הגיבור של כולנו, האסיר של כולנו?
אז איך אתם אוהבים את אלאור אזריה שלכם? ב"תקציר הארועים בצפיית בינג'' כמו בפתיח הנפלא ל"ארץ נהדרת" אתמול, או בשיר החדש והקצבי של אריאל זילבר, שהבליח לרגע בכמה ערוצים ועושה עכשיו סיבוב ויראלי ברשתות?
דקה לפני גזר הדין, שתי האופציות הן ייצוגים נאמנים, מתומצתים וחשובים של שתי תפיסות העולם הקוטביות ששולטות בחיינו במקום הזה. אבל לא רק. תיכף נמצא את ההבדלים, ובעיקר את מה שרובץ שם בסבטקסט, ומגדיר יפה את מצב המאבק בין תפיסות העולם.
"ארץ נהדרת" הפיקו קליפ מצוין, עתיר תקציב, מופתי מבחינה טכנית ומצחיק נורא, תוך כדי שמירה מאופקת על איזון בהגחכה של כולם. הבחירה ב"רפסודייה בוהמית" של קווין מתגלה, כמובן, כמצע מצויין למקהלת קולות: ראשית, חיקוי של החייל כמי שמתוודה, "מאמא, הרגתי איש", ומיד מוסיף: "טוב, זה לא לגמרי איש/זה ערבי שכוב על כביש". הדהוד מדוייק של הדעה הרווחת בקרב תומכי אזריה, שאולי לא יתבטאו כך מול מצלמות טלוויזיה של התקשורת העויינת, אבל זה בדיוק מה שהם חושבים וכותבים ברשתות החברתיות, כמתועד מדי יום אצל "הצל".
מיד אחר כך, המקהלה; בעריכה כירורגית מדוייקת, יעלון וביבי ובנט, רגב וזהבה גלאון, אייזנקוט והקופאית בסופר שמציעה שקיות אלאור אזריה ודבוקה של לה פמיליה ששרה לאייזנקוט "גדי גדי תיזהר/רבין מחפש חבר" ושרון גל וסליחה אם שכחתי מישהו. כולם פה.
וכשדמותו של אזריה שרה,"מאמא, אין פה שום טעות/הרי אמרו שמחבל צריך למות", מתברר שהקליפ הזה (הנפלא, כבר אמרתי? ללא ספק אחד משיאיה של "ארץ" לדורותיה) מצחיק לא מפני שהוא סאטירה פרועה מאוד ונשכנית נורא, אלא משום שיש כאן פרודיה ממש מנומסת ומאד מדויקת על כו-לם. זה לא קליפ שמאלני או ימני, זו הדרך של יוצרי התכנית לסכם את כל הקולות, כל אחד ואיוולתו, צביעותו ולהיטותו לנצל את אזריה לצרכיו הפוליטיים, מגינוי הכיבוש עד האדרת ההריגה דרך תיוג חברתי של "ילד מסכן מרמלה". הניצול הוא המוטיב המרכזי, לא המעשה הפלילי ותוצאותיו.
כאלה היו ועוד יהיו במציאות של חברון ובנותיה, אבל "איזה באסה שעלי נפלו/יש כמוני אלף אבל רק אותי צילמו" - הוא תמצות מדוייק למצבו של אזריה כפרייאר של כולם.
החריגה היחידה מן המציאות כאן היא במשפט הפתיחה: אלאור אזריה פשוט לא מסוגל לומר "מאמא, הרגתי איש". למה הוא לא מסוגל? כל התשובות בקליפ.
אזריה של אריאל זילבר מסוגל ועוד איך. וגם צריך לעודד אותו, ואת כל מי שיבוא בעקבותיו להרוג: "לפעול לפי כללי הדת והמוסר", הוא שר. ומהם? "הקם להורגך השכם להורגו", מבהיר זילבר בעליצות קוסמית. אף אחד לא קם כשאזריה ירה ב"ערבי שכוב על כביש", אבל העובדה הזאת ואחרות לא תפריע לתומכים. "משפט אלאור הוא משפטנו גם", מטעים זילבר, ואולי זאת רק אני ששומעת הדים קשים של "ומשפטנו עוד ירעים/ אנחנו פה", גם בטקסט וגם במוסיקה.
אבל ברור שאלאור גיבור. ו"מבית הדין עולה מה זה ריח רע", והקצינים מפקירים חיילים, אבל אסור להתייאש, צריך להמשיך לשיר בשמחה, כמו בשיר "כהנא צדק" של זילבר. גם בהתגלמותו הפונדמנטליסטית הנוכחית, הוא תמיד הזמנה לחייך קצת ואולי אפילו לקפץ לצלילי מוסיקה קצבית, אופטימית ומשמחת. היכולת לעשות כן תלויה, איך לא, בתפיסת העולם.
במלחמה בין שני השירים על התודעה, דקה לפני גזר הדין, יש גם קרב בין האליטה התקשורתית השבעה והזחוחה של ערוץ 2 לבין האנדרדוג באולפן הביתי דל האמצעים. מי ינצח? לעת עתה, לאלאור אזריה בגרסת "ארץ נהדרת" יש יותר צפיות. במציאות, במקום בו תפיסת עולם מסתיימת בכדור בראש, ימים יגידו.