בפני מונחת בקשת המבקשת לביטול פסק הדין שניתן בהיעדר הגנה. כמו כן בהתאם להחלטתי מיום 8.1.16 ולתק' 241 לתקסד"א מונחת תגובת המשיב ותשובת המבקשת לתגובה.
אין מחלוקת עובדתית בין הצדדים כי התביעה נמסרה כדין למבקשת, והבקשה שבפני כולה נשענת על טענות משפטיות ועל האפשרות לבטל את פסק הדין לאור סיכויי ההגנה הנטענים בבקשה, הנתונה לשיקול דעתו של ביהמ"ש. לפיכך, היות ומדובר בטענות משפטיות אין כל טעם לחרוג מסדר הדין שנקבע בבקשה זו בהתאם להחלטתי מיום 8.1.16 ואין כל סיבה לקיים דיון בבקשה, והחלטתי ניתנת על סמך כתבי הטענות.
התביעה שהוגשה הינה תביעה כספית על סך 1,000,000 לפיצוי המשיב על כל נזקיו הנטענים בסעיף 36, סעיף הסעדים בכתב התביעה, סעיף 29 לכתב התביעה וסעיפים נוספים בעקבות מחדלים הנטענים שחדלה בהם המבקשת ולכן הפרה את הסכם השכירות בין הצדדים. התביעה למעשה הינה גם תביעה חוזית וגם תביעה נזיקית.
המבקשת טוענת כי סיכויי הגנתה טובים, הן לאור סכום התביעה, והן לאור העובדה כי התביעה היא לתשלום נזקים שהמשיב, התובע אחראי להם מכוח הסכם השכירות עליו חתומים הצדדים. בנוסף חלה עליו בהתאם להסכם השכירות, חובת הביטוח לגבי המושכר וגם משום כך עליו לשאת בנזקים. עוד נטען כי המקלחות לא היו חלק מהסכם השכירות וכי ההשבתה של המלתחות והמקלחות נובעת ממעשיו ומחדליו של המשיב.
המשיב טוען כי האחריות על הקונסטרוקציה במבנה שהושכר ובמלתחות היא של המבקשת בהיותה בעלים בנכס והוא לא יכול היה לבדוק את תקינות המבנה שכן המבקשת מנעה זאת ממנו.
כל טענות הצדדים בדבר שאלת האחריות לנזק, על מי מוטלת האחריות לנזק ואם מוטלת על שני הצדדים באיזה שיעור יש להטילה על כל צד, ראוי שתתברר בפני שופט במהלך הליך של הוכחות ואין היא שאלה שצריכה להיות מוכרעת במסגרת בקשה לביטול פסק הדין. לכן משחלוקים הצדדים בשאלת האחריות, זו סיבה מספיק טובה לכשעצמה לבטל את פסק הדין ולאפשר למבקשת להתגונן בפני התביעה שכן אלו טענות הגנה אפשריות בגין התביעה. לכך אכן יש להוסיף את העובדה כטענתה שמדובר בסכום תביעה גבוה, לנזקים על סך של 1,000,000 כאשר לפי הדין והפסיקה יש להוכיח נזקים אלו בפני ביהמ"ש היות ושאלת הנזק גם היא תמיד מוכחשת ועל התובע להביא ראיות מתאימות להוכחת הנזק, שמטבע הדברים, הוכחות אלו אינן מוגשות בשלב הגשת כתב התביעה ולכן המדיניות השיפוטית היא לאפשר להתגונן בנושאים כגון דא ולנהל ההליך המשפטי כולו בביהמ"ש.
מנגד, האשם באי הגשת כתב ההגנה במועד רובץ כולו לפתחה של המבקשת, שגם אם פנתה לבא כוחה, לא הגישה בקשה להארכת מועד להגשת כתב ההגנה בתיק ביהמ"ש.
לכן אני קובעת כי פסק הדין יבוטל בכפוף לכך שהמבקשת תשלם למשיב את הוצאות הדיון בבקשה לביטול פסק הדין בסך של 2,000 ₪. היות והמבקשת הפקידה סכום מעל לסכום זה בקופת ביהמ"ש כתנאי לעיכוב הליכי ההוצל"פ אני מורה למזכירות להעביר סכום זה למשיב באמצעות בא כוחו ובקופת ביהמ"ש תיוותר רק היתרה.
לאור האמור לעיל, אני מורה על ביטול פסק הדין בתיק. המבקשת תגיש כתב הגנה לכתב התביעה בתוך 30 ימים מהיום. הארכות מועד נוספות לא תינתנה מכל סיבה שהיא. אינני מוצאת לנכון להגביל את המבקשת בהגשת כתב ההגנה שיכלול טענות שהועלו בבקשה לביטול פסק דין בלבד וזאת משום שאין על המבקשת כל חובה חוקית או אחרת להעלות את כל טענות ההגנה בשלב הגשת הבקשה לביטול פסק הדין אלא רק להתייחס לסיכויי ההגנה, ואין כל סיבה לקפח את הזכויות הדיוניות שלה בהגשת כתב ההגנה.