בית המשפט המחוזי בבאר שבע (כבוד השופטת ר' ברקאי) דחה בקשה שהגיש המבקש להארכת מועד להגיש ערעור על פסק הדין של בית משפט השלום בבאר שבע (כבוד השופטת מ' וולפסון) שניתן בהיעדר התייצבות מטעם המבקש ביום 13.11.2011. בית המשפט המחוזי הטעים כי מרישומים המצויים במערכת בתי המשפט עולה כי פסק הדין הומצא למבקש ביום 1.1.2012 לכתובת מגוריו ומכאן שהומצא לו כדין; כי אף בהנחה שקיבל את פסק הדין חודשיים ימים לפני שהגיש את הבקשה להארכת מועד, כפי שטען, אין בבקשה כל הסבר לפשר האיחור; וכי סיכויי הצלחתו של הערעור נמוכים מהטעם שהוכח כי הוא ניתן בהיעדר הגנה לאחר שהמבקש הוזמן כדין.
מכאן הבקשה שלפניי שבמסגרתה טוען המבקש – המייצג את עצמו – כי שגה בית המשפט בקביעתו שפסק הדין הומצא לו ביום 1.1.2012; וכי קיבל לראשונה את פסק הדין ביום 20.9.2013, בשעה שהבקשה להארכת מועד הוגשה ביום 20.10.2013 – לפני שחלף המועד להגיש ערעור. לגופו של עניין טוען המבקש כי סיכויי ערעורו – שנסבו על החלטת בית משפט השלום לדחות את התנגדותו לביצוע שני שטרות בסך כולל של 30,000 ש"ח – הם גבוהים. המשיבה תומכת בפסק הדין של בית המשפט המחוזי מטעמיו, וטוענת כי אין עילה למתן רשות ערעור ב"גלגול שלישי" לפי אמת המידה הנוהגת.
לאחר שעיינתי בטיעוני הצדדים, באתי למסקנה כי דין הבקשה להידחות. בבקשה להארכת מועד שהגיש לבית המשפט המחוזי טען בא כוחו של המבקש (ברישה של הבקשה) כי פסק הדין הגיע למבקש "לפני כחודשיים". אף על פי כן, לא נכללה בבקשה להארכת מועד כל התייחסות לסיבה להגשתה חודשיים לאחר המצאת פסק הדין, ולא תוך 45 ימים – המועד להגשת ערעור בזכות (תקנה 397 לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984; להלן: התקנות). המבקש אומנם טוען בבקשה שלפניי כי הגיש את הבקשה להארכת מועד כ-30 ימים לאחר שקיבל את פסק הדין. אלא שזוהי טענה עובדתית שהמסגרת המתאימה לבירורה אינה בקשת רשות ערעור ב"גלגול שלישי", אלא בקשה לביטול פסק דין שניתן במעמד צד אחד שיש להגישה לערכאה הדיונית תוך 30 יום מיום המצאת פסק הדין (תקנה 201 לתקנות). ודוקו: הערכאה הדיונית מתאימה לבירור טענה עובדתית בדבר המועד שבו הומצאה החלטה לבעל דין המבקש את ביטולה ולא ערכאת הערעור. הטעם לכך הוא שלעתים בקשה כזו כרוכה בבחינה ראייתית, ואילו ערכאת הערעור אינה נוהגת לאפשר הבאת ראיות חדשות בשלב הערעור אם ניתן היה להביאן לפני הערכאה הדיונית. אין מקום אפוא להידרש לטענתו העובדתית-החדשה של המבקש, וממילא לא נמצאה עילה להתערב בפסק הדין של בית המשפט המחוזי.
בשולי הדברים יוער כי המבקש ביקש להשיג גם על החלטה מיום 22.3.2011 (כבוד הרשם (כתוארו אז) ע' כפכפי) שדחתה בקשה שהגיש המבקש להארכת מועד להגשת התנגדות לביצוע שטר. דא עקא, שהחלטה הדוחה בקשה להארכת מועד היא "החלטה אחרת" שהדרך להשיג עליה היא להגיש בקשת רשות ערעור. בקשה כזו לא הוגשה לבית המשפט המחוזי, וממילא אין מקום להידרש לה במסגרת הבקשה שלפניי.
הבקשה לרשות ערעור נדחית אפוא. אין צו להוצאות.
ניתנה היום, ‏כ' באדר א התשע"ד (‏20.2.2014).