התפתחות דרמטית בחקירת הרצח שהסעיר את המדינה: בשנת 1998 נמצאה גופתה של נועה אייל, תלמידת תיכון בת 17, ביער רמות סמוך למקום מגוריה. היום (ד') הודיעה היחידה המרכזית של משטרת מחוז ירושלים כי חלה התפתחות בתיק החקירה. שאר הפרטים עדיין אסורים בפרסום.
לאחר הפרסום על התפתחות בחקירה אמר נציג המשפחה כי משפחת אייל "נסערת ונרגשת מאוד. אנחנו מבקשים לחזק את ידי המשטרה ולאפשר לה לעשות את עבודה ביסודיות כדי שהצדק ייצא לאור".
בערב של סוף פברואר אותה שנה אייל יצאה יחד עם חברה אלדד בריברום מקולנוע במרכז ירושלים לאחר שצפו בסרט. הם הלכו יחד לתחנת אוטובוס בכיכר הדווידקה, שם נפרדו סמוך לחצות. היא נשארה לחכות לאוטובוס בתחנה, ואילו הוא המשיך לתחנה סמוכה, שם המתין לאוטובוס לביתו במעלה אדומים.
מאוחר יותר סיפר בריברום לחוקרי המשטרה, כי מחלון האוטובוס שלו הבחין באייל רצה לעבר אוטובוס, שלא היה זה שבו הייתה אמורה לנסוע. אלא שמהחקירה עלה שאייל לא עלתה על האוטובוס הזה, אלא המשיכה להמתין בתחנה, ככל הנראה לאוטובוס אחר שנסע לשכונת מגוריה.
למחרת בבוקר הבחינו הוריה של אייל כי בתם לא שבה הביתה, ופתחו בחיפושים אחריה. בערבו של אותו יום מצאו חבריה ללימודים את גופתה ביער רמות בצפון העיר ולאחר מכן התברר לחוקרי המשטרה שהיא נאנסה לפני שנרצחה.
אך המשטרה לא מצאה בזירת הרצח ממצאים שיכלו להביא לפענוח מיידי של הפשע, פרט לדגימות DNA של הרוצח על הגופה. במשך שנים גבו השוטרים מאות עדויות, ציירו קלסתרונים וניסו לבדוק כל פיסת מידע שהתקבלה, אולם עד כה לא נמצא קצה חוט שיוביל לפענוח.
החוקרים גם עשו שימוש בטכנולוגיית לוויין על מנת לנסות לקבל תמונת מצב על זירת הרצח, אך ללא הועיל.
אך לפחות פעמיים כבר האמינו במשטרת מחוז ירושלים כי החקירה קרובה לפענוח. בין היתר סברו כי המניע לרצח הוא לאומני. אלא שלאורך השנים התמקדו בעיקר בכיוון הפלילי הקשור לעבירות מין נוכח האונס שקדם לרצח.
בשנת 2006 הודיע ניצב אילן פרנקו, מפקד מחוז ירושלים בזמנו, כי חלה התפתחות בחקירה, אך גם אז לא הצליחו לפענח את התיק. אחת העדויות שנחשבה מרכזית מתייחסת לנהג מונית שטען כי ראה את אייל עולה לכלי רכב מסוג פורד אסקורט ועליו סטיקרים ומדבקות, אחת מהן של חטיבת גולני. המשטרה בדקה מאות כלי רכב אך לא העלתה דבר. במשך השנים טענו גורמים בחקירה כי פרסום מידע ממנה פגע בפענוח ואף סייע לרוצח להימלט.