זהו קטע ענק שאני הולכת לצטט לכם מתוך הספר ``שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)`` מאת ג`רום קיי ג`רום. שלושה שיוצאים למסע ומתארים איך הם מנסים לארוז את חפציהם. תועלתי לבחורי ישיבות. ``אמרתי: ``אני אארוז``. משבח אני את עצמי על כשרון האריזה שלי, שכן זה אחד הדברים אותם אני מיטיב לעשות מכל אדם אחר. (לפעמים נפתע אני, מה רבים הם הדברים האלה).. הדגשתי עניין זה לפני ג`ורג` והאריס. הם התלהבו מהצעה זו באופן מעורר חשדות.ג`ורג` הצית אש במקטרתו והשתרע בפישוט רגליים בכיסא נוח, והאריס שילב את רגליו על השולחן והצית סיגריה, כשהוא תוקע מבט בתקרה. האמת ניתנה להיאמר, שלא לכך התכוונתי. אני ביקשתי לפקח על המלאכה, כשהאריס וג`ורג` מתרוצצים בחדר למלא פקודתי. מזמן לזמן צריך הייתי, לפי תכניתי, לדחוף אחד מהם הצידה ולומר ``אה! אתה מקלקל; בוא ואראה לך איך עושים זאת``. אולם שכיבה זו שלהם באפס מעשה עוררה את חמתי. אין לך דבר מרגיז יותר ממראה זה של אנשים, היושבים להם בשלוות נפש שעה שאני עמל בפרך. אך לא אמרתי דבר והתחלתי במלאכת האריזה. העניין נתארך יותר מכפי ששיערתי, אך לבסוף השלמתי את המלאכה, התיישבתי על המזוודה והדקתי לגורותיה. ``מדוע זה החלטת, שלא לשים פנימה גם את הנעליים?`` שאל האריס. נשאתי מבטי. אמנם, בצד ניצבו הנעליים. כזה הוא האריס. יכל להזכיר לי זאת לפני שסגרתי ומתחתי, וג`ורג` צחק- אחד מאותם צחוקים מעצבנים, אויליים, מגוחכים, מטומטמים שלו, אלה המטריפים את דעתי. פתחתי את המזודה והכנסתי את הנעליים. ברגע שאמרתי לסגור ולמתוח, עלתה בדעתי מחשבה מטרידה- האם הכנסתי את מברשת השיניים שלי? כמובן, הפעם נאלצתי לרוקןאת המזודה כולה ולא מצאתיה.מצאתי את מברשותיהם של ג`ורג` והאריס כשמונה עשרה פעמים, אך את שלי לא מצאתי. לבסוף מצאתי אותה בתוך נעל. עוד פעם ארזתי הכל. כיליתי את מלאכת האריזה בשעה אחת עשרה לפני חצות, ועוד נשארה בידי מלאכת אריזת התרמילים. האריס העיר, כי מאחר ויש רק עוד שתים עשרה שעות עד הנסיעה, מוטב כי הוא וג`ורג` יעשו את השאר. הסכמתי וישבתי תחתי והם החלו במלאכת האריזה. לא אמרתי דבר. ישבתי והמתנתי. הם היו במצב רוח מבדר למדי. לאחר שיוצא ג`ורג` להורג בתליה, ישאר האריס האורז הגרוע ביותר בעולם. עיני שוטטו על ערימת צלחות, כוסות, סכינים וכו`, וחשתי כי שעה מלאה חויות ממשמשת ובאה לעולם. היא באה. היא נפתחה בשבירת ספל- בחינת רמז לבאות. אחרי כן דחק האריס את קוספת הריבה על העגבניות ומעך אותן ושניהם החלו אוספים את העגבניות בכפית של תה. אחרי כן הגיע תורו של ג`ורג`. הוא דרך על החמאה. לא אמרתי דבר, רק קמתי וישבתי על קצה השולחן כדי להתבונן מקרוב. הדבר עורר את חמתם יותר מכל המילים שיכולתי לומר. הם החלו דורכים על חפצים ועל מצרכים ושוכחים היכן הניחום. הם פיזרו מלח כמעט על כל דבר סביבם. אשר לחמאה, מעודי לא שיערתי ששני אנשים יהיו מסוגלים לבצע שפע מגוון כזה של פעולות בחבילת חמאה במשקל מאתיים גרם. לאחר שג`ורג` הסיר את החמאה מעל נעל הבית שלו, ניסו שניהם לתחוב אותה לתוך הקומקום. פתחו היה צר והיא לא אבתה להיכנס, ומה שכבר נכנס לא אבה לצאת. לבסוף הצליחו לאסוף אותה ולהניחה על הכיסא. במרוצת הזמן התיישב ג`ורג` על חבילת החמאה והיא נדבקה למכנסיו. אחרי כן בילו שניהם כמחצית השעה בחיפושים אחריה ברחבי החדר. ``נכון אני להישבע, שהינחתי אותה על כיסא זה``, אמר ג`ורג` בתלותו את עיניו בכיסא הריק. ``במו עיני ראיתיך עושה כן``, אמר האריס. ``דבר כזה עוד לא ראיתי מעודי``, אמר ג`ורג` בפליאה. ``ממש תעלומה``, הסכים האריס. אז הפך ג`ורג` את גבו להאריס והחמאה נתגלתה. הם הסירו מה שנותר ממנה ושמו בספל``.
טוב, אז אחרי סיבוב בדיזי´ שלשום בדקתי היום בהמלצתה של שיר את החנות רביד ועוד שתי חנוית בקניון: פוזיילוב ו-CAPRICE (ועוד). לגבי שלושת החנויות אני חייבת לציין שהופתעתי לטובה, שכן המחירים היו ממש סבירים ולא התקרבו אפילו לאלפיה!!! מצאתי מעט טבעות מאט כמו שאני אוהבת, במחירים של החל מ-420 ועד 600 ש"ח, רובן פשוטות וסולידיות, אחת מדהימה בשילוב זהב מאט עם פס עדין ביותר של זהב לא מאט באמצע בחנות האחרונה שהזכרתי. אז זהו, חשבתי ששם בטוח המחירים יהיו בשמיים ומסתבר שלא. מה שכן חשוב שתדעו זה שבאף אחת מהחנויות לא היה מבחר גדול של טבעות נישואין, בשונה מהחנויות בדיזי´ שמתמחות בזה. אציין שהיו עוד חנויות אך בחלקן אין ממש על מה להמליץ ובחלקן פשוט אין טבעות נישואין. זהו!אה, כן, מיקום: רביד - כדברי שיר - מול שילב בקומה ראשונה, פוזיילוב ליד שילב פחות או יותר, ו-CAPRICE נמצאת חבויה לה בקומה שנייה בצמוד לחנות גולף.
כמדומני, הפירוש המילולי של אוצ´י דאצ´י זה - מדריך מתלמד. הכוונה היא - לתלמיד שישן, אוכל ובעצם חי בדוג´ו, וכל היום חי ונושם קראטה. כדי להיות אוצ´י דאצ´י, רצוי להיות בעל ידע מסוים באומנות לחימה, כך שהדברים והאימונים יותר ברורים, והדאצ´י יודע מה לדרוש מעצמו. אוצ´י דאצ´י, היא שיטת חינוך/לימוד עתיקת יומין - וגם אז המטרה היתה מעיין התנתקות ועיסוק מתמיד ויום יומי בקראטה. הדאצ´י מקבל מהמורה שלו, תוכנית אימונים לכל יום, שכוללת (בין השאר) תירגולים אינסופיים של קאטות... קאנצ´ו רוני, סיפר שתקופת הדאצ´י שלו היתה מדהימה ומלאת תוכן, עד כדי כך שהוא היה מקשיב לכל מילה ולכל הערה הכי קטנה שהמורה שלו היה אומר לו. תקופת הדאצ´י בדר"כ מעל שנה (קאנצ´ו רוני, היה דאצ´י בדרום אפריקה במשך שנה ותשעה חודשים, מעט לאחר סיום השרות הצבאי שלו). עד לפני זמן לא רב, היה אצלנו בדוג´ו דאצ´י מהונגריה (ולפניו קדמו עוד הרבה). זה פשוט מדהים - ומעורר קינאה - לראות אדם שכל היום עוסק בקראטה. (בין האימונים, הוא שילב גם אימוני כושר - לא שאחד שמתאמן בקראטה צריך...). מצאת החמה עד צאת הכוכבים... ל BLOU SPOT - אם ברצונך להיות דאצ´י צור עימי קשר באי מייל.
אהלן, בודאי שליבוביץ היה אקז´ אבל לא רק הוא. יש הגות יהודית אקזי´ כבר אצל ר´ נחמן מברסלב במיוחד ובחסידות בכלל וגם בהגות המודרנית כמו הרב סולוביציק ומרטין בובר וכו´. השאלה היא מה מכלילים במושג הרחב הזה של אקזיסטנציליזם. אפשר להתמקד באיבוד תחושת הוודאות והמשמעות ומתוך כך ההגעה לחוויית הניכור. אפשר להדגיש את הצד של הקפיצה וקבלת ההכרעה ליטול את הגורל לידיים ולהיות בן-חורין, ובהקשר זה אפשר לדבר על חירות חילונית (כמו אצל קאמי) ואפשר לדבר על הקפיצה מתוך חירות אל הדת (כמו אצל קירקגור, ר´ נחמן ואף לייבוביץ, למרות שיש הבדלים ביניהם ואין להאריך). אולם לייבוביץ לא היה רק אקזיסטנציליסט בכך שדיבר על אמונה לשמה אלא הוא שילב גם את החשיבה הרציונאליסטית והרחיק כל נימה מגשימה מהאל. זה בהחלט תפיסה ישראלית מקראית בולטת אלא שמתוך רצונו להפשיט את האל הגיע לידי האבסורד הפילוסופי שבו האל מרוב היותו מושלם ועליון הריהו אינו יודע ולא נמצא בקשר עם האדם. לכן אין מושג של השגחה ולא התגלות בהיסטוריה ולא כלום. יש נתק מוחלט, ואם כך מה משמעות הדת? אם לא שיאמץ לעצמו את האבסורד האקזיסטנ´ שאומר שככל שלא שייך מבחינה הגיונית לקיים את הדת תקיים אותה, וזה עוד הופך לאידאל. מה שזה עושה לבני אדם זה מחלת נפש ויצירת תסבוכות נפשיות. דת כזו אינה שייכת לאדם כאדם, כיצור עם רגשות, תחושות החפץ גם להבין. זה יפה לאוניברסיטה ולא לחיים. וכבר כתבו על כך לאחרונה מאמר בעיתון באחש ממוספי סוף שבוע בראיון עם נכדו של לייבוביץ שהיכירו מקרוב והראה איזה אדם עמוק וגדול מצד אחד היה, אך איזה אדם מנוכר לעצמו ולחיים היה בעצם. הרחמן ישלח רפואה שלמה לי ולכל המסתבכים. אמן.
גדי סקורניק הוא בדרגת דאן 6 במספר אומניות לחימה. גדי הסתובב בעולם, יפן, קוריאה, רוסיה, אירופה, דרום אמריקה וארה"ב בחיפוש אחר אומנות הלחימה המושלמת. לאחר שהגיע למסקנה שאין כזו (לפחות לא אז לפני חמש שש שנים) הוא שילב שלוש טכניקות בסיסיות: קרטאה מגע מלא- לחימה בעמידה, מכות רגליים וידיים (ברכיות ומרפקים). ג´ודו- מתבסס על כוח פיסי ללחימה קרובה שאין בה אפשרויות למכות קראטה מועילות. ג´וג´יצו- לאחר הורדת היריב לקרקע באמצעות תרגיל קראטה או ברב המקרים בתרגיל ג´ודו משתמשים בג´וג´יצו, חניקות ובריחים- מועיל ביותר! שבירות ידיים ורגליים, שבירות לסת, חניקות, קריעות גידים ורצועות, חניקות, עיקום מפרקים בידיים וברגליים. לגבי השם אני לא ממש יודע (שוב אני אברר ואודיע לך), אין קאטות, אין כלי נשק חדשים, אלא רק מה שקיים (נונצ´אקו, סכינים, מקלות וחרבות וגם חץ-וקשת) כן, עובדים על ה"קי" בעיקר אצל מתחילים ואצל הרמות הגבוהות. התנועות הן בבסיס אותן תנועות כמו קראטה, ג´ודו וג´וג´יצו אבל עם שינויים מהותיים שמותאמים לכל שלוש הטכניקות. כך שתנועה מג´וג´יצו קלאסי לא תהיה דומה לג´וג´יצו של קנפו גיטסו.
רציתי להמליץ על האלבום הזה, של הלהקה פורטיסהד שהיא להקת טריפ-הופ בריטית ( לא היפ-הופ, טריפ-הופ זה סגנון ייחודי להם שהם פיתחו אותו..), האלבום הזה שכבר נמצא אצלי כבר כמה שנים טובות ( הוא יצא ב 94 וקניתי אותו ב 96..), הוא אחד האלבומים היותר מושלמים שאני מכיר.. פשוט לשים אותו במערכת, ללחוץ PLAY, ולשקוע במוזיקה המהפנטת הזאת.. לזמרת בת´ גיבונס יש קול פשוט מהמם..כ"כ מהפנט.. פשוט לשמוע כדי להבין. הנה כמה המלצות לשירים מהאלבום DUMMY שיש לי אותו בבית והוא חובה בכל בית שאוהב מוזיקה טובה - Glory Box Wandering Star Sour Times Roads Mysterons Numb בעצם כל השירים באלבום..פשוט לקנות ולהקשיב לכולו מההתחלה עד הסוף, כל שיר חובה. למי שרוצה להכיר קצת יותר את פורטיסהד, הנה הביוגרפיה שלהם ממומה - בתחילת שנות ה-90 נכבשה בריטניה על ידי צליל חדש לגמרי, שהגיע מעיר הנמל המפורסמת בריסטול. הצליל החדש, שזכה לכינוי טריפ-הופ, שילב אווירה אפלה וקולנועית עם מקצבי היפ-הופ מואטים, ועם ג´אז ודאב. למרות שהסגנון מיוחס לדי.ג´יי. שאדו, Massive Attack והמוסיקאים שסבבו אותה, היו אלה Portishead, עם אלבום הבכורה שלהם Dummy, שהביאו את הטריפ-הופ למיצוי אמנותי ומסחרי גם יחד. פורטיסהד, שהחלו את דרכם כצמד, שכלל את ג´ף בארו ובת´ גיבונס, יצרו ב-Dummy אווירה מלנכולית שעטפה שירים קברטיים ומלאי דרמה. בעזרת הצליל הייחודי שבנו, חצו פורטיסהד את גבולות מוסיקת הדאנס ממנה פרצו, והצליחו לגעת גם בקהלים אחרים, כמו זה של הרוק האלטרנטיבי. ההצלחה האדירה של פורטיסהד והמוסיקה האקזוטית שהציגו, הצמיחו בעקבותיהם המוני הרכבים, שניסו להשתמש בצלילי הטריפ-הופ החדשים. בגיל 13 עבר ג´ף בארו עם אמו לעיר האנגלית הקטנה פורטיסהד הנמצאת בקירוב לעיר הנמל בריסטול. "העיר נראית מאוד קטנה וחמודה", אמר בארו על המקור לשם הלהקה, בראיון למגזין “Rolling Stone” , "אבל האמת היא שזו עיר איומה". בארו לא חיכה זמן רב עד שעבר בגיל 17 להתגורר בבריסטול. למרות שכנער למד לנגן על תופים, החל בגיל 18 לרכוש יכולות בתחום הסימפול והמיקסוס וחלם על להקה משלו, שתנגן ותקליט מוסיקה שונה ממה ששמע באותה תקופה. את הידע הטכני שלו החל לרכוש כמפעיל טייפ באולפני “Couch House”. באולפן זה פגש בארו את חברי להקת מאסיב אטאק ואמנים רבים שהיו פעילים בזירת הדאנס של בריסטול. לאחר שהחל לצבור ביטחון כמוסיקאי, כתב בארו שירים עבור אלבומה של ננה צ´רי, Homebrew. הוא גם עזר לטריקי, מוסיקאי מפורסם אחר מאותה עיר, להפיק קטע שהקליט, והפיק לו קטע שהופיע באלבום צדקה למאבק באנמיה חרמשית. לאחר שצבר ניסיון באולפני “Couch House”, החל בארו לחפש זמרת עבור ההרכב שאותו רצה להקים. לאחר ששמע לא פחות מ-50 זמרות שונות וכמעט התייאש לחלוטין, הוא פגש ב-91´, בלשכת האבטלה המקומית, את גיבונס. לה היה כבר נסיון של כמה שנים בשירה בלהקות עלומות שם, ובזמן שפגשה את בארו היא עבדה כסולנית בלהקה שניגנה גרסאות כיסוי לשירים של אמנים כמו פליטווד מק, ג´ניס ג´ופלין ואחרים. השניים, שגילו מייד שהם חולקים טעם מוסיקלי משותף, החליטו על הקמת להקה, ופורטיסהד יצאה לדרך. הם החלו לעבוד על חומר מקורי, ונעזרו בגיטריסט הג´אז אדריאן אטלי, שמאחוריו כבר עמדה היסטוריה של נגינה עם מספר אמני ג´אז גדולים. בזמן שגיבשו את הסגנון המוסיקלי שלהם, המשיך ברו לעבוד כאיש אולפן, כשהוא יוצר ומפיק רמיקסים לשירים של פריימל סקרים, דפש מוד ו- Ride. עוד לפני שהשלימה פורטיסהד את הקלטותיה הראשונות, יצרו חבריה סרט קצר בשם "To Kill A Dead Man" , מעין מחווה פרטית, בשחור לבן, לסרטי המתח והריגול האפלים של שנות ה-60. הדמויות המרכזיות בסרט היו בארו וגיבונס, ואת המוסיקה סיפקה כמובן פורטיסהד. הסרט זכה לשבחים רבים, והמוסיקה שעיטרה אותו זכתה להשוואות מחמיאות למוסיקה של ג´ון בארי ואניו מוריקונה, שניים מכותבי הפסקולים המפורסמים ביותר. בעקבות הסרט החלו השמועות על הצליל הייחודי של פורטיסהד להתפשט, ותפסו גם את אוזניהם של אנשי חברת התקליטים “Go! Discs”, שהחתימו את הלהקה ב-93´. Dummy, אלבום הבכורה של פורטיסהד, יצא ב-94´. מתוכו בחרה הלהקה להוציא את “Numb” העגמומי כסינגל הראשון. בארו וגיבונס, שניהם ביישנים למדי, התקשו לעטוף את הפצת האלבום במסע אינטנסיבי של יחסי ציבור וראיונות. כתחליף, נבנתה תדמיתה של הלהקה סביב המוסיקה והקליפים הקולנועיים שיצרו לה. לאט לאט צמחה הפופולריות של הלהקה בבריטניה, והיא הגיעה לשיאה בטקס פרסי ה- “Mercury” היוקרתי, שבו קטף Dummy את פרס "האלבום הטוב של השנה", תוך שהוא מביס את אלבומיהם החדשים של PJ Harvey, Blur, Tricky ו- Oasis. בעקבות הצלחת אלבום הבכורה, נוצר לחץ רב סביב הלהקה בזמן העבודה על האלבום השני. למרות שאדריאן אטלי והטכנאי הקבוע של ההרכב, דייב מק´דונלד, הצטרפו ללהקה כחברים מן המניין, הלכה העבודה על האלבום והתארכה. ברו, פרפקציוניסט חסר תקנה, דחה את מועד יציאת האלבום שוב ושוב. Portishead, אלבומה השני של הלהקה, יצא לבסוף בספטמבר 97´. למרות שחסר את החדשנות של קודמו ותואר על ידי רבים כדריכה במקום, היה האלבום בבחינת זיקוק ומיצוי של הצליל הייחודי של ההרכב. שנה לאחר צאתו הקליטה פורטיסהד אלבום נוסף, הפעם בהופעה חיה. האלבום, שיצא ב-1998, נקראPNYC. להופעה שהוקלטה בניו יורק צירפה הלהקה תזמורת מיתרים מלאה, שהוסיפה ממד חדש ושונה לשירים משני האלבומים. השירים שהוקלטו, זכו לעיבודים אחרים לחלוטין מאלה שהופיעו באלבומי האולפן, והדגישו את הצד המלודי והתיאטרלי במוסיקה של פורטיסהד.
לדעתי אין ברירה אלה לעשות סקר מחירים בחנויות שקרובות למקום מגוריכם. דבר ראשון המלצה שלי להכין רשימה של הציוד שאתם חושבים שצריך, אפשר לקבל קטלוגים בחינם בחנויות כמו שילב או רב-קט, ולפיהם להכין רשימה ולהתחיל לבדוק מחירים שמתאימים לכם. יש חנויות זולות כמו "טוב-לי" ברעננה וחנות באותו שם בראש העין ועוד שכרגע אינני זוכרת בהצלחה ולידה קלה - מתי?