הם התחתנו לפני חודש, וכבר הם כבר נשמעים כמו זוג העומד לפני גירושין. ״אני אבודה" הכריזה נסערת ובאותה נשימה פירטה: "אנחנו מתווכחים ללא הפסקה. כבר בירח הדבש התחלנו לריב. לאן נעלמו האהבה והחברות? ואיפה כל הרגעים היפים? נדמה לי שאני כועסת עליו רוב הזמן, והוא מוצא פגם בכל דבר שאני עושה."
שאלתה זו שימשה לי סימן כי היא פתוחה להקשבה וללמידה של כללי זוגיות אחדים, וכך פתחתי והסברתי: ״לאחר החתונה אופפת אותנו תחושה של אי-ודאות הנובעת מהפחד שלנו להשתנות, לאו דווקא בגלל התנגדות לשינויים, כי אם מכיוון שטבועה בנו האמונה השגויה שמי שאוהב אותנו אמור לקבל אותנו כפי שאנחנו."
היא הנהנה בהבנה, ואני הוספתי: "מאבקי כוח ושליטה הם חלק ממערכת הגנה הנוצרת על ידי החרדה להיפגע, שכן זוגיות דורשת הן אומץ והן מאמץ. עלינו לפתח דיאלוג כן ומפרגן, לסמוך על בן-זוגנו ולבטוח בחוזק הקשר, ועם זאת לדעת שיש מקום ל'אני' שלנו בתוך הזוגיות."
את יותר מדי זמן לבד?