הנאשם 1 (להלן: "הנאשם") הורשע על פי הודאתו, במסגרת הסדר טיעון אליו הגיעו הצדדים לאחר קיום הליך הוכחות, בכתב אישום מתוקן בשנית המייחס לו שלוש עבירות של הגשת דוח כוזב, שלוש עבירות של ניהול ספרי חשבונות כוזבים ושלוש עבירות של שימוש בערמה ותחבולה, עבירות לפי סעיפים 220 (2), 220 (4) ו-220 (5) לפקודת מס הכנסה [נוסח חדש], התשכ"א – 1961 (להלן: "הפקודה").
ביום 5.4.2011 הנאשם הגיש את הדוח השנתי לשנת 2010. הנאשם דיווח על מחזור הכנסות של 164,591 ₪, ועל הכנסה חייבת בסך של 104,495 ₪.
ביום 15.4.2012 הנאשם הגיש את הדוח השנתי לשנת 2011. הנאשם דיווח על מחזור הכנסות של 69,256 ₪ ועל הכנסה חייבת בסך של 18,845 ₪.
ביום 28.4.2013 הנאשם הגיש את הדוח השנתי לשנת 2012. הנאשם דיווח על מחזור הכנסות של 99,357 ₪ ועל הכנסה חייבת בסך של 44,134 ₪.
בתקופה הרלוונטית לכתב האישום היו לנאשם הכנסות נוספות ממקור או מעסק, שאינו ידוע למאשימה, או מכל רווח או השתכרות ממקור אחר, אשר אינו ידוע למאשימה, אשר הניב לנאשם הכנסות חייבות במס. בשל הימנעות הנאשם מלדווח על ההכנסות הנוספות, צבר הנאשם סכום של כמיליון שבע מאות וחמישים אלף ₪ במזומן. הנאשם לא דיווח לפקיד השומה על עיסוקו או עיסוקיו הנוספים אף שהיה חייב לעשות כן, לא ניהל ספרי חשבונות בנוגע לאותם עסקים, הגיש לפקיד השומה 3 דוחות כוזבים ונמנע מלדווח על הכנסותיו מהם, והכל בכוונה להשתמט ממס. בנוסף נקט הנאשם בערמה ובתחבולה בכך שהסתיר את הכסף בתוך דליים/כדים אותם קבר מתחת לרצפת הבטון של מחסן ביתו וגם זאת בכוונה להשתמט ממס.
בין הצדדים לא היה הסדר לעניין העונש וכל צד טען באופן חופשי.
המאשימה טענה על פה ובכתב למתחם עונש שצריך לנוע בין 15 ל- 36 חודשי מאסר בפועל ולמתחם קנס הנע בין 50 ל- 125 אלף ₪. המאשימה עתרה לעונש במרכז המתחמים להם טענה. כמו כן עתרה המאשימה לחילוט הכסף שנתפס בסך של 1.75 מיליון ₪.
המאשימה טענה כי הנאשם פגע בערכים המוגנים של שמירה על השוויון בנטל המס, על הקופה הציבורית ועל פעולתן התקינה של מנגנוני גביית המס. המאשימה הפנתה לחומרת מעשיו של הנאשם והצורך בענישה מרתיעה נוכח סוג העבירות אותן עבר הנאשם ופגיעתן הישירה בקופה הציבורית, בשים לב להיקף ההכנסות אותן העלים והשמיט הנאשם מדוחותיו וכן בשים לב לתחכום שנקט בהסתרת הכסף.