי: לארונה דו־מצמדית 7 הילוכים, ל־C3 איירקרוס אוטומטית 6 הילוכים.
מחיר סיאט ארונה 1.0 ליטר נע בין 111,000 שקלים ('סטייל'), ל־121,000 שקלים (FR); רכב המבחן היה ברמת הגימור הבכירה, וצויד בתאורת לד מלאה מלפנים (4000 שקלים). האחריות לשנתיים וניתנת להארכה ל־3 שנים בתוספת של 1000 שקלים.
מחיר C3 איירקרוס הוא 119,000 שקלים ל'FEEL' ו־122,000 שקלים ל'SHINE' ברכב המבחן. האחריות היא ל־5 שנים או 120,000 ק"מ.
וכל אותו עניין של השוני בין ידיות בלם החנייה מתחיל כבר בעיצוב החיצוני. סיאט ארונה מעוצב באופן נקי עם קווים ברורים, חדים, הפרופורציות שלו מצוינות ולמרות שהוא קרוב מדי בהופעתו לאיביזה, ההופעה שלו עושה עבודה, בייחוד בהדגשת אופי דינמי.
מול המינימליזם של ההכרחי, המציין כאמור את ארונה, עם C3 איירקרוס לא וויתרו בסיטרואן על כל אופציה לייחוד, שוני, מקוריות או משיכה — שלושה מערכי כונסים, צבירי פנסים לאורך ובריבוע, משיכות הצבע השונה בבתי הפנסים, במראות ובמסילות הגג, משטח הצבע הייחודי בין קורה C לקצה הרכב, סוללת המפלטים הכבירה מאחור, ואפילו הקווים העיליים של הפגוש שם. והכל עשוי בעגלגלות יתירה, היוצרת מופע המשלב חביבות אישית ואישיות חביבה. וכמובן. כשם שזה יכול מקסים בעיני מתבוננים, כך זה יכול להיות יותר מדי בעיני צופים אחרים.
אותו אופי שונה של עיצוב חודר פנימה, לסביבת הנהג, ושומר על אותם מאפיינים. מה שיש בארונה הוא עיצוב נקי, מאוד, הנדסת אנוש לתפארת, יעילות גבוהה ואיכות חומרים והרכבה בצד הגבוה של הסקלה, ונגיעות FR באדום מעניקות ערך מוסף אלגנטי. וזהו. ב־ C3 איירקרוס עיצוב שהושקע בו רבות כדי שיהיה שונה ומקורי, ואכן — הוא כזה ואף מרהיב. אבל, כל זה בא עם תשלום של הנדסת אנוש לא מוצלחת תמיד (כמו התלות בתפריטי מסך המגע המעוצב לתפארת). בנוסף, וזה נסלח פחות, הגימור לא מושלם (קצוות חדים ב"משקפיים" שמעל המחוונים, למשל) או התאמה בינונית (דלת תא הכפפות, לדוגמה).
בחינת ממשקי השימוש מעלה מספר ממצאים: מול מושב הנהג בארונה — השוקע מדי בחלקו האחורי של הבסיס ואינו נוח בגלל מסעד קעור מדי — מציע ה־C3 מושב תומך ומוצק בהרבה; הראות ללוח המחוונים בארונה טובה יותר; המראות של ה־C3 עדיפות משמעותית; תנוחת הנהיגה ב־C3 טובה יותר (לא בפער גדול); איכות בד הריפוד זהה לדעתו של אחד, עדיפה ב־C3 לדעתו של אחר.
מרחב הפנים בארונה לא מתעלה. מרווח הראש סביר, ומנהרת ההינע גבוהה ובולטת מדי עבור הנוסע במרכז. מרווחי הברכיים/כפות רגליים מספקים בהחלט. לאיירקרוס מרכיבי מיניוואן שימושיים; מרווח הראש מעולה, מרווחי הברכיים מספקים, מנהרת ההינע עדיפה — ובעיקר: ניתן לכוון את המושב, המסעד ובהתאם גם את המרווחים.
תא המטען בארונה עשוי ברמה גבוהה ביותר, יש לו ווי חיבור יעילים הוא גדול וקל לפתוח ממנו את המושבים. זה שבאיירקרוס גדול, יש לו קומה נוספת ושימושית, הוא משוכלל — אבל הפלסטיק סביב דק ולא נעים.
המנוע כאמור דומה, אבל הפער בין שני המנועים גדול בהרבה ממה שהמספרים מספרים; המנוע של ארונה נשמע יותר, הצליל ספורטיבי באופי, אבל זה לא רק הצליל, אלא ביצועים שהם טובים בהרבה: בהשוואה סטרילית במשטח, אין אפילו תחרות בזינוק, בהאצות ביניים הפערים קטנים יותר אבל נוכחים תמיד, ולנתונים העדיפים של המנוע מצטרפת פעולת התיבה הדו־מצמדית שמשלבת ומגיבה באופן מיידי וחד הרבה יותר.
לא פעם היה מפתיע לגלות באיזו קלות המנוע/הילוכים מביאים את הארונה (ואותנו) בכביש 6 לאזורי מהירות שלא ממש רצינו להיות בהם. וזה מנוע של ליטר, כן? ההפרשים בכביש בפועל קטנים יותר, אבל הארונה מעניק סוג של ביטחון בביצועים תחת עומס שהאיירקרוס לא. וכן, מנוע זה מעניק גם ערך מוסף למי שאוהב תגובה חדה וביצועים חינניים.
המנוע/הילוכים באיירקרוס פעלו בנינוחות, סיפקו כל מה שצריך (וקצת יותר), ואם הצליל הספורטיבי של הארונה לא עושה לכם את זה — המנוע של האיירקרוס עדיף עליו ברמת השקט שהוא מציע. הביצועים שלו כאמור סבירים ומספקים, ורק חסרי מנוח ימצאו כי התיבה אינה חדה ומגיבה במיידיות של הרף עין (או משהו כזה).
נוחות הנסיעה של האיירקרוס עדיפה בעיר. הכיול הרך יותר של הבולמים מסדר כושר ספיגה עדיף מזה שיש לארונה, שהכיול אצלו קשיח יותר. כתוצאה מכך, הוא נוקשה וחד יותר על שיבושים וב־50 קמ"ש גם יוצר יותר וויברציות. כדי לסבך את העניינים, הארונה לא רק שמשתפר במהירות עירונית גבוהה, אלא גם טוב אז (ממש בקצת) מהאיירקרוס בתחום רעשי הכביש.
בכבישים הבין־עירוניים, נוחות הנסיעה בסיאט ב־80 קמ"ש בסדר ומשתפרת רק ב־120 קמ"ש. בנוסף, הרכב זז במעט על ציר הרוחב, ורוטט מאחור גם ב־80 קמ"ש. הסיטרואן, שהוא מעט רך יותר, זז מאחור קצת יותר מעלה/מטה. בתחום איכות הנסיעה, האיירקרוס עדיף, מכיוון שלמרות שרעש הרוח בארונה מעט נמוך יותר, רעשי המנוע והכביש נוכחים יותר, ויחד עם נוחות עדיפה בהתנהלות בין־עירונית, התוצאה הכוללת היא יתרון של האיירקרוס.
היכולת הדינמית של השניים מבטיחה רמת ביטחון ראויה בכבישים מתפתלים, גם בנהיגה תחת עומס. עם ארונה, נהיגה כזו ובכבישים כאלה, בזכות כיול המתלים הנ"ל, חביבה יותר. ההגה, שהוא קל מדי במהירות עירונית, סביר בבינונית. האיירקרוס, על מתלים הרכים, אינו מושך לנהיגה כזו, וההגה הצמיגי ממש לא עוזר. היכולת לכשעצמה טובה ממה שמעניקה התחושה.
על שבילי טיולים וקצת יותר, ארונה טוב מאיירקרוס עד 20 קמ"ש, מכיוון שזה האחרון רוטט מדי במהירות כזו. מנגד, במהירויות 40-50 קמ"ש, האיירקרוס עדיף באופן מוחשי יותר וממש בסדר לכשעצמו.
סיאט ארונה רושם לזכותו עיצוב סולידי בחוץ ובפנים, סביבת נהג עשויה היטב עם הנדסת אנוש טובה, יחידת כוח משובחת, נוחות נסיעה סבירה בעיר וטובה מחוצה לה, יכולת דינמית מחודדת וכושר תנועה נאה בשבילים. לחובתו מושב לא מוצלח, מרחב בינוני מאחור, נוקשות יתר בנסיעה בעיר — ובעיקר: איכות נסיעה טובה מעט פחות.
סיטרואן C3 איירקרוס מביא עימו עיצוב מקורי בחוץ, סביבת נהג מרהיבה בפנים, מושב מצוין, מרחב מוצלח מאחור ושימושיות רבה — ובעיקר: נוחות ואיכות נסיעה טובות מאלה שמציע ארונה, יחד עם כישורי שביל עדיפים. מעבר למכונית עצמה, יש ל־C3 יתרון מוחשי בדמות חמש שנות אחריות מול שנתיים לארונה (או שלוש בתוספת 1000 שקלים). לחובתו הנדסת אנוש וגימור עם פשלות פה ושם (בקטנה), והגה לא מוצלח.
אז מי עדיף? מי שמעדיף הופעה סולידית ואיכותית, יחידת כוח משובחת ותחושה מחודדת יותר בנהיגה, גם בפניות, ימצא את ארונה כרכב המתאים לו. מי שישמח בהופעה מקורית וגם עליזה בחוץ, סביבת נהג שהיא חגיגה לעין בפנים (לא תמיד למגע), רכות ואיכות נסיעה עדיפות, גם בשבילים, יעדיף את סיטרואן C3 איירקרוס מבין השניים. ועניין אחרון: מחיר C3 איירקרוס ברמת הגימור הגבוהה ירד ל־122,000 שקלים, כך שגם התמורה השתפרה (ולא במעט).
אנחנו? גם בגלל מקדם החגיגה שמביא עימו האיירקרוס, גם בגלל איכות הנסיעה, העדפנו את ההצעה שלו. אבל זה הטעם וההעדפות שלנו בהקשר הזה.
הסיטרואן יותר חזקה וטובה מהסיאט. גם כוללת יותר אחריות. סיאט,סקודה,ופולקסוואגן לקנות את הרכבים האלה אך ורק עם תיבה ידנית. מי שקונה את הרכבים מהקבוצה הגרמנית עם DSG שומר נפשו ירחק.
תקנה מה שאתה רוצה. רק לומר ש"היו בעיות ב-DSG וזה טופל" אבל צרפתי תמיד ישאר חרא זה חתיכת אמירה סתומה. שיהיה לך בהצלחה בחיים, בטוח שאתה בכיוון הנכון.
אתחיל מהסוף, האמינות סבירה עד טובה, מחירי תיקון לא סבירים בעליל. היו לנו די הרבה כאלה ויש לנו גם עכשיו, בעיקר פיג'ו. יש דגמים ספציפיים שהיו גרועים במיוחד, למשל כל דגם עם התיבה האוטומטית הקודמת AL4 , ולא רק. היו גם דגמים עם אמינות טובה כמו 205, 206,106, ZX 306, ברלינגו, כולן יעברו את ה 300 אלף ק"מ ויגרדו 400 ללא בעיה כל עוד תוחזקו בזמן ועם תיבה ידנית. האוטומטית הנוכחית של איסין מעולה, לא עושה בעיות ויעילה מאוד. הבעיה מתחילה כשכבר הגעת למוסך - המוסך המרכזי טוב, השאר בינוניים עד גרועים. כאילו אין עליהם שום בקרה. מחירי החלפים מקבילים לרכבי יוקרה. ובהחלט יש יותר תקלות מיפנוקוריאניות. בקיצור, ליסינג בלבד או למיעוט סדיסטי עם הרבה סבלנות כמוני.
ניזון מסטיגמה ותו לא. לאבא שלי יש כבר שנה וחצי סיטרואן C3 אוטו פשוט קטלני,מהיר וחסכוני מאוד. מנוע טורבו 1200 מאוד גמיש וחזק. תיבת הילוכים של אסיין יפנית 6 הילוכים. אבא שלי כבר עשה 24 אלף קילומטר בקלות ובלי שום בעיות. כמובן שזה קילומטראז' קטן עדיין,אבל אני חייב להגיד שאני הייתי בדעה שרכב צרפתי זה חרא והייתי מאוד מושפע מהסטיגמה על הרכבים הצרפתיים. והאמת שעכשיו אחרי שאני מכיר טיפה יותר טוב רכב צרפתי בגלל האוטו של אבא שלי אין לי שום מילה רעה להגיד על רכב צרפתי. הקבוצה הצרפתית פיג'ו וסיטרואן מציגים רמת אמינות גבוהה ביחס לשנים קודמות.
מה אתה לא מבין? תקנה מה שאתה רוצה. לא מכריח אותך לקנות שום צרפתייה. זה אתה שקנית, לטענתך!, 5 מכוניות צרפתיות של הקונצרן שכולן ללא יוצא מן הכלל היו בעיתיות - שוב, לטענתך. תסביר למה חזרת אליהן 5 פעמים אם הן כל כך גרועות בכל תחום כולל ירידת ערך. או שאתה מבלבל תמוח, או שאתה מקשקש שטויות או שאתה סתם מונע מסטיגמות מיושנות. וסליחה - תגיד מה שתגיד על צרפתיות - אבל לטעון שהמוצרים של VAG אמינים, זולים לתחזוקה ושומרים על הערך זה הזיה. להזכיר לך את ה-DGS? להזכיר לך כמה עולה חיישן למדה שהולך כל 10 דקות? להזכיר לך כמה מנועי TSI שפכו מנוע בפחות מ-40K? היו איתם המון בעיות, גם עם צרפתיות, גם עם יפניות - אנחנו עברנו את שנות ה-40', תורת הגזע זה כבר לא לעניין. אם זה מיפן זה אמין ואם זה מצרפת זה לא? זה קשור באיכויות והקפדה על תכנון בייצור לא למוצא. בסופו של דבר כולם מציגים רמת אמינות סבירה ומעלה - אחרת לא היו קונים את התוצרת לא בארץ ולא בחול ויצרנים היו סוגרים שערים. תשקיע את המרץ הזה שלך בבחירות. קצת יותר חשוב מלשכנע ישראלים שצרפתי זה לא אמין. הזוי.
מה אתה לא מבין, לפיג'ו לא נתקרב יותר, אולי רק ל108 שהיא בעצם טויוטה, השאר לפח, היו לי רכבי PSA, היתה לי קסרה שקניתי חדשה ב98, 206 שתיים, 407 ו301, מכוניות זבל, כאשר הן חדשות יהיו איכותיות, אחרי שנה שוות גרוש וחצי, וחבל על החצי, גם מבחינת אמינות, גם מבחינת איכות, מתפרקות ולא אמינות, ירידת ערך מטורפת, אפילו לובינסקי עצמם לא רוצים אותן בחזרה, לך תעשה טרייד אין ותראה מה תקבל, אך עם יפנית יחבקו אותך חזק שלא תצא מאולם המכירות ,מבחינתי שPSA תסגור את המפעלים ותלך לייצר נייר למדפסות אולי שם לא יהיו להם תקלות. בעבר קניתי בגלל המחיר, היום אני מעדיף להוסיף ולקנות רכב נורמלי ואיכותי, יפני או גרמני, אולי גם יונדאי וקיה שמיצרים היום רכבים מכובדים.
במדינות מתוקנות מתבצעים סקרי אמינות ושרות חשופים לקהל הרחב. בישראל היבואנים מונעים זאת, משאירים אותנו לנחש וזאת בחסות המדינה. ברור לכולם שאם כמויות התקלות, התקלות החוזרות, ועלויות התיקון היו מתפרסמות, המספרים היו מזעזעים. אבל כנראה שמשפחת קרסו ובעלי לובינסקי או צ'מפיון חשובים יותר מרובנו. עבדתי בעבר בתעשיית החלפים ואני יכול לומר שהיפניות אמינות יותר משמעותית, פשוט בהגדרה. היצרנים מיפן לעולם לא ירכשו טכנולוגיה שלא נוסתה עי יצרן אחר כמה שנים בשוק, לרוב יצרנים אירופאים. הם גם מענישים יצרני חלפים באיכות נמוכה.
מדברים אלי כאילו אני סוכן. בבית יש לי מאזדה אחת ופיג'ו אחת ואני מרוצה משתיהן. היו לי בחיי צרפתיות, יפניות, גרמניות, איטלקיות ואמריקאית-קוריאנית - כל פעם קניתי מה שנדמה היה לי טוב ומתאים באותו רגע לצרכים שלי ושל משפחתי. תקנו מה שאתם רוצים ותרגישו טוב עם הבחירה שלכם - רק אל תדברו שטויות. מדברים כאילו עתיד המדינה תלוי בזה. הזויים.
14. תגובות ילדותיות.
תפנימו, העולם השתנה האיכויות השתנו. הצרפתים התקדמו משמעותית באיכויות וזו הסיבה לאחריות הארוכה , להבדיל כמובן מקונצרן פולקסווגן שפוחד פחד מוות לתת אחריות יותר משנתיים. המציאות מדברת בעד עצמה. 3008 כיום הוא הרכב עם שווי שוק יד שנייה גבוה מאוד. אין לי שום קשר לפגו או לסיטרואן אבל תתעוררו.
כן כבר הלך לי ממיר קטליטי במכונית אחרת, אבל לא דרשו ממני 6000 שח לתיקון אלא חצי מזה. וזה היה במשפחתית שעולה 130, לא בצעצוע שעולה 70. אתה מבין שרצו ממני כמעט עשרה אחוזים ממחיר הרכב החדש על חלק זניח?
אני חושב שיש לך פיצול אישיות משהו, תעשה טובה, תקנה צרפתיות ותשאיר אותם לעצמך, אני מעדיף לאכול DSG או כל רכב אחר מאשר המזבלה של PSA.
תלמד לקרוא. זו הייתה התייחסות צינית למגיב 1 שהמליץ על סיאט. פעם באה לקרוא - ורק אז להגיב. נשמע טוב?
אתה אפילו לא שם לב כמה אתה סותר את עצמך... מרצה פה לאנשים על "סטיגמות" שאנשים לא משחררים מהן ותוך כדי רושם שטות כמו "רוצה אמינות? קנה סיאט עם DSG, עצה מעולה". וזה לא אותו הדבר? גיר שהיו לו מחלות ילדות בשנים 2008-2011, ושאין שום קשר בינו לבין ה DSG שיש בשנים האחרונות. אין לי מניות בספרד או בגרמניה, תקנה מה שאתה רוצה, רק אל תקשקש שטויות.
אז היה לך אוטו אחד שעשה בעיות. ואו. ממש מחקר סטטיסטי מעמיק עשית. לי הייתה סובארו אימפרזה חדשה שלא הפסיקה להיכנס למוסך, אחרי שנה החלטתי שמספיק ומכרתי אותה בהפסד. אז מה? כל המכוניות שסובארו מייצרת לא אמינות באופן מוחלט? לא. נפלתי על אוטו דרעק. לא רוצה לקנות צרפתי? אל תקנה, אף אחד לא מכריח אותך. ההתנפלות המוגזמת פשוט לא מובנת לי. ותדבר בצורה מכבדת, חוצפן בלבלן שכל שלא מבין כלום מהחיים.
עד היום היחו לי רק פיז'ו סיטרואן. היו תקלות אבל באמת שווה את הנוחות והאבזור העדיף. רק מה, שבאים למכור מורידים את המכנסיים או עושים טרייד אין בלובינסקי. שייאמר לזכותם נותנו לי מחיר הוגן. ולמגיב 6. מזדה היפנית היחידה שבאמת טובה. אבל היא לא יותר משוכללת משום אותו אירופי. היא פשוט לא פרימיטיבית כמו רוב היפניות שעדיין מנסות להבין מזה מנוע טורבו.
תפסיק לבלבל במוח, אתה חי בעולם משלך, היתה לי פיג'ו 301 06/2016 שקניתי מ0 ק"מ, רכב חדש ופשוט שאמור להיות אמין, אז זהו, אפילו זה קשה על פיג'ו, סבלתי בלי סוף מהרכב הזה, במשך שנתיים פלוס, הרכב שכב כמה ימים במוסך כל חודשיים בגלל תקלה אחרת, עם כל הכבוד לרצון הטוב של פיג'ו בלהשתפר, הם עדיין לא שם, אני לא אקנה את הזבל שלהם לעולם, באותה נימה, ממש לא מפתיע, המאזדה 3 המשוכללת פי כמה וכמה ממנה, מתקתקת כמו שעון בלי אף ציוץ.
חחח, אני מעדיף שהבעיה הקשה של האוטו תהיה מכוערת בעיניך, מאשר הבעיה הקשה תהיה כמו זו של הC3 עם סחירות ואמינות גרועה.
לארונה יש בעיה קשה - היא מכוערת. נראית כמו איביזה עם כובע. חוצמזה, עוד 3-4 שנים כשתרצה להשתדרג, הסיטרואן תהיה עדיין באחריות. בכל מקרה בישראל לא נוגע בשתיהן. שוק הרכב פה אכזרי מידי, הפסד הערך שלהן אסטרונומי.
כל חודש שמתי כמה מאות שקלים בצד וחיכיתי ליוני או יולי, לנפוש ביוון. אבל תקלה קטנה אחת ב 208 הרסה לי את התכנון, כי היבואן בישראל חושב שזה תקין לדרוש 3800 שח לפני מעמ ועבודה על ממיר קטליטי. 6000 שח. מחיר של מנוע שלם. באוטו שלא הגיע לארבע שנים על הכביש ולא עבר אפילו 80000 קמ. וזה לא נגמר שם, כי היו עוד שתי תקלות קטנות, שזה באמת יכול לקרות, רק שעל עלות תיקון של 2000 שח כל אחת לא חלמתי. כמה חזיר אפשר להיות? אני אומר לכם כמה: באוקטביה, פחות מחמש שנים על הכביש, 80 אלף קמ, הלך פתאום מגדש טורבו. 12000 שח דרשו במוסך. מטורף לחלוטין,. ועכשיו לך תמכור אותן. מכוניות אירופאיות בישראל זה למי שיכול להרשות לעצמו. אבל באמת שאין סיבה. שלמו עוד קצת על יפנית, או תתפשרו קצת באיכות וקחו קוריאנית. היבואנים בארץ רואים אך ורק טווח קצר, והבעיות שלכם מעניינות אותם כקליפת השום.
רק ארונה, מי מתקרב לזבל הצרפתי הזה, עוד 3 שנים שווה בקושי 50 אלף ואם בכלל תצליחו למכור, בתקווה שלא יתקלקל.