אלפי בני אדם משתתפים מדי שנה בפסטיבל 'טומטינה' בספרד. במשך זמן קצוב הם משליכים זה על זה עגבניות בשלות ועסיסיות, שמתנפצות כמובן על ראשי המשתתפים ומזילות ריר אדום וחמצמץ.
עם סיום ה'מלחמה', זוכים המשתתפים במקלחת קרה, בדמות זרנוקי מים גדולים המופעלים ומתיזים עליהם מים, כדי שיוכלו לשטוף את הפנים והידיים, ולחזור לבתיהם או לחדריהם בבית המלון, ולהחליף בגדים.
נשמע עלוב למדי, נכון? ובכן, עבור משתתפי הפסטיבל זו לא פחות ממסורת. הם נהנים מכל רגע, ומגיעים ממרחקים שנה אחר שנה כדי להשתתף באירוע שאף זוכה לחשיפה בתקשורת העולמית בזכות המוזרות שלו.
כך גם פסטיבל ריצת השוורים בפמפלונה, ובערים רבות אחרות בספרד. אלפי אנשים נדחקים בשתי שורות ובתווך שוורים מפוטמים הצועדים אלי מוות, לזירה בה הם ילחמו בגלדיאטורים שידקרו אותם עד מוות. השוורים רודפים אחרי המשתתפים, נוגחים בהם, ולא פעם גם הורגים בהם לפני שהם עצמם מוכנסים אל הזירה ומסיימים את חייהם עלי אדמות.
אכזרי? פרימיטיבי? תלוי את מי שואלים. לחובבי הפסטיבל מדובר במסורת בת אלפי שנים, נכס תרבותי עצום, שממנו אפשר להפיק לקחים לחיים, וגם ליהנות במקביל מהאירוע המשעשע.
גם בסוויזלנד שבאפריקה יש פסטיבל. שם נהוג שפעם בשנה מתקבצות אלפי נערו בנות 13 ו-14 ברחבה גדולה מול ארמונו של המלך. המלך יושב על במה מוגבהת יחד עם המלכה האם, והנערות פוצחות בריקוד ממושך כשכל אחת מהן מנסה למשוך את תשומת לבו של המלך.
בכל שנה יש למלך אפשרות לבחור אחת ממשתתפות הפסטיבל, ולשאת אותה לאשה. כיום יש לו כבר 13 נשים, אבל בכל זאת נוהרות אלפי נערות לפסטיבל השנתי מתוך תקווה שאולי הפעם המלך יבחר בהן.
אבל בשביל אותן נערות האירוע הזה הוא אחת ההזדמנויות הגדולות בחייהן. תכלה היריעה ולא יכלו הדוגמאות מסורות תרבותיות שנראות הזויות, אכזריות, חסרות כל טעם או סתם משעממות, בעוד בעמים ובמדינות בהן הם מקובלות הן מעוררות עניין רב ונחשבות לנכס תרבותי היסטורי.
ויש גם "הישגים" מפוקפקים שלא מעניינים אף אחד. כמו למשל הקופצת הישראלית שזכתה במדליית ארד. עם כל הפרגון לאחותנו הישראלית שהצליחה להגיע לדירוג גבוה בתחום שבו היא טובה ואותו היא אוהבת, רוב רובם של הישראלים בכלל לא מתעניינים בתחום הזה של קפיצה לגובה, קפיצה במוט או קפיצה לרוחק. את מי זה מעניין בכלל? שחמט? זה משחק משעמם עבור רובנו, ואינו מצדיק תחרות אולימפית, אבל ברוסיה הוא מעניין מאוד.
אז בפעם הבאה שמדברים אתכם על נכסי תרבות, על הישגים חסרי תקדים לספורט הישראלי וכדו', כדאי שתחשבו, האם באמת מדובר באירוע תרבותי,? האם העיסוק בנושא הזה באמת יהפוך אותי לחכם יותר? מוכשר יותר? או לפחות יגרום לי הנאה?