כלבי הסלוקי (Saluki) הם מן המוערכים, האהובים והעתיקים במזרח התיכון ולמעשה, גם בעולם כולו. עדויות מאימפריות ותרבויות שונות שהתקיימו במזרח התיכון שנים רבות לפני הספירה מספרות על מראם המרשים, יכולת הציד המושבחת שלהם והנאמנות הבלתי-מתפשרת לבעלים. קראו עוד על הגזע המדברי והאצילי.
הסלוקי נחשב לאחד הכלבים העתיקים והמוכרים בעולם, וכאב טיפוס לכלבי רוח רבים שאנו מכירים כיום. בדיקות גנטיות מהשנים האחרונות מוכיחות שהסלוקי הוא ככל הנראה צאצא של הכלבים המבוייתים הראשונים בשירות האדם. שמו של הסלוקי הגיע ככל הנראה חן העיר העתיקה "סלוק" שבתימן, עירק ועוד.
מבחינה היסטורית, ניתן למצוא איורים, קברים וסיפורים קדמונים על הסלוקים ששימשו את הפרעונים ולאחר מכן גם שבטים ערבים שחיו באזור המזרח התיכון לפני כ-4000 שנים. חשוב לציין שקיימים עדויות לכלבים שדומים מאוד לסלוקים מאזור מסופוטמיה אפילו מתקופות עתיקות יותר. עדויות אלו הופכות את הסלוקי לכלב שמאוד מזוהה עם אזור המזרח התיכון ואזורי המדבר בפרט.
שימושו העיקרי של כלב הסלוקי הוא לציד ותחרויות הקשורות בכך. עוד מימי הפרעונים, נחשבו הסלוקים לציידים מוכשרים ונבונים. בנוסף, חלקם נקברו עם בעליהם הפרעונים כאות הערכה לכלב הנאמן. גם ראשו של אנוביס, אחד מן האלים המוכרים ביותר של מצרים העתיקה, היה בעל ראש סלוקי.
מעבר להתאמתו הפיזית לציד בתנאי מדבר, חכמתו של הסלוקי, אפשרה לו לרדוף במשך זמן רב ולעיתים ימים אחר הטרף, ונאמנותו העמוקה גרמה לו לחזור עם השלל חזרה לבעלים ללא פגע, תכונה שלא אפיינה כלבים רבים.
בתקופות המאוחרות יותר, גם אחרי שהופץ הגזע לאזורים שונים בעולם (וביניהם לאירופה, בה הורבע במיוחד למטרות יופי ותצוגה), עדיין המשיך להיות כלב הסלוקי מקובל ומוערך מאוד באזור המזרח התיכון. כך כאמור, שבטים מזרח-תיכוניים רבים המשיכו לגדלו, להעניק אותו כמתנות יוקרתיות לאורחים ושליטים וכן, להשתמש בו למטרות ציד ארנבות ואיילות. שבטים בדואים ממאות השנים האחרונות היו ידועים בלהקות כלבי הסלוקי שהם גידלו (ועדיין חלקם מגדלים). חשוב לציין שהסלוקי יוצא דופן בכל הקשור ליחס שבטים מוסלמים אליו משום שמותר להכניסו לישון באוהל ואף מוזכר כשליחו של מוחמד.
הסלוקי כאמור, הינו כלב נבון ביותר ועצמאי, אך נאמן מאוד לבעליו. אינו תוקפני לבני אדם ומתאים במיוחד לבית עם ילדים קטנים ולמטרות טיפול וכלבנות רפואית, הודות לנוחות בה ניתן לאלפו. הסלוקי יכול לשמש בקלות ככלב שמירה בזכות חושיו החדים ורגישותו למשפחתו. בנוסף, אצילות הגזע לא באה לידי ביטוי רק במראהו החיצוני, שכן מדובר בכלב רגיש מאוד שקט ונוח. חשוב לציין שייתכן והסלוקים ייקשרו לבן משפחה אחד יותר מן האחר. מבחינת תנאי מחיה, מדובר בכלב בית המסוגל לחיות בדירה, אך חשוב להוציאו על מנת שיוכל להוציא אנרגיה בתדירות גבוהה יחסית.
ככל כלבי הרוח, כלב הסלוקי נוטה לגוף רזה, שרירי יחסית ויציב מאוד. מבנה גופו הצר, בית החזה הגדול יחסית לעומת המותניים וראשו המחודד גורמים לגופו להיות אווירודינאמי ומתאים לריצה למרחקים ארוכים, ללא איבוד נוזלים. הלסת של הסלוקי היא חסונה, אך כזו שמאפשרת נשיכה לא חזקה ופוצעת מדי, תכונה שהייתה מוערכת במיוחד על ידי מגדלי הסלוקי למטרות ציד שמספרים כיצד הכלב היה מביא להם את הציד פעמים רבות כשהוא עדיין חי וכמעט ללא פגע.
משקל נקבת הסלוקי נע בין 17- 27 ק"ג לערך, ומשקל הזכר נע בין 22-32 ק"ג לערך. באשר לגובה, נקבה יכולה לנוע בין 45-65 ס"מ ואילו הזכר נע בין 57-70 ס"מ.
היות ומדובר בכלב רגיש, רצוי לגדלו בצורה עדינה אך עקבית, כדי לסייע לו להיקשר לכל בני המשפחה ולא לחנך אותו לשמירת מרחק מבני אדם. הפרווה הטבעית של כלב הסלוקי אינה נושרת בתדירות גבוהה ולכן הוא אינו זקוק לסירוק כל יום. עם זאת, חשוב לציין שקיימים סלוקים במראה פרוותי יותר, המזוהים בזכות האוזניים הארוכות יחסית. סלוקים כאלה ידרשו טיפוח רב יותר מבחינת שמירת הפרווה.
הסלוקי נחשב לכלב בריא במיוחד, אך עדיין בעל נטייה גנטית מסוימת למחלות עיניים ועור (במיוחד רגישות לשמש). חשוב לציין שסלוקים ממוצא אירופאי יכולים להיות רגישים יותר מאשר אלה מן המוצא המזרח-תיכוני. כלב הסלוקי זקוק כאמור לפעילות גופנית רבה, כאשר עדיף להוציא אותו לשטח פתוח בו יוכל לרוץ ללא סיכונים, לרבות כבישים, חניונים ועוד. הסלוקים הם בעלי חושי ציד מפותחים ולכן כל גירוי, החל מחתול ועד לאופניים, יכולים לעורר אצלם את הצורך לרדוף אחר המטרה. תוחלת החיים של הסלוקי היא גבוהה יחסית, במידה ויהיה מטופל נכון, יכול להגיע גם לגיל 15-20.