ערב כיפור תשע"ח, 10 בלילה.
כל שנה מחדש יש סיבה טכנית אחרת למה אני לא יכולה לנסוע על האופניים האהובות שלי בכיפור. פעם הריון, פעם תינוק קטן מדי מכדי להרכיב, פעם ילדה שצריכה שירוצו אחריה תוך כדי שהיא שועטת בחדווה ובחוסר מודעות עצמית מרשימים במורד הגבעה. כל שנה הלוגיסטיקה מכריעה אותי, האיש היקר יוצא עם האופניים ומרכיב את אחד הילדים מאחור ואני… מוצאת עצמי רצה אחרי כולם עם חולצה לבנה חגיגית, נטולת גלגלים.
הלוגיסטיקה כרגיל ניצחה והשעה 22:00 תופסת אותי בבית תוך שאני חולצת את נעלי הספורט. הילדים כבר במיטות כשעולה במוחי רעיון מבריק: "היי, האוויר בחוץ כל כך נעים, אולי תפרגני לעצמך איזו רכיבה קצרה?". בת7 הרדומה במיטה לא ממש מבינה מה אני רוצה ממנה כשאני מציעה לה לבוא איתי. בת4וחצי כבר נוחרת וממילא היא לא עצמאית מספיק על האופניים שלה מלכתחילה, ולהעיר את בןשנה כדי להרכיב אותו על האופניים בשעה כזו נשמע לי כמו סיבה טובה לרווחה להוציא אותו מחזקתי. "טוב, ארכב לי ליישוב השכן", אני ממשיכה לחשוב, "שם אף אחד לא מכיר אותי ולא יתהה מה עושה האשה ההזויה הזו על האופניים ללא שום תירוץ בצורת ילד לצידה".
ארבעה קילומטר מאוחר יותר, כשהבנתי שפספסתי את הקטע ההגיוני בו קונים פנס אופניים לשם נסיעות בלילה חשוך, מצאתי את עצמי מאלתרת תאורה אה-לה-מקגייוור בעזרת פנס הטלפון שהוחזק בזווית אופטימלית, ובכן, בחזיה שלי.
מפה לשם – מישהו יכול להמליץ על עוזרת בית טובה שלא תסתכל בעין עקומה על האשה ההזויה הכותבת שורות אלו בפעם הבאה שתגיע לנקות לי את הבית??? הממליץ המוכשר ביותר יזכה באגו, תדמית וכבוד עצמי משומשים אך במצב סביר – מסתבר שאין לי צורך בהם יותר.
וברוח יום כיפור ועוזרות בית אני נזכרת שלפני כמה שנים כשרק למדתי לסרוג מצאתי את עצמי בכיפור לא רק רצה אחרי ילדות שובבות אלא גם סורגת במשך שעות ארוכות… בסוף יצא שטיח ועוד שטיח ואת השטיח הרביעי כבר סרגתי לאחיינית שלי כי הבית התמלא והעוזרת החליטה שהם צוברים יותר מדי אבק. אז דפדפתי לי באלבום התמונות והנה הזדמנות להזכר בשטיחים הראשונים ובפולקעס המתוקים של בת4וחצי, כשעוד היתה תינוקת קטנה וחמודה ופחות דרשה שירוצו אחריה על אופניים בלי גלגלי עזר.
לא הרבה זמן אחרי זה, בחוסר מודעות עצמית משווע שאני מתחילה להבין שהוא גנטי אצלנו, החלטתי לקפוץ על כמה שלבים ולסרוג שטיח מורכב מתרשים. מזל שמצאתי לי את ליאת, הלא היא "עושה עיניים" ובתמיכתה יצרתי את "שטיח סנורקה" המופלא. באופן מפתיע מצאתי כמה תמונות של השטיח באור יום, למרות שכמו רוב הפרוייקטים שלי גם הוא נעשה בשעות הקטנות של הלילה.
"אמא, אני לא מאמינה ש-X עוד רוכבת על אופניים עם גלגלי עזר! והיא עוד יותר גדולה ממני! ולי בכלל לא היו גלגלי עזר! ואני יותר קטנה ממנה! אני אשאל אותה בגן למה ההורים שלה לא לימדו אותה לרכב בלי גלגלי עזר. ואני אגיד לה גם… איך אמרת שאומרים את זה? חתונה טובה?"
– בת4וחצי, מצליחה לחפור ולעוף על עצמה בו-זמנית.