shadowwalker הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 20:08	להתנכר?
הגב	twoman הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 20:25	זו לא עצה או המלצה.
זה תאור של נס.
ואם נסים קורים, אזי התגברות שכזאת היא בחזקת נס.
אני חושב שנסים הם הכרחיים.
אם נראה את הכעס, הדכאון, הקנאה, הניכור והעצב כשלבים בדרך להתגברות, הרי שלא ניתן להם מעמד נצחי. יהיו אלה מדרגות המובילות אל מטרה. ולכן אין להם משמעות של ממש והם בני חלוף. רגע נציב רגל על המדרגה, וברגע הבא כבר לא נהיה שם. כמובן שניתן למעוד או להתקע במקום אחד, אבל זה איננו מומלץ לאיש.
אבל אין קנאה, אין ולא הייתה ובחיים גם לא תהיה.
אתה צודק, ההתנכרות היא זצנית. זו רק אי נעימות קלה.
אבל לא אליו אני מתנכרת, אלא אליי.
הגב	twoman הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 20:36	משפט אחרון משפט אמת הוא.
הגב	shadowwalker הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 20:39	אבל זה בסדר, יש שניים בטנגו הלא קיים הזה.
לאחד משני הרוקדים בכלל לא אכפת.
הגב	twoman הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 20:46	סליחה שאני אומר, אבל זו אמירה של תסכול וזעם.
"לא אליו אני מתנכרת, אלא אלי".
כך כתבת. ואם אכן כך הוא, הרי שעלייך לפנות אל עצמך, ולא לחפש את תגובותיו, התנהגויותיו, האם הוא בטנגו אם לאו.
פיתול זה יוצר סיבוך וקשר שקשה להתיר.
הניחי לו. התבונני פנימה.
קשה עד מאד לנהוג כך.
הגב	shadowWalker הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 20:55	הניחי לו אתה אומר לי, אבל מצד שני אומר לי לא להתנכר.
האם התכוונת שעליי לא להתנכר גם אליו?
הגב	twoman הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 21:02	הרי אמרת בחכמה רבה שההתנכרות מכוונת אלייך.
ומכאן – שאם לא תנהגי כך כלפי עצמך, מיד יישרו כל הספיחים הצמודים לכך, ואף אותו ה ו א יהפוך לעוד אדם במרחב, ולא יהיה צורך לעסוק בו.
כל עיסוק בו מפספס את המטרה.
כל עיסוק בך, מתקרב אליה.
לא עיסוק אובססיבי. בכלל לא.
פשוט לשים לב מה קורה לך, ולמה, ומה זה מסמל, ומה אפשר ללמוד מזה.
כל אלה לא מקלים על התהליך. הוא נשאר קשה ומכאיב..
אבל יש עוד דבר בצידו, אם אנו לומדים ממנו על עצמנו, ודרכנו על העולם.
הגב	shadowWalker הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 21:05	מי אתה? למה אתה מכיר אותי כל-כך טוב?
אני לא רוצה לדעת. היתרון של כל זה הוא החופש לאנונימיות.
הגב	twoman הגיב:	12 בפברואר 2008 בשעה 21:13	צודקת.
אני גם צריך לזוז.