טראנס פסיכודאלי או פסיי טראנס, מגיע מהמילה היוונית שמשמעותה : מוח / נשמה / נשימה / רוח.
סגנון זה של טראנס, כמו שאר הסגנונות, התחיל להתפתח מתוך הגואה טראנס בסוף שנות ה-90 והפך למיינסטרים בערך בשנת 1998.
הפסיי טראנס מאופיין ב-BPM מהיר (מגיע ל155 ביטים לדקה), מלודיות מחשמלות ומסובכות ובעל צליל יותר "מתכתי" וסינתטי משאר סוגי הטראנס. ניתן להבחין בהבדל בסאונד בעיקר ברצועות הבאס. בעוד שבגואה טראנס יש יותר שימוש בסינטיסייזרים ובסמפלרים, בטראנס הפסיכדלי יש יותר שימוש בדגימות (סאמפלים) שעברו מניפולציה במכשירים דיגיטליים שמדמים את הסינתיסייזר בגרסא יותר מתקדמת.
המחייה הזולה, האנשים הנחמדים והנופים המרהיבים, אבל גם בשביל החשיש האיכותי שעד אמצע שנות ה-70 היה חוקי.
בזמן שנות ה-70 התחילו לצוץ בגואה אמנים שניגנו רוק פסיכודאלי, סטייל פינק פלויד, The Doors, וחבר'ה כאלה. לאחר מכן, עם העלייה של מוזיקה אלקטרונית ברחבי אירופה ובעיקר מוזיקת הטכנו הוותיקה, הגיעו ז'אנרים אלו גם להודו – האמנים הפסיכודאליים התלהבו מהתרבות המוזיקאלית החדשה והחלו ליצור מוזיקה סטייל גואה (שהפכה אט-אט לז'אנר האהוב גואה טראנס) – הם הוציאו משירים את המילים, הכניסו מלודיות משוגעות בלופים חוזרים ושינו כמעט כל צליל וצליל כך שיתאים לקארחניסטים האמיתיים של גואה, ובהמשך יצאו לאור בתור- Goa Style Mixes.
עם הזמן, התחיל הטראנס להיות מושפע גם מסגנונות נוספים כמו דיסקו, אסיד, האוס, אלקטרו וגם קצת מוזיקה גותית, וכך החלה לצמוח תנועת הפסיי טראנס מאז ועד היום.
אמנים רבים בהודו היו מקליטים את הטראקים שלהם לקלטות וכך מעבירים מאמן לאמן העתקים של הקלטות אלו ברחבי הודו. הסצנה הייתה במצב של אנדרגראונד אמיתי (בלי שום חברות תקליטים) בניגוד למצב היום שבו הטראנס הופך למסחרי יותר ויותר. אותן הקלטות היו מושמעות במסיבות טבע על חופיה של הודו המדהימה וכך התפשטה בקרב היפים ותיירים מכל רחבי העולם.
דבר נוסף שהיה מיוחד וחדשני במסיבות האלה שגרם לכולם להתאהב בהן הוא החופש: עצם היות המסיבה באוויר הפתוח עם נוף מרהיב ובלי שום מעצורים, והעובדה שהמסיבות הללו המשיכו ברצף שעות על גבי שעות ואנשים רקדו ללא הפסקה.
על מנת לא להפסיק את החגיגה ולמשוך את הריקודים כמה שיותר זמן, התחילו החוגגים ליטול סמים פסיכודאליים ואלו החלו להשתלט על המסיבות וכך למעשה החלו להפיץ את תרבות הטראנס עם כל מה שכלול בתוכה כולל הטריפים וסמי ההזיות בכל רחבי העולם כולל מדינתינו הקטנה, ישראל.
הפסיי טראנס לרוב הוא מהיר יותר משאר הסגנונות של הטראנס ושל הטכנו בפרט, הצלילים והביטים משתנים בממוצע כל תיבה של 8 תווים ומשאירים את הטראק מגוון ומעניין, בצורה שלכל תיבה נוספים עוד צלילים עד שהטראק מגיע לקלימקס, יש נפילה והפסקה קצרה, וכל התערובת המושלמת הזאת של הצלילים מתחילה מחדש בצורה קצת שונה אך על אותה רצועת הבאס המהירה והחזקה שמרעידה את הרחבה.
הסאונד של הבאס שונה לגמרי מהבאס הגואתי וכמו שצויין קודם, הוא יותר "מתכתי”. רצועת הבאס משתנה כמה פעמים במהלך הטראק, יש הפסקות קצרות כמה פעמים ולעיתים מופיעה גם רצועת טריולות בזמן הקטע, שלרוב גומרת לקהל את הרגליים.
אפקט נוסף שנעשה בו שימוש ברוב יצירות הפסיי טראנס הוא ה-dub delay שעוזר ליוצר להגיע לקלימקס או לחזור ממנו מההתחלה. כמו כן, יש שימוש רב בכלים חיים כמו תופים ובעיקר גיטרות וגיטרות באס.
קיימים תת-סגנונות רבים שנגזרו מהפסיי טראנס, ביניהם הפול און – שאנחנו שומעים בכל הפסטיבלים הגדולים והמוכרים בכל מקום, לצד דארק פסיי ועוד ולמעשה זהו אחד מהזרמים העיקריים של סצנת הטראנס מאז המצאתו ועד היום!
דוגמא נהדרת לפסיי טראנס היא ההרכב- 1200 Micrograms שמורכב מאליל הטראנס Raja Ram האוסטרלי ו- Simon Posford הבריטי המשוגע. הרכב זה הוא אחד מההרכבים הכי מפורסמים, שמייצגים היטב את סצנת הטראנס הפסיכדלי גם כיום.
ניתן להבחין בהבדל עצום בינם לבין שאר ההרכבים החדשניים יותר, ולראות שהם עדיין מושפעים ממקורות הגואה טראנס.
דוגמא נהדרת נוספת לפסיי טראנס היא Cosmosis האדם והאגדה!
תודה רבה אחלה כתבה !