Post your own or leave a trackback: Trackback URL	אריאל הגיב:	2009-09-24 בשעה 08:20	לא הבנתי מדוע המילה "זיכרון" לא מתאימה לתאר גם את הדיסק הקשיח וגם את הזיכרון הנדיף של המחשב?
אפשר להשוות את הזיכרון הנדיף לזכרון לטווח קצר ואת הזיכרון הקשיח לזיכרון לטווח ארוך.
(בסוגריים, ואחרי פסיק, חלוקת הזיכרון לזיכרון לטווח קצר וטווח ארוך איננה מוכחת באופן מוחלט, לפחות ע"פ הספר המוקלט "פסיכולוגיה קוגנטיבית: זיכרון" של האוני' הפתוחה. ספר מומלץ אגב).
כשכתבת "כשהחברים.. תקנו אותם" חשבתי שאתה מתכוון בכסף בגלל שבמשפט הקודם דברת על חנויות.
Simon הגיב:	2009-09-24 בשעה 11:19	מעצבן אותי שמכנים סימן "@" "שטרודל", ו"כרוכית" פשוט הופך אותי ל-mushroom cloud laying mother****er!
שלא לומר הגיב:	2009-09-24 בשעה 12:12	"לינק" במקום "קישור" מקפיץ אותי כמה וכמה פעמים ביום.
הכתם הגיב:	2009-09-24 בשעה 18:31	אני קורא לשטרודל מעמול, אבל זה תלוי בעדה.
מעצבן אותי שלכל קצה-חוט קוראים "מָחבַּר" ואין מילה לשקע, אז אני קורא לו "מַחתוּל".
אני מעדיף הקשה על הקלקה.
ולאימייל אני קורא דואר חשמלי.
יחזקאל הגיב:	2009-09-25 בשעה 17:06	משגע אותי כשאנשים מדברים על ה"כונן" ורק אחרי כמה דקות של דו-שיח של חרשים אני מבין שהכוונה לגוף המחשב, המארז, או איך שתקראו לו.
aharoni הגיב:	2009-09-25 בשעה 17:08	גדול! תודה, לא הכרתי את זה.
ישראל הגיב:	2009-10-07 בשעה 17:55	מדוע "אין" לקרוא לדיסק קשיח "זיכרון"?
ומדוע לדיסק און-קי זה "סביר" לקרוא "זיכרון נייד", ולדיסק הקשיח אין זה סביר לקרוא "זיכרון (לא נייד)"?
רק כדי לא לטעות בין הדיסק הקשיח לזיכרון המעבד? (לא שזו לא סיבה ראויה).
aharoni הגיב:	2009-10-07 בשעה 18:11	תשובה א': כי ככה. אבל אני מניח שזה לא מספק אותך.
תשובה ב': כי זיכרון זה כמו תפוח. מאז שהתחילו לומר "תפוח אדמה", התחילו לומר מדי פעם "תפוח עץ". זו מליצה מיותרת בדרך כלל, כי הרי לתפוח אדמה אי אפשר לקרוא רק "תפוח".
תשובה ג', שמסבירה את המשל של תשובה ב': כי כשתכנית רצה, היא בהכרח משתמשת בזיכרון. תמיד. לעומת זאת, לא כל תכנית חייבת לשמור קבצים על דיסק. תכניות נטענות בדרך כלל מדיסק קשיח, אבל זה עניין יחסית משני וזניח, כי הוא לגמרי מובן מאליו.
השימוש בזיכרון, לעומת זאת, זה עניין מרכזי בתכנות. ניהול זיכרון זה התפקיד המרכזי של מערכת ההפעלה ומתכנת טוב צריך להכיר את היסודות של ניהול הזיכרון. תכנית שמעבדת הרבה נתונים בדרך כלל צריכה להתחשב בגדול המרבי של הזיכרון הפנימי יותר מאשר בנפח הדיסק הקשיח. לכן, כשאנשי מקצוע מדברים על זיכרון, הם מתכוונים לזיכרון פנימי ולא לדיסק קשיח.
סביר לקרוא לדיסק און קי זיכרון נייד, כי הוא עשוי מחומרים שיותר דומים לחומרים שמהם עשוי זיכרון מאשר דיסק קשיח. עצם העובדה שאומרים זיכרון נייד מונעת את הבלבול האפשרי.
אם אתה מתעקש, אתה יכול לקרוא לדיסק הקשיח "זיכרון נייח". זה לא מושלם, כי הוא לא לגמרי נייח – בפנים הוא מסתוב; אבל לפחות זה לא מבלבל. אבל לומר "זיכרון" בלי שום שם תואר ולהתכוון לדיסק הקשיח – זה כבר ממשל מבלבל.
ישראל הגיב:	2009-10-07 בשעה 20:12	טופ, מסתבר שזה מסוג הדברים שלא ניתן להבין ללא כל הידע שמסביב. אאלץ להמתין לידע הפורמלי שבוא יבוא בשנה הקרובה. ואתה תאלץ לא לתקן חסרי השכלה "מחשבית", כל עוד אתה לא מעוניין לתת להם את הקורס "מבוא למדעי המחשב על רגל אחת" – חינם אין כסף.
אבל ברשותך אעבור למשהו אחר שקצת בלט לי בפוסטים שלך, השימוש ב"זה" וב"הוא".
אני, בלא מודע, לא משתמש ב"זה" כשמדובר בנסתר, אלא אני מעדיף את ה"הוא". יש הסבר למה אני נוהג כך? או איך אתה נוהג? באקראיות ולפי העין או שיש כלל מנחה?
aharoni הגיב:	2009-10-07 בשעה 20:15	שאלה מעניינת ואין לי תשובה מהשרוול. אבל אם זה מעניין אותך, כדאי לך מאוד לבוא לקורס "הדגם והטקסט" או "תורת התחביר" באוניברסיטה העברית.
יחזקאל הגיב:	2009-10-07 בשעה 22:42	עכשיו שאני חושב על זה, הייתי מצפה ש"זה" יהיה מקביל לit ו"הוא" ל"he". למעשה, "זה" משמש בלשוננו רק לחפצים, כמדומני, למעט צירופים כמו "מי זה" או "זה ש…" בתוספת תיאור חיצוני כלשהו, אבל "הוא" יכול בהחלט לשמש לא רק לאנשים אלא אפילו לדומם.
אגב, בשפת המקרא "זה" משמש גם על אנשים בצורה ישירה יותר, ולא רק בצורות שהזכרתי (בהנחה שלא טעיתי בטענה הזו…), למשל: "מי זה בא מאדום, חמוץ בגדים מבצרה, זה הדור בלבושו" וכו'. ה"זה" האחרון הוא בצורה שאינה מצויה אצלנו.