מועד מתן פסק הדין הוא יום חשוב ביותר לשלטון החוק בישראל. שוב הוכח שעקרון השוויון בפני החוק אינו מהווה במדינה שערכיה "ערכים יהודיים ודמוקרטיים" המה, סיסמה נבובה, אלא מציאות. בית המשפט במדינה היהודית אינו מכיר פנים במשפט, ולא ניכר בו שוע לפני דל. "אשר נשיא יחטא", אמרו חכמים, "אשרי הדור שהנשיא שלו מביא חטאת על עבירות שעבר"
באומץ לב, ותוך פרשנות יצירתית של המקורות (שבאה לביטוי גם בהלכה שקבע הרמב"ם במשנה תורה ביחס למקרא ביכורים, בהסתמכו על התלמוד הירושלמי), משיבו הרמב"ם בחיוב, ומוסיף: "כל מי שיתגייר עד סוף כל הדורות, וכל המייחד שמו של הקדוש ברוך הוא כמו שהוא כתוב בתורה, תלמידו של אברהם אבינו עליו השלום ובני ביתם הם כולם… ואין שום הפרש כלל בינינו ובינם לכל דבר. ואל יהא ייחוסך קל בעיניך* אם אנו מתייחסים לאברהם פלוני ויעקב, אתה מתייחס למי שאמר והיה העולם"
אל תדחה למחר מה שאתה יכול לדחות למחרתיים. הכלל הזה חל, כנראה, גם על הסימפוניה הבלתי גמורה של פרשת משה קצב.
במצעד שיצעד ביום רביעי הקרוב, "יום העגונה", מבית הדין הרבני ועד למשכן הכנסת לא יבעירו צמיגים. מן הסתם, גם גם לא יהיו בו קללות ודחיפות. אבל תהיינה שם דמעות, והרבה. וגם כאב לב, ותסכול, וחוסר אונים.
משכן ה´ אינו מועדון חברים סגור. בניגוד למקדשים בדתות אחרות, שרק אנשי העילית מורשים להיות שותפים לבנייתם ולאחר מכן לבוא בשעריהם, מקדש ה´ פתוח לכל. העם כולו שותף בבנייתו, "העשיר לא ירבה והדל לא ימעיט", והכל אמורים לבוא בשעריו. נשים וגברים, עניים ועשירים.
דיקן מכללת "שערי משפט" לא חוזר בו מדבריו שפורסמו אמש ב-ynet, על-פיהם 95% מעבירות המין בירושלים בוצעו על ידי דתיים וחרדים. היום הוא מפרט את הסיבות: "איסורים שגורמים ליצרים להתפרץ, היעדר חינוך מיני וקשר השתיקה"