באה אחות וציוותה לתקוע מדחום בתוסיקי. זה גרם אצלי לפרש נוסף. אי לכן שבו לענותני בניקוי ובשמן המור. מחמת משקלי הנמוך ציוו על אמא להאכילני מדי שלוש שעות ולהשקותני מים כאוות נפשי. אולם האוכל הזה, מדי שלוש שעות, אין שווה לדבר עליו, ואשר למים – הרי הם קרים ובלתי טעימים. אני מביעה את מחאתי ע"י צעקות כל חצי שעה. אני חוששת שבעולם הזה אין הרבה נחת.