רק משהו קטן על מפעל הפיס – מכיוון שזהו מונופול ממשלתי, הרי הכנסותיו לא שונות מהכנסות מדינה אחרות.
אלא אם כן יש משהו שאני לא יודע, מפעל הפיס ניזון מההתמכרות של פראיירים להימורים ולא מכספי המיסים שלי. תקן אותי אם אני טועה.
המממ… אני לא בטוח לגבי זה, עירא.
למיטב ידיעתי, מפעל הפיס ניזון גם מכספי מסים, וזו הסיבה שהוא גם בונה מרכזי קהילה.
אתה מוזמן לחפש את אתר מפעל הפיס וההיסטוריה שלו בויקיפדיה, אני כרגע בעבודה אז אין לי זמן פנוי עד הערב.
אני נוטה להאמין שלפרסים יש מספר פונקציות באמנות.
1. עידוד המצויינות באמנות. נכון, יצירה יכולה למצוא חן או לא למצוא חן בעיני כל אחד. יחד עם זאת, ניתן להצביע על קריטריונים שאנו רוצים לעודד, כדי לפתוח את קהילת האמנות למחוזות חדשים: אומץ (אומץ של אמן אחד, מאפשר לאמן אחר לבטא בדרכו שלו דבר דומה), מורכבות (שמהווה השראה ליצירה מורכבת אחרת), חדשנות טכנית (החושפת עוד כלים ליצירה. שים לב למילה טכנית, לא בהכרח טכנולוגית), חדשנות או מורכבות רעיונית (החושפת רעיונות חדשים לשימוש במסגרת אמנותית) או אפילו יצירה שמביעה ערכים ראויים, כמו מלחמה בגזענות, אהבת הזולת וכו'.
2. אמנות תמיד הייתה ממומנת ע"י ההון או המדינה, ועושה רושם שהיא צפויה לדרוך במקום אם המדינה לא תוסיף לעשות כן. פרסים מהווים חלק מתהליך מימון היצירה.
3. פרסים מאפשרים חשיפה של יצירות מז'אנרים שונים לקהל הרחב, מתוך תפיסה (אולי פשטנית, אבל לא ניתנת להכחשה) שאם מישהו משלם על זה, אולי יש בזה משהו. למשל, פרסי הוגו, אני מאמין, הביאו אנשים שהם חובבי ספרות בכלל, להחשף למדע בדיוני.
הפוסט הקודםקודם סין. מה המשיכה?