Songs of Leonard Cohen הוא אלבום הבכורה של המשורר הקנדי לאונרד כהן. לפני הכניסה לעולם המוזיקה, כהן הוציא שישה ספרים שזכו לשבחי הביקורות. ניתן להגדיר את סגנון האלבום כפולק. כהן אמר בריאיון שהיה לו ויכוח עם המפיק ג'ון סיימון על השיר "סוזאן" מפני שסיימון רצה להכניס לשיר נגינת פסנתר ותופים, ו"לא רציתי תופים באף שיר שלי". בחלק מהשירים כהן מלווה בכלי מיתר, הלהקה "קליידוסקופ" וקולות רקע של הזמרת ננסי פרידי. רוברט אלטמן השתמש בשלושה משירי האלבום לפסקול הסרט שלו "McCabe & Mrs. Miller".
Highway 61 Revisited (בתרגום חופשי מאנגלית: ביקור חוזר בכביש מהיר מס' 61) הוא אלבומו השישי של הזמר, והמוזיקאי בוב דילן שהוקלט בשנת 1965 בקולומביה רקורדס. הוא נחשב לאחת מנקודות המפנה של דילן ממספר סיבות, כשהראשונה היא שהוא האלבום הראשון שהוקלט כולו עם להקת פולק רוק אחרי שניסה ליווי מוזיקלי זה בBringing it All Back Home. המעבר הזה לכלים חשמליים נחשב לאחד מ-50 האירועים המכוננים של הרוק על פי הרולינג סטון. האלבום הוא אחד מהאלבומים המחוספסים של דילן, בניגוד לאחרים באותה תקופה שהיו יותר הומוריסטים. דילן העיד על האלבום, שנחשב כיום לאחת מיצירות המופת שלו; "אני לא אצליח להקליט אלבום יותר טוב מהאחד הזה... הוא יותר מדי טוב. יש שם דברים שאני הייתי מקשיב להם."
במהלך שנות השישים אלביס מיעט להופיע וחלה נסיגה משמעותית במכירות תקליטיו ובביקוש להופעותיו. בשנת 1968 חזר אלביס להופיע באולמות מלאים, עם חומר חדש ועם הופעה חדשה שהשיבה אותו לחזית הבמה ואף הכתירה אותו ל"מלך הרוק". בשנת 1969 שב פרסלי לראש טבלת המצעדים עם להיטו הידוע "מחשבות חשדניות". באותה שנה הוציא אלביס את אלבומו: "מאלביס בממפיס", שהוקלט באולפן בו התחיל את דרכו המוזיקלית. אלבום זה, שהכיל להיטים רבים, השיב את אלביס למעמדו במצעדים, בהאזנות וטבלאות המכירות. לאחר תקופה זו חלה שוב דעיכה בקריירה המוזיקלית של אלביס, במהלכה התמכר לתרופות ולאכילה, דבר שהקשה על פעילותו הסדירה.
אלבום הבכורה של יאנג, Neil Young, יצא בינואר 1969 וכלל שירים כמו “The Loner” ו-“The Last Trip To Tulsa". אלבום זה נחשב למתוחכם ביותר מבחינה הפקתית שהוציא יאנג עד היום. באותה שנה חבר יאנג להרכב Rockets, אותו פגש בלוס-אנג'לס ושכלל את הגיטריסט/זמר דני וויטן (שכתב את השיר "I Don’t Want To Talk About It", שהתפרסם בביצועם של רוד סטיוארט ו-Everything But the Girl) הבסיסט בילי טלבוט והמתופף רלף מולינה. תוך שבועיים בלבד הקליטו יאנג וה-Rockets (ששינו את שמם ללהקת Crazy Horse) את האלבום Everybody Knows this is Nowhere האלבום הגיע לזהב.
ג'וני קאש היה ידוע גם בשל חיבתו לאסירים, אף שמעולם לא ישב בכלא בעצמו. בסוף שנות השישים ערך מספר הופעות בבתי כלא ברחבי ארצות הברית. ההופעות מבית הכלא פולסום ומבית הכלא סן קווינטין הפיקו שניים מאלבומיו המפורסמים ביותר: Johnny Cash Live At Folsom Prison ב1968 ואת Johnny Cash Live at San Quentin ב1969. הגרסה החיה של שירו המפורסם Folsom Prison Blues מתוך בית הכלא שעליו נכתב הפך ללהיט, כמו גם הגרסה החיה ל־A Boy Named Sue מאלבום ההופעה החיה מבית הכלא סן קווינטין. בין השירים ניתן לשמוע את קאש מדבר ומקלל. הגרסאות החדשות שיצאו לאחרונה על גבי תקליטור הן לא מצונזרות, ולכן גם ארוכות יותר. באמצע שנות השישים פגש קאש את בוב דילן, הם נעשו חברים קרובים וגרו בשכנות בוודסטוק שבניו יורק. קאש היה נחוש להציג את דילן מחדש לקהל שלו. ג'וני קאש אפילו שר איתו באלבום הקאונטרי זוכה הגראמי של דילן Nashville Skyline.
האלבום, Strangers in the Night, סימן את חזרתו של סינטרה אל ראש מצעדי הפזמונים והמכירות וחיזק את הקמבק אותו החל לבצע באמצע שנות ה-60, סינטרה לא פרש באופן רשמי במהלך שנות ה-60 אך ההידרדרות במעמדו כזמר מוביל סימנה לרבים מהמבקרים את שקיעתו כזמר, אלבום זה ושני האלבומים שקדמו לו, September of My Years וA Man and His Music, סימנו שוב את עלייתו המטאורית ופנייתו אל קהל חדש שמילא את שורות מעריציו שהידלדלו במהלך תחילת שנות ה-60. על אף שטען כי סלד משיר הנושא של האלבום, הצליח סינטרה, להמציא עצמו כמעט מחדש בשיר זה, כאשר הוא השתמש במלוא עושרו של קולו המבוגר, ובכך ביסס עצמו ככוכב בר קיימא היכול להתקיים בתהפוכות שעברו על המוזיקה בשנים אלו. סינטרה פנה עתה לקהל מיינסטרים חדש מבלי לאבד את מקור הכוח שלו, מעריציו הוותיקים שהלכו איתו לאורך שנים רבות.
בסוף שנות ה-50 עבר ריי צ'ארלס לחברת התקליטים ABC. החוזה החדש אפשר לו חופש אמנותי כמעט מוחלט, ושליטה טובה יותר במוסיקה שיצר. החופש הוציא מצ'ארלס את המיטב, והתבטא בפריחה מוסיקלית ובהנבה של להיטים כמו "Hit The Road Jack" ו- "Unchain My Heart", שגיבשו את מעמדו העולה ככוכב פופ בראשית שנות ה-60. ב-ABC החל צ'ארלס להתנסות בסוגי מוסיקה נוספים, שחרגו מצליל הנשמה איתו זוהה כל כך. אלבום הקאונטרי שהקליט ב-62' הביא לידי ביטוי את אותה אקלקטיות שאפיינה אותו לאורך כל הקריירה שלו. האלבום, Modern Sounds In Country & Western Music, תרם את "I Can't Stop Loving You" שהגיע גם הוא לצמרת המצעד האמריקאי.
ב-1965 וב-1966 הוא הקליט שורה ארוכה של להיטי ענק, ביניהם “Respect” (שבוצע שנתיים אחר-כך על ידי אריתה פרנקלין והיה לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר), “I Can’t Turn You Loose”, “Mr. Pitiful” ו-“I’ve Been Loving You Too Long”. להיטים אלה היוו את הדוגמא המייצגת ביותר ל"צליל של סטאקס" הייחודי ולסול הדרומי (בניגוד לסול הצפוני, המסחרי והמתקתק יותר, של חברת התקליטים "מוטאון"). השירה של רדינג בהם הייתה פרועה, מחוספסת ומשוחררת, אך יחד עם זאת מלאת ניואנסים, ווירטואוזית יותר מזו של זמרי הבלוז והרית'ם-אנד-בלוז שקדמו לו. גם עיבודי השירים שמרו על איזון בין עושר ומורכבות לבין חספוס אגרסיבי, שנבע מהשימוש הדומיננטי בכלי-נשיפה (בניגוד לכלי-המיתר שאפיינו את הצליל של "מוטאון").
ניל דיאמונד נולד בברוקלין. בנעוריו הוא למד בבית ספר "לינקולן", וכשהיה 16, לאחר שקיבל מהוריו גיטרה משומשת, הוא כתב את שירו הראשון “Hear Them Bells”. לאחר סיום לימודיו בבית ספר התיכון הוא החל ללמוד באוניברסיטת NYU, אך פרש מלימודיו מספר חודשים לפני סיום התואר כדי להתפרנס מכתיבת שירים. דיאמונד פגש בשנת 64' את המפיק ג'ף בארי ואת אלי גריניץ', ובין השלושה התפתחה ידידות קרובה. בארי וגריניץ' קישרו בין דיאמונד לבין ברט ברנס מחברת ההקלטות "Bang Records", ודיאמונד החל להקליט שירים שהצליחו ביניהם "צ'רי צ'רי", "Solitary Man” ו-“Girl, You'll Be A Woman Soon”. לקראת סוף העשור הוא שינה את סגנונו המוסיקלי. כתוצאה מכך החליטו "Bang Records" לסיים את החוזה עימו, והוא החל להקליט בחברת ההקלטות "Universal".
ניל המוסיקה של בראון היתה מיועדת ברובה לריקודים, ושלטו בה השפעות של ג'אז ומוסיקה לטינית. בין להיטיה היו השירים “I’ll Go Crazy”, "Night Train" ו- "Lost Someone". שמו של בראון, ושמן של הופעותיו יצאו לפניו. הוא נחשב כמופיע מרגש, כריזמטי ואנרגטי ביותר, וזכה לכינוי "מר דינמיט" (אם כי יש הטוענים שאת הכינויים שלו המציא בראון בעצמו). הוא היה מביים התקפי לב, נשכב, רץ, רוקד וקופץ על הבמה כפי שאף אומן לא עשה לפניו. בשנת 1963 הקליט בראון הופעה חיה במועדון אפולו שבהארלם, ובה תועדה האווירה המחשמלת של הופעותיו. למרות התנגדותה של חברת התקליטים, נמכר Live at the Apollo בלמעלה ממיליון עותקים, מספר חסר תקדים לאמן שחור באותה תקופה.