דמיינו לעצמכם את התסריט הבא: בוקר אחד, בעוד כמה שנים, אתם מגלים בכותרות העיתונים (והאתרים) את הכותרת הבאה: "מיליונים ימותו מקרינה סלולרית". הידיעה שתחת הכותרת האדומה, שולחת לתריסר עמודים פנימיים ובהם הסיפור המלא. על הגילויים המפחידים שעולים מהמחקרים, על הממצאים שהוסתרו, על הטעיית הצרכנים. ראיון קצר עם מומחה, שכבר לפני שנים הזהיר. ציטוטים מבעלי עסקים שקשורים לתעשייה הסלולרית, שמדברים בחשש על העתיד. ותגובות הספקים הסלולריים: מחכים לעוד פרטים. הנושא בבדיקה. העניין נדון בבית-המשפט. אין תגובה. כך זה היה עם הסיגריות. והסלולרי, בואו נשלים עם זה כבר עכשיו, עלול להיות הסיגריות של המאה ה-21.
בטח כבר הסבירו לכם ש"הקרינה הסלולרית היא לא מייננת, ועל כן השימוש בסלולרי הוא לא מסוכן". אז מדוע בכל זאת ישנם מומחים שממליצים להיזהר?
קצת סדר במושגים: בכל טלפון סלולרי ישנו מקלט-משדר שפולט קרינה אלקטרומגנטית. הקרינה היא בתדרי RF (גלי רדיו) שבין 800 ל-1900 מגהרץ (בהשוואה לכ-100 מגהרץ בממוצע במכשיר רדיו וכ-2.4 גיגהרץ במכשירי מיקרוגל, רשתות Wi-Fi, ומכשירי טלפון אלחוטיים).
לשם השוואה, קרני X המשמשות לצילומי רנטגן, הן בתדר של כמה מיליוני הרץ. קרינה בעוצמה כזו היא "מייננת", קרינה שמסוגלת לגרום נזק לחומר הגנטי, ולכן חשיפת-יתר אליה עלולה לגרום לסרטן. הקרינה הסלולרית אינה מייננת, ואין בינתיים ראיות לכך שקרינה כזו גורמת לסרטן. אבל האם זה אומר שהקרינה הסלולרית אינה מסוכנת כלל? אז זהו - שאין עדיין תשובה חד-משמעית.
מחקרים אודות הנזקים האפשריים של חשיפה לקרינת RF מתקיימים כבר לפחות 25 שנה. החל מאמצע שנות ה-90 החלו החוקרים לבדוק באופן ספציפי את הקשר בין קרינה סלולרית לבין סוגים שונים של סרטן - במוח, בעיניים, בפה וכו'.
רוב המחקרים לא זיהו קשר מובהק. מצד שני - הם גם לא התיימרו לשלול קיום של קשר כזה. החוקרים, כמעט ללא יוצאים מהכלל, הסכימו שנדרשים מחקרים נוספים, בעיקר כאלו שיבדקו אוכלוסיות ספציפיות - קשישים, ילדים, משתמשים כבדים או וותיקים במיוחד.
רק ב-2002, אחרי קרוב לעשור של מחקר, פורסמו נתוני המחקר הראשונים שהציגו קשר בין סרטן לסלולר. הקשר נמצא אמנם אצל משתמשים של מכשירי סלולר אנלוגיים, שכיום כבר אינם בשימוש כמעט. המכשירים הדיגיטליים אמורים להיות בטוחים יותר. אבל האם זה לא נראה לכם קצת "נוח מדי" שהסכנות אליהן נחשפנו בעשור הקודם מתבררות לנו רק עכשיו?
האם המחקרים תקפים?
באוגוסט אשתקד, פורסם בעיתון "הרפואה" של התאחדות הרופאים, מאמר על השפעות הטלפונים הסלולריים על בריאות הציבור. הכותבים, ד"ר אלכס לבנטל, ד"ר אריק קרסנטי, וד"ר סיגל סדצקי, הם רופאים מומחים שמצויים במחקרים הרלוונטיים. ומהעובדה שהלינק למאמר מופיע באתר של האגודה למלחמה בסרטן, אתם יכולים לנחש שהוא לא ירגיע אתכם.
א. סוגי הסרטן שחיפשו המחקרים מתפתחים לעיתים כעשור אחרי החשיפה לגורם המסרטן. חלק מהנחקרים השתמשו בסלולרי זמן קצר יחסית קודם להשתתפות במחקר. ייתכן שלו המחקר היה נערך בשלב מאוחר יותר התוצאות היו אחרות.
ב. סוגי הסרטן האלה בדרך-כלל מתפתחים בגיל מבוגר. רוב הנחקרים היו צעירים. לכן, ייתכן שגם אלה שנמצאו בריאים יפתחו סרטן בעתיד.
ג. רוב המחקרים בדקו אוכלוסייה "רגילה", שאינה משתייכת לקבוצות סיכון כאלו ואחרות. מחקרים כאלה לא יכולים לענות על השאלה האם הקרינה הסלולרי מאיצה התפתחות של גידול סרטני, למשל, או האם אנשים מסויימים רגישים אליה יותר ורק הם יפתחו סרטן.
מחקר תוך סיכון בריאותו של הנחקר. כמו בחקירה של נזקי העישון, המחקרים מתבססים על מדגמי ענק של אנשים שנחשפו ממילא לגורם המסכן-בפוטנציה.
אז מה, האם הסלולרי הוא בטוח לשימוש? מסוכן קצת? מסוכן מאוד? כמה זמן ייקח עד שנדע את התשובה? ומה נעשה אם יתברר יום אחד שהסלולרי באמת יכול להרוג אותנו?
יש לנו כבר דוגמא היסטורית אחת לפחות: נזקי העישון. ראיות ראשונות לכך שהעישון מזיק לבריאות היו כבר בשנות החמישים והשישים, אבל רק בשנות השמונים נודע ההיקף האמיתי של הנזק. ורק היום, אחרי עוד שני עשורים של פעילות מהוססת, הממשל האמריקני סופסוף פועל כדי לחסל את רוצחת ההמונים הזו, הסיגריה.
משרד המשפטים האמריקני משתמש כיום בחוק שנחקק נגד המאפיה, כדי לנסות לחסל את יצרני הסיגריות הגדולים. הוא טוען שהן פעלו להטעייה מכוונת של הצרכנים, באמצעות יחסי ציבור ופרסום מאסיבי שנועדו לשכנע שאין במחקרים על נזקי העישון ממש (למישהו זה מזכיר קצת את "פורום החברות הסלולריות"?).
אם המאבק הזה יצליח, החברות האלו יפורקו, וכספיהן ישמשו כדי לגמול את אזרחי ארה"ב מאחד הסמים הממכרים והמסוכנים ביותר בהיסטוריה. אחוז הנגמלים מסיגריות (שאינו כולל בינתיים את עבדכם הנאמן), דומה לאחוז הנגמלים מהירואין.
כל הכבוד. לדוד סם לקח רק 50 שנה עד שנחלץ להגנת אזרחיו.
במדינות המערב יש היום כחמישה מכשירים סלולריים על כל מעשן. זה בלי שנספור את האנטנות הסלולריות, שאלוהים יודע מה הן עושות לנו. חלק מהמומחים טוענים שמרחק של פחות מ-100 מטרים מאנטנה כזו הוא מסוכן ממש.
יש דרכים לצמצם את הסיכון. אפשר לעבור להשתמש במכשירים עם רמקול; לקבוע תקנים נוקשים יותר למיקום האנטנות הסלולריות; אפשר להדריך את הציבור. אבל כל זה עולה כסף, וחברות הסלולר הן לא בעניין של להשקיע - הן בעניין של להרוויח.
יכול להיות שהכל שטויות. אולי יתברר שהסלולריים לא עושים סרטן מוח (או אלצהיימר, או סרטן תעלת השמע), ושזה באמת בסדר שיתקעו לכם אנטנה סלולרית בדוד השמש בלי לספר לכם. אבל איך אומרים - אתם מוכנים להשתתף בניסוי? ובשביל מה, בשביל וידאו בסלולרי?