קושי בזקפה היא בעיה שכיחה אצל גברים בכל גיל: בגיל מבוגר, הסיבה היא לרוב גופנית ובגיל צעיר הסיבות הרגשיות רווחות. תרופות שהופיעו בשנים האחרונות הביאו למהפכה בתחום, ושיפרו את חייהם של מיליוני גברים. אצל נשים, בעיית עוררות מתבטאת בעיקר בחוסר סיכוך (הרטבה).
הפרעה בזקפה, שכונתה בעבר אין-אונות (אימפוטנציה), היא הביטוי העיקרי של בעיית עוררות מינית אצל גברים. שכיחות הבעיה עולה עם הגיל, ויכולה להתבטא באי יכולת להגיע לזקפה, בזקפה חלקית שאינה מאפשרת חדירה, או במשך זקפה קצר שאינו מספיק להשלמת יחסי מין מספקים.
כמעט כל גבר חווה בשלב זה או אחר בחייו בעיה כזו, שבדרך כלל חולפת יחד עם הסיבה הרגעית שגרמה לה, כגון מתח נפשי.
כשהבעיה מופיעה באופן קבוע, היא בדרך כלל נובעת ממחלה גופנית, כדוגמת סכרת או מחלות כלי דם, אך יכולה להיות גם תוצאה של בעיות נפשיות ובראשן מצב של חרדה, ובייחוד חרדה לגבי ביצועיו המיניים.
בכל מקרה, גם כשהסיבה היא גופנית, יש לה השלכות נפשיות והתנהגותיות, והיא מפעילה מנגנון נפשי של "כדור שלג": חוסר הזקפה גורם לחרדת ביצוע, שמקטינה עוד יותר את הסיכוי לזקפה, וכך חרדת הביצוע מתעצמת עוד יותר, וחוזר חלילה. לבסוף, הגבר עשוי להגיע למצב של הימנעות מוחלטת מיחסי מין.
עד לעשור האחרון כללו הטיפולים לשיפור איכות הזקפה טיפול פסיכולוגי, תכשירים הורמונליים, הזרקות לפין של חומרים להגברת זרימת הדם, מכשיר ואקום או ניתוחים להשתלת אביזרים ליצירת זקפה באופן מכני (תותב לפין).
כל אלו זכו למידות שונות של הצלחה, אך מהפכה אמיתית בתחום חלה ב-1998, עם הופעת התרופה ויאגרה. לראשונה הופיע טיפול יעיל, זמין, בטוח ונוח לנטילה בהפרעה בזקפה. מודעות הגברים הנזקקים לטיפול ומודעות הרופאים לבעיה עלתה, ומעגל הגברים הפונים לטיפול ונהנים מתפקוד מיני טוב יותר הלך והתרחב.
ויאגרה מהווה תמיכה למנגנון הזקפה הטבעי, ומגבירה את זרימת הדם לאיבר המין על ידי הרחבת כלי דם. ב-2003 יצא התכשיר סיאליס, הדומה לויאגרה אך משפיע לזמן ממושך יותר, וניתן לקחת אותו על בסיס יומיומי (שימוש ארוך טווח אינו גורם להתמכרות או לירידה בעוצמת ההשפעה).
בהמשך הופיע תכשיר דומה נוסף – לויטרה. ישנם גברים המעדיפים תכשיר זה או אחר בהתאם לתגובה האישית, תופעות הלוואי ודפוסי פעילותם המינית. התכשירים יכולים לגרום גם לעלייה עקיפה בחשק המיני, אם הירידה בחשק נבעה מביצועים כושלים בעבר.
לא ניתן לטפל באמצעותם בירידה בחשק המיני הנובעת מדיכאון, מטיפול תרופתי, מחסר הורמונלי או מבעיות גופניות נוספות.
חשוב להדגיש: תרופות אלו אינן פותרות את הבעיה בכל המצבים, ושיעור הצלחתן תלוי בגורם להפרעה בזקפה.
במקרים של הפרעה בזקפה על רקע נפשי כגון חרדה, שיעור ההצלחה הוא גבוה – כ- 85%; בחולי סוכרת או מחלות כלי דם שיעור ההצלחה הוא 60-70%, ולאחר ניתוחי אגן – פחות מ- 50%.
ניתן לשפר את שיעורי ההצלחה באמצעות טיפול ממוקד בגורם לבעיה בזקפה, התאמת מינון, והנחיות ללקיחה נכונה. בכל מקרה, אין לקחת תכשירים אלה ללא מרשם רופא ופיקוח רפואי.
למרות המהפכה שיצרו התרופות הללו, בשנים האחרונות נתקלים יותר ויותר בגברים שסובלים מחרדת ביצוע כה קשה, עד שאינם מסוגלים לקיים יחסי מין כלל, גם בסיוע תכשירים. אפשרות יקרה ושנויה במחלוקת שעומדת בפניהם היא פנייה לטיפול מיני בסיוע סרוגייט.
בעיה בעוררות המינית אצל אישה מתבטאת בעיקר בירידת הסיכוך (הרטבה) בנרתיק, למרות קיומו של גירוי מיני מספק. הסיבות יכולות להיות גופניות, כגון כמו שינויים הורמונליים המלווים את גיל המעבר, מחלות מטבוליות, תרופות שונות ונטילת גלולות נגד הריון.
גם בעיות נפשיות, כגון דיכאון, ירידה בחשק המיני ועוד, יכולות להוביל למצב כזה.
הטיפול המיידי בחוסר הסיכוך הוא באמצעות חומרי סיכה, אך זהו פתרון נקודתי בלבד שמאפשר את קיום יחסי המין, ולרוב, הוא לא יפתור את עצם הקושי להגיע לעוררות. לכן, במקרה שבעיה כזו מתעוררת, יש לעבור בירור מתאים כדי למצוא את הסיבה שהובילה לבעיה, ולטפל בה.
- שפעת החזירים מלחיצה?