מה יקרה למי שיחליט לשוב על מעשה קרח ועדתו?
בגמ' סנהדרין (קי:) ויקם משה וילך אל דתן ואבירם, אמר ריש לקיש: מכאן שאין מחזיקין במחלוקת, דאמר רב: כל המחזיק במחלוקת עובר בלאו שנאמר ולא יהיה כקרח וכעדתו.
ולמעשה רוב מוני המצוות לא מנו זאת כלאו.
אלא שאגב הנידון בראשונים מצאנו שנחתו להסביר מהו הפשט בפסוק.
והנה הרמב"ם בסהמ"צ (שורש ח) ביאר שזה מן השלילה וכך לשונו: וכן אמרו (קרח יז) ולא יהיה כקרח וכעדתו הוא שלילה. ובארו החכמים שהוא שלילה ופירשו ענינו ואמרו שהוא יתעלה ספר לנו שכל מי שיחלוק על הכהונה ויעורר בה לא יחול בו מה שהגיע בקרח ובעדתו מן הבליעה והשריפה אבל אמנם יהיה ענשו כאשר דבר י"י ביד משה, ר"ל הצרעת והוא אמרו ית' אליו (שמות ד) הבא נא ידך בחיקך. ע"כ.
ומבואר שהפסוק בא לשלול את העונש כמו קרח ממי שישוב על מעשה זה.
וכן אמרם (סנה' קי א) המחזיק במחלוקת עובר בלאו שנאמר [קרח יז] ולא יהיה כקרח וכעדתו הוא גם כן על צד הדרש. אמנם גופיה דקרא הוא בא להפחיד. ע"כ.
וביאר המשך חכמה (במדבר יז ה בסוף הקטע) בדברי הרמב"ם, שאם הכהנים ימנו זר תחתם ייענש כקרח.
אז מהו הפשט בשיטת הרמב"ם?
מדוע אינך מביא כל דברי המשך חכמה?
ולא יהיה כקרח וכעדתו וכו'. הרמב"ן בספר המצוות שורש שמיני האריך לתפוס על מה שתפס רבינו רמב"ם דהך קרא ד"ולא יהיה כקרח וכעדתו" הוא שלילה כפי דרשת חז"ל, שהחולק על הכהונה לוקה בצרעת, וזה בודאי לאו פשטא דקרא, רק אסמכתא, עיין שם. ובאמת כי גם בעיני היה לפלא על רבינו הרמב"ם שיחשוב זה לפשטא דקרא. אבל מצאתי לרבנו במצות לא תעשה מ"ה: אבל גופיה דקרא הנה הוא כמו שביארנו 'לא תעשו חבורה על מת', וזהו כמו דרש. וכן אמרו בסנהדרין: המחזיק במחלוקת עובר בלאו, שנאמר "ולא יהיה כקרח" וכו'. והנה גם כן על צד הדרש, אמנם גופיה דקרא הוא להפחיד [פירוש, להפחיד שלא יקרב איש זר (הכתוב קודם) כדי שלא יהיה לו עונש, כמו עונש שנענש קרח ועדתו. וכן פרש"י שם, ואינו שייך כלל למנין המצוות. כך הוא הפחדה על לא יקרב, וכרופא שאומר אל תשתה ואל תמות כדרך שמת פלוני] ולפי מה שביארו חכמים הנה הוא שלילה, לא אזהרה וכו'. הרי גילה לנו רבינו דעתו, דלפי הפשט בודאי אינו שייך למנין המצוות, רק הכא הפשט והדרש סותרים, שלפי הפשט הוא חיוב מיתה ובליעה כקרח, ולפי הדרש הוא לוקה בצרעת. וזה מצאנו כמה פעמים, וכמו "עין תחת עין" וכיוצא בזה. ועוד על ענין "הבדלו מתוך העדה" שוה המצורע לקרח, שגם הוא נבדל מתוך העדה וחשוב כמת. נמצא שפשט הפסוק עיקרו כרבינו. רק מה שרבותינו פירשו הוא כפירושם על "עין תחת עין" וכיוצא בזה. ואולם בזה אם יעבירו הכהנים וימנו זרים במקומם יענש כקרח, רק הזר המקריב לבדו נלקה בצרעת.
סבא כתב: מדוע אינך מביא כל דברי המשך חכמה?
ולפי מה שביארו חכמים הנה הוא שלילה, לא אזהרה וכו'.
אלו אינם דבריו של המ"ח אלא של הרמב"ם בעצמו ועל זה אני שואל הלא זו סתירה?
אם אני מבין נכון הרי שגם אתה מסכים שהשלילה היא שלא יקום איש לחלוק על הכהונה, אבל אתה שואל שיש כאן סתירה בדברי הר"מ האם העונש הוא שיבלע באדמה או שתבא עליו צרעת.
ועל זה כתב המשך חכמה שזה דומה ל"עין תחת עין" שיש סתירה בין הפשט לדרש.
ואתה שואל מה באמת הפשט בזה.
אולי י"ל שמצורע מרוחק מן המחנה ויש לו דין של מנודה וכו' וזה דומה לבליעה באדמה.
לא הבנתי מדוע לפי המשך חכמה הוצרך הרמב"ם להביא דרשת חז"ל ולא הסתפק בפשטות הפסוק.