מנהל מוצלח הוא זה שמגיע לתוצאות ולא זה שעובד שעות רבות. יצירת פנאי וניצולו הנכון משביחים את יכולות המנהל ובכך תורמים להשגת תוצאות טובות יותר. בארה"ב הנשיא יוצא לחופשות דיג ולמשחקי גולף; בצרפת לא תמצא מנכ"ל אחד לרפואה ביולי-אוגוסט; ובספרד ובאיטליה לך תחפש את המנהל בשתיים בצהרים, אבל בישראל "תנאי השוק לא מאפשרים זאת" ו"הארגון תלוי בי". גלעד רבינוביץ, מנכ"ל קבוצת מלם, החליט שאפשר גם אחרת - לקרוא, להפנים וללמוד. תרבות הפנאי בישראל נמצאת בתהליך התפתחות אטי אבל בכיוון ברור. כמנהלים אנחנו אלה שמהווים דוגמא בארגונים שלנו ל"איך לנצל את הפנאי", והסיבה שאנחנו בפיגור לעומת שאר העולם נעוצה בעיקר בנו. הדורות הראשונים של המנהלים הגיעו ברובם מהצבא, ובצבא - לפחות בשנים עברו - היה ברור שהמנהל כלומר המפקד, הוא טיפוס שונא חופשות ושונא בית; ההפסקה היא שחיתות, וישיבות הנהלה מתחילות בשעה תשע בלילה. המפקד הוא הנותן דוגמא אישית והוא האחרון שמכבה את האור. בנוסף, מוטיבים רבים מתרבות המערב אומצו בארץ, אבל דווקא תרבות הפנאי נלמדת על ידינו בפיגור. באירופה ובארה"ב מקפידים על חופשות. בתקופת הקיץ נעלמים לשבועיים ובסופי השבוע הארוכים אזורי הקיט מלאים ב"מקומיים". באירופה מסיימים לעבוד מוקדם, ולעתים עוברים דרך הפאב בדרך הביתה, ובארה"ב הנשיא מצטלם כשהוא דג או משחק גולף.
עלינו לנסות להקדיש זמן לארוחת צהריים, אמנם הדיאטנים מגדירים את ארוחת הבוקר כחשובה ביום, אולם למנהל - זמן ארוחת הצהריים הוא זמן שחשוב לנצל בראש ובראשונה לאוכל. ניתן לעשות זאת במסגרת פגישה עסקית או פגישה עם חבר או אולי עם בן או בת הזוג, לדבר על נושאים שונים ולאוורר את הראש. זמן איכות בצהריים מסדר לנו המשך יום קל ופורה יותר.
חופשה אמיתית עם התנתקות שתיארך מעל שבוע בארץ או בחו"ל. באירופה ובארה"ב. קובעים את תאריכי החופשה חודשים רבים לפני כן ולא מגיעים לרגע האחרון ומתחילים לנסות לתכנן ולדחוס. עצם הימצאותה של חופשה ארוכה ביומן, התכנונים שלה והדיבורים עליה תורמים לבריאותנו הנפשית.
תודה אחלה מאמר. מזמן חיפשתי אותו. הכל פשוט ואפשרי ועושה סדר.