לאחר הניצחון על מדין, מצווה התורה לחלוק את השלל בין אנשי הצבא לשאר ישראל, כאשר לאחר החלוקה- אנשי הצבא מפרישים, מהמחצית אותה קיבלו, אחד מחמש מאות לאלעזר הכהן. שאר ישראל, שזכו למחצית מהשלל- מפרישים אחד מחמישים ללויים שומרי משמרת משכן ה'. מדוע?
מהן התכונות החיוניות ביותר למנהיג עם ישראל, בעבר ובעתיד? בהיותנו מאמינים בביאת המשיח, מוטלת עלינו החובה (אם לא, לפחות הסקרנות) לברר איך כל אחד מאתנו יזהה אותו כגואל? מהם אותם הצדדים שיוכיחו באופן ודאי שהפעם מדובר על משיח צדקנו? האם אותה קביעה יכולה להאיר את חיינו היום יומיים, במעגלים קטנים יותר: משפחה, שכונה, קהילה...?
"מַה טוֹבוּ אוֹהָלֶיךָ יַעֲקֹב מִשְׁכְּנוֹתֶיךָ יִשְׂרָאֵל" - מסביר רש"י שהכוונה לבית המקדש. מה משמעותו בדורנו, כשהוא אינו בנוי?
על חילופי המנהיגים בין המסע במדבר לכניסה לארץ ישראל.
המחלוקת של קורח ועדתו באה בעיתוי מפתיע. הציווי על הכהונה הגדולה של אהרון התרחש עוד לפני חטא המרגלים, אם כן, למה התעכב קורח עם טענותיו על המינוי הזה עד עכשיו?
על הדומה והשונה בהנהגת יהושע וכלב מול המרגלים.
"ויעש כן אהרן אל מול פני המנורה העלה נרותיה כאשר ציוה ד' את משה" - מפרש רש"י: להגיד שבחו של אהרן שלא שינה. מה החידוש בכך?
מדברי הרב חרל"פ בעניין ההשתדלות בקבלת התורה ובלימודה בלילה הקדוש שלפנינו.
התבוננות בברכת כהנים בדרכו של הנצי"ב.
על הדרך ממצרים לארץ ישראל ועל המעבר מחומש ויקרא לחומש במדבר.
פרשתנו, פרשת מטות-מסעי, פותחת בענייני נדרים, בכח הדיבור של האדם והשפעתו על המציאות. גם בהמשך הפרשה, מתוארת הנקמה במדיין, הקשורה, כמובן, לתיקון עצת בלעם המדייני, שניסה להחטיא את ישראל בפיו.
פרשתנו, פרשת פינחס, פותחת בברית השלום לה זוכה פינחס בן אלעזר. "פינחס בן אלעזר בן אהרן הכהן, השיב את חמתי מעל בני ישראל, בקנאו את קנאתי בתוכם, ולא כיליתי את בני ישראל בקנאתי. לכן, אמור: הנני נותן לו את בריתי שלום. והיתה לו, ולזרעו אחריו, ברית כהונת עולם, תחת אשר קינא לאלוקיו, ויכפר על בני ישראל".
בפרשתנו, פרשת חוקת, מתרחש אחד האירועים המשמעותיים בדברי ימי ישראל. משה, אהרן ומרים, המנהיגות העליונה של עם ישראל- מפנים את מקומם. אהרן ומרים מסתלקים לבית עולמם, ועל משה נגזרת הגזירה שלא להכניס את ישראל לארץ הקודש.
בפרשת שלח, פוקד את עם ישראל אחד המשברים הגדולים בתולדותיו- חטא המרגלים, המאיסה בארץ חמדה, שגררה אחריה בכיה לדורות- עיכוב של ארבעים שנה בכניסה לארץ, וכל החורבנות והצרות שארעו לאבותינו ולנו במהלך ההיסטוריה ביום הנורא, יום תשעה באב.
פרשת בהעלותך פותחת בציווי הקשור במנורה. "בהעלותך את הנרות, אל מול פני המנורה יאירו שבעת הנרות". בהמשך, מפרטת התורה, לכאורה בהרחבה יתירה, את יישומו של הציווי. "ויעש כן אהרן, אל מול פני המנורה העלה נרותיה, כאשר ציווה ה' את משה". מדוע לא להסתפק בניסוח כמו "ויעש כן"?
פרשת נשא עוסקת, רובה ככולה, במקרי קצה בחברה. צרוע, זב, טמא לנפש, מועל בקודשים, אישה סוטה, נזיר, ולבסוף - ברכת הכהנים לישראל. "כה תברכו את בני ישראל, אמור להם: יברכך ה' וישמרך. יאר ה' פניו אליך ויחונך. ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום".
זכינו השנה, וחג השבועות, זמן מתן תורתנו, מחובר לקדושת פרשת במדבר, פרשת הדגלים, הפותחת את החומש הרביעי בתורה - חומש הפקודים. ננסה לחבר את הדברים, לאורו של הרב קוק.