באמצע אפריל השנה, בזמן שמרבית כלי התקשורת בעולם דיברו על “המלחמה הקרה החדשה” המתפתחת בין ארה”ב לרוסיה וחזו הרעה ביחסים בקרב שתי המעצמות, כתבנו מאמר שחזה אחרת. בניגוד להסלמה שהציגו כלי התקשורת, כתבנו שבקרוב טראמפ יתחיל לשתף פעולה עם פוטין (“מלחמה קרה חדשה? טראמפ מתכנן לשתף פעולה עם פוטין” – גיליון מאי).
ב-16 ביולי התחזית התממשה באופן רשמי, כאשר נערכה פגישה בין טראמפ לפוטין בארמון הנשיאותי בהלסינקי, בירת פינלנד. “המלחמה הקרה היא עניין של העבר”, אמר פוטין. “היחסים בינינו לא היו גרועים כל כך כפי שהם כיום”, הוסיף טראמפ, “אולם, כל זה השתנה לפני כארבע שעות”.
מה טראמפ רוצה מפוטין? מדוע הם משתפים פעולה? עד עכשיו אף אחד מכלי התקשורת בארץ ובעולם לא מצליח להבין מדוע נשיא ארה”ב רוצה לשתף פעולה עם רוסיה ש”ידיה מגואלות בדם של ילדים [סורים]” (Ynet, 9 באפריל); שעשרות דיפלומטים שלה מגורשים מאדמת ארה”ב (מאקו, 26 במרץ); מדינה המנסה לפרוץ “לתשתיות החשמל, התעופה והגרעין” של ארה”ב (הארץ, 15 במרץ); שהנשיא שלה “כבר מנהל מלחמת צללים נגד ארה”ב” (גלובס, 12 באפריל); וכמובן, מדינה שניסתה להשפיע על הבחירות האחרונות בארה”ב – פרשה הנחקרת בימים אלה.
הסבר שמניח את הדעת ובו מסתפקים מרבית העיתונים, הוא ששלום עדיף על מלחמה. המטרה היא לשפר את יחסי ארה”ב-רוסיה ולמצוא תחומים שלגביהם שתי המדינות יכולות להסכים ולשתף פעולה. בדרך זו אולי ייפתר המשבר בסוריה, האיראנים יורחקו מגבולנו והמדינות אף יוכלו “לפקח ביחד על מחירי הגז” (כלכליסט, 16 ביולי).
זה לא שאין אמת בהשערות, אלא שהן מפספסות את הסיבה המהותית שהובילה את טראמפ לחדש את היחסים עם רוסיה, ושאִפשרה לנו לחזות את המהלך מבעוד מועד.
כפי שהסברנו באותו מאמר שחזה את העתיד לבוא, שליטי אימפריות מוצלחים לאורך ההיסטוריה הבינו שקשה מאוד להביס אויבים רבים במקביל. קשה לנהל מלחמה בחזיתות רבות בו-זמנית, ועוד יותר מכך לנצח. לארה”ב קשה מאוד להילחם באיראן ובו-זמנית לכופף את זרועה של סין במלחמת הסחר, לעצור את צפון קוריאה, להילחם מול אל-קאעידה באפגניסטן ולבלום את ההשפעות של רוסיה, שמערערת אזורים שונים ברחבי העולם.