מבחר עבודות שנעשו במסגרת התואר הראשון בצורפות והתואר השני בעיצוב תעשייתי ב"בצלאל"
מכוניות שונות וקוטביות באופיין, ייעודן ובמראה שלהן. האחת בעלת מראה כפרי, נאיבי, לא מוחצן. מנגד, רכב שמייצג את המוחצנות, ראוותנות, כסף ומיניות – השברולט.
ע"י אפיון התכונות השונות ששני הרכבים משדרים, יצרתי שתי מערכות לבוש האחת: דה שבו, מערכת לבוש מעוגלת, משעשעת, כשהולכים איתה היא קופצת, הפנים מוסתרים בצניעות מאחורי שמשות משקפי השמש. השברולט, מערכת לבוש מינימאלית, זועקת בצבעוניותה, מוחצנת ומינית. ממוסגרת באלמנטים של ניקל ומרופדת עור.
בצווארון ביקשתי להעביר חוויה של געגוע לכינור, לאותה תנוחה - לקבע ולהנציח אותה.
הצווארון קשיח, מרופד עור בהיר ורך מבפנים, ועור שחור מבחוץ, מתאים לצוואר שלי היום ומאפשר לי להישען עם הסנטר על כרית שחורה.
האם נעל היא הכרח קיומי לאדם, האם היא לשם הכסות או צורך חומרי שהתפתח במרוצת השנים?
אם לא היינו נוהגים לנעול נעליים, סביר להניח שעור כף הרגל היה הופך קשה ותפוח.
בתחילת המחקר שלי, בדקתי מהו אותו המינימום שיש להקשות בכריות כף הרגל, ע"מ למנוע חיכוך ופציעה. יצרתי מדרך שמי שיוצר שיח בין גוף האדם, פונקציונאליות, פשטות החומר, יופי וכיעור וכיצד אנו מבטאים אותו.
מייצג את הענווה הצניעות וגם ממלכתיות: סרטי בד שחור ארוכים עם קופסת כסף ובתוכה משקולת שגורמת לראש לנפול מטה בענווה, יחד עם חומרים יקרים ומקושטים. חומר: בד, כסף, משקולת פלדה.
מחקר על אופן ביצוע הניתוחים, הטמעת השתלים, ואופני מתיחה וגזירת העור בניתוחים כירורגיים. בשיתוף, מח' כירורגיה פלסטית, שערי צדק.
ישנה מחשבה כיצד לחורר את חורי המסננת. פרט לגודלו של החור שלרוב נקבע ע"י הפונקציה והחומר אותו יש לסנן, מושקעת מחשבה רבה באופן סידור החורים, הקשר בין החורים, הסימטריה, הרווח שבין החורים והעיטוריות. זהו סידור שאינו מקרי, ולרב מדויק, על אף העובדה שרבות מהן חוררו ביד.
ניתן להבחין בקשת שנעה מקישוטיות ועיטוריות לפרטים ועד לסימטריה סכמטית ומדויקת, כאשר ביניהן נמצאות צורות של סמלים וצורות חורים פחות שגרתיות, מעוין למשל.
טקס עריכת השולחן מכתיב: סכין וכף מימין לצלחת ומזלג משמאלה.
ניסיתי ליצור סדר חדש ע"פ הסדר הקיים: כף, סכין ומזלג מימין לצלחת, אך באותו הסדר: כף עליונה – לארוחה הראשונה, המרק. מתחתיה מימין סכין ומשמאל מזלג.
צורת הכלים מרמזת לנו על מיקומם: סכין ומזלג יחד יוצרים שקע עליו הכף מונחת.
העיצוב של הסט בהשראת הסתיו, העצים המוארכים והערומים בשלכת.
יצקתי שלושה איברי חישה מפני בשעווה: אף, אוזן ופה ויצאתי למסע בין תחנות שונות ומשמעותיות בחיי בעיר הולדתי, ירושלים. בכל מקום שכזה, המסתי את שעוות אחד האיברים על משטח פיזי וכאשר השעווה התקררה, ניתקתי אותה בעוד היא משאירה חותם שלי על המשטח, ועל השעווה שלי נדבק ונאסף משהו מן המקום ההוא.