לאן לאן לאן?
בשנים האחרונות תופעת ה-Airbnb תפסה תאוצה ושינתה את כל ענף התיירות הגלובאלי, אבל יש מחזיק עניין משמעותי שנשאר מאחור, התושבים המקומיים, שאומרים בפה מלא – העיר שלנו (אינה) מוצעת למכירה.
במהלך הסקייפ השבועי עם חברה מדבלין, לא יכלתי להתעלם מהרעש והמולה מאחוריה, שאלתי מה פשר כל הרעש והיא אמרה שיש לה אורחים מ-Airbnb בדירה, שאלתי אותה האם הדבר כזה פשוט והיא צחקה ואמרה לי שאפשר לעשות זאת בשניות. השותפה שלה טסה לתקופת הקיץ והן החליטו להשכיר את חדרה, כך, בדרך יצירתית (וחוקית יש לציין) נוצר מצב של WIN WIN השותפה חוסכת בדמי השכירות באותו החודש, והתיירים זוכים לתור את העיר ממש מהעיניים של המקומיים ולקבל המלצות חמות ופחות אטרקציות שחוקות ובלויות שמהוות מלכודת תיירים למיניהן.
שאלתי את עצמי אם באמת יש פה מצב של WIN-WIN והתחלתי לחקור לעומק : “שווייה הכלכלי של חברת Airbnb – חברה ללא נכסים אמיתיים – מוערך במעל ל-10 מיליארד דולרים. שווי גבוה משווי השוק של רשת IHG – בעלת רשת אינטרקונטיננטל והולידי -אין. רק לשם השוואה, IHG היא רשת מלונות ותיקה שאת שורשיה ניתן למצוא בשנת 1777. לעומת זאת, Airbnb הוקמה בשנת 2008 והיא פלטפורמה אינטרנטית המתווכת בין שוכרי יחידות נופש להשכרה לבין בעליהן של יחידות כאלו” (וואלה NEWS).
היזמים מגדירים את Airbnb כקהילת נסיעות גלובאלית שממנפת טכנולוגיה ייחודית בשביל להעצים מיליוני אנשים ברחבי העולם כיזמי אירוח תוך פיתוח תשוקות, כישרונות והשאת רווחים מחדר ריק בבית. בזמן קצר החברה הפכה לחברה המלונאית הגדולה בעולם, מבלי שהעסיקה פקיד קבלה אחד או בנתה מלון.
חברת Airbnb מהווה את הדוגמה המפורסמת ביותר לכלכלה שיתופית, הכלכלה השיתופית מאפשרת ניצול יעיל יותר של משאבים כלכליים. החברה מאפשרת להשכיר חדר נפרד מתוך דירת מגורים, כך, נוצרים שווקים חדשים מפני שאנשים מוכרים אחד לשני שירותים/ מוצרים במקום להפנות אותם לשוק הפרטי- ללון בבית מלון, או כפי שהחברה מגדירה אותם הם הופכים להיות “יזמי תיירות”.
אולם, המודל במתכונתו הנוכחית בעייתי ואני לא מדברת על בעלי בתי המלונות שמתרעמים על התופעה בשל קיצוץ ברווחיהם, אלא על התושבים המקומיים שמרגישים שהעיר שלהן הופכת להיות מוצר מכירתי לכל המרבה במחיר.
בשל תופעת ה- Airbnb מחירי הנכסים עולים משמעותית, ניתן להשכיר כל חדר בנפרד וגם לפרק זמן קצר, דבר שמוביל לעלייה ניכרת בשכר הדירה – השוכרים אינם יכולים לעמוד בתשלומים ונאלצים לעזוב.כפועל יוצא, הצעירים מודרים לפרברי העיר, ומתגברת תחושת האי השווין שגורמת לתסכול רב. התוצאה הנ”ל מאפשרת להנציח בעיה מעגלית – ישנם ברי מזל שזוכים להחזיק נכנס ונהנים יותר בשל השכרתו במחיר מופקע ובמקביל קטן הסיכוי משמעותית לצעירים לרכוש נכס במרכז העיר.
המודל הרומנטי של החברה שאמור היה לייצר קהילה גלובלית על ידי חיבור בין תיירים הרפתקנים שמחפשים חוויות חדשות ואותנטיות משנה את חוקי המשחק של תעשיית התיירות ויוצר מצב של ערי רפאים בחלק ניכר מהעולם לפי עונות השנה. צריך להבין שנוצר נזק, והחברה כחלק מגישת האחריות החברתית שלה צריכה להבין כיצד היא מדברת ומנהלת דיאלוג עם כלל מחזיקי העניין שלה, התושבים המקומיים הם מחזיק עניין מהותי ומשמעותי עבורה, מי שהסתובב בברצלונה בחודש האחרון יכל לראות שלטים רבים שאומרים שהעיר אינה למכירה. המחאה המתעצמת החלה לתת אותותיה בערי בירה ברחבי הגלובוס שבהם נהוגה תרבות ה-Airbnb.
החברה צריכה להתחיל בניתוח מהותיות אשר יצביע על הנושאים החשובים הן עבורה והן עבור בעלי העניין שלה, דבר שיוביל ליצירת סדר יום ברור ואסטרטגית פעולה יישומית שיהיו מושתתים על ערכי שקיפות ושיתוף בעלי עניין,כך החברה תבצע קפיצה נחשונית ונוכל לראות קידמה והסתכלו על האחריות החברתית שלה בצורה הוליסטית.
כלכלה שיתופית (או כלכלת שיתוף – Sharing Economy)- היא מערכת כלכלית שמאפשרת שיתוף רכוש, מוצרים ושירותים בין אנשים, תוך ניצול יעיל יותר של המשאבים והעודף הקיים שלהם. הכלכלה השיתופית המודרנית נעזרת באמצעים טכנולוגיים דיגיטליים להפצת המידע על השירותים בקרב חברים בקהילה (דה מרקר).
רק רציתי להעיר/להאיר שכיום הביטוי המקצועי הרווח בעברית הוא ‘כלכלה משתפת’ ולדעתי הוא מדוייק יותר משני המושגים האחרים שציינת. התופעה של בריחת צעירים והתרוקנות דירות מתושבים מקומיים ידועה ומקומות רבים בעולם מווסתים את תרבות אייר בי אנד בי ברגולציה (ברלין היא המובילה בתחום) בארץ לעומת זאת התרבות מעודדת ע”י שר התיירות כי אין עדיין מענה של בתי מלון זולים לצרכני תיירות בעלי תקציב מוגבל. מדינת ישראל מפגרת (כמו בתחומים רבים אחרים) בבניית תשתיות תיירות בגובה העיניים, כפי שיש במדינות מערביות אחרות. כך שקשה להוציא את תופעת אייר בי אנד בי מההקשר התיירותי הכללי, ובמקרה של מדינתינו הקטנטונת יש צורך אמיתי לאפשר את קיומה.