חד וחלק - בתחילת העונה, כלומר סוף יוני עד אמצע יולי. בתקופה זו הפריחה בשיאה, הפסגות עדיין מושלגות ויש המון זרימה של מים. לעומת זאת, הכי נוח לטייל בסוף העונה בספטמבר היות ומזג האוויר יציב, אין יותר שלג והשביל פחות עמוס (אבל גם פחות יפה). מי שמתכוון לצאת לשביל ממש בתחילת העונה (20 ביוני) חייב לוודא את מצב השלג במעברי ההרים. בשנים מושלגות (כפי שהיתה למשל 2013) פתיחת עונת ההליכה עלולה להידחות לתחילת יולי. התאריך המושלם ליציאה הוא 1-15 ביולי. אחר כך, העומס הופך למורגש.
הדבר החשוב ביותר במסלולים אלפיניים הוא שמירה על משקל תרמיל נמוך. המשקל הנמוך הוא חזות הכל. הוא זה שמאפשר לנו להנות מההליכה והוא זה ששומר לנו על הברכיים מפציעה. במסלול AV1 ניתן ואף חובה להפחית ממשקל התרמיל עד לרמה של 6-8 ק"ג. על משקל זה צריך אמנם להוסיף עוד 1-2 ק"ג מים, בכל רגע נתון, אך בשום מצב אין סיבה ללכת עם תרמיל השוקל יותר מ 10 ק"ג. ישנן הרבה דרכים לחסוך במשקל. נתחיל בתרמיל. ל AV1 מספיק תרמיל של 40 או 50 ליטר ולא צריך תרמילים של 70-80 ליטר. מבחינת ביגוד חם, אין צורך לסחוב סט פליז כבד לאחרי ההליכה היות וחם מאוד ברפיוגים ומספיק ביגוד קל. שק שינה אינו נחוץ כלל ומספיק להביא סדין קל או ליינר (הכי טוב) ולא לסחוב ציפה כפולה מכותנה במשקל קילו. כל מה שקשור לכלי רחצה צריך להיות גמדי. שמפו קטן (כבר ראיתי מי שסוחב שמפו פנטן משפחתי). סבון קטן. קרם שיזוף 40 גרם (נא לא להביא קרם הגנה של ד"ר פישר במשקל 400 גרם). דיאודורנט חצי ריק יספיק ל 8 ימי הליכה ומגבת קטנטנה תחליף בהצלחה מגבת חוף כבדה. חייבים לחשוב על הכל בקטן ולאמץ רק את הדרוש. זה לא הזמן לסחוב על הגב רומן עב כרס. כל קילו מיותר יתורגם בהרים לסבל טהור. מי שמתכנן להפגין אופנה מגוונת ברפיוגי, כדאי לו להתאפס מיד ולהבין שברפיוג לובשים כל יום בדיוק את אותו הדבר מתוך שקולי משקל. אנא ממכם, אל תמתינו לעליה הקשה הראשונה על מנת להבין את החשיבות הדרמטית של משקל תרמיל נמוך. תלמדו מותיקים!!
בעיירה וילאבאסה (Villabassa) יש חנות ספורט טובה ברחוב Parkweg 5 ושמה Egarter Karl. אפשר לראות אותה במפות גוגל. זאת החנות הכי קרובה לתחילת המסלול.
בעיירה הסמוכה דוביאצו (Dobbiaco) יש חנות ספורט גדולה ומקצועית ברחוב Via Dolomiti 7 ושמה Italo Sport. יש להם את כל הציוד הרלוונטי למסלול במחירים נוחים.
גזיות ובלוני גז ניתן להשיג בשתי החנויות הנ"ל.
הבקתות הן למעשה מלונות דרכים בעלי מיקום אטרקטיבי שבהרבה מקרים גם יהיה גבוה טופוגרפית. הבקתות נקראות באיטליה ריפיוג'ו (ברבים - רפיוג'י) והן מתחלקות לשני סוגים: ריפיוגי בבעלות ציבורית (CAI-Club Alpino Italiano) וריפיוגי בבעלות פרטית. קיימים מספר הבדלים בין ריפיוג ציבורי לפרטי. ריפיוג ציבורי, המתוחזק בידי האיגוד האלפיני האיטלקי, יהיה לרוב יותר המוני, פחות מאובזר ולפעמים גם ללא מקלחות חמות. מצד שני המתפעל/ת (Caretaker) של הריפיוג הציבורי לרוב יותר נחמד מהבעלים של הריפיוג הפרטי, אולי בגלל שחוות דעת המטיילים עליו היא שתקבע את העסקתו או אי העסקתו בעונה הבאה. רפיוג ציבורי לעולם לא יזרוק מטייל החוצה כאשר הוא מלא, אלא ישכן אותו בכל מקום אפשרי אם זה המטבח או חדר המדרגות. ברפיוג פרטי, לעומת זאת, יזרקו מטייל בלי הזמנה החוצה בגשם שוטף ובלי למצמץ במידה והרפיוג מלא. אחרי שביקרתי ברוב הרפיוגי לאורך המסלול יש לי העדפה ברורה לרפיוגי הפרטיים, אך קשה לי לפסוק חד משמעית בנושא. מצד אחד הריפיוג הציבורי הוא יותר זול, מנות האוכל בו לרוב יותר גדולות ואין תחליף ליחס החם והלבבי שמקבלים בו בלילות גשומים. מצד שני ברפיוג פרטי מקבלים מקלחת חמה (לרוב) לא מוגבלת בזמן, מצעים נקיים, שמיכות מפנקות ותפריט מסעדה מגוון הכולל יין איכותי. הריפיוג הפרטי הוא גם יותר מהודר ומציע לינה בחדרים פרטיים המאובזרים ברמה של 2-3 כוכבים.
3. רפיוג Lavarella - רפיוג המשרה אוירה ביתית (דורש פקדון להזמנה מראש). קצת מחוץ לציר ולכן שקט יחסית.
4. רפיוג Scotoni - רפיוג קטן ונהדר הממוקם בעמק חלומי. רחבת שיזוף גדולה בחוץ וברביקיו בצהרים. הלינה בחדרים קטנים עם מקלחת. אחד הטובים במסלול.
5. רפיוג Lagazuoi - הרפיוג הפרטי המפורסם במסלול עם נוף פנורמי עוצר נשימה. מאוד ידידותי אך אחד העמוסים בדולומיטים בגלל הרכבל שמוביל אליו. יש סאונה בתשלום.
6. רפיוג Scoiattoli - רפיוג בעל מיקום נפלא ותנאים מעולים. נגיש ברכבל ולכן מעט עמוס במהלך היום (מומלץ לטעום את הלזניה).
7. רפיוג Averau - הרפיוג הטוב ביותר במסלול (ואולי בכל הדולומיטים) עם נוף חלומי, מסעדת שף ותפריט גורמה עולמי. נגיש ברכבל ולכן די עמוס במהלך היום.
8. רפיוג Albergo Passo Giau - מלון דרכים מפנק במיוחד ברמה של 3* (יקר יחסית). הלינה היא רק בחדרים פרטיים. עמוס באופנוענים ורוכבי אופניים במהלך היום.
9. רפיוג Passo Staulanza - מלון דרכים מפנק עם חדרים פרטיים נאים ויקרים אך גם דורמיטורי קטן וזול למי שרוצה לחסוך. יש סאונה בתוספת תשלום.
10. רפיוג San Sebastiano מלון דרכים קטן וטוב ב Passo Duran. מתהדר ביחס חם ואוכל מצוין.
המחירים ברפיוג הם על בסיס חצי פנסיון ועולים בדורמטורי 45-55 יורו לאדם כאשר המחירים היקרים יותר הם ברפיוגי הפרטיים (בדורמטורי של 4-6 מטיילים). בעבור חדרים זוגיים (היכן שיש) יש להוסיף בין 20-40 יורו לזוג - תלוי ברמת הרפיוג. בלינה המשותפת (Dormitory) ישנים במיטות דו-קומתיות ומקבלים מזרון עבה עטוף סדין, כר הנתון בציפית ושמיכות (צמר בציבוריים). החדרים עצמם חמים ולכן אין צורך לסחוב שק-שינה ומומלץ להביא מהבית רק ציפה (עדיף ליינר) שכן רמת ניקיון המצעים ברפיוגים הציבוריים לא ברורה, אך עושה רושם שדי נקי. ברפיוגי הציבוריים של CAI, התמחור נעשה לפי קטגוריות. למידע מפורט, ראה דף תמחור רפיוגי ציבורי לשנת 2017.
חברים בכל מועדון אלפיני אירופי (גם זה הישראלי) זוכים להנחה של 50% על מחיר הלינה ברפיוגי הציבוריים ואף להנחה קטנה על חלק מהתפריט (מרקים, מים, תה ועוד כמה פריטים). כרטיס חברות במועדון אלפיני עולה כ 45 יורו ולכן רק מי שישן ביותר מ 4 רפיוגי ציבוריים לאורך המסלול, מחזיר את ההשקעה בכרטיס. במסלול הספציפי הזה אין הצדקה להוציא כרטיס חבר משום שרוב הרפיוגי הם פרטיים.
כסף מזומן או כרטיסי אשראי? יורו או דולר?
נכון ל 2017, השימוש בכרטיסי אשראי מקובל בכל הרפיוגי, אם כי באלה היותר מבודדים, עלולות בעיות תיקשורת למנוע את אפשרות השימוש באשראי. באופן אישי, אני ממליץ לקחת את רוב הכסף במזומן ושכרטיס האשראי ישמש בעיקר לגיבוי. מי שבונה על משיכת כסף מכספומטים תוך כדי התקדמות, צריך לדעת שאין במסלול עצמו כספומטים אלא רק מחוץ למסלול (למשל בעיר קורטינה) ולכן רצוי לא לבנות על זה. ברוב מקומות לא יקבלו דולרים ואלה שכן, יתנו שער גרוע בהמרה של דולר ליורו. לכן מומלץ להגיע לאיטליה עם יורו שקנינו בארץ. ניסיון רב שנים מלמד שהכי טוב לקנות יורו בשקלים בארץ ולא להחליף דולרים ליורו באיטליה, בטח לא בשדה התעופה!
מי שיוצא בתחילת העונה (אמצע יוני ועד סוף יולי), לא נתקל במחסור במים היות והכל זורם מהפשרות שלגים. מי שיוצא באוגוסט וספטמבר, צריך להתבסס, רוב הזמן, על המים שיש בבקתות. זה אומר שהוא צריך לסחוב כ 2 ליטר מים בין בקתה לבקתה. העניין הוא, שהבקתות רוצות להרוויח ממכירת מים מינרלים בבקבוקים ולכן רובן מצהירות שהמים בברזים שלהן לא טובים לשתיה. מהניסיון שהצטבר בפורום ב 10 שנים האחרונות, עולה שהמים בברזים בבקתות דווקא מעולים לשתיה ואיש עדיין לא דיווח על מים מזוהמים. יש כמה קטעים יותר "יבשים" שמומלץ לסחוב בהם קצת יותר מים. הקטע הכי פרובלמטי הוא למי שמתכוון ללכת מרפיוג פאנס/לה-וארלה עד לרפיוג לאגזוי. במהלך הקטע הזה יש אפשרות למלא מים רק באגם לאגזוי, לפני שמתחילים בטיפוס הארוך לרפיוג לאגזוי. את המים מהאגם צריך לטהר/לפלטר או פשוט לדאוג מראש לסחוב בקטע הזה 3 ליטרים מבקתת פאנס.
את כל הארוחות החמות אוכלים ברפיוגי ובמספר מסעדות לאורך המסלול. את ארוחת הערב והבוקר אוכלים ברפיוג בו לנים ואת ארוחת הצהריים אוכלים באחד הרפיוגי בדרך + הרבה עצירות לקפה-מאפה ופינוקים. המשמעות די ברורה - לא מרזים במסלול הזה, למרות הקושי הפיסי. במקרה הטוב יוצאים מאוזנים.
סגנון האוכל עצמו הוא אוסטרי מובהק עם מנות בסיסיות של שניצל, גולאש, תפוחי אדמה ופולנטה. הנגיעות האיטלקיות בתפריט הן פסטות, ניוקי ומרק מיניסטרונה ולכן מי שבונה על זלילת פיצות וקלזונה, עתיד להתאכזב כי באף רפיוג לא מגישים אותן! לנו כישראלים, קשה להתרגל למיעוט הירקות במטבח האוסטרי. הם עושים שם טובה כשהם נותנים בצד קצת חסה. גם מי שיזמין סלט כמנה עיקרית, עדיף שלא יזיל ריר בציפיה לצלחת גדושה מכל טוב הגינה. 2 עגבניות שרי חתוכות על מצע רדוד של חסה, נחשבות לסלט היסטרי. מה שכן, ברפיוגי הפרטיים וברוב הציבוריים יגישו תמיד לשולחן שמן זית וגבינת פרמזן מגורדת. זה כשלעצמו פינוק לא רע עם הלחם.
אפרול שפריץ במרפסת של רפיוג לאגזוי. המרענן הרשמי של איטליה (צילום: גל שלו 2018).
נו טוב, אנחנו בדרום טירול עם אוכלוסיה חובבת שרצים וחזירונים ולכן מטבח יהודי כשר אין סיכוי למצוא שם. עם זאת, ניתן להזמין ברפיוגי מנות צמחוניות מגוונות ומשביעות ולפעמים אף ניתן להזמין את השניצל הוינאי מבשר בקר במקום החזיר המסורתי. בארוחת הבוקר ברפיוגי הפרטיים יהיה קשה למצא לצד הגבינות גם נקניק עם תו כשרות, אך בריפיוגי הציבוריים מורכבת ארוחת הבוקר מלחם, חמאה, ריבה וקפה ולכן אין שם בעית כשרות מהותית ברמת האוכל.
רפיוג Tissi - רפיוג ציבורי בסיסי להחריד ואוכל בינוני מינוס, אך בעל מיקום נפלא ובעלת בית אנרגטית. חובה לעלות עד לצלב הברזל בזמן השקיעה (תמונה ממקור רשת).
הבסיס הנוח ביותר להגעה (לדולומיטים בכלל ולמסלול בפרט), בטיסות ישירות, הוא העיר ורונה בצפון איטליה (*ראו הערות בהמשך) המרוחקת כ 250 ק"מ מנקודת ההתחלה באגם בראיס. לפעמים יותר משתלם כספית לטוס בזול למילנו הנמצאת כ 190 ק"מ מערבית לורונה ומשם להגיע לתחילת השביל ברכבת דרך ורונה. אופציית הגעה נוחה ומומלצת נוספת היא העיר מינכן הרחוקה מתחילת השביל כ 330 ק"מ (רק 80 ק"מ יותר מאשר ורונה).
שימו לב שבטיסה לא ישירה (דרך וינה, עם חברת Austrian Airlines) ניתן להגיע לעיר אינסברוק (Innsbruck) שרחוקה מהאגם רק 135 ק"מ. זה הכי קרוב שאפשר.
*הערה 1: מאביב 2014 מפעילה אלעל קו ישיר לונציה. זו אופציית ההגעה הטובה ביותר לתחילת השביל לבעלי רכב שכור. בלי רכב שכור, זה קצת יותר מסורבל (3 אוטובוסים).
*הערה 2: מאוקטובר 2017 מוציאה חברת איזיגט שלוש טיסות שבועיות לונציה (בימים שלישי, חמישי ושבת) לאורך כל השנה. המחירים לרוב זולים משמעותית מאלעל.
*הערה 3: חברת Ryanair טסה מתל אביב כמה פעמים בשבוע ישירות לעיר ברגמו שליד מילנו. הטיסות האלה הן לרוב מאוד זולות ושווה לבדוק זמינות.
הטיסות הישירות הסדירות לורונה של אלעל, הן לרוב די יקרות אבל לעיר הנהדרת הזאת טסות בשיא הקיץ (יולי-אוגוסט) גם שתי חברות צ'רטר ישראליות (ארקיע, ישראייר) ושלוש איטלקיות: נאוס Neos, מרידיאנה Meridiana ואיר דולומיטי Air dolomiti. שימו לב שלא כל החברות האלה טסות מישראל לורונה בכל שנה (למשל, מרידיאנה ואיר-דולומיטי לא טסו מתל אביב בשנתיים האחרונות) ורוב חברות הצ'רטר הזרות מבטלות את הקו הישיר בספטמבר בשל ביקוש נמוך. בשנים 2006-12 היה שווה לקנות את כרטיסי הטיסה ממש ברגע האחרון, משום שמחירי הכרטיסים בטיסות הצ'רטר היו יורדים פלאים בהזמנות לטווח קצר. כרטיס שמחירו הבסיסי מעל $500 עשוי היה לרדת מתחת לרף ה $200 דולר מספר ימים לפני מועד הטיסה, זמן בו חברות השכר היו מנסות להיפטר מהכרטיסים. לצערי, כל ההתנהלות הזאת שייכת לעבר ונכון לשנים האחרונות (2013-18) אין יותר ירידת מחיר דרמטית בהזמנות לטווח קצר. זה אומר שאין טעם יותר להמתין לדילים של הרגע האחרון ושווה להזמין מראש את הכרטיסים בתאריכים הרצויים. מחיר הטיסות הישירות לורונה נע סביב ה $400-450.
משדה התעופה יש לקחת אוטובוס לתחנת הרכבת של ורונה (Verona Porta Nuova) האוטובוסים יוצאים מהשדה כל 20 דקות מ 05:35 ועד 23:35 (בחורף הם פועלים רק עד השעה 20:30). תחנת האוטובוס ממוקמת כ 50 מטר מצד ימין ביציאה מהטרמינל. זמן הנסיעה לתחנת הרכבת בורונה הוא 15 דקות והמחיר 6 יורו (2019).
אין צורך לרכוש כרטיסים מראש. התשלום נעשה באוטובוס וצריך סכום מדויק.
שימו לב שעומדות לרשותכם רק 7 דקות!! לבצע את חילוף הרכבות. כל התמהמהות פירושה אובדן רכבת ההמשך ועיכוב מיותר בהגעה לוילאבאסה.
על הקו מורונה פועלת רכבת אקספרס ורכבת מאספת. הנסיעה נמשכת כ 03:40 שעות באקספרס ומעל 4 במאספת.
מחירי הכרטיסים מגוונים ויש הרבה מבצעי חיסכון לרוכשים כרטיסים מראש באתר הרכבת.
1. אין הכרח לרכוש מראש את כרטיסי הנסיעה ברכבת ואפשר לקנות אותם בקופה בתחנה, אבל רכישה מוקדמת באינטרנט מאפשרת לרכוש כרטיסים בהנחות גדולות שאין בקופה.
מי שטס לונציה בטיסות הישירות של אלעל/איזיג'ט שנוחתות בבוקר, יכול להגיע משדה התעופה לתחילת השביל בשלושה אוטובוסים. אוטובוס קו 29 (לו"ז 2019) של חברת ATV עובר בשדה התעופה של ונציה בשעה 10:30 ומגיע לתחנת האוטובוסים המרכזית של העיר קורטינה בשעה 12:35.
מי שנוחת אחר הצהריים בונציה, יכול לתפוס את אחד האוטובוסים של חברת Flixbus שהאחרון עובר בשדה בשעה 18:55.
לקבלת לוח הזמנים של Flixbus לתאריך ספציפי' תזינו Venice Airport=>Cortina d'Ampezzo).
מהתחנה המרכזית בקורטינה צריך להמשיך באוטובוס של חברת SAD (קו 445) לעיר דוביאצו (Dobbiaco) ומשם להמשיך באוטובוס נוסף של אותה חברת SAD (קו 442) עד לאגם בראיס דרך העיירה וילאבאסה (Villabassa). שלושת האוטובוסים די מסונכרנים בזמנים כך שמי שלוקח אותם ברצף יכול להגיע לאגם בראיס בערך בשעה 14:30, זמן מעט גבולי לתחילת הליכה. שימו לב שגם חברת קורטינה אקספרס נוסעת משדה התעופה בונציה לעיר קורטינה. לרוב הזמנים שלה "לא טובים" (רק אחרה"צ) אבל צריך לעקוב באתר שלהם אחרי לוחות הזמנים של הקיץ שמתפרסמים באמצע מאי (לא לבלבל אם לוחות הזמנים של החורף).
מ Villabassa יש אוטובוס (קו 442 => 4 יורו) לתחילת השביל במלון Pragser באגם בראיס (Lago di Braies) או שלוקחים מונית (10 דקות-25 יורו).
האוטובוס יוצא מכיכר Von Kurz ב Villabassa לפי לוח הזמנים של 2019. אוטובוס ראשון יוצא בשעה 07:09 והאחרון בשעה 19:09.
שימו לב ששני האוטובוסים הראשונים והאוטובוס האחרון מסיימים, משום מה, תחנה אחת לפני האגם. רק משעה 08:09 ועד 18:09 האוטובוס מגיע לתחנה הסופית באגם.
* הערה: החל מקיץ 2013 נוספה רכבת בשעה 11:02. הרכבת הזאת מגיעה לוילאבסה בשעה 14:29 ומפחיתה מחוזק ההמלצה הנ"ל לישון באגם.
הכי נכון יהיה לישון בלילה הראשון במלון פרגסר (Hotel Lago di Braies) באגם בראיס ולנצל את יום ההגעה לטיול סביב האגם ורחצה. אגם בראיס נחשב לפנינת הדולומיטים והוא מרהיב ביופיו. מי שמגיע לאגם מאוחר ולחוץ ללכת, אין לו אפשרות לספוג ולהעריך את היופי הנדיר של האגם. לכן אני חוזר ואומר שלא צריך ללחוץ. המחוייבות הבלעדית היא להנאה ולא להספק. מי שלא מצליח למצוא מקום פנוי במלון פרגסר (המלון היחיד באגם) או שזה קצת יקר לו (חצי פנסיון בחדר זוגי יעלה בעונה כ 60-70 יורו לאדם), יכול למצוא מלון או פנסיון זולים יותר במרחק קצר מהאגם או בוילאבאסה ולהגיע בבוקר למחרת לאגם לתחילת ההליכה. יש הרבה מאוד אופציות לינה לא רחוק מהאגם. תסתכלו במפה הזאת. אני ממליץ על הגסטהאוס הזה שקרוב לאגם. שימו לב שחלק מהמלונות סגורים בקיץ וחלק דורשים מינימום 3 לילות אבל יש עדיין מספיק אופציות קייציות וטובות ללילה אחד. מלון Emma בוילאבסה (Villabassa) הוא מלון *3 פייבוריט רציני כאן בפורום משתי סיבות מנצחות, הוא זול והאוטובוס לאגם עוצר לידו. גם מלון Adler בוילאבסה מאוד מומלץ, רק שהוא *4 ועולה כפול מאמה. הכי נוח יהיה, כאמור, לישון במלון פרגסר ממש על האגם. המלון קצת ישן, אבל יש לו נוף מושלם לאגם, האוכל בו סביר (א. ערב חלשה, א. בוקר מעולה) ואחרי ארוחת הבוקר יוצאים ממנו ישר למסלול. שימו לב שמלון פרגסר לא מאפשר הזמנת לילה אחד על בסיס "חצי פנסיון" אלא רק על בסיס לינה וארוחת בוקר (הוא מתנה "חצי פנסיון" במינימום הזמנה ל 3 ימים). בפועל, כל מי שמגיע פיזית למלון יכול להוסיף בקבלה את האופציה של "חצי פנסיון" אם הוא מעוניין.
בכל מקרה, במידה ומחפשים מלונות בסביבה דרך אתרים כמו Booking.com או TripAdvisor, אז גזרות החיפוש הן "Lago di Braies" ו "Villabassa". שימו לב שרק מעט מאוד מאופציות הלינה זמינות דרך אתר בוקינג. רוב הגסטהאוסטים והמלונות הקטנים משווקים את עצמם עצמאית ובעזרת חברות תיירות מקומיות.
זאת אופציה מאוד נוחה וגם משתלמת כלכלית לקבוצה של 3 מטיילים ויותר משום שהגעה וחזרה לשביל ברכבות ואוטובוסים עולה כ 100 יורו למטייל. מי שמגיע לאגם ברכב שכור* צריך להחנות אותו בחניה הציבורית שמחוץ לתחום האגם (6 אירו ליום). הכניסה לחניה בתוך תחום האגם היא בתשלום גבוה של 12 אירו ליום (למי שלא ישן במלון פרגסר). יש שער עם שומר בכניסה לאגם. החניה הציבורית נמצאת כ 100 מ' מהשער ויש עוד אחת שיותר מרוחקת מהאגם. החניות הציבוריות בטוחות לגמרי ואין חשש לפריצת הרכב. עם זאת, חוק מטיילים ידוע הוא שלא משאירים אף פעם מזוודות גלויות ברכב. את הכל שמים בתא המטען. מאוד מקובל להשאיר רכבים פרטיים ושכורים בחניות הציבוריות שלפני האגם. יש שם עשרות אם לא מאות רכבים וחלקם נשארים שם לתקופה ארוכה.
* מי שרוצה לחסוך זמן בחזרה לרכב בסיום המסלול וגם כסף, מומלץ לו להחנות אותו בחניה החינמית ליד תחנת האוטובוס (קו 442) בוילאבאסה.
ורוצה לחזור אליו צריך לקחת רכבת לעיירה קללזו (Calalzo) ומשם לקחת אוטובוס קו 30 לעיר קורטינה, מרחק של כשעה נסיעה.
מקורטינה צריך להמשיך באוטובוס של חברת SAD (קו 445) לעיר דוביאצו (Dobbiaco) ומשם להמשיך באוטובוס נוסף של אותה חברת SAD (קו 442) לאגם בראיס.
חניות בחינם (בירוק) ובתשלום (בכתום) בעיר קורטינה.
מיועד עבור מי שרוצה להשאיר בעיר את הרכב השכור ליום או יותר (תודה ליוסי קלר על המפה).
מי שלא מעוניין לסחוב הרבה ציוד על הגב יכול להשתמש בשירותי העברת ציוד בין בקתות שמציעות חברות מוניות.
המחיר נע בסביבות 50 אירו ליום (כלומר להקפצת ציוד אחת מבקתה לבקתה הבאה).
האופציה הזאת נוחה ורלוונטית בעיקר לקבוצות משום שמחיר ההקפצות מתחלק בין חברי הקבוצה.
המסלול מסתיים בקטע טכני של ירידה אנכית על יתדות וסולמות ברזל (ויה פראטה מרמול-ראה הערה בהמשך בנוגע ל "ויה פראטה"). קטע הסיום מחייב ציוד אבטחה ומיועד רק למטיילים מנוסים בעלי ציוד מתאים. ישנן מספר אפשרויות נוחות לאגוף את הקטע הטכני בסיום ולהגיע לתחנת אוטובוס ל Belluno. פרטים על הדרכים האוגפות ניתן למצוא בסיפור הדרך הרשמי ובהודעות במשך בשירשור זה.
יש להקליד "Pragser Wildsee" בחלונית החיפוש מצד שמאל (איפה שכתוב בגרמנית: ?Wo willst du hin), על מנת להתמקד בתחילת המסלול באגם בראיס.
כמו כן צריך להגדיל קצת את המפה (לחצן + מצד ימין למטה במפה או בעזרת כפתור הגלילה של העכבר) על מנת לראות את המפה ברזולוציה גבוהה.
לצערי, בחברת קומפס החליטו בשנת 2018 להציג את רמת הפירוט הגבוהה של המפה רק בגרסת פרו בתשלום.
בגרסה החינמית אין יותר את מספרי השבילים, אך שמרנו גזירת שרוול של המסלול מתוך המפה בגרסה הקודמת (שוב תודה ל Chenav על הגזירה).
יוצא שהמסלול בפועל מסומן בהרבה אופנים: סטנדרט אירופאי, משולשי AV ומספרים. השביל מסומן היטב והמרווח בין הסימנים קטן ונוח למעקב גם בערפל.
Via Ferrata הוא קטע שביל קשה למעבר שנעשה בו שימוש בסולמות, יתדות וכבלי ברזל. קטע כזה דורש ציוד מיוחד (קסדה, רתמה מאובטחת וכפפות) ולכן הוא לא מיועד לכולם. חשוב לדעת שהציוד המיוחד הנ"ל לא נדרש עבור כל קטע שביל המסומן במפה בצלבים. רק קטעים שמעליהם מצויין במפורש שם של פראטה דורשים ציוד אבטחה וגם זה לא תמיד. לכן כאשר רואים במפה קטעים מסומנים בצלבים, מבלי שמצויין במפורש שמדובר בפראטה, משמע שאפשר לעבור את הקטע הקשה במשנה זהירות ובלי שום ציוד אבטחה.
למידע על פראטות באזור קורטינה, עיינו בקובץ הבא: ויה פראטות בסביבת קורטינה (תודה לשגיא חממה על הקובץ).
זה אפשרי רק בחלק הצפוני של השביל, כלומר מאגם בראיס ועד פאסו גיאו. צריך לזכור שכל הרפיוגים הציבוריים נסגרים ב 20 בספטמבר ולכן אין כמעט אופציות לינה בחלק המרכזי והדרומי. ההתחממות הגלובלית דחקה את בוא הסתיו ומזג האוויר בחצי הראשון של אוקטובר, טוב מאוד להליכה. בחצי השני, מזג האוויר כבר אינו יציב, הטמפרטורות צונחות בלילות מתחת לאפס ושלגים צפויים לרדת. כל זה הופך את ההליכה באמצע-סוף באוקטובר למאוד לא מומלצת.
קשה לי לחשוב אפילו על סיבה אחת טובה לבזבז כסף על ספר שביל. האינפורמציה שיש כאן בפורום עולה בכמה רמות על כל ספר שביל שנכתב עבור ה AV1. האינפורמציה בפורם גם מתעדכנת כל הזמן. רוב המטיילים הישראלים שקוראים את הפורום הולכים במסלול רק על פי סיפור הדרך בעברית ותאמינו לי שרמת הידע והמוכנות שלהם היא ללא השוואה ביחס למטיילים אחרים מהעולם. אז תחסכו לעצמכם את ההוצאה המיותרת על ספרי שביל של סיסרון ואחרים. אני אומר את זה באחריות. קחו מפות + סיפור הדרך בעברית + רשימת הרפיוגים ואתם יותר ממסודרים.
האם איסור הקמת אוהלים תקף בכל הדולומיטים או רק בשמורות?