מצוות עשה של תורה לשמוע תרועת השופר בראש השנה; הברכות; הסנגוריה הטובה ביותר שיש לאדם היא לימוד תורה וקביעת עיתים לתורה; תשובה קדמה לעולם.
ונוהגים לתקוע השופר של איל כדי לזכור את עקידת יצחק בן אברהם - ואנו רוצים שתי זכויות של העוקד והנעקד.
ביום א' דראש השנה מברך התוקע "לשמוע קול שופר" ו"שהחיינו", אולם ביום ב' דראש השנה מברך רק "לשמוע קול שופר" (ויש שנוהגים לברך "שהחיינו" בשני הימים). וכשחל יום ראשון של ראש השנה בשבת - אין תוקעין בו, ולכן ביום השני מברכים גם "שהחיינו" (עיין לשו"ע סי' ת"ר סעי' ג').
ומעשה היה בבעל תוקע מאחינו האשכנזים, והם נוהגים לברך "שהחיינו" על תקיעת השופר בשני הימים. ביום הראשון הוא בירך "שהחיינו", וביום השני הוא ביקש שיביאו לו בגד חדש כדי שיברך עליו "שהחיינו" ויפטור את התקיעה. אמרו לו: קח פרי חדש ותברך עליו. אמר להם הבעל תוקע: אין מנהגי לאכול לפני התקיעה.
הזכות הגדולה ביותר, והסנגוריא הטובה ביותר שיש לאדם היא לימוד תורה וקביעת עיתים לתורה, כי בלי תורה התשובה איננה שלמה, ולכן אנו אומרים בתפילה "השיבנו אבינו לתורתך וקרבנו מלכנו לעבודתך", ורק אחר כך "והחזירנו בתשובה שלמה לפניך".
אבל בתשובה אין הדבר כן, וכדברי הרמב"ם (פ"ז מהל' תשובה ה"ו): "גדולה תשובה שמקרבת את האדם לשכינה שנאמר שובה ישראל עד ה' אלהיך ונאמר ולא שבתם עדי נאם ה' ונאמר אם תשוב ישראל נאם ה' אלי תשוב כלומר אם תחזור בתשובה בי תדבק התשובה מקרבת את הרחוקים אמש היה זה שנאוי לפני המקום משוקץ ומרוחק ותועבה והיום הוא אהוב ונחמד קרוב וידיד".
כשאדם חוזר בתשובה, הוא נהפך להיות דבר חדש לגמרי, ומעלתו שונה ממה שהיה לפני שחזר בתשובה. ועל כן אמרו חז"ל (ברכות דף ל"ד) "מקום שבעלי תשובה עומדין, צדיקים גמורים אינם עומדין".
וכבר מעתה יחשוב כל אחד לעצמו, מה עליו לתקן, וכבר אמרו חז"ל (ברכות דף ז') "טובה מרדות אחת בליבו של אדם יותר ממאה מלקיות" - כשאדם מייסר את עצמו בדברי תוכחה ועורך חשבון נפש עם עצמו, אז הוא מקבל את דברי התוכחה בשלמות, וזה יותר טוב ממאה תוכחות ומלקויות שיתנו לו אחרים.
אנו אומרים לקב"ה: ריבונו של עולם, אנחנו כבר לומדים תורה, וכבר מוסיפים בלימוד התורה, ותראה כמה יהודים באים לשיעור זה ללמוד תורה, ובזכות כנישתא חדא שלומדים תורה תרחם על עמך ישראל.
ויהי רצון, שהקב"ה ישלח לנו משיח צדקנו, ויתקע בשופר גדול לחירותנו, וכן יהי רצון ונאמר אמן.