זה אולי עוזר עם "דיקי" קטן ומשפר קצת מצב רוח אבל לדיכאון מזורי זה לא יעזור כל כך.
זו משפחה של נוגדי דיכאון השם נובע ממבנה המולקולה הפעילה בחומר , לא חושב שיש קשר לאנטיביוטיקה .
אני בת 34 ואם לשני בנים קטנים, עובדת ומתפקדת היטב. בחודש האחרון ניתקו הורי קשר ממני. ניתוק הקשר היה פתאומי ומכאיב. שני בני קשורים מאוד להורי, וכך גם אני. לאחר הניתוק (שלווה בהאשמות קשות מצידם כלפי וכעסים רבים ) התחלתי לחוש בחילות, ומספר פעמים הקאתי, אני במצב רוח רע בחלקים גדולים מהזמן, אם כי משתדלת ב"ציפורניים" לשמור על עצמי ולא להתמוטט בשל מחויבויותי הרבות בבית ובעבודה. בעלי תומך בי מאוד, וכך גם אחי היחיד. בימים האחרונים אני חשה כי אני על סף קריסה, ירדתי במשקל כשני קילו, אני עצבנית מאוד, רוצה לישון כל הזמן, ומרגישה מן "נתק רגשי" מוזר מסביבתי. כלום לא ממש מעניין אותי (אם כי אני פעילה מאוד מבחינה חברתית, ובמסגרת ביה"ס בועד ההורים המרכזי ועוד...) אני מעוניינת לדעת למי עלי לפנות? האם יעוץ פסיכולוגי או שמה טיפול אחר? אשמח לתגובה מהירה.
אפי יקרה נשמע שאת במצוקה ונשמע שאת גם מודעת לה ויודעת לשים את האצבע בצורה מדוייקת על מחשבותיך ורגשותיך ומצבך הגופני. אני הייתי ממליצה קודם כל על טיפול פסיכולוגי, במהלכו ניתן יהיה לחשוב הלאה איך לעזור לך להתגבר על הפרידה הפתאומית מההורים, שהיא אכן מכאיבה מאד. תחזיקי מעמד תמי.
האם חולת בי פולר יכולה להיכנס להיריון תוך כדי נטילת תרופות כמו ריספרדל או ולפורט למשל? האם יש סיכון לעובר אם לא לוקחים את התרופות וההיפך.בקיצור מה עושים?
שלום לפסיכיאטר.ארצה להיוועץ איתך בנושא מעניין ביותר. ישנה פסיכולוגית מסוימת ברדיו שטוענת כי ניתן לרפא אדם ביישן,ניתן לרפא אדם עצוב,ניתן לרפא אדם בעל נטייה לגניבה ולהשפיע על האופי דרך הכימיקלים במח. למרות זאת,היא טוענת שלהיות הומו זהו משהו מולד ולא ניתן לשנותו. אשמח לשמוע ממך כאיש מקצוע האם בתיאוריה ניתן ע"י תרופות פסיכיאטריות להמיר נטיה מינית של אדם ולגרום לו להימשך לבחורות?(הרי לביישן הפסיכיאטריה גורמת לתחושת הביישנות והחרדה להעלם וכך הוא מתחיל לפזז מול בחורות)האם גם אפשרי להשפיע על הרגש/משיכה ולשנותה דרך הפסיכיאטריה? אציין בפירוש כי אינני רואה פסול בהיות אדם הומו.רק מבקש הסבר מדעי אם אפשר.
מה ההבדל בין ציפרלקס לרסיטל?
RE: מה ההבדל בין ציפרלקס לרסיטל?
הציפרלקס זו תרופה שפותחה מהציפרמיל=רסיטל ,הוציאו מולקולה לא פעילה מהציפרמיל והשאירו רק את מולקולה הפעילה בחומר כך ש 10 מ"ג ציפרלקס=20 מ"ג ציפרמיל=רסיטל. יתכן שיש יותר תופעות לואי לציפרמיל=רסיטל ולוקח להם יותר זמן להתחיל לעבוד אבל לבסוף הם עושות את אותה עבודה.
אם הרמוטיב לא עוזר אז בהחלט כדאי לחזור לתרופה האחרונה שכן עזרה, או להתיעץ עם פסיכיאטר לגבי תרופה חליפית. מכיוון שעברת הרבה מטפלים ההמלצה שתחזרי לפסיכיאטר שיש לך אמון בו ובהמלצותיו. רשימה של מטפלים התנהגותיים יש באתר של איט"ה.
שלי אני רוצה להציע לך שיטת טיפול שאולי אינה כתובה בספרי הרפואה והפסיכיאטריה, אבל מנסיון אישי- היא מאד יעילה. חלק מהבעייתיות של דיכאון הוא שהאנרגיות מופנות אך ורק לעצמינו. אנחנו שקועים בייאוש, בחוסר תקווה, במסכנות. מנסיוני, אפילו במצבים כאלה, ברגע שאת בוחרת לעזור לאנשים אחרים שסובלים מאותה בעייה, מצטרפת לקבוצת תמיכה ווירטואלית או ממשית, תורמת מיכולתך למען אנשים אחרים במצבך כי בטוח שיש לך המון מה ללמד מנסיונך על התמודדות עם דיכאון תוך כדי הורות לשני ילדים וזוגיות, תרגישי פחות במצוקה ויותר בעמדה של בריאות וכוח. עזרה לזולת מרפאת גם את מי שעוזר, ויכולה להאיר פינות חשוכות אפילו של דיכאון. בנוסף, ביטוי יצירתי של קשיים רגשיים הוא מרפא. יש באתר של אנוש גלריית כותבים וגם אני כתבתי שם שירים שלי שהתפרסמו על ההתמודדות שלי עם המחלה ועם קשייה. ניתן לקרוא חומרים של אחרים, ואף לכתוב קצת מהחוויות שלך, כאמא, כרעייה וכמי שסובלת מדיכאון. סבל נפשי הוא מקור ליצירתיות, וגם דיכאון יכול להוליד יצירתיות, אם כי בכיוון של ביטוי כאב, זה כבר יותר קל כשמסוגלים להמשיג את הכאב ולדבר עליו. באתר פסיכולוגיה עברית התפרסם עכשיו מאמר של בחור בשם רן לוי, על שירתה של דליה רביקוביץ המבטאת את הדיכאון איתו התמודדה כל חייה. את מוזמנת גם לשם, לקרוא, להרגיש, לראות שאת לא לבד בחוויה שלך, ואף להוסיף משלך. כך, גם תרגישי פחות לבד וגם תוכלי להשתחרר קצת מהבדידות של מחלת הדיכאון. היום ראש חודש אדר, וכבר אמרו חכמינו שמשנכנס אדר מרבין בשמחה, ומצווה גדולה היא לשמח דווקא את העצובים ביותר. הלוואי ויכולתי לשמח אותך קצת בשמחתו של חודש אדר, הלוואי ויכולנו לעשות נהפוך הוא ולהפוך את הדיכאון שלך לשמחה גדולה, לא למאניה אלא לשמחה אמיתית, משוחררת, הנובעת מהלב ומציירת עיגולים של שמחה גם בלבבות האחרים. חודש טוב ושמח תמי.
שלום לך, אני "אחת הכותבות בפורום" ותשובתי היא "סתם תשובה לא מחייבת" , אבל אולי אוכל לסייע לך במשהו... בחלק מהמכתב שלך , אני לחלוטין מזדהה, ברמה האישית- עם אחותך "האבודה" דווקא. לדעתי, ומניסיון אישי, כדאי לכבד את ההחלטות שלה והרצון שלה לפסק זמן- לפרק זמן מסויים או לתמיד. דבר נוסף, לפי דעתי, ושוב מניסיון אישי, חלק מהתקפות הזעם שלי, נראות כחסרות הגיון, אבל לדעתי, מסתתר מאחוריהן הגיון רב... ומי שבודק היטב עצמו, גם מוצא הגיון, שלפעמים קשה לו להודות בו.... וזה קרה לי עם בני משפחה שלי, ועם בעלי.... כן. הפסיכולוגית שלי מבינה אותי היטב - ואני כמובן מבינה את עצמי, היטב. ואת דרכי. ולסיכום- 1. מקווה שלא הרגזתי אותך- זו לא הכוונה, 2. מקווה שדרכי, אתה מצליח להבין , ולו במעט, את אחותך 3. מילת המפתח היא -כבוד להחלטותיה של אחותך- 4. אם יש לך ולמשפחה קצת כסף, תעזרו לה בשעת צרה..... כל טוב, ושלום. שיבא.
האם אבדה התקווה ?
שלום, אני בן 26 ומאז שאני זוכר את עצמי הייתי שונה.מעדיף להתבודד ולעשות דברים לבד.לא נהנה מהחיים . תחושות דיכאון התגברו במהלך הצבא. בגיל 23 חלה הנפילה הגדולה נסיונות התאבדות ואישפוז במחלקה סגורה. הטיפול שניתן לי שם בהתחלה לא עזר ורק כשהמצב החמיר מאוד הוחלט על הטיפול - 200 מ"ג לוסטרל, 100 מ"ג למיקטל 30 מ"ג רמרון. השתחררתי עם הרגשה טובה ויכולת להנות מהחיים. לאחר 3 שנים חלה נפילה נוספת. הפעם הלוסטרל לא עזר. ניסינו ויפאקס - ללא תוצאות.כעת אני נוטל אנפרניל במינון 225 מ"ג מזה כארבעה חודשים האנפרניל הצליח "להוציא אותי מהמיטה" אך עדיין יש דיכאון, ומחשבות אובדניות לפי מה שהבנתי משתמשים באנפרניל כמוצא אחרון . האם זה נכון? האם מיצינו את כל האפשרויות הקיימות ? בבקשה ד"ר הידש רשום שם של תרופה או טיפול שכדאי לנסות בשלב זה. ( שמעתי על נזעי חשמל. האם טיפול כזה יכול לעזור ? ) תודה .
RE: האם אבדה התקווה ?
הי דרור, הייתי במצב דומה לשלך לפני כמה שנים, אחרי שנים ארוכות של דיכאון קשה מאוד וניסיונות חוזרים ונשנים בטיפול תרופתי מסוגים שונים, שלא עזר. מה שעזר לי - ועזר לי מאוד - בסופו של דבר היה טיפול פסיכולוגי קוגניטיבי. להבדיל מסוגים אחרים של טיפול (ניסיתי רבים) הוא עזר לדיכאון מאוד וכיום, חמש שנים אחר-כך, אני ללא דיכאון כלל. כמו כל טיפול, הוא לקח זמן והשקעה רגשית אבל אני לא מתחרטת על אף רגע. אולי כדאי לך לנסות ללכת לטיפול קוגניטיבי במקביל להמשך הטיפול התרופתי. זהו כמובן רק הניסיון האישי שלי, ואני לא רופאה ולא מבינה בתחום. אני רק יכולה לומר שזה עזר לי בצורה משמעותית ואיפשר לי לפתח כלים לצאת מהדיכאון בצורה מוחלטת ולגלות שלא אבדה התקווה כלל!
עוד לא אבדה תקוותינו התקווה בת שנות אלפיים להיות אדם חופשי בנפשינו נטול כאבים נטול דכאונות נטול סטיגמות נטול תופעות לוואי אדם חופשי אדם ממצה את יכולותיו אדם מקבל תמיכה מתאימה מאנשי מקצוע רגישים ומבינים אדם המובן על ידי החברה בתוכה הוא חי גם כשהתנהגותו אינה מובנת לאותה חברה אדם חופשי מהעול של המחלות הנפשיות ובן חורין לקבל מענה לבעיותיו בלי כל האשמה, הנידוי, הבושה ההסתרה והבדידות הכרוכים זה לצד זה עם תחלואי הגוף והנפש. יום טוב מלא שמחה למרות ובזכות העצב תמי.
האם אפשר להחלים מהפרעת אישיות?
או שאדם כזה יסבול כל חייו? או במקרה הטוב ישלוט טוב יותר במצבו. והאם מי שסובל מדכאונות בעקבות הפרעת אישיות יסבול כל חייו? או שיש מצב שהוא ישלים עם מצבו? ושאלה אחרונה האם יש תרופות שעוזרות להפרעת אישיות או כאלה שנהוג לתת אותם במקרים כאלה?
RE: האם אפשר להחלים מהפרעת אישיות?
וגם לא מתפקדת כראוי. תודה על תשובתך המעודדת.
הפרעת אישיות היא מילה ולא מחלה היא תיוג ולא תופעה בפני עצמה. אם מדברים על סימפטומים- אז ניתן למתן התפרצויות זעם ניתן ללמוד ליצור קשרים טובים ומספקים עם הסביבה ניתן ללמוד להתחשב, לתת ולתמוך באחרים ניתן לרפא כאבים ופצעי ילדות ועבר ניתן. הפרעת אישיות היא לא קיום בפני עצמו. ניתן לוותר עליה אם מפסיקים לקרוא לאדם בשם הפרעה, וקוראים לו בשמו הפרטי. אם מוותרים על כל התיוג הזה, שרק גורם לסבל ומכאוב ומתחילים לדבר על המשותף בייצור האנושי, ולא על המפריד והשונה ניתן להחלים מהפרעת אישיות כשם שניתן להחלים מהDSM הזה שהשתלט על חיינו. חודש טוב ויום טוב תמי.
שלום רב, אני מטופל באמצעות ונלה (ויאפקס) 75 מג' פעמיים ביום במשך כמה חודשים לטיפול בדיכאון. בד"כ אני נוטל טבליה אחרי ארוחת הבוקר ואחת אחרי ארוחת צהרים. היום שכחתי ליטול טבליה בארוחת הבוקר, נטלתי רק את זאת של ארוחת הצהרים. האם אני יכול ליטול את הטבליה השניה מאוחר יותר היום (בשעות הערב)?
את צריכה לטפל בעצמך , עברת טראומה וכדאי לך ללכת לטיפול פסיכולוגי דחוף!, בקשר לכדורים רק רופא שמכיר אותך יכול לדעת איזה כדור יש להסיף אם בכלל.
שלום רב, רציתי לשאול על תופעות-הלוואי האפשריות של טיפול בנורטילין. אני לוקחת נורטילין מזה כשבועיים לטיפול במעי רגיש, ולאו דווקא בבעיות פסיכולוגיות - אבל במקביל להקלה המשמעותית בבעיות העיכול, אני מרגישה שהתרופה משפיעה לי גם על מצב-הרוח באופן בלתי רצוי בעליל. מעודי לא סבלתי מדיכאון או מחוסר שקט, אבל כעת אני מרגישה את שתי התחושות. קשה לי להגדיר את ההבדל, אבל אני מרגישה הבדל ברור ולא-נעים. הקושי שבמצב הוא, ששום דבר אחר חוץ מנורטילין לא עזר לי להרגעת המעי הרגיש, כך שאני אובדת עצות ומרגישה שעליי להמשיך לקחת את התרופה למרות התחושה הלא-נעימה שמתלווה אליה. רופא הגסטרו המליץ להמשיך ולתת לנורטילין עוד מספר שבועות ואם תופעות-הלוואי לא יחלפו, לנסות שינוי לאמיטריפטילין או משהו אחר, אבל הוא גם ציין שסביר להניח שלאמיטריפטילין יהיו יותר תופעות-לוואי, לא פחות. בקיצור, שאלתי היא כזו: האם קורה שנוגדי דיכאון מסוג זה משפיעים על מצב הרוח של מטופל שנוטל אותם למטרות אחרות - זאת אומרת - של מטופל שכלל אין לו כל בעיה במוח או בחוסר איזון כימי במוח? האם תופעות-הלוואי הללו חולפות לאחר פרק זמן? אם כן, מתי? מה היית ממליץ לי לעשות? אני במצב מגוחך למדי - מעולם לא סבלתי מבעיות במצב-הרוח, וכעת הן נכפות עליי מכורח רפואי... אירוני למדי! אלפי תודות!
איך ניתן להבריא? רק בעזרת תרופות או שזו מחלה שעוברת לבד? איך יודעים שהבן אדם הבריא? מה נחשבת הבראה?
שלום רב! שאלתי קשורה בנושא קצת מגעיל, ולכן אני מתנצלת מראש בפני הקוראים. אני בת 26 סובלת מגיל 11-12 מחרדה חברתית קשה מאוד, התקפי פאניקה וחרדה,מחשבות טורדניות ותקופות לא קצרות של דכאון קשה מאוד עד כדי חוסר תפקוד. בשנה האחרונה נוסף לכל הצרות, אני מוצאת עצמי מגרדת בראש, פוצעת את הקרקפת עד ליצירת פצעים ולא מסוגלת להפסיק. אני לא מצליחה לתת לפצעים להחלים וכל הזמן פותחת אותם שוב. בסה"כ יש לי מראה חיצוני אסטתי ואנשים שלא יודעים זאת לא מאמינים מה אני מעוללת לעצמי. כבר היו לי מקרים שהיתי בלחץ או חרדה גדולים ומצאתי עצמי מגרדת בראש ע"י אנשים. חשוב לציין שאין לי כינים, או איזושהי בעיה בעור הגורמת לי לתחושת גירוד. נראה לי שזה דומה לכסיסת ציפורניים. אני שמה לב שאם אני מכריחה את עצמי להפסיק לחטט בפצעים בקרקפת, אני מתחילה לחפור בגופי בצורה אחרת (בנקודות חן, בשפתיים ואפילו בגירוד סתמי של העור). הדבר מסב לי סבל רב, מה אפשר לעשות?
RE: חרדה ?
רציתי לשאול לגבי העלאת מינון אדרונקס כיצד עושים עליה במינון מכדור 1 ל2 כדורים והאם צריך בין לבין להיות במינון כדור וחצי במשך שבועיים?
חייב יד מכוונת!!
17/02/2007 | 21:06 | מאת: מודאג..
> אז ככה,התנסיתי במעט מכל דבר,ולא בדיוק נהנתי.. > האלכוהול היה מרדים אותי..גראס/חשיש עשה לי סחרחורות ובחילות יותר מחיוכים למינהם..ושפיץ של קרטון שלקחתי לפני יותר מעשר שנים לא הלהיב אותי במיוחד,וגם נראה לי כמו חציית קו אדום שכזה.. > ואז גיליתי את ה-E!!! > החוויה הראשונה איתו הייתה במסיבת סקס אצל חברים, נדהמתי,התאהבתי,הסקס > היה מושלם! > הטעמים,הריחות,המגע.. > וכך התחלתי להתרגל לעיניין שבכל פעם שאני רוצה סקס כל הלילה,או להרגיש ממש טוב בסקס,חצי כדור קטן פשוט עושה את העבודה למדהימה! > לאט לאט,מתוך רצון להמשיך את ההי,התחלתי לקחת עוד חצי ועוד חצי.. > כך למשך כמעט שנה. > עד ש.. > פעמיים הגזמתי. > בראשונה-שוב במסיבה,זה פשוט לא עלה..וכמו דפוק,במקום להבין שהכדור הספציפי פשוט לא זה,דחפתי עוד ועוד.. > 5 כדורים!!! מיותר לציין שאת הלילה ואת דרכי הביתה אני זוכר במקוטע,כשחלקים שלמים איני זוכר לחלוטין,ובחלקים אחרים נזכרתי לאחר שבועות.. > בשנייה-חברתי ואני חזרנו לקשר אחרי נתק ארוך..והיא רצתה להתנסות בפלאי הכדור.. > מההתלהבות שבעיניין,פשוט לא רציתי שהלילה ייגמר,דחפתי כ3.5 כדורים, > והסוף,העגום,הוא שחברתי סיפרה לי שרעדתי,ליטפתי קירות,ודיברתי המון שטויות,סקס מדהים לא היה שם.. > בקיצור,זאת היתה ה&quot;כאפה&quot; שהייתי צריך כנראה.. > במשך חודש לאחר מכן הייתי פשוט מנותק..מתקשה לחשוב צלול,מן אי-שקט פנימי ומתיחות בכל הגוף.. > הצרה שזה לא עובר!!! > חלפו כ-8 חודשים מאז המקרה,בהם לא התקרבתי לכלום..ועדייו,אותו אי שקט,קשיים בחשיבה,זכרון,ואולי זה רק פרי דימיוני אבל גם רעד בלתי מובר לפעמים בגפיים. מיותר לציין שאת הלקח למדתי, מעולם לא אתקרב לדבר מסוג זה או אחר יותר!!! > ואין,אבל אין עם מי להתייעץ בצורה אנונימית..אני לא איזה עבריין,אני לומד משפטים ומתכנן קריירה יפה..יכול להיות שאותה שנה ארורה פגעה במוחי לתמיד??? > איך בודקים? את מי שואלים? מה אפשר לעשות? > בבקשה תעזור.. > תודה מראש,המודאג..
שלום מודאג ראשית כל, שום קריירה לא תצמח לך כהלכה אם לא תשכיל לטפל בעצמך - כך שעליך לחפש דרכים לטיפול אנונימי ולא לטיפול אינטרנטי אני מציעה לך לפנות לפסיכיאטר פרטי, ולא דרך קופת החולים, כי אם תרצה להיות עורך דין בעתיד, יש סיכוי רע שלא תוכל אם תהיה רשום בתור צרכן של תרופות פסיכיאטריות. קח בחשבון שפסיכיאטר פרטי יעלה לך (המון) כסף, אבל אל תתן לזה למנוע ממך לקבל טיפול. מאחלת לך שיעבור לך מהר, ומוסיפה שאולי גם כדי קצת תמיכה מאיש מקצוע כדי לנתח את הסיבות שגרמו לך לצרוך סמי 'קשר' ולקבל תמיכה כדי לעבור את התקופה הבאה.
מעניין מה שאתה מספר. כיצד שאלתך קשורה לפסיכיאטריה? בשלב ראשון דרושה כמובן בדיקה של רופא כללי ובדיקה של נוירולוג. אם יש משהו מעבר לכך- הטיפול במרכז לטיפול בנפגעי סמים, או אצל פסיכיאטר שמתמחה בנושא של סמים (יש מעט מאד בארץ).
בבקשה...מחפשת המלצה חמה ל..
RE: בבקשה...מחפשת המלצה חמה ל..
פני אליי למייל עם כל הפרטים הרלבנטיים ואתן לך את המלצתי.
מה עושים כשנמצאים כבר ב'דקה ה99' לפני יום המבחנים,ואי אפשר לבטלו, אך יש חרדה נוראית ממנו? (על כדורי הרגעה כמו 'ואבן' כבר חשבתי).
הטיפול נגד חרדה מתחלק לתרופות ולטיפול התנהגותי של חשיפה ומניעת תגובה. כלומר, תעשי בבית כמה שיותר מבחני סימולציה וכך החרדה בשעת האמת תפחת.
בעלי רוצה סקס כל לילה ואני משתגעת מזה. יש לנו המון חיכוכים על זה. אנחנו נשואים 18 שנה. בדר"כ אני מסכימה כדי לשמור על שקט תעשייתי בבית. תמיד הוא רוטן שאני עושה לו טובה. גם בימי המחזור אין הפוגה. כל הזמן הוא בענין. כל הזמן הוא מדבר על זה. גם אוהב שניצפה יחד בסרטים כחוילים. סקס עבורי הפך לעונש ומיטרד. זה גורם ביננו להמון מתחים עד כדי דיבורים על פרידה. מה לעשות?
שלום דר' הירש 12.2.07 שאלתי אותך על זריקה רספרידל את תשובתך קבלתי אבל בינתיים העלו את המינון לבני ל-5 מ"ג רספרידל (התחילו ב-3 מ"ג) ובנוסף נותנים לו גם קלונקס אנני יודעת את המינון אבל הילד נראה ומתהלך כמו "מומיה" . נראה לי שהמינונים לא נכונים הוא מאושפז כבר חודש ימים בגלל פרנויה מסמים (לא ידוע איזה) ואין כל שיפור בפרנויה. האם תוכל לידע אותי איזה מינון של קלונקס + רספרידל אפשר לקחת ולא להיות "מומיה" מהלכת. וכמה זמן לוקח להחלים אם בכלל,בנוסף הוא מקבל עוד כדור שצריך לנתרל תופעות לוואי ואז בודקים לו לחץ דם וגם דופק.אני מאוד מודאגת וחסרת אונים למצב.
שלום שמי דני ושאלתי היא כדלקמן: אני משתמש ב 3 מ"ג ריספרדל ויש לי שתי תופעות לוואי האחת אקטיזיה נוראה שדקינט לא עוזר נגדה והשניה היא אטימות או חנק של הלב כלומר אני מרגיש שזה משפיע עליו והתוצאה היא הרגשה או יותר נכון אי הרגשה של הלב ,את האקטיזיה אני מכיר מה בנוגע לזו האחרונה ?
בעלי הולך לי לאיבוד ! תעזרו לי !
שלום ד"ר (ולכל המבינים), בעלי מזה כשנה סובל ממחשבות טורדניות כפייתיות הקשורות בחרדה מאיידס, זה מתבטא בקיצוניות כפחד מלכלוך מחיידקים .. מאנשים בקבוצות סיכון כגון רווקים , שחורים (כולל אתיופים) הומואים ולסביות .... יש לנו תינוק בן שנה והחיים הפכו לסיוט - הוא מכריח אותי לשטוף ידיים כל פעם שאנחנו חוזרים הביתה , אני חייבת להוריד נעליים בכניסה ולהחליף לנעלי בית , חלילה לי לעלות למיטה עם בגדים של בחוץ והסיוט רק הופך גדול יותר אם חזרתי ממרפאה או בית חולים - אני חייבת להתקלח ... הוא יעדיף לא לכבס בגדים "נגועים" חודשיים או שלושה וללכת עם אותם בגדים לעבודה ולא רק לא לגעת "במזהמים " הוא יעדף לא להתקלח אם אין לו בגדים נקיים "אופציונאלים". כל יום הוא מגדיר לי מקום חדש בבית שאסור לי לגעת בו ואם אני נוגעת בו כל מה שאני נוגעת בו הלאה הוא מוחרם . הוא זרק בגדים שלו (חדשים לגמרי"לפח בגלל שהוא חשב שמשהו נגע בו ואותו אחד היה לו ידיים מקופלות עור . הוא זרק נעליים שדרכו על כפפות גומי ברחוב כי הוא החליט שה' עושה לו את זה בכוונה ואלו הן כפפות מנתחים נגועות בדם . אני מעלה כאן רק קמצוץ מהמקרים . בהתחלה חשבתי שהוא עושה לי בכוונה (ניסיתי להתרכז יותר בתינוק וצרכיו) אח"כ ניסיתי להיות אמפטית ולעשות מה שהוא אומר תוך כדי הסברים שהוא לא צריך לדאוג , הייתי פסיכולוגית שלו שעות שלמות ...(יש לצין שאיתי הוא הרגיש פתוח לדבר על הדברים) אף אחד לא יודע על הדבר גם לא הוריו ! אנחנו שומרים זאת בסוד (כי : הוא לא רוצה שנספר כי הוא פוחד שלבעיה ינתן תוכף מרגע שידעו עליה כי....)המצב הזה גורם לי להיות אלימה מילולית ולא נעימה מתוך תסכול שהוא מגביל אותי . אני לא יכולה לנקות את הבית כי הוא לא רוצה שאני אגע במגב!!! הוא לא יושב על חלק מסויים בסלון .... יש לציין שהוא רזה 14 ק"ג עייף כרוני ! ואני דואגת לבריאוו הפיזית . אני יודעת ומנסה לשכנע אותו לראות פסיכיאטר ! (אם יסכים איך אדע למי לפנות ? יש המלצות) הוא לא מאמין באף אחד והוא מאוד רציונאל (כמה אבסורד?1?). לא אאריך עוד אלא אם כן יש שאלות ... בבקשה בבקשה עזרו לי !!!! אני מרגישה שהוא חי- מת.... (אין יחסי מין לעיתים הוא מתנהג בניכור גם כלפי הילד ....) אני רוצה להציל אותו אני אוהבת אותו מאוד !! קשה לי לשמור על הראש נקי כי אני חיה איתו וקשה לי ומצד שני אני לא רוצה שהוא יחשוב שאני שונאת אותו . אני רק בוכה כל הזמן בסתר ....... מה לעשות ?!?!
RE: בעלי הולך לי לאיבוד ! תעזרו לי !
הכי טוב זה לפנות לפסיכיאטר בקופת חולים לאבחון ולקבלת טיפול מתאים נסי לשכנע אותו שכיום הפסיכיאטריה עוסקת לרוב באיכות חיים ולא רק במחלות נפש וחבל על סבל מיותר לו ולכל המשפחה , וכיום הרבה אנשים נעזרים בפסיכיאטריה, במידה ואת לא מצליחה לשכנע אותו נסי לפחות שילך לרופא משפחה ותספרי לרופא את כל הבעיות, לרוב הטיפול במצבי אובססיה הוא מינון גבוהה של נוגדי חרדה ודיכאון ממשפחת ה SSRI כגון פקסט,פרוזק וכו'. מקווה שצתליחי לשכנע אותו בצורך הדחוף בטיפול.
לד"ר הידש שלום רב!
RE: לד"ר הידש שלום רב!
שלום לך, ד"ר ראפס ממכבי, בתל אביב, רח' שי"ר 4 מקסים!!! רק מילים טובות!!!
שזאת שכתבה תחת הכינוי 'מישהי' שהשתמשתי בו כבר מזמן ואני =ה'מישהי' ששאלה על OCD וכו' זו לא אותה אחת.
שלום לך, ממרומי גיל 50, אני מרגישה עדין חגבה קטנה.... (אני בת 34...) אבל, תנסי לחפש חומר על הנושא- פריוורטיות- כי מזה, לדעתי הצנועה, את סובלת. יש ספר מעולה של איזה כותבת צרפתייה- אם זה חשוב לך תרשמי לי , ואחפש לך במיוחד את הפרטים על הספר. ויש עוד ספר, שקניתי אבל טרם קראתיו- מילים הורגות... גם אני סבלתי מהתופעה, עם הרבה אנשים קרובים אליי. עד שהחלטתי לשים לתופעה קץ! והיום אני חשה יותר משוחררת להגיד - ביי גדול- למי שלא עושה לי טוב. המסע ארוך, אבל לי הוא משתלם.ואת גם מגלה, שאותם "תוקפניים", מתחילים "להתחנף" כשאת מחליטה באמת, שאת כבר לא "סמרטוט" שלהם כל טוב לך, שלך, שיבא.
אני סובלת מאוסידי ומטופלת היום אצל מומחה בתחום שעזר לי מאוד. לאחרונה התברר לי שאני גם סובלת מדכאון די חמור שנמשך על פני 10 שנים כבר אני רוצה לפנות למומחה הטוב בארץ לשם טיפול בכך משום שכבר עברתי הרבה פסיכולוגים. הרבה אבחנות שגויות ועייפתי. איך אני מגיעה למשהו כזה?
בנושא של OCD פרופ' יוסף זוהר צבר מוניטין עם שם עולמי בתחום. הוא מנהל מחלקה בשיבא ויש לו קליניקה בהרצליה. הוא כתב עשרות (אם לא מאות) מחקרים על OCD שפורסמו בספרות המקצועית.
האם זה מהשפעת התרופות?
חליתי מלפני 5 שנים: אני לוקחת זיפרקסה 5 שנים ודפלפט בשנתיים האחרונות. בהתחלה כשחליתי, תוך כדי דיבור הייתי שוכחת מה רציתי לומר והייתי נזכרת (תוך כדי דיבור) ומשלימה את דבריי באותו הרגע. בהתחלה זה היה ממש מעצבן, אח"כ השתפר למצב שהיה לוקח לי להזכר תוך שבריר שניה, ועכשיו בתקופה האחרונה ממש קשה לי לנהל שיחה!!! האם התרופות גורמות לכך?
RE: האם זה מהשפעת התרופות?
להזכירכם אני חולת סכיזואפקטיב. בהתחלה הייתי מוגדרת כחולת סכיזופרניה. הייתי מאושפזת לפני 5 שנים באישפוז יום ובתקופת האישפוז הייתי מוגדרת כאמור "רק" כחולת סכיזופרניה. הרגשתי שאם מישהו בא ומדריך אותי שההתנהגות שלי לא נכונה, הייתי מוכנה להקשיב. לפני שהתחלתי לקחת כדורים הייתי שרויה כמה ימים בבלבול. הייתי מתקשרת למישהו שאני מכירה. מאשימה אותו במשהו שלא עשה ואח"כ מתקשרת להתנצל. ככה כמה פעמים. אציין שכשהייתי מאשימה, באמת האמנתי שהדבר נכון. כאילו הייתי נעה בין אי שפיות לשפיות. כאילו שהיממה התחלקה בין כמה שעות אי שפיות וכמה שעות שפיות. נחזור למה שרציתי לומר. התחלתי לומר שבתקופת האישפוז הייתי מוגדרת "רק" כחולת סכיזופרניה. הרגשתי שאם מישהו בא ומדריך אותי שההתנהגות שלי לא נכונה, הייתי מוכנה להקשיב, רק שבאישפוז לא הדריכו אותי כמו שהייתי זקוקה. ואתן דוגמא: הייתי מרימה ליכלוכים מהריצפה וחשבתי שזה לא בסדר שאנשים מלכלכים את הריצפה. באחת הפגישות עם מנהל המחלקה של האישפוז יום הוא שאל אותי: עכשיו כבר לא תנסי להציל את העולם? עניתי לו: לא כי כולם רבים ואני אחת, אבל היום ראיתי על הטלפון הציבורי כוס חד פעמית מלוכלכת והייתי חייבת להרים ולזרוק לפח. מה שהבנתי מהשאלה הזו זה שזה לא בסדר שאני מרימה ליכלוכים מהריצפה ושעליי להפסיק עם "מנהג" חדש זה. אני כל הזמן חושבת שאני לוקחת סתם כדורים. מה דעתך? יש סיכוי? מה דעתך על כל מה שכתבתי?
RE: מה דעתך?
לאה יקרה לדעתי בלי קשר לאיבחון הפסיכיאטרי שלך, את בנאדם איכפתי ורגיש, ואת צודקת שזה לא נעים שמלכלכים את הריצפה, ומשאירים אשפה. אני עצמי נוהגת להרים ליכלוכים בפארקים ציבוריים ובגני שעשועים- גם אם הליכלוכים לא שלי- פשוט כי יותר נעים להיות במקום נקי... ולגבי מנהל המחלקה- מה רע בנסיון להציל את העולם? אנחנו כאן כדי לשנות ולהשפיע. כל אחד בדרכו. נכון הוא שאת העולם שצריך הכי להציל זה את העולם הפנימי, כלומר את עצמינו. אבל אם על הדרך מנקים קצת ליכלוך, מה רע בזה? אני מרגישה שצריך לפעמים לזכור שאנשים הם לא רק אבחנות או בעיות פסיכיאטריות, וגם אם לפעמים אנחנו קצת משתגעים, לפעמים העולם שסביבנו כל כך לא נורמלי, שהדבר הכי נורמלי שיש לנו לעשות זה לנקות את הליכלוך... שבת שלום תמי.
תודה תמי. אני חושבת שכל הקטע שלי הזה שהיה לי עם להרים לכלוכים מהריצפה קשור להתנהגות פתלוגית ולא פתלוגית ואם יש הצמדות או אין. בעצם אחת השאלות שלי היא: אם מישהו לוקח כדורים פסיכיאטריים וצורת החשיבה שלו גמישה (הוא חושב לא נכון, אבל אם יסבירו לו הוא יבין וינהג אחרת), אז אולי בעצם הוא יכול להסתדר בלי הכדורים? כלומר שיש כאן רק בעיה פסיכולוגית ולא ו/או כימית. כלומר: בסדר, בהתחלה היו לי כמה ימים שנעתי בין שפיות לאי שפיות, התחלתי לקחת כדורים, חזרתי ל"נורמליות", אולי הגיע הזמן סוף סוף להפסיק עם הכדורים?
חבילת קלונקס 0.5 מ"ג יכולה להרוג?
30 כדורים של 0.5 מ"ג (כתומים) שווים ל-15 מ"ג אם נלקחים במכה אחת. להרוג- בוודאי שלא. להרדים אותך לשינה עמוקה וממושכת- כן, ברוב המקרים. תתפלאי אבל יש אנשים שאפילו מינון כנ"ל לא מרדים אותם (עקב סבילות וטולרנס גבוה שפיתחו לקלונקס). עפ"י הוראות היצרן המינון המקסימלי של קלונקס הוא 20 מ"ג ליום.
שלום רב, אני משתמשת מזה שנה בלוסטרל עקב OCD. נודע לי לאחרונה כי תרופות נוגדות דכאון מסוג זה עלולות לגרום לנשירת שיער. שאלותיי הן:1- מה הקשר אם בכלל בין שימוש בנוגדי דכאון ממשפחת SSRIS לבין השיער בקרקפת? וכיצד שימוש בתרופות אלה עלול לגרום לנשירת שיער הראש מבחינה כימית/ביולוגית? מה הקשר בין השניים? 2- האם כל סוגי נוגדי הדכאון ממשפחה זו עלולים לגרום לנשירת שיער? או שיש כאלה שלא? מה לגבי הציפרלקס, האם הוא עדיף על הלוסטרל מבחינת נשירת השיער? מנסיון אני יודעת כי גם הציפרלקס מתאים לי. 3- האם כמות התרופה שלוקחים גם משפיעה כך שככל שלוקחים יותר יש יותר סיכוי לנשירה? או שתרופה שגורמת לנשירה, תגרום לה גם במינון הכי נמוך? סליחה על עומס השאלות, מקווה כי תוכל לסייע לי והמון תודה מראש, מאיה.
החלפת תרופה !!!
לדר' גיורא הידש שלום רב !!! אני סובל מדיכאון מגורי כבר מספר שנים (10 ) , כיום מטופל בפלוטין אשר משפר את תיפקודי הכללי , למעט תופעות לואי שהן אני סובל בעקבות השימוש בכדור ( 20 מג" ) ליום, כמו כן אני סובל מחרדות יומיות אשר גורמות לי ללחץ בבית החזה כמו כאביים בלב הרגשה מפחידהשאיתה למדתי לחיות ולא לפחד ממנה , בחרדות אני מטפל ב כ 30 מג, אסיוול כל לילה כדי להשיג רגיעה ( בעבר השתמשתי גם ב כ 3 כדורי לוריון כחלופה ) , יש לציין שאני סובל מתופעות לוואיי של הפלוטין שהן קבועות והן יובש בפה , לחץ תכוף במתן שתן , ובעיות של הירדמות ואיכות השינה , אציין שניסתי אתכל נוגדי הדיכאון החדישים ממשפחת ssri וכן snri , ומאף אחת מן התרופות הנל" לא קיבלתי משוב חיובי ביחס לשיפור התפקוד כמו עם הפלוטין ולכן אני מוכן לסבול את תופעות הלוואי , שאלותי הן : 1)האם ישנה אפשרות לנסות ולהיגמל מן כדורי האסיוול עי " החלפתה בכדור ששמעתי שהוא עוזר וחדיש יותר בשם buspirone לטיפןל בחרדות ? 2)האם יתכן הדבר שהתרופות ממשפחת snri פשוט לא מתיאמות לי מבחינה טיפולית מאחר והשתמשתי ב : אפקסור, אנדרונקס , וסבלתי מכאביי ראש מאוד חזקים ולכן נאלצתי להפסיק את הטיפול בהן - רציתי לדעת האם אשתמש ב "סימבלתה" יתכנו גם תופעות אלו וזאת במידה ואשקול להפסיק את השימוש בפלוטין ? 3)האם בהמשך אולי כאשר הרגיש יותר טוב כי אני כרגע מתחיל לעסוק גם בפעילות ספורטבית וכבר חל שיפור וירדתי כ 15 קג" ממשקלי האם אוכל לשדרג את כדור הפלוטין לרומטיב ( מה דעתך עליו ) , כי הבנתי שהוא בעצם לפי מה שקראתי פועל כמו ssri + snri זאת אומרת הן על הסרוטנין והן על "נורופראנין" ( אני לא זוכר את השם במדיוק ) ואז אסבול מן התפעות של snri - דעתך ? אודה לתשובותיך מראש !!! בברכה חמה רן !!!
RE: החלפת תרופה !!!