כן, אני יודעת שגם בתורה כתוב שיש אפשרות לגט. כן, אני יודעת שאין מצווה להיות אומללים בקשר. ובכל זאת, אם יש לכם קצת מוטיבציה לשפר את הקשר כדי להישאר במסגרת הנישואין. לא שווה לפחות לנסות?
באסרו חג של שמחת תורה האחרון, קבלתי הודעה בווטצאפ ממישהי אנונימית בזו הלשון: "שלום הרבנית. זוכרת איך שדברת בכאב על גירושין. אני רואה לאחרונה המון ,המון זוגות שמתגרשים, ואנשים טובים, טובים מאד. אז אולי זה סתם שאני כבר שנים עושה מאמץ שלא להגיע לזה, אולי זה משהו בדורנו? אולי זאת הדרך להישאר באמונה ולא לסבול. הדברים השתנו מאד. הרבה פעמים נראה כי הבעלים חיים בימי הביניים, ונשים שכחו להיות אישה..."
היא ענתה לי: "מבינה שזה צעד טיפשי ולא חכם ולא כלום. אבל גם להמשיך לא מוצאת כוחות."
"רק לעדכן ולהודות. החלטתי מצדי להמשיך במסע הנישואים. בסופו של דבר זה אתגר ולמה שאוותר, בלי יותר מדי כיוונים, אבל במציאות שרואים מסביב(שאין אנשים מושלמים) נראה כי בעלי מספיק טוב ואפילו מעל הממוצע. תמיד יש שאיפות לטוב יותר, שיהיו שאיפות ולא ציפיות...התחלתי אימון לשיפור בטחון עצמי. בגדול נופלת וקמה, נופלת ו...הרבה חושך, אבל מנסה לראות את האור בקצה המנהרה. אז תודה, על רגע נוסף מודה."
לאחרונה, בעקבות טלפון פתאומי שקבלתי מחברה שהודיעה לי שהיא התגרשה, התחלתי לחשוב על סדרת כתבות בנושא: לפני שאת מתגרשת. אני שמחה שמערכת כיפה נותנת לי הזדמנות. אני אשמח לתגובות, תובנות, ואינני מתחמקת מביקורת.
כן, אני יודעת שגם בתורה כתוב שיש אפשרות לגט. כן, אני יודעת שאין מצווה להיות אומללים בקשר. ובכל זאת, יש מה להגיד ויש כן מוטיבציה לשפר את הקשר כדי להישאר במסגרת הנישואין. לפחות לנסות. לעיין מזווית נוספת. אולי גם לקדם את עצמנו למקום טוב יותר?
האישה המצוטטת לעיל נתנה לי רשות ואת ברכת הדרך.
אני תפילה שמאמצי יישאו פרי. ואם אצליח לעזור לכמה משפחות וזוגות לבנות את עצמם , לחיות ביחד ולעבוד על הקשר בלי לפרק את הזוגיות, יהיה זה שכרי על כל עמלי.