אם אתם גרים בבית משותף, בוודאי קיבלתם מהעירייה הוראה טו גט יור שיט טוגד'ר בתוך מארז בטון. בתצלום נראית התוצאה באחד הבתים השכנים לזה שבו אני גר. הם אפילו לא היו צריכים לבנות חדש, רק לדפוק מכה בקיר קיים ולהניח פחים.
עד לפני כמה שבועות עמדה שם הבוטקה של הסנדלר השכונתי. איש זעוף, עבד 15 שנה במלבן של מטר וחצי על שני מטר, גובה קומת אדם. לא שהוא היה זקוק ליותר. הסנדלר שלנו היה גחון על שני קביים, וממילא עשה את כל זמנו שם בישיבה.
לפני איזה זמן נכנס לרחוב קינג ג'ורג' הסמוך סנדלר חדש, מאלה שאצלם הכל יהיה מוכן לאתמול, עם חודש גלישה חינם ומה לא. זה כנראה מה שהרג את הסנדלר השכונתי, ולא שלפני זה היה ביקוש ענק לשירותיו. אז הוא קיבל משהו על מה שהשקיע בדמי מפתח, והלך.
את כל זה שמעתי בדיעבד. מה שראיתי היה יום אחד איש יושב מאחורי חלון זכוכית ולמחרת שני פחי זבל. וזה כל מה שזה. איש ולמחרת שני פחי זבל. תגידו שעסקים מתחלפים בעיר כל הזמן, ואנחנו לא זוכרים מה היה כאן לפני שנתיים, ואין תודעה, ואין, ואין. הכל נכון. אבל כשסוגרים עסק, תמיד יש את הקטע הזה עם החלונות האטומים בשכבת צבע, או ניירות העיתון שמכסים, כמו תכריכי-נייר, ורק מאחור, במסתרי החנות, זוממים על השיפוץ. לפחות זה. כמו חוק צינון עירוני, תקופת מעבר קצרה, בין מחיקת הישן וקבלת החדש. גם, ואולי בעיקר, כשהחדש בזבל.
הזבל שוב מככב ביננו ועוד בזוגות.
מור וקנמון לא שוכחות גם הן את הסנדלר הזקן. מת הסנדלר. יחי הקניון.
עיריית בית שאן? סח'נין? איזו עירייה בדיוק?
אני בטוחה שקניתי שרוכים אצל הסנדלר הזה. איפה זה? דיזינגוף, שמה ליד חיסין?
הייתי מוודא שהסנדלר לא עובד בפח הימני, ומשכיר את השמאלי לפועלים סינים.