"מי הם אוהדי בני הרצליה החדשים? אלו אנשים שישבו בימי חמישי וראו מכבי תל אביב. משם זה בא". כך מציג צחר רותם, קודם כל אוהד ואחר כך מנהל השיווק, קשרי הקהילה והכרוז של בני הרצליה, את המלכוד אותו מנסה הקבוצה לפצח בשנים האחרונות. איך אתה גורם לאנשים שנמצאים בערי הלוויין של אחת הקבוצות הגדולות באירופה (מכבי תל אביב), לאהוד דווקא את הקבוצה שנמצאת להם מתחת לאף במרחק כמה בלוקים?
"גם אני הייתי ככה, עד שיום אחד שאלתי את עצמי 'איך זה יכול להיות שיש לי אולם כדורסל ליד הבית, ואני לא הולך למשחקים?' זה סוג של עצלנות או חוסר מוטיבציה", משלים רותם את התמונה. צריך להבין, עם החתמתו של שון דוסון, הכוכב הישראלי הכי גדול שנחת במועדון המקומי בשיאו (טל בורשטיין, למשל, גדל במועדון, א.י), העבירה בני הרצליה מסר חד לקבוצות הבכירות – אנחנו גם במשחק – והעונה הקרובה בליגת העל תהיה אבן בוחן להצהרה הזו.
"אנחנו רואים מה קורה עם המנויים. הבחירה של דוסון לבוא לבני הרצליה לא הייתה סתמית. זה כי משהו קורה בבני הרצליה. עכשיו משהו קורה גם ברמה הקהילתית", מנתח רותם וממשיך, "אלדד אקוניס (יו"ר המועדון, א.י.) אמר את זה כבר בראיון – אנחנו הפכנו להיות ההצגה הכי טובה בעיר".
אתם מביאים קהלים שדי התרחקו מאולמות הכדורסל בעבר, לא?
"בעיקר ראו את זה בעונה האחרונה וזו שלפניה - יש פה איזה קסם שקורה. איפה עוד ראית אמהות עומדות מאחורי הסל וצורחות עם הילדים שלהן כמו מטורפות? יש פה קבוצה של אמהות שאשכרה נכנסו לכדורסל. האבות והאמהות מבינים את מה שאני הבנתי אז. בעידן הזה שאתה כל היום בטלפון הנייד, וגם הילדים בנייד, חסרים החיבורים המשפחתיים, וכשאתה הולך פתאום לאולם היובל, ואתה מגיע עם הילד או הילדה, יש איזה חיבור מגניב, וכולם מעודדים את אותה הקבוצה. זו הפכה להיות מדורת השבט של העיר.
"ועם כל הכבוד למכבי תל אביב, שמחת הניצחון שלי אישית על הנצחונות על מכבי ת"א זה בל ישוער. תראה את הילדים לדוגמא. אנחנו מגדלים פה ילדים להיות אוהדים אמיתיים. מבחינתי הם חוד החנית, הם גדלים יחד עם הקבוצה. כשהייתי ילד בחולון, אני זוכר שכשהפועל חולון פירקה את מכבי תל אביב. למחרת כל הילדים הסתובבו עם הכותרת בעיתון 'לרסיסים'. על הקיר של הילד שלי תלוי מהעונה שעברה השער של 'ידיעות אחרונות' אחרי הניצחון השלישי של בני הרצליה מהעונה שעברה שכתוב עליו 'שלוש לך מכבי'. זה אצלו בזכרון. פה הוא כבר אוהד בני הרצליה".
אתה מדבר על מסורת. בסופו של דבר זה הכרח עבור קבוצה בדרג הבינוני פלוס. אתם רוצים יותר מזה?
"נכון, אתה רואה גם מה קורה פה מבחינת תקציבית. בונים פה קבוצה עם תקציבים נמוכים ופתאום אקוניס מצליח להנחית פה את שון דוסון. אנשים לא האמינו. אז השילוב של יו"ר כמו אקוניס שהוא באמת כל יכול בלהביא שחקנים, עם מה שקורה פה והאווירה במגרש - ואתה רואה שבאים לפה תותחים".
אוקיי, אבל ממוצע הצופים בעונה שעברה היה כ-1200 ואולם "היובל" כולו הוא 1,500 מקומות. אתם כמעט בתפוסה מלאה, לא הגיע הזמן לפנות לראש העירייה?
"הוא יודע. יש דיבורים על זה ואני מאמין שזה יקרה כי זה חייב לקרות. בכל הנוגע למיצוי, אני מאוד מקווה שהשנה נגיע אליו וגם רואים את זה במינויים. יש ביקוש. ההערכה שלי שנהיה מאוד מאוד קרובים למיצוי וכמעט ולא יהיו כרטיסים למשחקים. כי בכל זאת, בוא נדבר על מחירי המינויים פה. המחירים הם סמליים באופן יחסי לכל הארץ. מנוי הורה וילד זה בערך 600 שקלים ומדובר בכל העונה פלוס יורופקאפ וגביע המדינה וגם פלייאוף וגם הכל. משפחה תשלם 1000 שקל, ואנחנו לא מאמינים בהעלאת המחירים".
דוסון הייתה הפתעה לא נורמלית בקרב קהילת הכדורסל בארץ. איך אתה מסביר את זה?
"שוב, זו בחירה וזו כמובן עבודה טובה של אקוניס, מיקי (גורקה, א.י.) וכל החבר'ה. שון דוסון בסוף השתכנע ואמר את זה בצורה הכי פשוטה בתגובה שלו אגב – 'רציתי מקום שבו אני ארגיש אהוב ומוערך', ואני חושב שאין מועדון שיודע לתת לשחקנים תחושה של בית. גם מיקי אמר את זה – זו 'שכונה' לטוב ולרע. יש פה משהו מאוד חמים. אני חושב שעבור מישהו שרוצה לצמוח, זה מקום טוב בשבילו. תסתכל על כארם משעור. כשהגיע לפה לפני 3 עונות, ראית שיש לו מוטיבציה, אבל מי האמין שהוא יגיע כל כך גבוה, והוא הגיע. אין לי שום ספק שזה בזכות המועדון, המאמנים והחיבורים לשחקנים שנוצרו פה".