ד"ר אנדרו וויקפילד הוא כנראה האדם המושמץ ביותר על ידי כל אותם אלו המתפרנסים משיווק חיסונים. כמו רבים וטובים לפניו, שהפכו לדמויות מופת היסטוריות לא לפני שזכו לסבול את אכזריותו של הממסד של תקופתם (גלילאו, זמלוויס), ד"ר וויקיפלד הוא אדם ישר ואמיץ שחטאו היחיד הוא אמירת האמת ועמידה איתנה לנוכח מתקפה-רבתי מצד בעלי האינטרסים.
המתקפה כנגד ד"ר וויקפילד, שהחלה בפברואר 2004 ונמשכת עד היום, מבקשת להטמיע בתודעה הציבורית את התפיסה השקרית כאילו לחיסונים אין כל קשר לאוטיזם. ניתן לנסח את עיקריה במילים הללו: "היה חוקר אחד (וויקפילד) שערך מחקר קטן של 12 נבדקים בלבד, שטען שמצא קשר בין חיסונים ואוטיזם. המחקר הזה התברר כמזויף ו/או שגוי וממצאיו הופרכו מאז במחקרים רבים. אותו חוקר הועמד למשפט, נמצא אשם ורשיונו נשלל. מחקריו והתעקשותו המופרכת על הקשר חיסונים-אוטיזם גרמו לנזקים עצומים לילדים רבים שלא חוסנו ע"י הוריהם לאחר שנחשפו לדבריו השגויים של ד"ר וויקיפלד". או בתמצות: כל הקישור המדעי בין חיסונים ואוטיזם מתמצא במחקר קטן אחד ובחוקר אחד. המחקר הזה הופרך, החוקר הוקע, ובזה תם ונשלם הענין. אין קשר בין חיסונים ואוטיזם. נקודה.
הממסד שרודף את ד"ר וויקפילד יודע היטב את האמת. מדובר ברדיפה אכזרית וצינית של אדם חף מפשע שנועדה לכסות על האמת הנוראה של האוטיזם ועל הסבל הנוראי שמחוללים החיסונים. לאחר שקראתי מאות שעות על פרשת וויקפילד – אני אומר זאת באחריות מלאה.
לצערי, יש רק מעט אנשים שיכולים ומעוניינים להשקיע את הזמן הנדרש ללימוד הפרשה המורכבת והמסועפת הזו, ועל כך בדיוק בונה הממסד. כשנדרשות עשרות או מאות שעות קריאה על מנת להיווכח ש"מה שכולם אומרים" הוא שקרי - אזי אפילו השקר הבוטה ביותר יכול להחזיק מעמד בתודעה הציבורית שנים על גבי שנים.
זה כבר כמה שנים שאני מחפש עבור קוראי הבלוג נתיב מהיר אל ליבה של הפרשה, כך שגם מי שאינו מצוי בפרטי פרטיה יווכח תוך זמן קצר באיזה צד מצויה האמת. נתיב אחד כזה הוא הסרט העלילתי הנפלא שנעשה על פרשת וויקפילד [כאן]. 100 דקות של דרמה מרגשת, שכל מילה בה אמת לאמיתה, יעבירו אתכם את הנהר.
גם הפוסט הזה הוא נתיב אל האמת. נתיב אחר, קצר יותר, שאני מקווה שיהדהד לכם את דמותו האמיתית של ד"ר וויקפילד.
ליסה ג'ויס גואז היא אם לילד אוטיסט כבן 6. קוראים ותיקים של הבלוג וודאי זוכרים את הפוסט שלה שפרסמנו בעבר ("שתי דקות בחייה של אמא לילד אוטיסט" [כאן]). לפני מספר שבועות העידה ליסה גואז בפני "הועדה הבין-ארגונית לתיאום האוטיזם" (IACC) גוף ממשלתי אמריקאי שעוסק בתאום בין ארגונים שונים העוסקים באוטיזם. ליסה החליטה להקדיש את נאומה להארת זווית ידועה פחות של פרשת וויקפילד.
"...כעוזר-כומר (deacon) בקהילתנו, אביו של בעלי קיבל על עצמו משימה של כתיבת דרשה בנושא המשמעות של להיות אדם הדבק בערכים, איש של כבוד והגינות המעמיד את רווחתם של אחרים מעל זו שלו, ומשרת באמונה את הציבור.
לאחר חשיבה עמוקה, הוא החליט לספר על ידידה היקר של משפחתנו, הרופא הטוב ד"ר אנדרו וויקפילד.
ד"ר אנדי עזר לנו רבות למצוא טיפול רפואי מתאים לבננו נואה (Noah), שלאחר שקיבל את האבחנה הנכונה של "דלקת מעיים אוטיסטית ודלקת הושט", ובעקבותיה טיפול הולם למחלתו – הצליח סוף-סוף להיגמל מחיתולים תוך מספר שבועות. עבור מרבית המשפחות מדובר במאורע רגיל המגיע בשנות הילדות המוקדמות, אך במשפחתנו הוא התקבל בהתרגשות גדולה. זה לא היה רק זה שכבר לא היינו צריכים לשלם על חיתולים, אלא בגלל שלאחר שש שנים ארוכות של חיפוש תשובות לנוזל המכאיב, הצהוב החם והדייסתי שהיה נשפך ממעיו של בננו – לפעמים גם 20 פעמים ביום – ושהיה משאיר כתמי פריחה בולטים ומכאיבים על עורו, היתה לנו סוף-סוף אבחנה אמיתית שהובילה לטיפול מתאים, במקום אותן אבחנות של "שלשול אופייני לילדים אוטיסטים" שקיבלנו שוב ושוב, ושזכו תמיד להתעלמות ואי טיפול.
הורי והורי בעלי ליוו את משפחתנו במסע למציאת טיפול לנואה, ולמדו להכיר היטב את הרופא הטוב אנדי. עם זאת, ידעתי שחותני לוקח על עצמו סיכון עצום בכך שהוא בוחר לדבר על ד"ר וויקפילד בצורה הזו. שאלתי אותו שוב ושוב האם זהו נושא שהוא באמת רוצה לדבר עליו מבמת הכומר. אבל הוא עמד איתן, כיוון שידע שד"ר אנדי הוא אדם משכמו ומעלה.
אז ישבתי לי בקהל ביום בו הוא דיבר על האמת של משפחתנו, וסיפר לכנסיה המשרתת קהילה של 7,000 מאמינים, על הרופא הטוב וקורבנו היוצא מגדר הרגיל, מזווית ראיה קתולית. ליבי דפק כאילו הוא עומד לזנק החוצה מחזי בשעה שהוא תיאר ארוכות את הסיבות לכך שנפגשנו לראשונה עם ד"ר אנדי. דמעות החלו לזלוג במורד לחיי כשהוא הציג את האוטיזם כ"סבל" והציג את האמת הלא נעימה על הקושי הבל-ייאמן של מציאות חיינו מאז שנואה האהוב שלנו אובחן.
הוא הסביר בפירוט רב את מחויבותו הבלתי-מעורערת של ד"ר אנדי למשפחתנו ולמשפחות רבות אחרות הסובלות כמותנו. אחר כך, הוא סיפר על צניעותו שאין שניה לה, ועל חיוכו האמיתי והתנהגותו השלווה למרות הקריירה שנהרסה, ולמרות שכבודו וארצו נגנבו ממנו - כמו גם ממשפחתו.
אבל ברגע ששמעתי את חותני אומר "MMR" כל מה שיכולתי לחשוב עליו הוא האסון הבלתי נמנע שהוא מביא על עצמו. כולם יודעים שחיסונים גורמים לאוטיזם... לפחות כל מי שקרא את עלוני היצרן... אבל אף אחד לא מעיז לדבר על כך בפומבי! בתור אמא לילד פגוע-חיסון שמציגה באופן תדיר לחוקרים ורופאים מהמיינסטרים מחקרים רציניים בנושא, אני כבר רגילה לדחיה, ללעג ולבוז. אבל חותני השקיע ארבע שנים ארוכות, על חשבונו, בכדי להפוך לעוזר-כומר בקהילה הזו. זה היה יעודו, והיה לי ברור שבסיכון שלקח על עצמו הוא אפקטיבית מביא לסיום תפקידו.
לאחר המיסה, ממש רצתי לאחורי הכנסיה מוכנה ומזומנה להגן עליו עם הרשימות החקוקות בזכרוני של מחקרים, עובדות רפואיות, מקורות, ספרים, ועידות, ושמות ומספרי טלפון של משפחות שהצליחו לרפא את ילדיהם מאוטיזם בעקבות ממצאיו של אנדי. אבל לא היה בי כל צורך. כשהגעתי לבסוף לאכסדרת הכנסיה לא יכולתי להתקרב אליו. שורות של סבים וסבתות, אימהות, אבות, אחיות ואחים, דודות ודודים, אחייניות ואחיינים של אלו הסובלים מאוטיזם עמדו ביני ובין חותני.
עמדתי וצפיתי בחברי קהילה נרגשים, מודים לו בדמעות, אחד אחרי השני, על כך שהיה בו האומץ לומר את האמת. הם לחצו את ידו, אחזו בכתפיו, הסתכלו לתוך עיניו וחיבקו אותו. הם חייכו והנהנו. עוד אחד... ועוד אחד... ועוד אחד... "תודה לך. תודה שאמרת את האמת".
(ניתן לקרוא את דבריה המלאים של ליסה ג'ויס גואז [כאן]).
יש דרך הרבה יותר פשוטה, קצרה ואפקטיבית לאמת.
אבל איך דר' וויקפילד שרלטן אם המחקר שלו שוחזר לא פחות מ9 פעמים ב5 מדינות ברחבי העולם ?