בפרשת שפיר שיקום נזקים בע"מ נ' רות ושרה אחזקות בע"מ ואח' התגלתה מחלוקת בין התובעת, חברה לשיקום נזקים מבנים, לנתבעות בעלות עסק לספא אשר נשרף. המחלוקת בין הצדדים הייתה באם נכרת חוזה מחייב ביניהם והאם קיימת גמירות דעת בחתימה על החוזה מצד בית העסק.
בבית העסק של הנתבעות פרצה שריפה. התובעת ביצעה עבודות שיקום שונות של תיקון ופירוק במבנה על בסיס כתב כמויות שנקבע מטעם חברת הביטוח וזאת כדי לתקן את נזקי השרפה במבנה.
המבוטחת (בית העסק) ובעלי העסק התפשרו עם חברת הביטוח, תוך שוויתרו על סכומים שחברת הביטוח אישרה לתשלום בגין עבודת שביצעה חברת השיקום. בין בית העסק לחברת השיקום נחתם מסמך שכותרתו "הזמנת עבודה והמחאת זכויות". בית העסק ובעליו טענו, כי לא נערך הסכם מחייב בינם לבין חברת השיקום מאחר שמסמך הזמנת העבודה לא היה מסוים דיו כדי להעיד על גמירות דעת להתקשרות בהסכם.
בית המשפט קיבל את התביעה וקבע כי מסמך הזמנת העבודה מחברת שיקום המבנים אינו הסכם רגיל בין לקוח לקבלן שיפוצים אשר מעביר הצעת מחיר ללקוח לאישורו. לאחר הצעות המחיר עורכים נציגי חברת הביטוח מו"מ מול הקבלנים ומסכמים את עלות עבודות השיקום. התחייבות הלקוח לתשלום מוגבלת בסכום שיאשר השמאי מטעם חברת הביטוח.
בית המשפט הוסיף כי כאשר חברת ביטוח מזמנת חברות שיקום מעיד הדבר כי היא מכירה, ולו באופן עקרוני, בחבותה לכיסוי הנזק. אם בוחר המבוטח להתפשר עם חברת הביטוח, הפשרה לא יכולה להיות על חשבון סכומים שאושרו לתשלום בגין עבודות שהועברו לביצוע לתובעת ושבוצעו בפועל על ידה לשיקום הנכס.