איך יוצאים מהמעגל של הורים נרקיסיסטים וגדלים משם כדי לא להיות הורים נרקיסיטים בעצמינו? כדי להתחיל את התהליך חשוב קודם כל: 1) להכיר בעבר. 2) להכיר במציאות שלנו היום. 3) לעבור תהליך של הגדרה עצמית שתאפשר לנו להתנתק מהדפוסים של המשפחה שבה גדלנו.
התהליך דורש עבודה עצמית בעזרת טיפול. הנקודות המפורטות כאן עוזרת לבנות מפה מנטלית של השלבים שכדאי לעבור ומה המשמעות של התהליך. התהליך עצמו דורש כמובן הרבה עבודה עצמית בטיפול פרטני או בקבוצה. לי אישית מאוד עזר לדעת לאן אני רוצה להגיע ובמה אני בעצם רוצה לטפל. אני מאמינה ששינוי אמיתי דורש הגדרת מטרות ברורות.
נשים שגדלו להורים נרקיסיטים שואלות את עצמן את השאלות הבאות: למה אני נאבקת כל כך קשה כדי להגיע לקבלה עצמית? למה אני כל הזמן ביקורתית כלפי עצמי? למה אני מרגישה שלעולם לא אוכל להיות טובה כמו אחרים? כמו בעלי? כמו עמיתים לעבודה? למה אני מפקפקת בכל החלטה שאני עושה? למה הרגשות שלי עוברים מניתוק רגשי לרגשות עוצמתיים כל כך? למה אני מגיבה פעמים רבות בתגובתיות אוטומטית? למה אני תמיד מרגישה שאני צריכה להיאבק על מקומי במשפחה, בעבודה ושאף אחד לא מקבל אותי כמו שאני? למה אני אף פעם לא מרגישה שאוהבים אותי אהבה ללא תנאי? למה אני מתאהבת באנשים נרקיסיסטים? ולמה החברים שלי מרוכזים בעצמם? החיים שלי לכאורה עובדים אבל אני מרגישה שאלה חיים לא מאושרים. אין בהם יציבות, הנאה או שמחה כמו שאני רואה אצל אחרים. תמיד יש אצלי בחיים קונפליקטים וויכוחים ואני תמיד מנסה לפשר בין כולם. אם יש היכרות עם מושגים של העולם הריגשי, נשים יכולות לתהות – מאיפה נהייתי codependent? ההורים שלי לא היכו אותי, הם לא אלכוהוליסטים, המשפחה שלנו נראית רגילה ומצליחה בסך הכל. אז למה רכשתי את כל המאבקים הפנימיים שלי?
מה שכל הסימנים האלה אומרים זה שאחד או שני הורים שלך כנראה היו נרקיסיסטים. .
אז איך נראים הורים נרקיסיסטים?
אם יש לך הורה נרקיסיסט מאוד קשה להגדיר את הקושי. אין צלקות שאפשר לראות אבל יש בתוכינו. כאשר ההורה נרקיסיסט, מאוד איכפת לו/לה מה אחרים חושבים והם יודעים לגרום להכל להיראות טוב. ההצגה מאוד מכאיבה כשאת בת של אמא או אבא כאלה.
חסרי בושה בחוץ ומלאי בושה בפנים. לכן מלאי בוז, כעס, אביוז, התנשאות.
יש להם דימוי עצמי פנטזיוני, אידיאלי. הם משדרים הרגשה שהם מעל הילדים והילדים תמיד מרגישים שלא יוכלו להיות טובים כמו ההורים. יש יחסים של תחרות או קנאה מול הילדים.
הם מקנאים באחרים ותמיד שופטים ומעריכים את עצמם בהשוואה לאחרים.
מרגישים שהכל צריך לקרות בדיוק כמו שהם רוצים. כשזה לא קורה זה פוגע בבושה עמוקה שמביאה להתקף זעם.
אמהות נרקיסיסטיות לעתים מתחרות או מקנאות בבנות שלהן. האמא תציג איך היא יותר טובה ועשתה יותר. אם הילדה עושה משהו מיוחד האמא פוגמת בזה ומנסה להרוס את זה. אם את משיגה משהו האמא מנכסת את ההצלחה לעצמה ואי אפשר שכל תשומת הלב תופנה אלייך.
פירוט נוסף בעמוד מה זה אומר לגדול להורה נרקיסיסט – אני ממליצה לקרוא אותו לפני הפרק הנוכחי.
אז אחרי שאת מבינה את המאפיינים וההשפעה עליך כילדה – איך גדלים מילדות תחת הורה נרקסיסט? איך מחלימים? איך מתפקדים? איך מתבגרים? איך נגדיר לעצמינו את תחושת העצמיות שלנו אחרי כל כך הרבה שנים שבהן זה לא היה בכלל בעולם המושגים שלנו?
איך מתבגרים מילדות להורה נרקיסיסט?
בלב הקושי עומד הנושא של הגדרה עצמית. אישה שגדלה להורים נרקיסיסטים מתקשה להגדיר את עצמה כאדם בוגר וממשיכה להנציח דפוסים מהילדות ותלותיות ריגשית בהורים.
התנתקות ריגשית מההורים: אין טעם לנסות לשנות את הנרקיסיסט. כדאי לך להפנות את כל האנרגיה שלך להחלים. כל עוד את נאחזת בתקווה שאם רק תעשי את הדבר הנכון או תגידי את הדבר הנכון – ההורה שלך ישתנה. אבל האמת היא שאת לא יכולה לשנות אותם, והם כנראה אף פעם לא יגידו לך את מה שאת רוצה לשמוע. עכשיו זה הזמן להעניק לעצמך. כדאי להתחיל לטפל בדפוסים שנובעים ממערכת היחסים של התלות, ולעבור תהליך של התנתקות ריגשית מההורה. הפרדה עצמית היא חיונית, ומחייבת היפרדות ריגשית. זה לא אומר דווקא להתרחק פיסית, והתרחקות פיסית לאו דווקא עוזרת להתנתק ריגשית. גם אם נעבור לגור במדינה אחרת, ההורים יעברו איתנו בתוכינו אנחנו צריכות לשחרר את הקשר איתם ריגשית. להפסיק לחיות בדפוסים שמגיבים להתניות מהילדות. ללמוד לזהות דפוסים אוטומטיים, ללמוד לדבר עם הילדה הפנימית ולהיות ההורה של עצמך, ללמוד לא לחפש אישורים חיצוניים אלא לסמוך על עצמך.
לדאוג לצרכים שלך בעצמך: לחיות כאילו ההורה לא קיים. לא צריך להפסיק לרצות שיהיו בעולם, אבל לדמיין שהם אינם כדי להיפרד מהם ולהתחיל לחיות בעצמך. לעבור מעין "הלוויה" להורים ולהתאבל על ההורה שמעולם לא היה לנו ותמיד רצינו ולא יהיה. לצאת מהמעגל שסובב סביב ההורה. למצוא את העצמאות שלך. גם הורה שאינו בעל הפרעת אישיות נרקיסיסטית, עשוי להיות עם הפרעות כגון הורים שפשוט מרוכזים בעצמם, או שלא מודעים לרגשות של אחרים, לא אמפתיים, או הורה שהוא כל השלושה. אין משהו מתסכל יותר מאשר לנסות לקבל את הצרכים שלנו מאדם שלא מודע אפילו לכך שיש לך צרכים או רגשות. עליך להפסיק לנסות לקבל את הצרכים מההורה, ולהתחיל לספק אותם לעצמך. כל פעם שעולה הדחף לפנות להורים שיפתרו לך את הבעיות, את יכולה לעצור ולהכיר בדחף, ואז לנסות לפתור את הקושי בעצמך. היכולת לעצור ולפתור את הבעיות לבד היא מאוד מעצימה.
ללמוד להציב גבולות: ללמוד מה הגבולות שלך, ללמוד לבחור מתי ואיך להציב גבול. ההורים שלך לא ישתנו, רק את יכולה לשים גבולות חדשים מולם. להתחיל ללמוד מה הצרכים שלך, ומה הגבולות שלך ולבחור בהם. מה הגבולות שלך כאדם בוגר ומה עליך לעשות כדי לממש אותם – אפשר לסגת אם זה מה שצריך באותו רגע או לבנות חומה כדי להציב גבול. במשפחות בלתי מתפקדות פעמים רבות הצבת גבול נתפסת כ"בגידה", כאנוכיות וכחוסר התחשבות. חשוב ללמוד מתי מופעלת עליך מניפולציה שגורמת לך להרגיש שאת לא בסדר כאשר למעשה את בסך הכל דואגת לצרכים של עצמך ושמה לעצמך גבול בריא. אפשר ללמוד להציב גבולות מתוך עבודה טיפולית, ללכת לקורסי הורות שמלמדים להציב גבולות, ולקרוא על הנושא. חשוב קודם כל להבין את השפה המניפולטיבית, אני ממליצה על המאמר משולש הדרמה שעוזר להתחיל להבין את התפקידים שלנו במשפחה ואיך לא נשמרים הגבולות כאשר אנחנו מתקשרים מתוך משולש הדרמה.
לתקשר בחכמה, לא באימפולסיביות: להימנע מלתקשר עם ההורה הנרקסיסטי כשמוצפים, בלחץ, פגיעים וזקוקים לתמיכה. להימנע מלדבר שיחות נפש עם ההורה הנרקסיסט, זה רק יחשוף אותך לפגיעה. כדאי לגשת לשיחה שבה את אומרת מה את באמת מרגישה, ולהיות את, רק כשאת מרגישה בשלה ומוכנה לכך שאם תיחשפי הם עלולים להגיב בצורה לא תומכת. חשוב להבין את הדינמיקה המשפחתית, ושוב אני מזכירה את משולש הדרמה ואיך הוא מנהל את התקשורת במשפחה. חשוב לעשות עבודת הכנה ולצפות את התגובה כדי להיזהר ולשים לב שבאמת לא איכפת לך מה הם חושבים על זה. לוודא שהבוז והביקורת לא יידבקו בך. אם את לא מרגישה בשלה, עדיף לא לעשות את השיחה. רק כשאת יודעת שתוכלי לעמוד בזה, אחרי עבודה עצמית ופיתוח מודעות עצמית, רק אז אפשר להיות כנים איתם. עד אז להיזהר. כלי מומלץ לצורך פיתוח מודעות עצמית ויכולת לנהל שיחה כנה בלי מניפולציות, זוהי שפת התקשורת המקרבת.
להיעזר באדם שלישי: אם חייבים לתקשר עם ההורים, כדאי לשקול להיעזר באדם שלישי במקרה שצריך לדבר עם ההורים, כי הם בדרך כלל לא ירצו להיראות רע מול אחרים. הם יתנהגו יותר טוב עם אדם נוסף כקהל. לא אוהבים להיראות מול זרים כשהם מתנהגים לא טוב. בכל מקרה של תקשורת, להיזהר מטריגרים שמביישים אותם. זה לא קל כי כל דבר יכול לעורר בושה. אבל כדאי לא להתעמת איתם על הילדות. אפילו משפט כמו – את יודעת אמא, המשפחה שלנו לא היתה מושלמת כשגדלנו – זה מיד יפעיל את הבושה, ויגרום להורה לחשוב שאם את מדברת על המשפחה שלנו, את כנראה מאשימה אותי במשהו, בהיותי אמא לא מספיק טובה. זה לא יביא לעולם לתוצאות. הם מרגישים שמאשימים אותם. זה מפעיל בושה בלתי נסבלת. עדיף לעבור טיפול לבד עם אשת מקצוע. לא לצפות מההורה הנרקיסיסט לאמפתיה או הגיון.
לעבוד על נושאים לא פתורים בעזרת טיפול: ההורה הנרקסיסטי עשוי להצית בך זעם, בשל נושא השליטה שתמיד נמצא ביניכם. אין טעם להתעמת עם ההורה על נושא השליטה והנסיון שלו לשלוט בך. כדאי לעבוד על זה עם אשת מקצוע, לעבד את התחושות והרגשות שעולים. ההורה לעולם לא יוכל לספק לך את מה שאת רוצה לשמוע ממנו. בשלב הזה את בעצם מסתכלת על הילדה הקטנה שהיית, בדיעבד, ומגלה כמה פגועה וכועסת, מתביישת ונטושה הרגשת. איך כילדה אף פעם לא באמת הרגישת או ראית את זה. בגלל ההכחשה לא באמת הבנת את הדברים ולכן לא יכולת לרפא אותם. זה שלב שבו את מבינה שהילדה בתוכך פעילה מאוד ומנהלת לך את החיים ואת התגובות. את לומדת לזהות מתי היא מופיעה, ולומדת לדבר איתה. הדיבור עם הילדה מביא להרבה ריפוי. כדאי מאוד למצוא תמיכה – קבוצות תמיכה, קבוצות פייסבוק, או טיפול פרטני. טיפול זאת מתנה שכדאי לתת לעצמך. למצוא אנשים שמבינים את הפגיעה שלך ויכולים לעזור לך בזה. זאת פגיעה מאוד ספציפית. נשים שגדלו עם הורים נרקיסיסטים רגילות לחשוד בכולם וקשה לתת אמון בעוד אנשים לתמיכה. כדאי בכל זאת לנסות למצוא את האנשים הנכונים שיעזרו לך.
ללמוד איך להירגע בעצמך ולצאת מדפוסי חשיבה מזיקים: עם ההתקדמות בתהליך המודעות העצמית שלי, גיליתי את עולם המיינדפולנס. עברתי קורס MBSR שבו לומדים את עקרונות המיינדפולנס ואיך אפשר, בעזרת מדיטציה, להתחבר לגוף ול"כאן והעכשיו". זה כלי רב עוצמה בעיני, שמאוד עוזר לי לעצור אוטוסטרדות ולצאת מדפוסי חשיבה מזיקים. אני ממליצה לכל אחת שמרגישה מוכנה, לעבור קורס מיינדפולנס, וללמוד איך את יכולה לעזור לעצמך. אני אישית התחלתי להתוודע לנושא ללא קורס, דרך הקשבה למדיטציות באינטרנט – וככל שעבר הזמן הרגשתי שאני מתחברת לרעיון ומצאתי קורס שהתאים לי. בתור התחלה אני יכולה להמליץ על מדיטציה קצרה אבל מעולה בעיני שתמיד עוזרת לי – מדיטציית מיינדפולנס של 10 דקות (באנגלית). אני גם ממליצה על המדיטציה הזאת להתחלת יום מוצלחת כל פעם שיש לי יום חשוב, עם משימות שחשוב לי להצליח בהן, ושאני בחרדה ממנו. הופתעתי לגלות כמה זה עוזר לי לעבור את היום בצורה חיובית. כשראיתי כמה בקלות אני מתחברת וכמה זה עוזר לי אפילו בלי "הכשרה", החלטתי להתעמק בנושא. בכל מקרה כדאי לחפש ביוטיוב (יש גם אפליקציות למדיטצית מיינדפולנס), ולמצוא מה עושה לך טוב. כדאי לך להכיר את עצמך ומה עוזר לך להירגע. היכולת לעזור לעצמך ולא להיות תלויה במישהו חיצוני שיעזור לך להרגיש טוב עם עצמך (בייחוד כאשר בדרך כלל האנשים האלה מאכזבים אותך ולא באמת עוזרים לך להתחזק) היא מאוד מעצימה.
לרפא את ההורה הפנימי ההרסני וההורה הנרקיסיסטי הפנימי: את למדת להיות אמא כזאת כלפי עצמך. את תוקפת את החסרונות שלך, ואת ממש מומחית בלפנות כלפי עצמך. את לא יודעת שמותר לטעות ולהיות גם בעלת חסרונות. בבית נרקיסיסטי הביקורתיות משתלטת ומחפשים מה לא בסדר כל הזמן, מה לא עומד בסטנדרטים. לא מגיע לך שידחו אותך רק כי את לא מושלמת. את ראויה ליותר – אפשר לעבוד על להיפטר מההורה הפנימי שהורס אותך. בשלב הראשון חשוב לעבור טיפול וללמוד להפריד בין השופט הביקורתי ובין המציאות. לפעמים המחשבות הביקורתיות נראות לנו מאוד מציאותיות אך למעשה זה פשוט דפוס חשיבה שרכשנו בילדות וזה לא מעיד על המציאות. לא חייבים להגיב בביקורתיות וציניות כאשר מישהו עושה שגיאה – יש עוד דרכים בונות יותר להתייחס לשגיאות וטעויות. כדאי ללמוד תקשורת מקרבת אשר בעזרתה לומדים שדפוסי חשיבה והתנהגות לא רצויים מעידים על צרכים שלא מקבלים מענה. ההבנה הזאת עוזרת לפתח קודם כל אמפתיה על עצמינו ואז אל אחרים.
ללמוד לא להאמין להאשמות וביקורת חיצוניות: אפשר ללמוד להתייחס לאשמה בגישה בוגרת ולא להאמין לכל מה שאומרים לך להרגיש, כמו שהיה כשהיית ילדה. עכשיו את בוגרת. את יכולה להחליט לבד אם את חושבת שאת אשמה. כשמישהו מבקר אותך את יכולה להצטער על שהוא מרגיש ככה, אבל רק אחרי שאת חושבת על זה ומאמינה שזאת אחריותך, רק אז את אמורה לקחת על זה אחריות, ממקום בוגר. לא סתם להרגיש אשמה אוטומטית שמחליפה אחריות. בתור אדם שתלוי באחרים כדי לקבל את הערך העצמי שלך, אם מישהו אומר שמשהו אצלך לא בסדר, זה מספיק כדי שתחשבי את זה על עצמך – בתהליך הריפוי חשוב ללמוד לעשות הערכה של השגיאה או הבעיה שקרתה, ורק אז להחליט אם מוצדק שתרגישי שזאת אחריותך לתקן ואיך את מתקנת את המצב.
להבין שאת יכולה רק לשנות את השדה הריגשי שלך, לא של ההורה: אין לך יכולת לשנות אחרים. לא לחשוב "אם רק הם ישתנו יהיה לי טוב" – רק את יכולה לשנות את עצמך ואת האופן שבו את מגיבה אליהם כדי להרגיש יותר טוב עם עצמך. בכל פעם שאני מזהה מחשבות כמו: "אם רק היית אומר לי את זה בניסוח אחר, לא הייתי מופעלת כל כך", או "אם רק היית מגיב ממקום אמפתי, זה היה עוזר. אני ממש לא צריכה את הביקורת הזאת עכשיו!" – אני מזהה שאני מנסה לשלוט במישהו אחר וזה למעשה בלתי אפשרי. במקום זה, אני מנסה לזהות מה בעצם אני צריכה, מה אני רוצה לשמוע עכשיו – ולהעניק לעצמי את מה שאני רוצה שאחרים ייתנו לי. אני אומרת לעצמי, בדיוק בניסוח שאני רוצה לשמוע, את הדברים. אני למעשה מדברת עם הילדה בתוכי, מהמקום של האישה הבוגרת, מצדיקה אותה, מרגיעה אותה, בדיוק כמו שאני צריכה. היכולת להעניק לעצמי את מה שאני צריכה היא מאוד מעצימה.
לעבוד על ריפוי המשיכה כלפי נרקסיסטים: ייתכן ואת מרגישה שאת מושכת אל חייך טיפוסים נרקיסיסטיים, בעבודה, בזוגיות ובחברות. אחרי שעוברים תהליך של ריפויאת עשויה לגלות שאת כבר לא נמשכת אל, ומושכת אלייך טיפוסים שמרוכזים בעצמם. את תפסיקי למשוך נרקיסיסטים לחייך. נשים שמרפאות את הדפוסים של תקשורת של דרמה, פחות ופחות נמשכות למערכות יחסים שמבוססות על הדרמה.
הגדרה עצמית מחדש של עצמך: בסופו של תהליך הריפוי, אחרי כל השלבים הקודמים, השאיפה היא למעשה לעבור עבודה של הגדרה עצמית, לצאת מחשיבה קורבנית ולהתחיל ליצור את המציאות של עצמך. זה המפתח של העבודה שמביאה ליציאה מהמעגל. כשאת מייצרת לך מציאות ולא מרגישה שהחיים "קורים לך", יותר קל לאפשר לאחרים סביבך לייצר לעצמם מציאות ולקבל אותם כמו שהם. כל עוד החשיבה שלך קורבנית, ואת מרגישה שהחיים של אחרים משפיעים על הבחירות שלך בצורה שאין לך שליטה עליה, את עשויה להאשים אותם בבחירות שלך ולייצר תקשורת לא בריאה. חשוב לעלות מדרגה, לראות מה באמת קורה בתקשורת, להבין איך מערכות יחסים עובדות ולהבין איך את פועלת במערכת היחסים.
חשוב להבין שבהגדרה עצמית לא מדובר בלבטא מה אני באמת חושבת, או בלהיות אסרטיבית, או לעשות מה שאני רוצה. אלה דברים שאפשר לעשות גם כשאני פועלת ממקום לא בוגר, מתוך אימפולסיביות. הגדרה בריאה של העצמי קורית אחרי שאת מבינה דפוסים של תקשורת מהילדות ואיך את משתתפת בהם. את מבינה איך להיות עצמך האמיתי ומצליחה לעצור את הדפוסים מהילדות. את מבינה את התפקיד שלך ואיך את משתלבת במערכת המשפחתית, ואז מבינה איך להיות אותנטית עם עצמך. זה יקרה כשאת מבינה איפה את לא בוגרת. כשאת מבינה איך אחרים פועלים במערכת היחסים. מה התבניות הריגשיות שמפעילות אותך. כשאת באמת עוברת הגדרה עצמית מחדש, את יכולה להישאר בקשר עם אחרים, ועדיין מצליחה להישאר רגועה ובפוקוס. כשאת לא נכנעת לדפוסים שמנסים להחזיר אותך לדפוסים של המשפחה.
אז את יכולה להתעלות מעל ההתנהגות והתגובתיות ולהתחיל להגיב ממקום מודע יותר שמבין מה הסיבה להתנהגות של אחרים, ולא רק להגיב להתנהגות עצמה. שוב, כלי מאוד יעיל לצורך הלימוד הוא תקשורת מקרבת שעוזרת להבין מה מניע אנשים, מה הם הצרכים והרגשות שעומדים מאחורי מה שהם אומרים. היכולת לראות מערכות יחסים מלמעלה בעצם מאפשרת את היכולת להיות חכמה יותר במערכות יחסים.