נדב היה בעל כשרונות שהבטיחו הרבה. הצטיין גם בלימוד המתמטיקה וטבע וגם במדעי הרוח. אזכור חיבור, שכתב בבית הספר על פיאודליזם גם אבא וגם הסבא, ד"ר יצחק אפשטיין, התפעלו מההרמוניה היפה שהיתה בחיבור בין התוכן ובין שלימות הצורה, הצמצום המדעי. היתה לו בכלל חיבה למדע ונטיה אליו. פעם העירותי את אזניו על איזה נוהג לא זהיר. הוא ענה, תסביר לי, את זה באופן מדעי ואשמע בקולך. לא נטה הרבה לספרות יפה אבל חבריו מספרים כי היה נואם טוב, רגיל בניתוח דק של הנושא, תופס במהירות את הנקודה העיקרית שבו.
בהיותו בן 9-10 הקריא לי את "שפוף חמתך על הגויים וכו'" ואמר הנה רביזיוניזם. פעם שניה באותו הגיל, אמר לי, הנה סוציאליזם, בהראותו לי סיפור מאגדות ביאליק ורבניצקי, כיצד כהנים הציקו לאלמנה עניה בעיניני תרומות ומעשרות.
כשהיה בן 11-12, בשנות המאורעות חזר לבדו מירושלים, אחרי ביקור אצל הסבא והסבתא. בשובו סיפר, שהוא ישב על יד חייל בריטי וניהל איתו שיחה. (היה להוט אחר הספרות האנגלית הדידקטית ובזכות זה ידע אנגלית) כשנשאל על מה דיברו בינהם, יצא, שהוא הטיח בפני החייל כל אותן הטענות שנשמעו אז ביננו בכתב ועוד יותר בעל-פה, על עמדת האנגלים כלפינו. כשנשאל, כיצד לא חשש שמא החייל ימסור אותו למשטרה עבור דיבורים כאלה, החזיר: "מה יש... אגב, היה זה חייל ניו-זילנדי והללו אינם פטריוטים בריטיים גדולים"
זמן קצר לפני מותו של חמי אמר לי: "אפשר, שהמצבה החיה והיפה לברוריה, יהיה נדב..."
הביקור האחרון של נדב בבית הוריו, היה כמה ימים לפני תום ההפוגה הראשונה. ארבע ימים אחרי חזרו לירושלים, שתיתי קובעת כוס התרעלה עד תום.