שלום רב, מזה 3 שנים שאני נמצאת בזוגיות עם בן זוגי . מעולם לא עלו בי תהיות לגבי נטייתי המינית אך לפני כשבועיים מצב זה השתנה ומחמיר. קראתי כתבה על אישה לסבית ומאז התחילו המחשבות שאולי אני כזו? אולי מאז ומתמיד חייתי בשקר? מה זה אומר עליי שמחשבות על יחסי מין עם אישה לא מגעילים אותי יותר ? ואפילו לפעמים חושבת שיהיה לי עדיף לחיות עם אישה מאשר גבר (חייבת לציין שמאז ומתמיד אני חושבת יותר מידי ולכל תשובה מרגיעה יש לי תמיד שאלה מפחידה יותר, בכל נושא בחיים וזה כמו גלגל שלא עוצר) . אני מגיעה למצב שבו אני חושבת שאני פשוט לסבית ושלעולם לא אמשך לגברים יותר , לבן זוגי שאני אוהבת מאוד ואחיה בכאב לב והדחקה כל חיי . מרגישה שאני על סף שיגעון , אשמח לתשובתך .
תודה על התשובה. אני לא בן אדם נקמני. אבל אשמח לדעת האם נעשה כאן משהו לא אתי? האם מבחינה מוסרית בעיקר, חובתו של מטפל להגיד למטופל שהוא מתמחה?
Rocd לבן הזוג. איך ממשיכים ומתמודדים?
היי פרופ׳ רובינשטיין. אני ובן זוגי מכירים כשנה וחצי. בני 29. בכל תקופה זו יצאנו ונפרדנו כמה פעמים, כאשר כל פעם זה הסתיים בפתאומיות מהצד שלו. רוצה לציין כי אני הקשר הראשון שלו. לבן זוגי יש ocd מאובחן והינו הולך לטיפול אצל פסיכולוג ונוטל ציפרלקס. מטופל שנים ומאוד מודע לעצמו. למרות הפרידות המרובות, אני הרגשתי וידעתי שיש פוטצניאל מאוד גדול ואף אהבה ותשוקה גדולה, אנחנו מתאימים בהרבה מאוד בחינות, דבר שהוא אומר בעצמו. בנוסף חשבתי שהרבה דברים נובעים מהחרדות אותן הוא חווה, ולכן לא וויתרתי. לפני חמישה חודשים נתקלנו במקרה בטיול בתאילנד, שם חידשנו שוב את הקשר ומאז אנחנו יחד. הוא מאוד מחוייב, ואנחנו אוהבים ומסתדרים. הסיבה שכל פעם נפרדנו הייתה בעקבות זה שלמרות שהוא יודע שהוא אוהב אותי, יש לו תמיד חרדות לגבי אם הקשר מתאים, שהוא לא מרגיש פרפרים והרבה דברים אחרים שהם בגדר פנטזיה. בשבילו אהבה היא ההידלקות הראשונה הגדולה מבלי להכיר את הבן אדם. לפני שנה קראתי על ocd ונתקלתי ב rocd שם קראתי על הרבה מאוד מקרים שקרו בנינו ואין לי ספק שזה המקרה. בנוסף לא חווה דברים נוספים ולכן יש חוסר וודאות. הוא עצמו לא ידע שזה משפיע כך במערכת יחסים היות ולא הייתה כזאת. למרות הכל, אנחנו מאוד אוהבים ושנינו לא רוצים לוותר או לפספס את הקשר הזה. למרות שהוא מטופל ע״י פסיכולוג. שנינו רוצים ללכת למישהו המומחה בטיפול שלocd יחד.. על מנת שהוא יעבוד על העניין שלו, ומעבר לזה אני אקבל כלים כיצד להתמודד ואם בכלל זה אפשרי. המצב הנוכחי מקשה עליי מאוד, וגם עליו. השאלה היא האם אתה מציע ללכת למומחה ocd, או למישהו שמומחה בייעוץ זוגי בנוסף. תודה רבה מראש.
שלום רב פרופסור רובינשטיין. אני בן 44 נשוי+1, ומבולבל מאחורי קריירה נאה גם אם לא מזהירה של 20+ שנים בהייטק. הגעתי לתחום כברירת מחדל, אחרי שלא מצאתי (עד היום) תשובה לשאלה מה ארצה לעשות כשאהיה גדול. הסתדרתי לא רע, השכל ומוסר העבודה שלי חיפו על היעדר תשוקה. בהווה המצב הוא: הודעתי לבוס שלי שאיני אוהב את העבודה ואת מקום העבודה, מה שיוביל בקרוב להפסקת העסקתי בדרך זו או אחרת, כשלחלוטין לא ברור לי אם אני מחפש עבודה אחרת בתחום רק במקום שיותר יתאים לי (כפי שהיה לי בעבר) או שלא. אין לי מושג מה אני רוצה כרגע. אני רק יודע שאני מתפטר, שקשה לי להביא את עצמי לחפש עבודה דומה חדשה, ושעול הפרנסה כולו עלי (לאשתי אין הכנסה). באופן רחב יותר, אני מרגיש ש"הלכתי לי לאיבוד" אחרי שנים רבות של עיסוק בתחום שאמנם פירנס אותי יפה, הפעיל לי את הראש, אבל לא סיפק אותי רוחנית. איני יודע אם אני יכול להמשיך לעבוד בגישה כזו, או אם כן מה יהיה המחיר הנפשי. אני גם מרגיש "אנדר אצ׳יבר" - מפרח טייס עם ציון פצצה בפסיכומטרי הגעתי להישגים צנועים של חסכונות נאים (אבל לא דירה), נישואים מאושרים עד כה (אבל פחות ילדים משהייתי רוצה), וקריירה של חפ"ש נצחי (בעיקר מרצון) בהיי טק. בהרגשתי לא תרמתי שום דבר משמעותי לעולם עד כה (לא כולל הילדה המקסימה שלנו). שאלתי: איך אני ממשיך הלאה בהרגשה אחרת? או ליתר דיוק: מי או מה יכול להנחות אותי כך שבסופו של תהליך אמצא תשובה לשאלה הראשונה, או לחילופין שאפסיק להיות מוטרד ממנה (ואסתפק במה שיש לי בידיים). מי יעזור לי להחזיר את נשמתי האבודה, או לחילופין מי יוכיח לי שלמרות הכל היא לא אבודה? אני רוצה לשמור על המשפחה, לא לאבד את התחתונים ולא לאבד את נשמתי. אני מניח שיכולתי לכתוב בקיצור: משבר גיל ארבעים :) תודה מראש!
חבר שלי סובל מהפרעה טורדנית כפייתית וכתוצאה מכך הוא חוויה דה ריאליזציה השאלה שלי איך אני יכולה לעזור/לתמוך בו בזמן דה ריאליזציה ?
התחלתי לצאת עם מישהו והוא ממש מקסים אבל סיפר לי שלפני כמה שנים במהלך טיול בדרום אמריק בעקבות שימוש באלכוהול וקנביס ביחד התפרצה אצלו תחושה של כאילו הוא חווה את החיים שלו מהצד כמו צפייה בסרט. זה נמשך חצי שנה וחלף מעצמו. אמר שנפגש פעם אחת עם פסיכולוג שהסביר לו שזה "הדליק" אצלו משהו במוח ואין סיבה לדאגה ושהוא לא "משוגע" כמו שהוא חושב ושהוא פשוט צריך להיות סבלני שזה יעלם מעצמו קראתי באינטרנט מסקרנות והבנתי שזה נקרא דה ריאלזיציה וזה האמת הלחיץ אותי. השאלה שלי אם יש סיבה לדאגה? זה מסוכן? זה יכול לחזור או שאם זה עבר מעצמו זה עבר לתמיד? זה מצביע על הפרעה אחרת שקיימת או שזה באמת שילוב לא נכון של חומרים שיצרו השפעה כזאת?
אני סובלת מהפרעות אכילה כבר 7 שנים וכשנתיים וחצי מהפרעת גוף דיסמורפית שהלכה והחריפה עם הזמן. רק לאחרונה נכנסתי לטיפול פסיכיאטרי ודיאטני בעניין הפרעת האכילה, ואני צריכה לחפש טיפול פסיכולוגי שישתלב בטיפול הכולל. האם אתה מכיר טיפול/מטפל שנותן מענה גם להפרעת אכילה וגם להפרעת גוף דיסמורפית? לצערי איני מוצאת באינטרנט מטפלים המתמחים בשני התחומים.
שלום רב. אני במהלך 15 שנים האחרונות מטופל ב ציפרלקס. כרגע מינון הוא 10. היו תקופות שהמימנון היה 20. אני סובל בהתקפי חרדה באופן קבוע. ולאחרונה, ההתקפים חזקים יותר ולי קשה מאוד להתמודד עם המצב. בנוסף לנתילת תרופה אני עושה מדיטציות, מקפיד על פעילות גופנית. האם יש מצב שהטיפול לא מתאים לי? מה עלי לעשות על מנת לשפר את מצבי? תודה לך מראש על תגובתך.
מזה 7 שנים אני יודעת עובדה זו, מתמודדת עם מעידות של הפרת אימון ומאידך - לא מסןגלת להגיע לידי החלטה האם להישאר, לסלוח ולהכיל מכיוון שהקשר מצוין, הזוגיות חזקה והאהבה והדאגה עצומות או לצאת לחופשי, להיות לבד, לפרק משפחה וכל הכרוך בכך. חייה עם מחשבות טורדניות על קשריו עם גברים ועל בגידות מאחורי גבי למרות הבטחות שלא ימעד. מועקה תמידית בלתי נסבלת ללא יכולת לשחרר, למרות שיחות ארוכות שלנו ובירור העניינים בינינו באופן יסודי. זקוקה לעזרה מקצועית!
הפרעת אישיות גבולית?
RE: הפרעת אישיות גבולית?
דיכאון עמיד ..אז איך מתניעים פסיכותרפיה?
שלום . מאובחנ ת עם דיכאון / דיסתימיה ( כולל GAD ) ע"י פסיכיאטרית כבר מס' שנים. כבר 8 שנים נטלתי 7 (שבע !) תרופות שונות ssri snri במינון מקסימלי למשך 4 עד 6 חודשים , ללא שיפור כלל . התחלתי פעמיים טיפול פסיכולוגי אצל 2 פסיכולוגים שונים במשך השנים, הפסקתי לאחר 2 או 3 פגישות , כי מרגישה שצריכה פתרון של "כאן ועכשיו", הסבל ממושך מדי גם כך , ולא אחזיק מעמד בטיפול דינאמי ארוך . בנוסף, מניחה שמבחינה פרקטית טיפול online נגיש לי יותר. אז איך מתניעים פסיכותרפיה כשטיפול תרופתי לא עוזר (הוצע לי לאחרונה שילוב תרופתי חדש ויעיל בדיכאון עמיד...שוקלת את הנושא לאור ת.לוואי, אך לא שוללת ) . מדובר בדיכאון Unipolar ....פשוט עמיד .
ROCD של הבת זוג -ההתמודדות שלי.
שלום אני נשוי למישהי שמאובחנת עם ROCD המתבטא בעיקר בקנאה קיצונית כלפי נשים וחוסר יכולת הכלה של קשר כלשהוא שלי עם אישה (לא משנה גילה/הקרבה שלה אלי) וממשיך בשתלטנות אין סופית - דורשת לעדכן אותה בכל מייל שאני שולח בעבודה למישהי, לעדכן אותה אם פנו אלי במסדרון (מישהי) ועוד הרבה סיפמטפומים. הסימנים היו כבר לפני והאמת שאיפשהוא אני כועס על עצמי שהמשכתי את הקשר הזה, אבל אני אוהב אותה ויודע שיש פתרון לכל דבר (מאמין בכך) ומוכן להשקיע מעצמי לעזור לה. הבעיה היא שהיא לא מכונה ללכת לטיפול משום שהלכה וחוותה אשמה ורצון להתאבד בעקבות כך והיא לא מוכנה לשמוע על זה אפילו וגם לא על תרופות שהופכות אותה לזומבית כהגדרתה. גם ללכת לטיפול יחדיו היא איננה מוכנה. המודעות שלה גבוהה , היא מודעת שזה לא בסדר ומודעת שזה לא נורמלי מה שהיא עושה אבל פשוט החליטה עם עצמה שככה היא והיא לא משנה כלום כי זה פוגע לה בנפש. ברור לי שאין פתרון ללא טיפול פסיכולוגי + רפואי. אשמח לשמוע עצות/רעיונות איך לשכנע אותה לגשת לטיפול כזה, והאם בכלל זה כיוון נכון. לציין כי זה משפיע עלי בכל צורה אפשרית וכמובן משפיע על הקשר שברובו מבחינתי הוא עצוב. אני הסכמתי להרבה דברים שהיא ביקשה בתקווה שזה יעזור לביטחון אך זה בור ללא תחתית.
RE: RE: ROCD של הבת זוג -ההתמודדות שלי.
RE: RE: RE: ROCD של הבת זוג -ההתמודדות שלי.
סליחה על ההצקה, פשוט מאוד סקרן מהי תשובתך.
אני בת 17.5 ומאז גיל 12, פחות או יותר, יש לי הרגל רע להוציא שחורים מהגב. דבר המביא לזיהומים ולצלקות. גם אם יש תקופות בהן אני מצליחה במשך כמה ימים לא לגעת בגב בסופו של דבר אני חוזרת להרגל הרע. האם יש פתרון?