שיאון ביוטקסט מדיקל, מפעל שהיה בקיבוץ משגב עם בגליל העליון, עלה באש לפני שנה ולא שוקם. חבר הקיבוץ יוסף אבס, בן 71, איבד בתוך כמה שעות את מקום העבודה שלו ב-17 השנים שקדמו לשריפה. "הייתי אחראי לכל התכתובת בשפות זרות – יצוא, יבוא, כל מה שצריך", אמר השבוע אבס.
כשהחל לחפש מקום עבודה חדש, התברר לו כי הדיבורים הרווחים בחברה, על החשיבות הרבה של העסקת מבוגרים שצברו ניסיון וידע, אינם עומדים במבחן המציאות. הוא שלח קורות חיים למעסיקים שונים שהצהירו כי הם מחפשים עובדים, אבל לא קיבל מענה.
אבס, שמקבל מהקיבוץ קצבת פנסיה בסך 3,250 שקל, חיפש מקור הכנסה נוסף. "עלה לי רעיון לעשות משהו עם התחביב שטיפחתי כל החיים", אמר. ברשותו של אבס אוסף פותחנים וחולצי פקקים מעשרות ארצות, שכולל אלפי פריטים. "מאחורי כל פריט", הוא אומר, "מסתתר סיפור".
בדיוק בימים שבהם למד על בשרו כמה קשה לאדם בגילו למצוא עבודה, הודיעה עידית חמל מ"בית ותיקי הגליל העליון" כי באזור נפתחה חממה עסקית לקשישים. מדובר ביוזמה יוצאת דופן, ראשונה מסוגה בישראל ואולי אף בעולם, שבה מוענקת הכשרה ליזמות עסקית לתושבים קשישים.
את החממה הקימו הפרופ' שירה הנטמן, מומחית לגרונטולוגיה (תחום הזקנה) ודיקנית הפקולטה למדעי החברה והרוח במכללה האקדמית תל-חי, והד"ר אלי גימון, מומחה ליזמות מהחוג לכלכלה במכללה. "הרעיון נולד כשישבנו לכוס קפה ואמרתי לאלי: למה לא לעשות קורס יזמות לקשישים? יש בכך כל מה שקשור לזקנה: צורך בהכנסה נוספת, שחרור מהרגשת תלות, תעסוקה, חזרה לחברה והרגשה שיש לי עדיין מה לתרום ומה לעשות".
גימון אומר כי החממה לא נועדה למלא את זמנם של זקני הגליל העליון. לזקנים מוצעים ממילא קורסי העשרה רבים, שעוזרים להם למלא את הזמן הפנוי. "אנחנו הצענו מיזם, שנועד לסייע לקשיש להפעיל – אחרי שיסיים את הקורס שלנו – עסק קטן לכל דבר".
11 המשתתפים שנרשמו לקורס למדו ב-14 מפגשים על יזמות, שיווק, היבטים משפטיים וביורוקרטיים של ניהול עסק ועוד. הם גם דנו ביתרון הגלום בגיל ובניסיון שצברו. קורס שני ייפתח בחממה בקרוב.
בין התלמידים בקורס היתה נילי שמי, חברת הגושרים בת 69. שמי עסקה במחקר חקלאי שנים רבות וגם היום היא מועסקת במשרה חלקית בחוות ניסיונות. היא גם עבדה בגינון, השתלמה בצורפות ובטווייה וייצרה ריבות וליקרים ביתיים. "חוץ מזה יש לי בקיבוץ שבעה נכדים ומדי יום אני מקפידה לשחות שעה", הדגישה.
תעסוקה ועניין, אם כן, לא חסרו לשמי. אבל היא רצתה "לפתוח את הראש לכיוונים חדשים". מעבר לכך, היה לה צורך בהכנסה נוספת. "בקיבוצים אנחנו מקבלים פנסיה מבזה, שמסתכמת ב-3,000 שקל", אמרה. "יש היום התמודדות מול צעירים שלא מכבדים אותנו. אין עזרה הדדית כמו שהיתה פעם".
כבעלת עיסוקים וכישורים מגוונים, עמדו לפניה אפשרויות רבות. בהנחיית מוש הראל, מנהל הקורס, ובסיוע של סטודנטים מהחוג לכלכלה בתל-חי, בדקה את כל האופציות, ערכה תחשיבים כלכליים ולבסוף החליטה להקים עסק שיתמקד בייעוץ להקמת גינות. שנים ארוכות היא מעניקה עצות בתחום הגינון למכרים הפונים אליה. "אף פעם לא חשבתי שאני יכולה לקבל תמורה כספית על הייעוץ שלי", סיפרה. "הקורס גרם לי להאמין ביכולת שלי ולראות שלא בושה לבקש כסף על עצותיי. הערך העצמי שלי עלה".
אבס סיפר שבקורס למד כי "תוכנית עסקית היא דבר חשוב. במפגשים הרגשתי פתאום שאני לא לבד, שיש לי גב. מאז שהקורס הסתיים אנחנו פועלים בפורום, מייעצים ומשתפים אחד את השני. נוצרה רשת חברתית ויש הפריה הדדית".
אבס החל לאסוף פותחנים בהולנד, ארץ הולדתו, כשהיה בן 17. את הפותחן הראשון קיבל מאמו. לישראל עלה בגיל 24, עם 30 פותחנים. תחביבו הפך לשם דבר בקיבוץ ובאזור. "כל מי שנוסע לחו"ל מביא לי פותחן", אמר. את סיפוריהם של הפותחנים הוא מספר למבקרים במוזיאון קטן שפתח. "הבנתי שהתחביב שלי יכול להפוך לעסק קטן. אני לא חי מזה, אבל מקווה לתוספת כספית שתעזור לי", ציין.
גם אסתי דרור, בת 61 מקיבוץ כפר-סאלד, הפכה את תחביבה לעסק. במשך שנים עבדה כמורה למתמטיקה וניהלה חטיבת ביניים. לצד העבודה עיצבה פסיפסים מפיסות זכוכית. בקורס קיבלה כלים שסייעו לה להפוך את התחביב לעסק קטן.
שמי, שעכשיו גובה תשלום על העצות שהיא נותנת לתושבי הקיבוץ והאזור, הוסיפה: "במשך השנים צברתי ידע רב. העולם שדוחף את המבוגרים החוצה שוגה".