בית הדין הארצי לעבודה ביטל לאחרונה את פסק דינו של בית הדין האזורי, ופסק פיצוי בגובה כולל של 200,000 שקל לשתי עובדות בעקבות פיטוריהן על רקע הובלה של התארגנות עובדים. זאת, נוסף על חיוב המעסיק לשלם לשתי העובדות את השכר שהיו מרוויחות לולא פוטרו, עד צאתן לגמלאות.
העובדות הועסקו במשך שנים ארוכות כגננות בעמותה המפעילה רשת של גני ילדים, עד לפיטוריהן בסוף 2007. במאי 2003 ביקשה העמותה, שנקלעה למצב כלכלי קשה, לסיים את העסקתן של כלל הגננות הוותיקות ברשת, וביניהן של שתי התובעות. כולן הגישו יחד בקשה למתן צו מניעה זמני האוסר על העמותה לסיים את העסקתן, בטענה כי הפיטורים נגועים בהפליה פסולה מחמת גיל.
בית הדין האזורי פסק באוגוסט 2003 שפיטורי הגננות הוותיקות, ובכללן שתי התובעות, אן נגועים בהפליה מחמת גיל, והורה על מניעת סיום העסקתן. ההחלטה לא הביאה לסיום הסכסוך בין הצדדים, וכך נדרש בית הדין האזורי, ואחריו גם בית הדין הארצי, לשורה של הליכים משפטיים שנוגעים ליישום ההחלטה מאוגוסט 2003.
על רקע ניסיון פיטורי הגננות הוותיקות במאי 2003, ועל מנת למנוע פגיעה עתידית בתנאי עבודתן, יזמו כמה מהגננות הקמת ארגון בשם "ארגון הגננות החרדיות". המאמצים לצורך הקמת ארגון עובדים יציג לגננות המועסקות בעמותה, קיבלו תאוצה לקראת אמצע שנת 2007, בנקודת הזמן בה נוכח הקשיים הכלכליים שהמשיכו ללוות את העמותה – היא גיבשה יחד עם משרד החינוך תכנית הבראה שכללה פיטורי גננות ותיקות והורדת שכר לגננות חדשות.
באוקטובר 2007, דחה בית הדין האזורי את בקשת העמותה לסיים את העסקת הגננות, אולם למרות ההחלטה הן לא הוחזרו לעבודה בעמותה.
בית הדין האזורי דחה את טענת העובדות לפיה הן ספגו התנכלות מצד גורמים בעמותה על רקע הובלת התארגנות העובדות. למסקנה זו הגיע, בין היתר, מאחר שסבר שבשל פער הזמנים לא ניתן לקשור בין פיטורי העובדות בשנת 2003 לבין ניסיונות ההתארגנות, שכאמור צברו תאוצה בשליש השני של שנת 2007.
על כך הגישו העובדות ערעור לבית הדין הארצי. ככלל, בית הדין הארצי מתערב בהכרעות בית הדין האזורי בנוגע לממצאים עובדתיים במקרים חריגים בהם קיימות נסיבות המצדיקות זאת, ובמקרים בהם נפל פגם או שגיאה עקרונית היורדים לשורש הדברים.
"המקרה שלפנינו הוא מסוג המקרים החריגים המחייבים התערבות בקביעה העובדתית של בית הדין", פסק בית הדין הארצי, והכריע כי העובדות אכן ספגו התנכלות מהמעסיק, ולפיכך והן זכאיות לפיצויים.
1. השיקולים החוקתיים שעומדים בבסיסה של תכלית החוק וחשיבותה של הזכות החוקתית להתארגנות והשמירה עליה, ובמיוחד כאשר מדובר בנסיבות של התארגנות ראשונית במקום העבודה. בקביעת גובה הפיצויים, על בית הדין לתת דעתו לחשיבות ההרתעה והצורך למגר את התופעה של ההתערבות הפסולה מצד מעסיקים בהתארגנות עובדים, במטרה לפגוע בהתארגנות ולסכל אותה. כמו כן, קביעת פיצויים בסכום גבוה עשויה להמריץ עובדים לממש את זכות ההתאגדות ולהפחית את החשש שהמעסיק יתנכל להם.
2. מהות ההפרה, עוצמתה וחומרתה. כך למשל, פיטורי עובד ייחשבו בדרך כלל להפרה חמורה יותר מאשר פגיעה בתנאי שכרו או בקידומו. במסגרת זו יש לתת את הדעת לעיתוי ההפרה, למשך הזמן בו היא נמשכה, ולאמצעים בהם המעסיק השתמש בביצועה. כן יש להביא בחשבון את תום לב הצדדים ואופן התנהלותם גם במסגרת הליכים שיפוטיים בעניין זה.
3. מספר ההפרות אותן ביצע המעסיק, וכן בדיקה אם מדובר בהפרה כשיטה נוהגת אצל אותו מעסיק, כאשר בית הדין מוסמך לפסוק פיצוי בנפרד בגין כל הפרה והפרה.
4. השלב בו מצויה ההתארגנות. כאשר ההתארגנות מצויה בשלב הראשוני, טרם הוכר ארגון עובדים יציג, לפגיעה בזכות ההתארגנות עלולות להיות השלכות חמורות יותר, מאשר בשלב בו הוכר ארגון עובדים יציג.
5. גודל החברה ומהות המעסיק – ככל שמדובר בחברה גדולה יותר, כגון קונצרן שחולש על פני מספר חברות ורשתות ומעסיק מאות או אלפי עובדים, כך הצורך בהרתעה גדול יותר, והפרת זכות ההתארגנות מצד מעסיק מהסוג הזה תיבחן בחומרה יתרה. זאת משום שלמעשה הפרה מצד מעסיק כזה יש השפעה רחבה יותר, על מספר עובדים גדול יותר.
במקרה זה, ציין בית הדין הארצי שבקביעת גובה הפיצוי יש להביא בחשבון בראש ובראשונה את התנהלות המעסיק, שהפר פעם אחר פעם החלטות של בית הדין באופן שאילץ את העובדות לחזור ולפנות לערכאות, אך ללא הועיל.
בנוסף, הביא בחשבון בית הדין את הפגיעה בניסיון ההתארגנות בשלב הרגיש של התארגנות ראשונית במעסיקה המפעילה רשת כלל ארצית של גני ילדים ומעונות יום בהם מועסקות מאות עובדות, ובעיקר לנוכח העובדה שההתנכלות באה לידי ביטוי בצורתה החמורה ביותר – כלומר פיטורים.
כך פסק בית הדין הארצי לכל אחת מהעובדות פיצוי חריג בגובה 100,000 שקל. בנוסף נפסק שבאופן עקרוני על המעסיק להשיב את העובדות לעבודה, אולם מאחר שהן כבר יצאו לגמלאות – קבע בית הדין הארצי שביחס לתקופה מאפריל 2014 עד להגעתה של כל עובדת לגיל פרישה – היא זכאית לתחליף שכר בהתחשב בוותק, בהשכלה ובגמולים להם היא זכאית.