מהונגרית לעברית את שיריו של גאבור ארדש אשר נספה בשואה בהיותו בן 13 "בכל זאת אינני נפרד".
"נעשן סיגריה ונזוז," אמר לעצמו. הוא הוציא מן הרכב קופסת סיגריות ומצית, וכאשר החל לפסוע לכיוון העץ עלה בדעתו לשוב ולקחת עמו את הטלפון הנייד, למקרה שמישהו יחפש אותו.
הוא התיישב על הענף, שהתגלה כנוח למדי, והצית סיגריה. מעולם לא היה מעשן כבד – רק שלוש-ארבע סיגריות ביום, "בהזדמנויות חגיגיות," ועכשיו, כאשר השמש עמדה לצלול, מאדימה והולכת אל תוך הים, הצללים הולכים ומתפשטים והיער מתכונן ללילה, זו בהחלט הזדמנות חגיגית. עברה בו צמרמורת נעימה. הוא התענג, לא רק על הסיגריה, אלא גם על הרעיון המבריק לעשות פסק זמן בטבע. להתפעל בשקט ממעשה הבריאה במרחק עשר דקות מהציביליזציה, שבאמצעות פלאי הטכנולוגיה בודדה עצמה מן הפלאים האמיתיים, הבראשיתיים.