צמחה לה אצלי חצי שעה פנויה בימי רביעי בבוקר בין שאני מורידה את הצעירה הנעמה בביה"ס לבין שאני מתחילה את השיעור שלי באומנות האובניים (הן מתחילות להרים כלים, אני משפריצה חימר כמו ממטרה), חושבת לעצמי כמה בריאה היא היעל האמצעית שלי בנפשה ואיזה כיף לראות את זה כי מתוך רשימה של פעילויות העשרה בביה"ס אשר נפתחות בפניה לקראת הסמסטר החדש הממשמש, היא היתה בוחרת את כולן והכל רק נשמע לה מעניין ומסקרן ואם בכל זאת תצטרך לבחור ואם גם יהיה שם מקום פנוי היא כנראה תלך על הבישול! מחשבות טובות על טריפת החיים כבר מגיל כזה ואיתן אני נוסעת ומגיעה עד סטארבקס. נראה לי באותו רגע (וגם ברגעים אחרים) כ"כ הגיוני להמשיך לחשוב עם קפה ומאחר ואין ארומה בסיאטל ובטח שלא Buy the way בצומת רעננה או כל בית קפה עם קונספט קליל של לשלם-לשבת-ללכת בלי מלצרים וסיפורים, אז בלית ברירה פניתי לשם. כבר עשיתי פה סטארבקס והלוא לפני שבוע ישבתי פה בזמן איכות אחת על אחד עם הבכור העמית שלי שניה לפני שהחיוך שלו הופך למגושר ומנוצנץ. הכרתי את העובדה שהרשת הוקמה וצמחה מסיאטל וזה אפילו כמעט הוסיף ייחוד לטעם הקפה, אבל גוגל-באקס גם גילה לי שזו רשת בתי הקפה הגדולה בעולם, הוקמה ב-1971 ויש לה כ-21,000 סניפים ברחבי העולם! כל זה בלי שהקפה 'מי יודע מה' טעים, אלא אם. אלא אם מוסיפים אבקת קינמון מעל ומערבבמו ממש טוב (אפשר להוסיף גם וניל או שוקו אבל זה לא באמת שזה יעבוד כמו הקינמון).
אחד הדברים המיוחדים שנתקלתי בהם ובסטארבקס זה איך שהוא צף מולי כל פעם מחדש ואולי אפילו מיטיב לי עם הקפה, הוא הניסיון האותנטי האמיתי לשילוב אוכלוסייה מוגבלת בעבודה. כולם חיים עם זה בשלום: השוטרים שאוהבים לפצוח שם את הבוקר, אנשי עסקים בדרך לעבודה, הבייביסיטר עם הזאטוט שעליו, הסטודנט עם האוזניות והמבט המזוגג שמתקתק על המחשב עבודה מסכמת. כולם. כולל אנשי המוגבלות בעצמם שנהנים על הדרך גם מקרואסון טרי או כריך פסטרמה.
בעניין מוגבלויות, אחוזת דג'אני של אלון חילו. רומן היסטורי בישראל ראשית ההתיישבות. להסחף עם הסיפור, להתפעם מיכולת הכתיבה ולהרגיש איך כל זה טיפה מעיק.
בתמונות: גרפיקה במיטבה. כרטיסי סטארבק אשר ניתן לטעון בכל סכום ולהשתמש בכל סניף. בין היתר דרך מצויינת להתעדכן בחג המתקרב הבא.
רשומה קודמתקוד לבוש: "קאז'ואל"