במובן מסוים חנוכה הוא מועד חריג. חנוכה הוא היחיד בין כל מועדי ישראל אשר מחולק לשני חודשים שונים (כסלו וטבת) ואשר יש ראש חודש בתוכו.
מה הדבר הזה בא ללמדנו?
בעולם היהודי, ראש החודש מסמל את רעיון ההתחדשות. בעצם, המילה "חודש" והמילה "חדש" הן בעלות שורש זהה. חודשי השנה העברית מתחילים כשהירח מתחדש ונגמרים כשהירח נעלם.
חנוכה טומן בחובו רעיון דומה.
בשפה הארמית קיים פתגם האומר "מבירא עמיקתא לאגרא רמא" (מבאר עמוקה לגג גבוה).
בימי מתתיהו בן יוחנן ובניו, עם ישראל עבר ממצב בו כמעט נעלם כאומה, שכח את תורתו, איבד את זהותו ונבלע בין אומות העולם, למצב של טיהור וחנוכה מחודשת של בית המקדש וריבונות מדינית רחבה. ניצחון זה נחרט בזיכרון האומה כנס נוסף בשרשרת הניסים והתשועות שליוו אותנו כעם מימי יציאת מצרים ועד ימי שיבת ציון וקום המדינה.
התלמוד בפרק "במה מדליקין" שבמסכת שבת מלמד אותנו את דיני מצוות הדלקת נר חנוכה. הדינים המובאים בגמרא הם רבים ומגוונים. קוראים שם בין השאר על אופן הדלקת הנר, זמנה ומיקומה.
השאלה המתבקשת כאן היא מה הקשר בין נר של חנוכה למכירתו של יוסף שמוזכר בפסוק שבספר בראשית?
ייתכן שהתשובה היא שקורות חייו של יוסף, עליו אנחנו קוראים בתורה בשבועות אלה, הולכים באותו מסלול של סיפורו של "חג החנוכה".
גם חייו של יוסף הצדיק הלכו "מבירא עמיקתא לאיגרא רמא".
יוסף נכלא בבית האסורים ואז נבחר למשנה מלך מצרים. מהבור הוא עלה לארמון. מהחושך לאור. וממצוקה לתקווה.
העובדה שחנוכה מחולק לשני חודשים דווקא רומז רעיון דומה. רעיון של התחדשות וניצנים של תקווה. והידיעה שאפילו בימי צרה וצוקה אסור ליפול לתהומות הייאוש. עלינו תמיד לדעת שמאחורי העננים, השמים הם כחולים הן בחיינו כאומה, והן בחיינו האינדיבידואליים. וגם כשהירח נעלם לכמה רגעים, מיד הוא נולד ומתחדש.
מי ייתן ונזכה לחודש של אור מלא עשייה מבורכת ובשורות טובות.