מאת עודד ~ 9 בדצמבר, 2012. בקטגוריית: ביקורת אירוע, ביקורת מסעדה, ילדים, ירקות, עשבי תבלין.
מה תכננתם לעשות בחופש חנוכה עם הילדים? ללכת להופעה בקניון? להגיע לפסטיגל? ג'ימבורי וארטיק? נופש בדולומיטים? עזבו אתכם, הייתי הבוקר עם האינדיאניות במשק ברזילי במושב ירקונה. הן חזרו מבסוטיות ואני, עם כל הציניות הקרניבורית שלי, דווקא נהניתי.
איפה יוצא מושב ירקונה? בהערכה גסה, זה 3 דקות ושליש ממחלף ירקון, בפאתי הוד השרון, הנקראת בפי המקומיים רמתיים. יש לי סימפטיה מיוחדת למקום כיוון שראשית ילדותי עברה במרחק קילומטר אחד משם, כשעוד היו יותר עצי הדר מבתים. הזמינו אותנו להתרשם מפעילות אקולוגית לילדים ומארוחה במסעדה הצמחונית-אורגנית שבמקום. סבורני שלא תהיה זו קביעה מוגזמת, ויסכימו אתי החברים, שמבין אנשי שפונדרה אני זה שסובל הכי פחות מאי סבילות לירקות ואוכל בריא למינהו. ולמרות זאת, נאלצתי לגייס את כל טוב לבי כדי לא לכתוב בדיחות בשרניות. כזה נחמד אני.
חנינו בשפע בכניסה למשק, ולמרות שמבנה המסעדה הוקם לפני 80 שנה כלול תרנגולות, החלטנו לשבת בחוץ לאור השמש המעוננת חלקית. זה היה יום יפה. לא עברו יותר מדי זמנים והאינדיאניות (½5 ו-½3) הרגישו בבית וחלצו את המגפיים. קיבלנו תפריטים לגדולים ותפריטים לילדים. בתפריט הילדים לא תמצאו נקניקיות, שניצל או צ'יפס, אלא פיצה, פסטה ופנקייק, כולם מקמח מלא. לתינוקות ישנן לבחירה מחית ירקות או מחית פירות. עוד מצוין בתפריט שכל המרכיבים במנות הם אורגניים ומלאים.
הגדולה הזמינה פיצה והקטנה פנקייק (כל אחד מהם עולה 38 ₪ שכוללים גם שתיה קלה וקינוח). כששאלה המלצרית איזה מיץ הן בוחרות, ענו שתיהן "מים!". רגע של גאווה. כשהסבירה להן שמדובר במיץ אמיתי מפירות שנסחטים במטבח, הן התפשרו על מיץ תפוזים. עיינתי בתפריט ועל אף שמגוון הסלטים נראה מגוון, בחרתי בארוחת בוקר ליחיד (62 ₪).
אכול אכלנו כדבעי, הבנות טרפו את המנות שלהן (כל הכבוד למטבח, זו בהחלט לא משימה פשוטה לרצות אותן) והקטנה אף הגדילה עשות כשטבלה את מקלות הירקות (לָפפון וגזר) בגבינה הרכה הנהדרת של חוות נאות סמדר. הגבינות במסעדה מגיעות מהחווה הדרומית הידועה ומחוות הבופאלו בבצרון. את מיץ האשכולית האדומה שלי הן לא הסכימו לטעום על אף שהיה ורוד.
אחרי האוכל, אוחז קומקום תה בידו, ניגש אלינו יותם המדריך והזמין את האינדיאניות להצטרף לסיור במשק. ההורים מוזמנים בזמן הזה להשאר ולנשנש ברוגע, אבל אני הלכתי עם הילדות במסווה של גזר גמדי.
התחלנו בפינת הבוץ, בה מתנסים בימים חמים יותר באמנות שימושית מבוץ, קש, בקבוקים וצמיגים. ישבנו על ספסלי בוץ ובחנו את הצבנגול (צב שהפך לתרנגול) והדינוזאור הדו-ראשי.
משם עברנו לערוגות התבלינים ובדקנו מי מהם מתאים לבישול ומי לתה.
בשדרת הבזיל ביקש יותם שנעזור לו לעקור קצת שיחים יבשים, כי העונה נגמרה. הבנות התגייסו בשמחה. הקטנה, שעד אותו רגע וידאה שאני נמצא בסביבתה המיידית, שכחה ממני לגמרי ועד סוף הפעילות לא חיפשה אותי בכלל.
למדנו למה פלפל ירוק פחות טעים מהאדום, איזה עשב תבלין מתאים לתפוחי אדמה, מי מפחד מרוזמרין (כינים) וגילינו שכבר אין לוויתנים בבריכה.
אחר כך קטפנו קצת עגבניות והבאנו אותן למטבח, כי בדיוק עמדו להכין מהן סלט כרוב, כך יותם.
ראינו כל מיני ירקות מצחיקים ומעניינים וגילינו שבג'גלינג תפוזים מוצלחים יותר מביצים.
חקרנו כמה פטריות ועברנו במנבטה לראות איך נולדים הירקות.
בסוף, כל אחת קיבלה שקית נייר ואספה פקאנים להנאתה.
הפעילות הזו משתנה מיום ליום לפי מזג האוויר (מבוטלת כשיורד גשם כבד) והיא מתקיימת בכל החופשים הידועים לציבור.
זה היה שיעור נחמד באקולוגיה עם מסרים חינוכיים מעניינים למדי. הבנות התלהבו מאד מהסיור, למרות שהן מכירות חלק גדול ממה שראינו מהבית ולמרות שרק אתמול עשינו טיול דומה ביער. הגדולה, שבבוקר היה קשה מאד לשכנע אותה לצאת מהבית אמרה לי בדרך החוצה שהיא שמחה שבאנו וטוב שלא נשארנו בבית. עוד למדנו שאוכל מקמח מלא יכול להיות טעים מאד כשיודעים איך לטפל בו.
אפשר גם סתם לשבת שם לקפה ועוגה ולהתרשם מהגן.
כרגיל, יפה כתבת ונאה צילמת.
במרץ 2013 עברה המסעדה לנוה צדק בתל אביב.