1.בפני התנגדות מטעם הנתבעת, לביצוע שיק ע"ס 100,000 ₪,מועד פירעונו 3.3.14, שהוגש על ידי התובע ללשכת ההוצל"פ. הנפרעת בשיק הינה: "דב פרנקל בע"מ (להלן: "הנפרעת").
לטענת הנתבעת, כמפורט בתצהיר ההתנגדות, השיק ושיקים נוספים נמסרו לנפרעת, עימה היו לנתבעת קשרים עסקיים המבוססים על יחסי אימון, על מנת שתספק לנתבעת סחורה עתידית (במיוחד צנרת לקוי מים). אולם, בין לבין ,בעל החברה-בשם דב, נפטר,התמורה מעולם לא התקבלה והנתבעת נאלצה לבטל את השיק. הנתבעת הוסיפה כי לאור פניית קרובי משפחתו של דב בטענה כי הנפרעת אמורה להמשיך להתנהל והבטחתם לספק את הסחורה, מסרה גם לאחר פטירת דב, שיקים נוספים לנתבעת. הנתבעת טענה כי לאחר מסירת השיקים נעלמו אותם קרובי משפחה ומונה לנפרעת מפרק זמני.
הנתבעת טענה כי מדובר בכישלון תמורה מלא וכי התובע אינו אוחז כשורה שכן ידע את כל העובדות הנ"ל.
2.בתאריך 22.12.15 נחקר הבעלים של הנתבעת (להלן: "אחמד"),על תצהיר ההתנגדות והצדדים סיכמו טענותיהם.
ב"כ הנתבעת חזר בסיכומיו על הטענות המועלות בהתנגדות, הפנה לכך שתצהיר אחמד לא נסתר והפנה אף להלכה החדשה כפי שנקבעה ברע"א 8301/13.
ב"כ התובע טענה שיש לדחות את ההתנגדות וזאת מאחר שהתובע נתן תמורה בעד השיק והינו אוחז כשורה. עוד הפנתה באת כוח התובע לסתירות, שהתגלו, לטענתה, בחקירת אחמד ולכך שלטענתה, הודה בחקירתו במסגרת תביעה שהוגשה נגדו ע"י מפרק הנפרעת, כי קיים חוב לנתבעת ומכאן שכן ניתנה לנתבעת תמורה מהנפרעת עבור השיק. באת כוח התובע הפנתה לכך שהתביעה שהוגשה ע"י מפרק הנפרעת כנגד הנתבעת הינה בסכום הגבוה בהרבה מסכום השיקים וגם מכאן שיש לדחות את טענת הנתבעת לכישלון תמורה מלא.
3.הדיון בהתנגדות הינו כדיון בבקשת רשות להתגונן, לגביה כבר נפסק, כי די למבקש שיעלה הגנה ולו דחוקה כדי שתינתן לו רשות להתגונן. הדיון בהתנגדות אינו משפט ואף לא קדם משפט וכל כולו, אינו אלא בחינה ראשונית ומוקדמת של העניין. המבקש יזכה ברשות להתגונן, בכל מקרה בו תצהירו לא נסתר וממנו עולה עילה חוקית בעלת משמעות, אשר אם תוכח במשפט, תוכל לשמש הגנה מפני התביעה (בר אופיר "סדר דין מקוצר בהלכה הפסוקה" מהדורה שמינית בעמ' 236).
אומנם, המשיב אינו צד קרוב לשטר. אולם, בשלב זה ,עפ"י ההלכה הפסוקה, כפי שתפורט, די לה לנתבעת שתעלה טענת הגנה שתעמוד לה כנגד צד קרוב. בשלב זה של דיון בהתנגדות, לא מבררים את השאלה האם האוחז בשטר הינו אוחז כשורה, אם לאו.
"הלכה היא כי די לנתבע המבקש רשות להתגונן כנגד תובענה שהוגשה על ידי צד שלישי בשטר, שיראה הגנה שהיה מעלה כנגד הצד הסמוך. הגנה זו פוגמת בזכות הקניין בשטר, וכוחה יפה גם לעניין צד השלישי, שאליו סוחר השטר. משמעלה הנתבע הגנה לכאורה כנגד תביעתו של צד קרוב, צריך הצד השלישי להרים את נטל השכנוע המוטל עליו לפי סעיף 29(ב) לפקודת השטרות ולהוכיח את אחיזתו בשטר כשורה. בשלב הדיון בבקשת רשות להתגונן, בית המשפט לא ידון בסוגיה זו ויניח אותה להכרעת בית המשפט שידון בתיק לגופו, שכן הדבר מחייב עדות מטעם האוחז בדבר מתן תמורה בתום לב, כאמור בסעיף 29(ב) לפקודת השטרות. (ההדגשה שלי ר.א.), ד. בר אופיר, סדר דין מקוצר בהלכה הפסוקה, מהדורה שמינית, 237-235, ע"א 218/66 חביה ואח' נגד גליק, פד"י כ'(4) 67,63, ע"א 366/65 תימור חברה להנדסה ובנין בע"מ נגד מ. אנגלרד חרושת ברזל בע"מ פד"י יט'(4) 229"