קרטוגרפיה היא תורת ציור המפות. בעבודה זו עורכים, מציירים, מעבדים ומדפיסים מפות גאוגרפיות מסוגים שונים. לפני מאות שנים היו המפות מאד לא מדויקות במונחים של היום, אך הן עוצבו כמעט כיצירות אמנות. הן היו מסוגננות ומקושטות, היו עליהן איורים יפים של ספינות, יצורי ים קסומים ועוד. בהמשך השנים הפכו המפות למסוגננות פחות ומדויקות יותר..
עוד במאה השניה הכין האסטרונום והגאוגרף היווני תלמי מאלכסנדריה ספר מפות קדום, שאבד במהלך השנים. מהיום שבו יצא האטלס המודרני הראשון, על ידי הקרטוגרף והגאוגרף הפלמי אברהם אורטליוס, הפכו המפות נפוצות הרבה יותר והחלו להגיע ליותר אנשים. הקרטוגרפים החלו לחבר את הציבור הרחב למקומות ולהתרחשויות היסטוריות שקרו בהם והציבור גמא בשקיקה את ספרי המפות, שהיו אולי תחליף למסעות יקרים ומלאי סכנות, שרק העשירים יכולים היו לצאת אליהם אז.
כיום ציור המפות הוא מקצוע המנצל תצלומי אוויר, צילומי לוויין, מידע סטטיסטי ממקורות שונים ועוד. הקרטוגרף המודרני יכול לוודא היום כל פרט מבסיסי נתונים מקוונים וממקורות מידע אינספור. בנוסף לכך, המפה שוב אינה לבד - תצלומי לוויין נגישים לציבור דרך האינטרנט ובצירוף עם מפות מקוונות, מערכות GPS מדויקות ושלל גאדג'טים יכול כל ילד לנווט בקלות ובמהירות, לכל פינה בעולם.
הגלובוס הוא דגם מוקטן של כדור הארץ, כלומר עגול ולא שטוח. הגלובוס משמש כמפת העולם כולו והוא מציג את העולם בצורה דומה יותר לצורתו האמיתית - צורה של כדור. הגלובוס כמפה כדורית מציג בדרך כלל את המדינות בצבעים שונים ואת קווי האורך והרוחב הדימיוניים שמחלקים את העולם.
הגלובוס מאפשר לראות בקלות את העולם כולו, אך בניגוד למפות, שיכולות להיות מפורטות מאד, קשה מאד לראות בו את המקומות הקטנים יותר. קנה המידה שלו הוא גדול מדי, כלומר כל סנטימטר משקף בו מאות קילומטרים.
מהי מפה מדינית?
מפה מדינית היא מעין תרשים שמראה את המדינות, גודלן, צורותיהן וגבולותיהן. המפה המדינית מציגה את החלוקה של האזור שמוצג בה, בין המדינות השונות. כל מדינה מקבלת צבע משלה, שנועד להבחין בינה לבין מדינות אחרות בסביבתה.
במפה המדינית מופיעים כמובן שמות המדינות, אך גם שמות הערים החשובות בהן, ימים ונהרות מרכזיים ועוד.
איך הפכה מפת הטיוב הלונדונית לאייקון?
הטיוב (Tube), הרכבת התחתית בלונדון, היא כלי התחבורה האהוב והמהיר להגעה ממקום למקום בעיר הגדולה הזו. 12 הקווים של הטיוב וכמעט 300 התחנות שלה נתפסים כדרך הנכונה להימנע מפקקים, צפיפות, מחסור בחנייה ותשלום אגרות המוטלות על הנהגים בכבישי לונדון.
אבל מפת הטיוב הלונדונית, שנולדה בשנות ה-30 של המאה הקודמת, היא סיפור לא פחות מעניין. כמקובל עד אז, הציגה המפה הקודמת של הטיוב את המרחקים והכיוונים השונים של הקווים באופן מדויק אך מבלבל ועמוס להבנה. זה החמיר כשנוספו לה עוד ועוד קווים ותחנות והיא הפכה בלתי ניתנת לשימוש.
ככל תושבי לונדון, גם הנרי בק, עובד מדינה בתחום התחבורה, לא הסתדר עם מפת הטיוב הקודמת. המהנדס הצעיר והמהפכן שרטט בזמנו הפנוי מפה שימושית להפליא, שהפכה לחלוטין את עולם המיפוי. היא התרכזה רק בסדר התחנות. לא היו בה כיוונים ולא מרחקים! - הוא הציע את המפה שיצר למנהלי הטיוב, שהיו להם אמנם ספקות, אך הם החליטו לנסות להדפיסה ולחלקה לנוסעים. הללו התלהבו והפכו את המפה הנוחה לאגדה.
החלטותיו של בק היו גאוניות. הוא התמקד בעיקר וזנח את הפרטים שלא היו חשובים לניווט ברכבת. בהדגישו את השימושיות של המפה, הוא התרכז בסדר התחנות והקווים, במקום בגיאוגרפיה. הוא פישט מאד את הבנת הקווים, בכך שהציג קווים ישרים ואלכסוניים בלבד (בזווית של 45 מעלות). גם את המרחקים העדיף בק לזנוח, כשהגדיל את מרכז העיר, הצפוף מאד, למול האזורים הרחוקים ממנו. כך יצר מפה קריאה ונוחה להבנה, שבה, כמה משעשע, גם הכיוונים וגם המרחקים לא מייצגים דבר..
בדיעבד, הביא העיוות הפונקציונלי (שימושי) שהכניס בק לכך שאנשים החשיבו הרבה פחות את המרחקים בין שולי העיר למרכזה. כך הם החלו תושבי הפרברים להעדיף את הרכבת התחתית על רכבם הפרטי ומנגד החלו אנשי העיר לצאת יותר אל הטבע שמחוץ לעיר, כי בתחושתם הוא לא היה רחוק..
מפת הטיוב גם הפכה כה פופולרית עד שרבים בלונדון החלו להתייחס אליה כמפת העיר הכללית. במקביל, החלו לאהוד גם את האסתטיקה שלה ואת היותה תוצר של האמנות השימושית (פונקציונלית). מעניין שלא פחות מהשפעת האמנות החדישה על עיצוב מפת הטיוב, השפיעה המפה על עולם האמנות המודרנית, כמו בהשפעה שהייתה לה על מונדריאן, שהשתמש בעקרונות ממפת הטיוב ביצירותיו המופשטות.
וכך, בעידן הפופ ארט ובהשפעת עולם של צבעים ודימויים חזותיים בולטים, הפכה מפה פשוטה ושימושית לאייקון תרבותי של ממש, שמופיע על אינסוף מזכרות לתיירים, חפצים מעוצבים, לק אמנותי לציפורניים, מערכות לגו להרכבה ומה לא.
מהי מפה פיזית?
מפה פיזית (Physical map) או פיסית היא מפה שמראה את צורתו של השטח המוצג בה. מפה כזו מראה את ההרים באזור, את הנחלים, הנהרות, האגמים, המדבריות וכדומה. מפה פיסית לא מציגה ברוב המקרים את המדינות או הארצות השונות (אלה מוצגות במפה המדינית דווקא).
מהי מפת דרכים?
מפת הדרכים היא מפה שמראה את הכבישים והדרכים לנסיעה בארץ או באזור מסוים. מפה כזו היא מפת מידע המשמשת כדי לאפשר נסיעה מהירה ונוחה ממקום למקום. מפות דרכים, או מפות כבישים, הן מפות חשובות במיוחד לנהיגה באזור בלתי מוכר. בעולם המודרני יש מגוון של דרכים ומחלפים ותכנון נסיעה בעזרת מפת דרכים מקצר ומפשט את הנסיעה באופן משמעותי.
בשנים האחרונות ועוד יותר בעתיד, יחליפו מכשירי ניווט ואפליקציות ניווט סלולאריות את מפות הכבישים והדרכים. אלו מוסיפים הדרכה קולית ושכבות מידע נוספות לאלו של המפה. חלק מהן מקבלות מידע מהמשתמשים וכך מסייעות בהכוונה הלוקחת בחשבון עומסי תנועה ופקקי תנועה בדרך אל היעד ומכוונות את הרכב לנתיבים עמוסים פחות, שיאפשרו הגעה מהירה ונעימה יותר ליעד.
עם הזמן הפכה מפת הדרכים למושג שמשתמשים בו בתחומים שונים. למשל, מפת הדרכים המדינית, שבה מציבים שלבים בדרך לביצוע תהליכים כמו הפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני. דוגמה אחרת היא מפת דרכים טכנולוגית שמהווה תהליך מסייע לחברות עיסקיות לזיהוי ופיתוח אסטרטגיות התמודדות עם התפתחות והשתנות השווקים שבהם הן פועלות.
לא מצאנו סרטונים ראויים על מפת הדרכים.
מהי שושנת הרוחות?
שושנת הרוחות היא תרשים שמראה את כיווני רוחות השמיים: צפון, דרום, מזרח ומערב. גם כיווני הביניים מופיעים בשרטוט: צפון-מזרח, דרום-מזרח, דרום-מערב, וצפון-מערב.
על שושנת הרוחות מבוסס המצפן המוכר ליורדי ים, הנווטים והמטיילים. התנ"ך לא מזכיר את שושנת הרוחות, אך מופיעים בו שמות הכיוונים, כמו ימה (מערב), קדמה (מזרח), נגבה (דרום) וצפון (צפון).