בעיצומה של חופשת הקיץ, שכל התלמידים כמו במרבית מקומות בעולם נמצאים בחופשה מהלימודים, בתקופת פגרת בית המשפט, שרוב השוטרים והחוקרים במשטרה בחופש, שהתובעים והפרקליטים מצויים באתנחתא זמנית, שהצבא ופרקליטות עריקים מצויים בחופשה מרוכזת – "הדממה", ואחרי זמן רב של עבודה קשה במהלך כל השנה בדאגה ושמירה על אינטרס לקוחותינו, הסקנו שזה הזמן להתנתק מהעבודה, לצאת לחופשה מיטבית למילוי "מצברים".
לאחר חשיבה רבה באיזה אופן נבלה את חופשה והיכן, תמימי דעים היינו שהחופשה תהה מחוץ לגבולות ישראל. עיקר ההתלבטות הייתה האם החופשה תיעשה ביוון – בסגנון בטן גב, ים, שמש וטברנה יוונית או טיול בדרך של יציאה מאזור הנוחות, בהעמקת הידע בניכר - הכרת תרבויות, טיול מוזיאונים, גלריות, וזיכרון באירועים היסטוריים בלתי נשכחים. לבסוף, היעד שנבחר, פולין.
סיור בפולין – מהווה מעין דיסוננס. מחד נראה כי ערי הבירה קראקוב (בעבר) וורשה (נוכחית) כאזורי תיירות תוססים, ומאידך, קשה להתעלם מהתחושה הקשה שחוו אחינו היהודים בשואה והרג המונים בידי הנאצים הגרמנים בגטאות באותם הערים. במלחמת העולם השנייה - 1939, גרמניה הנאצית כבשה את פולין ומשם יהודים רבים (וגם אזרחים פולניים), נלקחו למחנות השמדה - הוצאו להורג בדרכים שונות על ידי הגרמנים - הנאצים בני עוולה. במהלך כשש שנים, נרצחו 6 מיליון יהודים. לאחר קום המדינה נחקק בישראל חוק עשיית דין בנאצים ועוזריהם.
החוק קובע, תחולה פלילית ועונש מוות, על פשעים שבוצעו, כלפי האנושות בכלל והיהודים בפרט, בתקופת השואה על ידי הנאצים ועוזריהם –שסייעו להם במעשיהם על ידי מסירתם לשלטונות, חשיפת מקום מסתורם ולכידתם. עוזריהם, ככל שישמע מוזר, היו בניהם גם מיעוט יהודי ששיתפו פעולה להרג יהודים. כמו לדוגמה: יחזקאל אינגסטר - יהודי ששימש כעוזר הנאצים ונידון בשנת 1952, לעונש בשל עבירות כלפי האנושות ומעשי התעללות באסירים יהודים בתקופת השואה.
בחודש התשיעי 1939, פרצה מלחמת העולם השנייה, על ידי גרמניה שכבשה את פולין והחלה להעביר יהודים לגטאות ומשם להוצאה להורג. הרג היהודים החל עוד קודם בגרמניה בהוראותיו של היטלר, מתוך תפיסה אנטישמית שהיהודים הם לא מהגזע הנבחר, היהודים חמדנים, סוטים, מעוותים, נראים לא טוב, וכל כוונתם זה להשתלט כלכלית ומדינית על גרמניה, ועל כן, הפתרון הסופי לגביהם הוא הרג המוני ושיטתי על ידי כיליון כל היהודים והשמדתם מן העולם - שואה. כך, בין היתר, הצדיק היטלר ותיאר את מעשיו: "...היהודים הטילו שני מומים באנושות – ברית מילה בגוף ומצפון בנפש. אלו הן המצאות יהודיות... באתי לשחרר את האנושות מאזיקי הנשמה, מן הייסורים המשפילים שנגרמו על חזון השווא שנקרא מצפון ומוסר..."
ככל שישמע מוזר, צירוף המקרים בהתחבטות בין טיול ביוון לפולין, באה לידי ביטוי הן במושג אנטישמיות שמקורה במילה היוונית – אנטי שמי = נגד יהודי. והן בדבריו של אפיון, אחד הנואמים המפורסמים ביוון אשר שנודע בשנאתו ליהודים, שגרס כי היהודיים הם צאצאי מצרים - מצורעים, שגורשו ממצרים ונשבעו להרע לנוכרים , ואף נוהגים להקריב יוונים כקורבן אדם.
באחד מן הסיורים בקראקוב שבפולין, ביקרנו במפעל לציפוי סכו"ם, כלי מתכת ומכירת כלי הבית של אוסקר שינדלר. בפרוץ המלחמה שהנאצים הובילו את היהודים זה אחר זה לכיכר ומשם לגטאות ולמחנות ההשמדה, מר שינדלר העסיק במפעל שבבעלותו מאות יהודים. בשל קשריו ועברו בשירות המודיעין הגרמני, וכמובן תשלום שוחד שלמונים ומתנות למפקדי צבא האס אס – שומרי ועושי דברו של היטלר, הפך המפעל של שינדלר לאזור מוגן ובטוח מפני השמדה, גירוש ורצח, וכך הצליח לחלץ ממוות מאות יהודים שהורשו לעבוד במפעל והיו מוגנים מפני הנאצים.
להבדיל משינדלר הגרמני שחילץ והציל יהודים מהוצאה להורג, גרמני אחר – נאצי בשם אדולף אייכמן, נחטף והובא למשפט בישראל, בשנת 1962, בגין פשעיו כלפי העם היהודי בשואה. משפט אייכמן התנהל על פי חוק לעשיית דין בנאצים ועוזריהם. וזה לשון החוק: "אדם שעבר עבירה אחת מאלה – (1) בתקופת השלטון הנאצי, בארץ עוינת, עשה מעשה שהוא בגדר פשע כלפי העם היהודי; (2) בתקופת השלטון הנאצי, בארץ עוינת, עשה מעשה שהוא בגדר פשע כלפי האנושות; (3) בתקופת מלחמת העולם השנייה, בארץ עוינת, עשה מעשה שהוא בגדר פשע מלחמה, דינו – מיתה. "פשע כלפי העם היהודי" פירושו – אחד המעשים המפורטים להלן שנעשה בכוונה להשמיד את העם היהודי, השמדה גמורה או חלקית; ואלה המעשים: (1) הריגת יהודים; (2) גרימת נזק חמור ליהודים בגוף או בנפש; (3) העמדת יהודים בתנאי חיים שיש בהם כדי להביא להשמדתם הגופנית; (4) קביעת אמצעים שכוונתם למנוע את הילודה בקרב יהודים; (5) העברת ילדים יהודים לקיבוץ לאומי דתי אחר בדרך כפייה; (6) השמדה או חילול של נכסים או ערכים דתיים או תרבותיים של יהודים; (7) הסתה לשנאת יהודים...". אייכמן הוצא להורג בתלייה. זאת הפעם הראשונה שהוצא לפועל עונש מוות במדינת ישראל.
מקרים מובהקים של אנטישמיות מוכרים וידועים כבר מקדמת דנא ומוזכרים לא מעט בתנ"ך. אחת הדוגמאות הוא מקרה נמרוד נכדו של נוח – "ספר בראשית". על פי המפרשים ביקש נמרוד להוציא להורג את אברהם תיכף שנולד מתוך נבואה שמאברהם יצא עם נבחר לה'. ההסבר הפשוט והנוח להבנה את התנכלויות העמים האחרים כלפי היהודים, ניתן ללמוד מתוך היות העם היהודי "עם נבחר" – הגדרה שניתנה לעם ישראל במעמד הר סיני, ושכזה מביא על עצמו שונאים ויריבים רבים. לאורך כל ההיסטוריה החל ממצרים, בהמשך תקופת העמלקים, והדוגמה המוכרת ביותר בפורים – נס פורים, שם המן הרשע תיאר זאת כך: "ישנו עם אחד מפזר ומפרד בין העמים בכל מדינות מלכותך ודתיהם שנות מכל עם ואת דתי המלך אינם עושים ולמלך אין שוה להניחם".
לאחרונה צפיתי באחת ההפגנות שהתרחשה בכיכר שפתח תקוה, באירוע מחריד שלא יאמן מצד יהודי אחד שהתייחס בבוטות ואלימות מילולית כלפי יהודי אחר כובש כיפה ועם זקן. בצעקות רמות מלווה באלימות מילולית ובצורה מאיימת אמר: תוריד את השטיח שעל ראשך ותגלח את הזקן שבפניך, ועוד כהנה ביטויים המזכירים תקופות אפלות שחווה אחינו היהודים. חסר לנו שעוד יבואו ימים ובמהלך ויכוח פוליטי יטיחו אחד במשנהו בכיכרות ויאמרו, בדומה לתקופה הנאצית - האנטישמית, "הסר את מכנסיך" לוודא שאותו אדם "רחמנא ליצלן" נימול. אחינו היהודים באשר הם ודעותיהם הפוליטיות, יזהרו בלשונכם, ושמרו על כבודנו דתנו וחירותנו.