1. המדינה עותרת להורות על מעצרו של המשיב עד לסיום ההליכים המשפטיים נגדו. כתב אישום מורכב משני אישומים. הרקע הוא שהמשיב היה מספר שנים בן זוגה של המתלוננת אך הם נפרדו ב- 6/06. כחודשיים לאחר מכן הכירה המתלוננת אדם אחר (להלן: "החבר"). בסמוך לאחר מכן עבר החבר להתגורר עם המתלוננת ואמה באשדוד. על פי האישום הראשון, המשיב במהלך החודשים אוגוסט וספטמבר 2006 התקשר מספר רב של פעמים לטלפון הנייד של המתלוננת ושלח לה הודעות טקסט. המשיב המשיך להתקשר על אף שאמה של המתלוננת והחבר דרשו ממנו לא לעשות זאת. לקראת סוף ספטמבר, הגיע המשיב לבית המתלוננת כשהוא מחזיק בסכין במכנסיו ודרש מהחבר לצאת החוצה לשוחח בדבר דרישת החבר מהמשיב להפסיק להתקשר למתלוננת. החבר סירב. המשיב כשהוא מחזיק בסכין, איים על החבר באומרו: "כי יהרוג אותו ויזיין את הקבר שלו". בגין התאור העובדתי האמור, הואשם המשיב בעבירות של הטרדה, פגיעה בפרטיות, איומים והחזקת סכין.
על פי האישום השני, ב- 14.10.06 בסמוך לשעה 06:00, שלח המשיב שתי הודעות טקסט למתלוננת ולאחר שלא זכה לתשובה, התקשר כעבור חמש שעות מספר פעמים למתלוננת עד שענתה וניתקה את הטלפון. בשעה 12:00 באותו יום הגיע המשיב לדירת המתלוננת, דפק בדלת ודרש מהמתלוננת, אמה והחבר לפתוח את הדלת אך הם סירבו. המשיב צעק ועזב את המקום. כשעה וחצי לאחר מכן, התקשר המשיב לטלפון הנייד של המתלוננת, קילל אותה ואיים שיפגע במשפחתה, באומרו ש "ישבור לה את העצמות, יזיין אותה ואת אמא שלה ואת כל מי שגר בבית". המתלוננת ניתקה את הטלפון. המשיב התקשר שוב ודרש ממנה לרדת מהדירה לפתח הבניין ולפתוח את הדלת. המתלוננת סירבה. בתגובה אמר המשיב שישרוף את הבית. המשיב הצטייד בחומר דליק והגיע לאחר השעה 16:00 לפתח הדירה. הוא שפך חומר דליק על דלת הדירה שנמצאת בקומה רביעית ועל כל המדרגות המובילות לקומה זו והצית את החומר הדליק. האש התפשטה והשתלחה לדלת הכניסה לדירה עד שדלת הכניסה החלה לבעור ונכנס עשן לדירה. כתוצאה מכך נגרם נזק רב לדלת הדירה ולקירות בבניין שליד הדירה. המשיב יצא מהבניין נכנס לרכבו ולפני שנסע אמר לחבר מבעד לחלון "זו רק ההתחלה". בסמוך לשעה 17:33 שלח המשיב הודעות טקסט למתלוננת ואיים לפגוע בה בכך שכתב "כי זו רק ההתחלה ותהיה פעם שנייה". בגין עובדות אלו, הואשם המשיב בעבירות של הטרדה, פגיעה בפרטיות, איומים והצתה.
2. הסניגור הסכים לקיומן של ראיות לכאורה בשני האישומים אך הסתייג מעוצמת הראיות באישום הראשון בכלל ובאישום השני בקשר לעבירות של הטרדה ופגיעה בפרטיות. יוצא שהסניגור המלומד מסכים לקיומן של ראיות לכאורה לביצוע עבירת ההצתה. עיינתי בחומר ואכן ישנן ראיות לכאורה לכל העובדות והעבירות הנטענות. הסניגור מלין על כך שהחבר מסר במשטרה שראה קצה סכין מבצבץ מכיסו הימני של המשיב רק בשלב של מתן תשובה לשאלה מפורשת של החוקר וכן שהמתלוננת ואמה לא העידו שראו את הסכין. טיעון זה מבסס תשתית לחקירה נגדית במהלך המשפט אך עדותו של המשיב מבססת לכאורה את הטענה העובדתית לפיה המשיב החזיק בסכין בזמן שאיים על החבר. פלט השיחות מאשר את הטענה לפיה המשיב התקשר מספר רב של פעמים למתלוננת.
הסניגור הדגיש שמרשו הינו בן 22 וללא עבר פלילי, פרט לעבירה אחת. נעתרתי לבקשת הסניגור לקבל תסקיר. התסקיר הראשון שנערך ע"י שירות המבחן ביטא התלבטות לגבי יכולתה של החלופה המוצעת - פיקוח ע"י אמו של המשיב, בת דודתו וסבתו. הסניגור ביקש להזמין תסקיר נוסף בו הוצעה חלופה של מעצר בית בחולון בפיקוח דודו. שירות המבחן לא הביע הסתייגות מהדוד אך הוסיף: "לאור התרשמות ממסוכנותו של סטניסלב, חומרת העבירה... והעובדה כי סטניסלב אינו מבטא נזקקות לטיפול או מודעות כלשהי לחלקיו הבעייתיים, אנו מתלבטים לגבי יכולתה של החלופה הנוכחית להציב גבול הרמטי להתנהגותו של סטניסלב". הנה כי כן, קצין מבחן נמנע מלתמוך בחלופה שהוצעה. הסניגור טען שטוב הוא שקצין מבחן מתלבט אך מנגד יש להדגיש כי התלבטות זו לא היתה "השורה הראשונה" של התסקיר אלא השורה האחרונה.
זאת ועוד. הסניגור טען שהמסוכנות של המשיב עלולה לפגוע במתלוננת ולא בכלל הציבור. לכך שתי תשובות. ראשית, יש והאינטרס הציבורי מתמקד ביחיד. לעתים מחובתו של בית המשפט בבואו להחליט בבקשה להורות על מעצרו של נאשם, לצמצם את הראייה לנפגע הפוטנציאלי ולמצבו, שהרי אף הוא חלק מהציבור. שנית, מעשי הלכאורה של המשיב כאשר הצית את הבניין היו עלולים לפגוע לא רק במתלוננת אלא באנשים נוספים שכלל אינם קשורים למתלוננת. עוד יוזכר שהמשיב איים על החבר בסכין.
קנאה עזה זורעת הרס רב. אף אם המשיב היה אדם נורמטיבי עד למקרה, הוא מפגין במעשיו חוסר שליטה, או ליתר דיוק, אובססיביות לשליטה על המתלוננת. מעשיו הלכאורה של המשיב מלמדים שהמתלוננת בסכנה. בכך יש תשובה לדברי הסניגור שהמתלוננת אמרה שאינה מפחדת. מצבה הסובייקטיבי לא הוא הקובע. המרחק הגאוגרפי מאשדוד לחולון איננו ערובה בפני אדם שלכאורה שם לו למטרה לפגוע באופן זה או אחר במתלוננת.
סיכומו של דבר, הקושי בחלופה לא נסוב סביב הערבים המוצעים אלא ביכולתו של המשיב להציב גבולות לעצמו. אומנם הוא נהנה מחזקת החפות על כל המשתמע מכך, אך לכאורה מעשיו מדאיגים ומדליקים נורה אדומה.
3. הנני נעתר לבקשה ומורה על מעצרו של המשיב עד לסיום ההליכים המשפטיים נגדו.