כידוע, כל יהודי זכאי לעלות לישראל מכוח חוק השבות. אותה זכות הורחבה וניתנה לילדים, לנכדים ולבני זוג של יהודים, גם אם אינם יהודים על פי ההלכה. כמו כן, החוק ונהלי משרד הפנים מאפשרים ל בני זוג זרים של אזרחי ישראל לקבל מעמד בארץ מכוח קשר הזוגיות.
אך אין החוק מכיר בזכויותיהם של הורים לאותם זרים שהפכו לאזרחי ישראל. ברבות השנים נחשפו נציגי משרד הפנים לסיפורים אישיים קשים של הורים קשישים לאזרחי ישראל שאינם זכאים לקבלת מעמד בארץ מכוח חוק השבות או כל חוק אחר, ובעקבות כך הותקן נוהל מיוחד שנועד לפתור את הבעיה במקרים המתאימים. אותה הוראה מכונה “נוהל הטיפול בבקשות למעמד בישראל להורה קשיש ובודד של אזרח ישראלי” והיא כפופה למספר תנאי סף.
בהתאם לנוהל, יכול אזרח ישראלי להזמין לישראל את ההורה שלו בתנאי כי מדובר בהורה “בודד וקשיש”. “בודד”, היינו מי שאינו נשוי – קרי, אלמן או גרוש, “קשיש” – בנשים מגיל 62 שנים ובגברים מגיל 64.
כאמור, אחת מדרישות הסף של הנוהל היא שלהורה המוזמן לא יהיו ילדים נוספים הגרים אתו באותה מדינה. אלא שלפעמים נציגי משרד הפנים נדרשים למקרים חריגים שבהם אמנם מבחינה פורמלית יש להורה הקשיש המוזמן בן או בת נוספים במדינת מוצאו, אך בפועל אותו ילד נוסף אינו רוצה או מסוגל לדאוג להורהו. האם נכון לראות באדם חולה ומבוגר שחי בבדידות מוחלטת ובהזנחה, בלי שילדו דואג לו, כמי שאינו עונה להגדרה “הורה קשיש בודד”?
לא, אך מנקודת מבטה של רשות האוכלוסין מדובר באי-עמידה בתנאי סף ובקשה שכזו נדונה לדחייה. אך לא כל החלטה שמתקבלת על-ידי משרד הפנים היא בבחינת אבן שאין לה הופכין. במקרים הומניטריים מתאימים הנוהל מכיר באפשרות של העברת הבקשה לוועדה ההומניטרית. משנת 2006 ניתנה שורה של פסקי דין (בפרשות אלכסנדרובה, יעקובלב ואולוכנוב) שבהם בתי המשפט החילו על הנוהל בחינה מהותית והכירו בזכות ההורים הקשישים לקבל מעמד בישראל אף שמבחינה פורמלית היו להם ילדים נוספים בחו”ל.
לאחרונה הוציא בית המשפט לעניינים מנהליים בירושלים פסק דין שעסק בסוגיה דומה – וגם באותו מקרה בוטלה החלטת הרשות וההורה הזר קיבל מעמד בישראל. מדובר באזרחית רוסיה אם לישראלית, חולה ובת 84. לאותה אישה בן נוסף ברוסיה שגירש אותה מהבית והקשר איתו ניתק לפני למעלה מ-3 שנים. האם הגיעה לישראל באשרת תייר והגישה בקשה לקבלת מעמד מכוח נוהל הורה קשיש ובודד, תוך שהסבירה כי הלכה למעשה אין לה כל קשר עם הבן שזרק אותה מהבית.
משרד הפנים דחה את הבקשה. גם לאחר העברת התיק לוועדה ההומניטרית נדחתה הבקשה בנימוק כי האם והבת לא הוכיחו שבאמת ניתק הקשר עם הבן. נדחה גם הערר שהגישו השתיים לבית הדין לעררים.
אך האישה המשיכה להילחם וערערה לבית המשפט לעניינים מנהליים. בשונה מעמדת משרד הפנים ובית הדין לעררים, השופט עודד שחם הסכים עם טענות האישה. בית המשפט למעשה נסמך על קביעות בית הדין לעררים שקבע כי האמין לעוררות שבאמת אין לה כל קשר עם הבן. אלא שבשונה מהחלטת בית הדין לעררים, בית המשפט קבע כי נסיבות אלה אכן מגלות טעמים הומניטריים נכבדים ומתחייב מהן להעניק לקשישה מעמד בישראל.
בית המשפט אף חייב את משרד הפנים להנפיק לאישה רישיון ישיבה ארעי מסוג א/5, שיאפשר לה לקבל ביטוח רפואי ממלכתי בחלוף חצי שנה מיום מתן פסק הדין.