ראשי » חברה » חרם על הילד – מי אשם בכך?
מצוידת באופטימיות זהירה וחברה אחת, הגעתי ב 1 לספטמבר לבית הספר החדש, נכנסתי לכיתה הומה והתיישבתי במקום היחיד הפנוי, ליד ילד חדש נוסף ובכך חרצתי את גורלי. מאותו רגע גורלי סומנתי על ידי קבוצת בנות חזקות כלא אחרת מאשר "זונה" ושנה שלמה הייתי מנודה במקרה הטוב ובמקרה הרע, הייתי יוצאת מבית הספר למטח של שקיות מים ולשירת "כשאת בוכה את לא יפה" של מקהלת הבנות העליזה של הכיתה.
בתוכנית החינוכית של עמותת שניר "הכוכבים של שניר" המשימה הראשונה של הצוות החינוכי, בתחילת כל שנה, היא להכין את החדר של שניר. המרחב הפיסי החם, הישיבה במעגל, משפטי ההשראה על הקירות, פינת הכיבוד והעשייה המשותפת הם הצעד הראשון לשנת הלימודים. במרחב הזה מתקיים כל שבוע מעגל שיח.
במרחב הזה מדברים על הכול, לכל אחד ואחת המקום שלו. במרחב הזה תורחק השיפוטיות ותכנס ההכלה והקבלה של כל אחד מחברי הקבוצה. במרחב הזה כולם שווים ויכולים להרגיש שייכות. תפקידנו כמבוגרים לשמש מודל לחיקוי, הורים ומורים, לכבד בעצמנו את האחר, לתת מקום לכולם, לקרב ולעשות טוב.