היום שבו הפסקתי לפחד והחלטתי לנסות להכין לחם שאור בבית, משלב המחמצת התוססת ועד לנגיסה.
וכאלו שהכילו בתוכם הפתעות מעניינות. כולם סחטו קריאות התפעלות ומחמאות רבות. אבל מעולם לא הכנתי לחם שאור בבית.
זה היה נראה לי כמו עבודה מורכבת, מיותרת, קשה ובעיקר כזו ששייכת לאופים מקצועיים. אהבתי להתכרבל בנוחות המוכרת והידועה המתאפשרת מעצם הכנת לחמים תוצרת בית.
עד שבוקר אחד החלטתי שזהו. לא עוד. אני הולכת להתמודד עם הפחדים ולנסות להכין לחם שאור במטבח שלי.
מתברר שהתנאי החשוב ביותר בהכנת לחם שאור הוא המחמצת, תערובת חמוצה של קמח ומים שפעילה על ידי שמרים טבעיים, אחרי שעברה תהליך תסיסה.
המחמצת משמשת כחומר התפחה בעיסת הבצק ומשפרת את טעמו של הלחם. בתום האפייה מתקבל לחם בעל טעם חמצמץ, מרקם פריך וחיי מדף ארוכים במיוחד.
הכנת מחמצת במטבח הביתי דורשת התעסקות, "האכלה" והמון זמן וסבלנות. לכאורה זה פשוט: ערבוב של קמח ומים, והשארת התערובת להתפתחות ולתסיסה.
אבל הניסיון הראשון שלי לא צלח. אחרי עבודה, ערבוב ותשומת לב במשך חמישה ימים, למחמצת היה ריח נורא, והתערובת הגיעה לפח.
גם הפעם השנייה לא עלתה יפה ולא הצלחתי למצוא בתערובת שלי את בועות התסיסה ההכרחיות. בפעם השלישית הכלי שבו השתמשתי לא היה נכון, ובניסיון הבא שכחתי להאכיל את התערובת בזמן.
עד שהגיע היום המיוחל שבו המחמצת שלי קיבלה את הגוון הנכון ואת הניחוח החמצמץ והעדין. מראה הבועות על פני התערובת דמה בעיני לגומות חן של ממש.
התרגשותי הגדולה הובילה אותי מיד להכנת לחמי שאור, אבל שוב נחלתי מפח נפש ואכזבה.
הלחמים לא התפתחו כמו שצריך, המראה שלהם לא דמה כלל ללחמי השאור שאני מכירה, הניחוח לא היה אטרקטיבי במיוחד, ובועות האוויר בלחם לא קיבלו את הצורה והגודל הנכונים.
החלטתי לא להרים ידיים ולא להתייאש. "המחמצת שלך צעירה ואין לה כוח", אמרו לי יודעי דבר. "צעירה?", חזרתי כמו הד. "כן, היא תינוקת", חזרו ואמרו לי. "תמשיכי לגדל אותה עוד כמה חודשים והתוצאות מובטחות".
אז המשכתי להאכיל את המחמצת. דאגתי לה, פיזרתי תזכורות בכל מקום לא לשכוח להאכיל אותה בזמן וכשיצאתי לחופשה אחסנתי אותה אצל חברה עם הוראות הפעלה.
"אל תשכחי להאכיל את המחמצת ולתת לה לנשום לפני שאת סוגרת את המכסה היטב", ביקשתי. וילדי הביטו בי בתימהון "יופי של חיית מחמד מצאת לך, אמא", גיחכו, "וגם שם נתת לה – מחמצת".
ואני בשלי. המשכתי בעקשנות לטפל במחמצת שלי, עד היום שבו היא החלה להתפתח יפה, לקבל מרקם סמיך עם גומות אוויר וניחוח חמצמץ עדין המתפרץ כל פעם כשפתחתי את הקופסה.
או אז הבנתי שהגעתי סוף־סוף ליעד. מרגע זה החלו לצאת מהתנור הביתי שלי לחמים שנראו בדיוק, אבל בדיוק, כמו לחמי בוטיק שהכרתי, והמחמצת הנפלאה שלי עזרה ביצירתם.
כשהם יוצאים מהתנור ומונחים על רשת הברזל לאוורור, אני מביטה בהם בגאווה ובהמון אהבה. הם שלי – מהמחמצת ועד לנגיסה.
השבוע בחרתי להציע לכם להכין בבית מחמצת ושני סוגי לחמי שאור: האחד בהיר והשני מנוקד בהמון זרעים. את המחמצת רצוי להכין בקופסת פלסטיק רחבה וגבוהה, בעלת מכסה תואם ונוח לסגירה.
אפשר להשתמש בסוג אחד של קמח, אבל לא חייבים. אני גיוונתי בסוגי הקמח. לעתים השתמשתי בקמח לבן, בפעמים אחרות הוספתי קמח מלא וקמח שיפון.
כאשר המחמצת עדיין צעירה, אתם יכולים לעזור לה עם תוספת של ¼ כפית שמרים, יבשים או לחים. אחר כך אין צורך בהם כלל.
אפשר להעשיר את המחמצת במי ענבים, שזיפים, סוכר או מים. אני השתמשתי אך ורק בקמח, מים ושמרי בר – ללא חיזוקים.
אם נוצרו על המחמצת מים עכורים יש לשפוך אותם ולהמשיך בהאכלת המחמצת. הכנתם מחמצת ביתית? בכל פעם שאתם מאכילים אותה, אל תזרקו לפח את כוס המחמצת שיש לקזז.
קנו מספר צנצנות קטנות, מלאו אותן במחמצת, סגרו בסרט תואם והגישו לאהובים עליכם (בעיקר לאלו שאין להם סבלנות כמותכם).
אל הצנצנות צרפו את אחד המתכונים שמופיעים כאן, הם בוודאי ישמחו לקבל את כל הטוב הזה.
ביגה – היא מחמצת בסגנון איטלקי, יש בה יותר קמח ממים ולכן היא סמיכה יותר. בשימוש בה הלחם מקבל מרקם אוורירי עם חורים גדולים.
פוליש – מחמצת צרפתית שבה כמויות הנוזלים והקמח שוות. לכן היא דלילה יותר. בשימוש בה מקבלים בצקים במרקם רך, עדין וספוגי.
רצוי להכין את המחמצת בקופסת פלסטיק רחבה וגבוהה, עם מכסה תואם ונוח לסגירה.
אחרי שמתקבלת המחמצת מטפלים בה אחת לשבוע. תחילה יוצקים כוס אחת מתערובת המחמצת ומוציאים החוצה.
אפשר להכין אתה לחם או לארוז למתנה או פשוט לזרוק. רק אז מאכילים את המחמצת בקמח ומים.
מכסים ומשאירים פתח קטן פתוח. משהים מחוץ למקרר עד שרואים סימני תסיסה, סוגרים היטב את המכסה מכל הצדדים ומכניסים למקרר.
אפשר להשתמש רק עם סוג אחד של קמח. אבל לא חייבים, השתמשתי לפעמים בקמח מלא ,קמח שיפון ועוד.
את המחמצת המוכנה אפשר לשמור זמן רב, אפילו במשך שנים במקרר.
כאשר המחמצת עדין צעירה אתם יכולים לעזור לה עם תוספת של מעט שמרים בכמות של ו 1/4 כפית . אחר כך אין צורך בהם כלל.
אפשר להעשיר את המחמצת עם מי ענבים שזיפים סוכר או מים .אני השתמשתי אך ורק בקמח ומים ושמרי בר ללא חיזוקים.
במידה ונוצרו על המחמצת מים עכורים יש לשפוך אותם ולהמשיך בהאכלת המחמצת.
מערבבים בקופסת פלסטיק את הקמח והמים לבלילה אחידה וחלקה. סוגרים את המכסה הקופסה אך משאירים צד אחד פתוח מעט, כך שהאוויר חודר דרכו לקופסה.
מניחים את הקופסה על השיש במטבח בטמפרטורת החדר. למחרת חוזרים על הפעולה: מוסיפים לאותה קופסה כוס קמח ו-3/4 כוס מים . מערבבים ומניחים על השיש במטבח בטמפרטורת החדר.
כך במשך חמישה ימים. כבר ביום השלישי או רבעי תמצאו שהתערובת מתחילה לתסוס ותראו על פניה בועות קטנות ועדינות שמלוות בריח חמצמץ ועדין (אל דאגה:זה לא מקולקל ).
מהיום החמישי אפשר להתחיל לעבוד עם המחמצת. רק זכרו שהיא עדין צעירה ולא תקבלו את התוצאות המבוקשות.
( בשלב זה אתם יכולים לעזור לה עם מעט שמרים לחים או מיובשים מתועשים. יש להוסיף בערך רבע כפית ).
ממלאים כוס אחת מהמחמצת ומוציאים החוצה )אפשר להכין בעזרתה לחם, לארוז למתנה או פשוט לזרוק(. רק אז מוסיפים למחמצת כוס קמח ו־ ¾ כוס מים. מכסים, אבל משאירים פתח קטן.
מניחים בטמפרטורת החדר עד שרואים סימני תסיסה. רק אז סוגרים היטב את הקופסה ומכניסים למקרר.
אם מקפידים על אופן ההכנה הזה, המחמצת יכולה להישאר זמן רב במקרר – אפילו שנים. בקמח ומים.
הי פסקל, אוזרת אומץ להכין מחמצת בפעם הראשונה. האם חייבים כל יום להכניס כוס קמח שלמה ? זה נראה לי כמויות ממש גדולות.
הי פסקל. אני ביום החמישי של המחמצת. אני כבר פחות רואה בועות. יש לה ריח טוב. אבל תסיסה אני רואה רק אחרי שהוספתי קמח. האם ניתן להציל או להתחיל מחדש ? האם היא יכולה להישאר יותר מ5 ימים בחוץ ? הוספתי גם קצת סוכר ודבש וגם טיפהבשמרים כדיי להציל אותה.
בנוסף שואלת אם לשמור בכלי הגדול יחסית גם במקרר ? זה םשוט תופס די הרבה מקום.
What happens if I go on vacation for two weeks and cannot treat "feed" the mixture?