של תחילת המאה ה-21.
חמש רצועות פלדת הקורטן העוטפות את רוב חזיתות המוזיאון נעות בצורה גלית ומתפתלות סביב חללי המוזיאון, לעיתים בהתאמה כגוף אחד ולעיתים הן נפרדות זו מזו, לעיתים הן מקיפות את הבניין ולעיתים הן מגדירות אותו, כמו היו הן עמוד השדרה של הבניין שגםתומך בו וגם מתווה את היציבה שלו ביחס לסביבה. האופקיות שלהרצועות מודגשת על ידי הצבעוניות המשתנה באופן הדרגתי, תוצר של חשיפה שונה של פלדת הקורטן לשינויי מזג האוויר, תחילתו של תהליך טבעי ומתמשך שיעבור על הבניין במהלך חייו.
מפלסים, המחוברים על ידי נתיב תנועה דמוי מעלה פיסולי. הכניסה אל המוזיאון דרך הכיכר הציבורית הרחבה השטופה אור, וממנה אל האפלולית הנעימה של "המערה" הנוצרת מתחתית הגלריה העליונה ושוב החוצה אל החצר הפנימית המוצלת למחצה על ידי רצועות בגובה שבעה מטרים מזמנת למבקרים חוויה חושית מיוחדת.
המסלול לאורך המעלה הפיסולי מאט את תנועת המבקרים בבניין, הופך את שהותם בו לחווייתית ומשמעותית יותר, ומזמן להולכים לאורכו כמה נקודות מבט דרמטיות. רצועות הקורטן, בין אם הן חובקות את שלד הבטון ובין אם הן נפרשות בגובה רב מעל לעיני המבקרים, נמצאות תמיד בטווח הראייה ומשמשות כנקודת התייחסות למיקום המבקרים בבניין.
עקרון העיצוב המנחה של המוזיאון כולו התגבש סביב הרעיון של יצירת וניצול המתח בין מערך פנימי של חללים פונקציונליים ודמויי-קופסה, לבין מעטפת חיצונית דינאמית וגלית. שני אולמות התצוגה המרכזיים של המוזיאון מאפשרים מגוון רחב של תערוכות.
מעין "קופסה שחורה", היוצרת תחושה של אינטימיות ומאפשרת גמישות אוצרותית.
ידע וחדשנות חומרית ומהווה מקום מפגש לקהילה המקצועית ולתעשיינים.
המוזיאון, שבנייתו החלה בשנת 2007, נפתח לציבור במרץ 2010.