הנה משהו שאי אפשר להתווכח איתו: ילדים קרועים על לונה-פארקים. אין בכך כל ספק: הם מגיעים לשם, עיניהם נוצצות, האדרנלין מפעפע, והחיוך גדול.
ואז עוברת שעה. מה שעה? רבע שעה בדיוק - והעיניים נעשות מזוגגות, האדרנלין הופך לפרכוסים והחיוך - לעווית קפואה ומטופשת. זומבים (ועוד לא דיברנו על ה"אבא תקנה לי" שהופך בתוך דקות מבקשה תמימה לאיום קיומי על חיי המבוגר. זומבים עם מסור חשמלי).
בקיצור, פארקי שעשועים הם משהו שדורש מכם להצטייד באמבטיית ריטלין ניידת, כי ילדים לא באמת אוהבים אותם. לעיתים קרובות, הם פשוט לא מסוגלים להכיל את כל השפע המנצנץ הזה ולוקים בטרפת נפוצה. נפוצה מדי.
והנה פרדוקס: דווקא בטבע ה"ריק" לכאורה, ילדים רבים חשים אושר אמיתי. בלי קלישאות ובלי עניינים. ילד שמוצא זיקית ועוקב אחריה במעלה גזע העץ או ילד שמגלה במים סרטן נחלים וצווח בהתלהבות כאילו גילה חייזר - הם ילדים מאושרים. שום קניון ארור לא יספק להם את הריגושים האלה.
"אבא, הייתי רוצה לראות איך אתה עושה סלטה באוויר, ובאמצע הסלטה יחשמלו אותך". זה מה שאמר לי הקטן לפני כמה ימים, מה שהביא אותי לחשוד שהוא כבר מזמן לא ראה טבע. ומאחר שהפעם באמת לא היה לי כוח לתכנן מסלול או לנסוע רחוק מדי, הלכנו על מה שתמיד מצליח: עמק המעיינות - הכינוי התיירותי-קלישאתי לעמק בית שאן, שבו, למרגלות הגלבוע, נובעים כמה מהמעיינות הפוטוגניים ביותר שראיתם מזה זמן רב. למעשה, יש פה כל כך הרבה מים, שכל אחד ימצא את מבוקשו. פשוט החליטו אילו טיפוסים אתם והגיעו למעיין שלכם: חובבי הזולות, חובבי המנגל-ליד-המים, חובבי ההרפתקאות או חובבי ההתבודדות (בע"מ).
אבל לפני הכל, הנה קצת רקע: מאיפה כל המים האלה במקום הכל כך חם הזה? הר הגלבוע האימתני, שמתנשא מעליכם הוא שמהווה את מקור המים. הם פורצים מבין קרביו, לאחר שחלחלו בדרך הארוכה דרומית לכם, בהרי השומרון. המים הללו כה עיקשים ומסורים למשימת החלחול המייגעת שלהם, עד שכאשר הם בוקעים החוצה, הם עושים זאת כמו שצריך, עם "שואו-אוף" למצלמה. יש כבוד.
הנחל הכי מפורסם פה הוא נחל קיבוצים. נכון, הוא עובר בלב קיבוץ, אבל שמו ניתן לו מאחר שהוא מקבץ את מימיהם של כמה מעיינות בדרך. כל המים הללו מעניקים סביבה תומכת למינים רבים של צמחים ובעלי חיים. המון צמחי גדות, סו?ף, קנה וחברים נוספים. ובמים הללו, העשירים בחמצן ובשאר ממתקים, מתגוררות אוכלוסיות של סרטני נחלים, רכיכות שונות ולא מעט מיני דגים.
וכאשר השמש נוטה על צדה, המבקרים חוזרים הביתה והשטח מתרוקן, אולי גם תוכלו להבחין בחזירי בר, תנים ואפילו חתולי ביצות. ועוד לא דיברנו על שפע עופות המים, שעושים תמרונים בשמים וחוגגים פה על בריכות הדגים העשירות. בקיצור, ג'ונגל.
ובכלל, הגלבוע הוא גם הר שמורי דרך אוהבים לטייל בו ובסביבתו עם ספר תנ"ך פתוח ולייגע את השומעים בפסוקים מהעבר. זה נחמד בחורף, אבל די מתיש בקיץ. אז היידה, למים.
שפע המעיינות כאן היה עד לפני כמה שנים חגיגה אחת גדולה של מטיילים רבים, שהשליכו אשפה לכל עבר, הבעירו אש מתחת לעצים תמימים, חנו על קו המים עם ג'יפים אימתניים ובכלל - אנסו את העמק היפה הזה ברשעות.
ואז החליטו כמה אנשים טובים להפוך את האזור לפארק מוסדר, שהעיקרון המנחה בו הוא עיקרון הקיימות. תגיעו לאן שתרצו - אבל לא ברכב מזהם: ברגל, באופניים, בשאטל או בחשמלית משפחתית. הכניסה חינם, אבל השכרת רכב חשמלי או אופניים עולה כסף. "פייר אי?נ?ף".
אז הנה, אחרי כל ההקדמות הגיאוגרפיות, נתחיל עם מעיין לחובבי הזולות. מדובר כמובן בעין מודע, שבו האדם עזר לטבע להיראות טוב יותר, אבל מבלי לפגוע בהרמוניה הטבעית ששורה על הכל. מה זה אומר? שנבנתה כאן בריכה ענקית שמימיה צלולים עד מאוד, עצים נותני צל מקיפים אותה ובה דגים קטנים שאוהבים לתת ביסים קטנים ברגליים של ילדים קטנים. זה מצחיק בדיוק כמו שזה נשמע.
רוצים לבצע תעלול חביב? אל תספרו לילדים את הסוד הקטן הזה וצפו בהם פוצחים בצווחות מבועתות כמה שניות אחרי שהם נכנסים למים. נכון, זו לא הורות לדוגמה, אבל מצד שני - גם הם הטריפו אתכם כך הדרך לכאן במושב האחורי. מגיע להם.
לעומת עין מודע, שההליכה אליו קצרה יחסית, עין שוקק מעט מרוחק יותר, מה שהופך אותו לגן עדן למתבודדים, בעיקר בימי חול ושישי בבוקר. גם פה, מי המעיין נאספים אל בריכה יפה, שעומק פחות ממטר ולצדה נמתחת תעלה יפה. ערסל הוא ציוד חובה.
ויש כמובן את אזור השכשוך של נחל קיבוצים - לחובבי ההרפתקאות. זה לא אומר שתתקלו בקבוצה של קניבלים צמאי דם, אבל בכל זאת - יש הרפתקאות: פלגי המים מובילים אל אזורים נסתרים, סבך הצמחייה צפוף ונראה כמו תפאורה של סרטי אקשן, ובכלל - כיף גדול פה. אה, וגם המרחק מהמכונית למעיין מינימלי. טבילה לעצלנים.
אם אתם ממש בקטע של הארד קור, ובתנאי שלא שבת עכשיו - לכו על הסחנה, או בשמה הרשמי "גן לאומי גן השלושה". יש פה שפע אדיר של בריכות, מפלים, פלגי מים, גשרוני אבן ומדשאות מוצלות - במיוחד לחובבי פיקניקים שנמשכים יום שלם. במקרה של הסחנה, הכניסה בתשלום.
אגב, תשמחו לדעת שבתחומי הגן הלאומי ישנו אתר שחזור של חומה ומגדל. חמוד להפליא, אבל תשאירו משהו גם לחורף. כעת חם מדי, אז פשוט היכנסו כבר למים, די טחנתם!
הגעה: נוסעים על כביש 669 בין צומת השיטה לבית שאן, לפי השילוט לגן לאומי גן השלושה. שני המתחמים סמוכים זה לזה.
הגעה לעין מודע: עוברים את קיבוץ ניר דוד שעל כביש 669 לכיוון דרום-מזרח, חולפים על פני קיבוץ רשפים ואחריו פונים מערבה (ימינה) בדרך המסומנת בסימון כחול ומשולטת היטב.
הגעה לנחל קיבוצים ולעין שוקק: מחניון המבואה של פארק המעיינות או דרך כביש 669, מעט אחרי ניר דוד, לפי השילוט. הדרך לעין שוקק מתבצעת ברגל ואורכת כחצי שעה.
מחיר: הכניסה לפארק המעיינות ללא תשלום עבור מי שצועדים ברגל או רוכבים על אופניים שהביאו עמם.
לפרטים נוספים: 04-6881427, או באתר האינטרנט.
בסחנה: לעמוד בקטע הצר להחריד בין מפל המים הרחב לבין הסלע שעליו הוא ניגר - חוויה מפעימה!
בעין שוקק: ללכת בעקבות תעלות המים ואולי לגלות אוצר.
בנחל הקיבוצים: לחפש זיקיות בסביבות המעיין.
בעין מודע: לקבל פדיקור-דגים מן הטבע.
לעשות רושם על החבר'ה: לספר בידענות מופלגת שמי המעיינות כאן נובעים בטמפרטורה קבועה כל השנה. המים בסחנה, למשל, תמיד זורמים בטמפרטורת הטבע של 28 מעלות. אז כן, גם טבילה חורפית כאן היא אופציה שווה בהחלט.