בתאריך 10.07.09, בסמוך לשעה 02:30, היה הקטין י.ז. (להלן:"המתלונן") בבילוי עם חבריו באזור התעשייה באשדוד. הוא פגש בקטינה שרצתה לשוב לביתה והציע לה כסף למונית. הנאשם שהה אותה עת במקום, בתוך רכב ביחד עם שני חבריו, פנה אל המתלונן ואמר לו "למה אתה מפריע לי להתחיל עם הבחורה". המתלונן השיב כי הקטינה היא ידידתו מבית הספר ושהוא רק הציע לה כסף לנסיעה. הנאשם ניסה למשוך את המתלונן לתוך הרכב והמתלונן נחלץ מאחיזתו והחל בורח. הנאשם ואדם נוסף יצאו מהרכב, רדפו אחריו, השיגוהו ודקרו אותו דקירה עמוקה בקו הפטמה של החזה משמאל ודקירה בירך ימין, חזרו לרכבם ונמלטו מהמקום.
הנאשם הודה בעובדות הנ"ל במסגרת הסדר טיעון - שכלל שינוי מסוים בעובדות כתב האישום המקורי שהוגש נגדו ובהוראת החיקוק, ונקבע כי הוא ביצע עבירה של חבלה חמורה בנסיבות מחמירות, לפי סעיפים 333 ו- 335(א)(1) ו- (2) לחוק העונשין תשל"ז-1977.
הנאשם יליד 3.3.1993 . שירות המבחן הגיש עליו מספר תסקירים.
בתסקיר מיום 24.01.10, צויינו, בין היתר, הדברים הבאים: הנאשם, נער כבן 16.5. הוא הצעיר מבין חמישה ילדים במשפחתו. בכיתה ז' אובחן כסובל מ ADHD והומלץ על טיפול ברטלין. בכתה ט' נחשד בביצוע עבירת מין בנערה מבית ספרו ולימודיו בבית הספר הופסקו. הוא עבר לבית ספר "אורט" ולאחר מכן לבית הספר "עמל" באשדוד ובאמצע כיתה י' הוא בחר לעזוב את ספסל הלימודים ולהשתלב בעסק שבבעלות אביו. דיווחים של גורמי חינוך מהשנים האחרונות, הצביעו על הידרדרות הדרגתית, הבאה לידי ביטוי באי היענות לסמכות, מעורבות גבוהה באירועי משמעת, פערים משמעותיים בלמידה, סירוב ליטול טיפול תרופתי, אימפולסיביות, אלימות, שוטטות ואי ביקור סדיר. במישור החברתי הוא תואר כמנהיג שלילי.
אבחון פסיכולוגי שעבר בדצמבר 2007, תיאר תפקוד שכלי כללי נורמאלי- נמוך, אישיות לא בשלה וקשיים בויסות ובשליטה. נאמר בדו"ח כי קיים סיכון לפגיעה משמעותית בבוחן המציאות שלו ולהתנהגות שגויה, שאינה מלווה בכוונות זדון ובהבנה מלאה של מעשיו. הומלץ על השתייכות למסגרת לימודית, נטילת טיפול תרופתי וליווי פסיכולוגי באוריינטציה קוגנטיבית-התנהגותית.
הערכה פסיכיאטרית נוספת מאוגוסט 2009, הצביעה על קיומה של הפרעת אישיות אורגנית, פגיעה ביכולת לקשר בין סיבה למסובב, פרצות בקוד האתי, הפרעה קשה בקשב ופגיעה ביכולת חישוב פשוטה ובשימוש בשפה הכתובה. צוין, כי עם אבחון נכון וטיפול תרופתי מתאים, יתכן ומצבו היה שונה. הפסיכיאטר המליץ על טיפול במישור הנוירולוגי ומסר לשירות המבחן כי הוא העביר את המלצותיו להורי הנאשם ואף המליץ בפניהם על שני מומחים בתחום.
שירות המבחן עצמו התרשם מנער דל, המגיע ממשפחה נורמטיבית, אשר חווה כישלונות במערכת החינוך ותויג כנער בעייתי אך זכה לתמיכת משפחתו שפעלה ללא לאות לסייע לו. הוריו הציגו גוננות יתר והשלכת אחריות כלפי הסביבה, שפגמו ביכולתו של הנאשם להשיג תובנה ביחס למצבו. הנאשם התרועע בחברה שולית ואימץ נורמות התנהגות עבריינית.
ביחס לעבירה, עד למתן הכרעת הדין בעניינו, הנאשם הכחיש את ביצועה, וטען כי כלל לא היה במקום. לאחר שהורשע, סיפר כי דקר את המתלונן בעקבות לחץ שהפעילו עליו אחרים, אשר התקוטטו עם המתלונן קודם לכן ואף דקרו אותו. שירות המבחן התרשם כי הנאשם מצמצם עד מאד בחומרת העבירה. אמנם הוא הביע חרטה בעל פה, אך ניכר כי אינו לוקח אחריות, אינו מחזיק בתובנה אמיתית לחומרת מעשיו ואינו מצליח לזהות את הנזקים שהסב.
שירות המבחן מציין כי הנאשם והוריו התקשו לשתף עימו פעולה לאורך זמן, ולא ראו בשירות גוף מסייע. לאחר הכרעת הדין, בחר הנאשם, בהתאם לרצון אביו, לשתף פעולה עם תוכנית טיפול שתוצע בהתאם לתוצאות אבחון נוירולוגי שיעשה לו. שירות המבחן מדגיש כי ניכר שבחירתו של הנאשם מונעת ממוטיבציה חיצונית שתכליתה הימנעות מהרשעה ועונש, שכן הוא עצמו סבור שאינו זקוק לטיפול.
שירות המבחן סבר כי "על אף העדר מוטיבציה פנימית לטיפול, חוסר תובנה, אי לקיחת אחריות, שיתוף פעולה מצומצם עם שירות המבחן וכישלונן של תוכניות טיפול קודמות", יש טעם לנסות ולנצל נכונותו של הנאשם ולתת לו הזדמנות נוספת. על רקע זה התבקשה דחייה של 3 חודשים על מנת לבדוק את יכולתו של הנאשם ומשפחתו להתחייב לתוכנית שיקום ולתפקד בה. כמו כן ביקש שירות המבחן לאשר השתתפות הנאשם בקבוצה לנערים בפיקוח מעצר.
בדיון מיום 31.01.10 התקבלה בקשתו של שירות המבחן, הדיון בעניינו של הנאשם נדחה לחודש מאי ואושר לו להשתלב בקבוצת טיפול.
בתסקיר מיום 15.02.10, נאמר כי הנאשם לא נמצא מתאים לקבוצת פיקוח מעצר, וכי הוא עתיד לעבור שלוש פגישות אבחון נוירולוגי.
בתסקיר נוסף מיום 11.05.10, נמסרו, בין היתר, הפרטים הבאים: בהערכה הנוירולוגית שנערכה לנאשם נמצא כי הוא סובל מהפרעת קשב משולבת עם מרכיב ריכוז ואימפולסיביות. הומלץ על טיפול תרופתי ופסיכותרפיה קוגניטיבית התנהגותית המתמקדת בשליטה בכעסים והדרכת הורים. שירות המבחן בנה לנאשם ולהוריו תוכנית טיפול המתבססת על המלצות האבחון, הנאשם התבקש ליטול את הטיפול התרופתי שהומלץ לו והוריו התבקשו לבחור פסיכותרפיסט ופסיכולוג שידריך אותם. כבר בפגישה הראשונה דיווח הנאשם על תופעות לוואי כתוצאה מהטיפול התרופתי, אך למרות בקשת שירות המבחן, הוא לא פנה לרופא להתאמת המינון. הוא הודה כי הוא אינו נוהג לקחת בקביעות את הטיפול התרופתי, וטען כי הוא רואה בו חומר נרקוטי אשר עשוי לפגוע בו. הורי הנאשם פנו למכון "מימדים", להתאים לו מטפל המתמחה בטיפול קוגניטיבי התנהגותי. המטפלת מסרה לשירות המבחן כי הנאשם אמנם מגיע למפגשים אתה, אך הוא דל מבחינה קוגניטיבית וספק אם יוכל להיתרם מהטיפול.
שירות המבחן פגש בנאשם ובאביו. הם הטיחו האשמות בשירות המבחן ובבית המשפט והתקשו להתחבר לחומרת מצבו של הנאשם. אביו שב והדגיש כי אם בית המשפט לא יאשר את יציאת הנאשם לעבודה, הוא לא יסכים לתכנית הטיפולית שהתגבשה סביב המלצות האיבחון הנוירולוגי. הוריו של הנאשם לא התחילו בהדרכה הורית - אמו מסרה כי היא אינה מעוניינת להשתתף בהדרכה הורית וטענה כי המטפלת מקשה על הנאשם ומסבה לו נזק והאב אמר כי ילך להדרכה הורית רק אם בית המשפט יאשר את יציאת הנאשם לעבודה.
הנאשם חזר בו מהסכמתו להשתתף בהליך גישור, משום שהוא תופס את בקשת הסליחה כהפגנת חולשה מצדו. שירות המבחן בחן אפשרויות של תרומת הנאשם לקהילה בפעילות התנדבותית והנאשם ואביו אמרו שיפנו לעמותות ולארגונים על מנת לבדוק השתלבות בהתנדבות, אך בישיבה נוספת עם שירות המבחן הודיע הנאשם כי הוא אינו מעוניין להתנדב.
שירות המבחן התרשם כי נכונותו של הנאשם להמשיך בטיפול, נובעת ממוטיבציה חיצונית בלבד. התרשמות זו, יחד עם אי מילוי תוכנית הטיפול שגובשה במלואה, קשיי המשפחה להירתם לאפיק הטיפולי, חוסר התובנה של הנער ומשפחתו, ניסיונו של האב לנהל משא ומתן של "תן וקח" עם שירות המבחן, היחס המצמצם של הנאשם לעבירה וחוסר רצונו לפעול לתיקון הנזקים, ונסיונות הטיפוליים הרבים שלא צלחו, הביאו את שירות המבחן להודיע כי אין לו המלצה טיפולית לנאשם.