1.לפני בקשת רשות ערעור להחלטת בית הדין האזורי בירושלים (השופט רועי קרת; סע"ש 25590-04-16), לפיה יש לשאול את נציגת המבקשת – הנתבעת בבית הדין האזורי, גב' רות נתן, את השאלה "האם לדעתה חלים הצו או ההסכם בענף ההובלה על הנתבעת".
2.לאחר שעיינתי בבקשת רשות הערעור קבעתי את הבקשה לדיון לפניי וצינתי שהמשיב רשאי להגיש תשובה תמציתית.
"נוכח טענת ב"כ המשיב כי למבקשת שני עיסוקים, הרי שחרף האמור בסעיף 1 לכתב התביעה, עשויה להיות רלוונטיות לשאלת תחולת צו ההרחבה בענף ההובלה על המשיבה. בנסיבות אלה ונוכח הסמכות שיש לשופט בקדם משפט לשאול שאלות עובדתיות את בעלי הדין, מוצע למבקשת - על אף שהשאלה עליה התבקשה להשיב גב' רות נתן היא שאלה משפטית ("האם לדעתה חלים הצו או ההסכם בענף ההובלה על הנתבעת") שברגיל עניינה בטיעונים של בא כוח – שלא לעמוד על בקשת רשות הערעור בכפוף להבהרה שאין בתשובת העדה כדי לחייב את המבקשת. שכן, השאלה האם חל צו ההרחבה או ההסכם הקיבוצי בענף ההובלה היא כאמור שאלה משפטית שההכרעה בה תעשה לאחר הצגת התשתית העובדתית הרלוונטית".
"בנסיבות עניין ותוך שמירת טענותי אני נענה להמלצת בית הדין ומבקש למשוך את בקשת רשות הערעור".
5.ב"כ המשיב עמד על פסיקת הוצאות.
6.משהמבקשת נענתה להצעת בית הדין למחוק את בקשת רשות הערעור נוכח ההבהרות שניתנו בדברי בית הדין, בקשת רשות הערעור נמחקת.
7.אשר לבקשת המשיב לפסוק הוצאות, לאחר שהבאתי את כל נסיבות העניין בחשבון ומשהגעתי למסקנה כי במובן מסויים היה ממש בטענות המבקשת נגד השאלה שהופנתה, החלטתי שלא לעשות צו להוצאות.
ניתנה והודעה היום כ"ו חשוון תשע"ז, 27/11/2016 במעמד הנוכחים.