מיקום: כקילומטר וחצי מצפון מזרח לצומת מת”מ במבואות הדרומיים של חיפה.
בטיחות: גם בבריכה רדודה כמו זו שבבוסתן כיאט יכולים ילדים לטבוע..שימרו עליהם!
הערות: אין לשתות ממי המעינות. לאורך המסלול סימון שבילים שחור.
עיר סוגרת מסביב… מעל ניבטים צריחי מסגדי כבביר… למטה בכיוון הים ניצבת מפלצת הבטון המכוערת … אך כשנכנסים לנחל מתגלה עולם אחר: מחשופי קירטון לבן משובצי צור, מעינות, בריכות, מערות, שרידי מנזר, חוגלות מטפסות בריצה על המצוק, חלבלוב השיח הנדיר ומשטח ים כחול…. והכל ממש מתחת לאף.
מסלול קוי המחייב “הקפצה” של כלי רכב. חונים ברחוב לוטוס, ליד בית ספר “הרצל” ויורדים רגלית לנקודת המוצא הנ”ל.
השם העברי נחל שיח מתבסס על שמו הערבי- ואדי “א-סיאח” (“המשוטטים” בערבית) אחת הסברות היא כי השיטוט הוא של נזירים כרמליתים שחיו כאן במאה ה-13 ועליהם עוד יסופר. בנחל זה צומח חלבלוב השיח. האם שיח זה עמד בפני ועדת השמות שקבעה את שם הנחל? אולי.
חלבלוב השיח גדל כאן בסביבת חברת אלון מצוי ואלת המסטיק. השיח בעל צורה כדורית מופלאה גדל על מדרונות הנחל.
שמו נובע מהשרף החלבי הנוטף ממנו כששוברים את גבעולו. חומר זה רעיל ושורף ! שיח זה בעל גזע דמוי עץ, פורח בצהוב באביב וגדל רק כאן. בני משפחתו הם הקיקיון ובאזורים טרופיים גם צמח בשם הבאה ממנו מפיקים חומר גלם ליצור גומי.
בנחל חיים דורבנים, שפני סלע, חוגלות ועוד.
בוסתן כיאט בוסתן זה כולל עצי פרי ונוי, מערכת תעלות המובילה את מי מעין שיח לבריכה מלבנית שסביבה מספר מבנים. הבוסתן נבנה בתקופת המנדט הבריטי על ידי עזיז כיאט ממשפחה ערבית נוצרית שגרה בחיפה. הבוסתן נטוש כיום ונמצא באחריות עירית חיפה. ארגוני סביבה ואדריכלים משמיעים קולם למען שיקומו. כמה “משוגעים לדבר” מתחזקים את המקום באופן שוטף.
נעלה בשביל על בסיס כביש צר ומשובש. מצפון לנו נבחין בגרם מדרגות (מעל 300 במספר) העולה ומטפס לשכונת כבביר. בשכנה זו גרים האחמדים – זרם מענין של האסלם שנוסד בהודו ומטיף לנאורות, שלום ואהבה ומתנגד למלחמת הג`יהאד. השם כבביר כן מבוסס על שם של צמח: בערבית – צלף קוצני..! אנו לא עולים במדרגות אלא ממשיכים במעלה הנחל.
עין שיח סמוך לחיבור שבילים (השחור בו אנו צועדים והאדום המגיע מדרום) נובע מעין עין שיח. מימיו נקווים לבריכה קטנה ומתפצלים לתעלות היורדות במורד הנחל.
המנזר הכרמליתי הנחל הולך וצר ובמרכזו מעל האפיק שרידי מנזר הרוס. מנזר זה נבנה על ידי הכרמליתים. זהו מסדר קתולי שנוסד כאן בכרמל במאה ה-12 על ידי נזיר איטלקי בשם ברתולד. בתחילת המאה ה- 13 קיבלו הכרמליתים מאלברט – פטריארך ירושלים תקנון בן 16 סעיפים שכללו סגפנות ועבודה.
סמלם של הכרמליתים כולל שלושה כוכבים (מרים, אליהו ואלישע) וצורת הר הכרמל.
מהמנזר בעל האולם המלבני, שרד שער כניסה מקושת ותחילתו של גרם מדרגות לוליני שהוביל לקומה עליונה.
למרות מצב שימורם הרע – מרשימים העמודים הלבנים בעלי בסיסים וכותרות מעוצבים.
הנוצרים שגורשו מהמקום במחצית המאה ה-13 שבו לכאן לאחר כארבע מאות שנה – במאה ה-17.
רק בסוף המאה ה-18 עברו הכרמליטים לראש הכרמל ומפורסמים מנזריהם בסטלה מאריס ובמוחרקה.
ממערב למנזר ההרוס ניצב מבנה חדש יחסית – זהו תא תפילה (קפלה) המעיד על המשך האחיזה הכרמליתית במקום.
מערת קומתיים במדרון הצפוני של הנחל – ממש לצד המנזר נראה מערה חצובה בסלע הקירטון. למערה שני פתחים – אחד בקומה התחתונה והשני בעליונה.
שערים כבדים שהוצבו על ידי הכרמליתים מגיפים את הפתחים להגן על המקום החשוב להם. מערה זו שמשה כמקום קבורה תפילה אחסון. בחלק התחתון מספר אבוסים.
בתמונה – תצורות צור משולבות בקירטון בקיר מערה.
לפי אמונת תושבי הסביבה היה ביכולת מימיו לרפא מחלות. הכרמליתים מאמינים כי ממימיו שתה אלישע הנביא.
חבורת מטיילים בראשותו של פנחס כהן – אגרונום ואיש חינוך. בשנת 1916 יסד את האגודה בחיפה. תלמידו המובהק היה זאב וילנאי שנחשב האבא הרוחני של מורי הדרך בישראל.
בבריכה דרים בשלווה דגי זהב, תפאורה נהדרת למנוחה.