בקשת רשות להתגונן מפני תביעה בסדר דין מקוצר, בסכום 20,940 ₪.
1. הצדדים התקשרו ביום 9.4.14 בהסכם שעניינו הקמה ותחזוקה של מערכת עקיבה סולארית בידי המבקשת אצל המשיבה, תמורת 165 אלף ₪ בתוספת מע"מ. מקדמה בסך 18,000 ₪ שולמה בעת כריתת ההסכם, והיתרה אמורה היתה להשתלם ולעבור לחשבון נאמנות 14 יום לפני מועד ההתקנה (סעיף 6 להסכם). מועד ההתקנה הוא עד 90 יום מכריתת ההסכם ובכפוף לתשלומים.
2. לטענת המשיבה -התובעת, היא נערכה לביצוע ההסכם, אך המבקשת-הנתבעת חזרה בה מן ההסכם שכן קיבלה הצעה נמוכה יותר, מעובד של החברה. על כן נדרשה המבקשת לשלם את הפיצוי המוסכם הנקוב בהסכם, שהוא 20% מן התמורה, בניכוי המקדמה ששילמה, ומכאן סכום התביעה.
3. המבקשת עתרה למתן רשות להתגונן, בבקשה ובתצהיר תומך קצרים. נטען, ללא פירוט, כי המשיבה הציגה מצג שווא בדבר תועלתה של המערכת; כי המשיבה לא עמדה בלוחות הזמנים בהם הייתה חייבת; כי לא השיגה היתרים כדין; וכי התחמקה מבקשות המבקשת לקיום ההסכם.
4. דיון התקיים ביום 6.9.15. במהלכו הציג ב"כ המשיבה למצהיר המבקשת ומנהלה מר ירון קיקוז העתק מסרונים שהוחלפו לפי הנטען בינו למנכ"ל המשיבה, המלמד לכאורה על כך שהמשיבה דחקה במבקשת להתקדם עם ההתקנה, בעוד שהמבקשת מנעה זאת, ואף הודתה מפורשות כי קיבלה הצעה זולה יותר, תוך שהמציע הסכים ליטול על עצמו את דמי הביטול. מר קיקוז לא היה נכון להודות שמדובר בחלופת מסרונים שהוא צד לה (ובהתאם – לא הוגשה התכתובת כראיה) , התקשה לזכור במה מדובר, אך אישר שאפשר ששלח זאת כ"טקטיקה". רוב השאלות זכו לתשובה אחת, והיא: כי הוא שילם 18,000 ₪ ולא קיבל דבר.
5. בתום הדיון הצעתי לצדדים לפנות למגעים ביניהם בניסיון לייתר את המחלוקת ועוד קודם להכרעה בבקשת למתן רשות להתגונן, והצדדים נעתרו. ברם מהודעות המשיבה-התובעת הוברר עתה כי המגעים לא צלחו, ומתבקשת הכרעה בבקשת הרשות להתגונן. כך ייעשה.
6. דין הבקשה להתקבל, אך בנתון להפקדת ערובה משמעותית. אבהיר בקיצור נמרץ .
7. הגישה הנוהגת כיום בכל הקשור למתן רשות להתגונן היא ליברלית (ע"א 10189/07 ששון נ' בנק מזרחי (15.6.09)). נקודת המוצא היא כי טענות הנתבע הן אמת, אם לא קועקעה גרסתו, לא תיבחן מהימנות העדים (אף שקשה לומר שעדות מנהל המבקשת הותירה רושם טוב במיוחד), ולא ייבחן כיצד יוכיח בעל הדין את גרסתו. במובן זה, אם נניח שאלו מן הטענות הרבות של המבקשת תבוססנה, אפשר שתקום לה טענת הגנה טובה.
8. ברם לצד עקרון זה, קיים עקרון נוסף והוא: חובת הפירוט. חוסר פירוט בבקשת רשות להתגונן, אותו חוסר פירוט יכול להביא גם לדחיית הבקשה כולה על הרקע האמור (עיינו: ע"א 16/89 ורדים נ' החברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ בע"מ, פ"ד מה(5) 729 (1991); בש"א 216/89 אברהמי ובניו חברה לבנין בע"מ נ' בנק המזרחי המאוחד בע"מ, פ"ד מג(2) 172 (1989)). בענייננו, טענות המבקשת הועלו ללא פירוט מינימלי, ובאופן סתמי ביותר. אין כל ביאור שהוא לטענותיה נגד המשיבה, ודווקא ריבוי הטענות עומד בעוכרי המבקשת. אין כל הבהרה במה בדיוק חטאה המשיבה, היכן היו מצגיה השגויים, כיצד מנעה את ההתקנה, אילו פניות נעשו בידי המבקשת למשיבה, או באילו נסיבות הסתיים ההסכם. כל שידוע: המבקשת התקשרה בהסכם עם המשיבה; שילמה מקדמה; ולבסוף התקשרה עם אחר בהסכם לביצוע עבודה מקבילה. אין זכר לבקשות; לטענות; לדרישות; לביטול הסכם, או כל עניין אחר שיוכל לשפוך אור על יחסי הצדדים, וללמד שיש לפנינו יותר מאשר נסיגה משיקולי תועלת מן ההסכם. ודוק: איני עוסק כאן בשאלה כיצד תוכיח המבקשת טענתה, כי אם עומד על החוסר הברור בטענות סדורות כלשהן, שיבארו מה בדיוק גרסתה העובדתית, גרסה שוודאי הייתה אמורה להתכבד ולמסור בשלב זה.
9. אף שניתן היה למנוע מן המבקשת כליל את האפשרות להתגונן, הרי שבדוחק יינתן לה יומה בבית המשפט. אך זאת בנתון להפקדה משמעותית (יחסית לסכום התיק) בקופת בית המשפט, של סכום של 15,000 ₪, על מנת למנוע ניהול הליך מלא בידי המשיבה שסופו האפשרי בזכיה, בתיק שמלכתחילה התקשתה המבקשת להציג בו הגנה סדורה, רק כדי לגלות שהיא עומדת לפני שוקת שבורה. הסכום האמור יופקד בקופת בית המשפט עד יום 6.10.15, תוך מסירת הודעה לבית המשפט והמשיבה כי הדבר אכן נעשה. לא נמסרה הודעה ולא בוצעה ההפקדה, תדחה בקשת הרשות להתגונן.
תז"פ ליום 7.10.15.