מחלוקת הפוסקים לענין איסור טומאה לכהנים - ב"טומאה בחיבורין"
ונראה לפי מה דאיתא בש"ס ע"ז ל"ז ע"ב ובנזיר מ"ב ע"ב, דטומאה בחיבורין דהיינו הנוגע במחובר למת נעשה אב הטומאה, דאם אדם נוגע במת וכלי יגע באדם זה נעשה הכלי אבי אבות הטומאה כמת עצמו, אעפ"י שהאדם הנוגע במת אינו אלא אב הטומאה מ"מ כיון דמדין חבורין נעשה כאילו הכלי הנוגע באדם הנוגע במת עצמו, וכלי הנוגע במת דינו דנעשה אבי אבות הטומאה, נמצא דהכלי הנוגע באדם - באופן זה - עדיף מהאדם עצמו, והיינו משום דמדין חיבורין נעשה גם הכלי כנוגע במת, והוי כאילו האדם והכלי יחד נוגעים במת, ומתחלקים לפי דינם, דאדם הנוגע במת נעשה אב הטומאה, וכלי הנוגע במת נעשה כמותו מדין חרב הרי הוא כחלל.
ובר"ש וברא"ש שם פירשו בתחילת דבריהם, דהשפוד הוא בתוך האהל, ולפי"ז היה ר"ע יכול לומר גם שישי - אם לקחו השפוד ותחבו אותו בתוך האהל אחר דחרב כחלל אף לטמא אחרים באהל (ובמלאכת שלמה הביא דברי הרמב"ן עה"ת ריש פרשת חוקת דאין חרב מטמא באהל). ועוד הקשו, דבהא ודאי מודה ר"ע. לכן פירשו דהשפוד נגע באהל מבחוץ, ועי' ברע"ב שם שהביא את שני הפירושים ועי' מש"כ הרע"ב פ"ז משנה ב', דאעפ"י דהנוגע באחורי האהל אינו טמא טומאת שבעה, היינו כשאין המת בתוכו, אבל כשהמת בתוכו טמא טומאת שבעה.
מבואר מהאמור, דבחיבורין לא מיירי חכמים, ומתורצת הקושיא האמורה אמאי לא מנו חכמים חמשה, דחיבורין בלא"ה ישנה אפשרות של חמשה. וכדברי ר"ע - כלי במת וכלי בכלי ואדם בכלי וכלי באדם, אלא דחיבורין לא מיירי.
ולכאורה מוכרח כן ויותר מזה מדברי הרמב"ם הלכות נזירות פ"ה הלכה י"ט, שכתב הרמב"ם שם: אם נכנס לאהל המת או לביה"ק בשגגה ואחר שנודע לו התרו בו, ולא קפץ ויצא אלא עמד - הר"ז לוקה, והוא שישהה שם כדי השתחויה וכו' ע"כ. ואע"פי שכבר נטמא ויתגלח על טומאה זו, ולכאורה דומה לנוגע במת וממשיך לנגוע בו וגם נוגע בזמן זה במתים אחרים שאינו לוקה רק עבור הנגיעה הראשונה, ומשום שהוא מחולל ועומד, וא"כ בנדון זה שנכנס בשגגה ובנגיעה הראשונה לא נתחייב מלקות משום שהיה שוגג, למה לוקה על המשך הנגיעה הרי מחולל ועומד. אם לא שנאמר בזה שהפטור הוא על המשך הנגיעה באותו מת אינו אלא משום לאו שאין בו מעשה, כי מעשה הראשון ואפילו בהיתר המצטרף להאיסור שיהיה כדין לאו שיש בו מעשה, ולכן לוקין, עיין בזה בספרנו מעשה וגרמא בהלכה (חלק ז' פ"ז), שמעשה זה מצטרף רק לנגיעה הראשונה, אמנם המשך המגע נשאר כלאו שאין בו מעשה ולכן פטור.
הוכחה נוספת שאין להקל לכהנים טומאה בחיבורין בכלי מתכת - מהמנהג להחמיר שמקומות הקבורה לכהנים יהיו רק בכניסה לבית הקברות.