סטודנטים לאדריכלות, עיצוב, אמנות או אופנה, מוזהרים לפני תחילת לימודיהם שלשכר הלימוד השוטף יצטרפו הוצאות כבירות על חומרים, ציוד והדפסות. לעתים בסכום כולל ששווה לגובה שכר לימוד שנתי, כלומר אלפי שקלים נוספים בשנה. לפני הגשות סמסטר, כשהסטודנטים מעוניינים להציג את המודל הטוב ביותר, ההוצאות מרקיעות עוד יותר על החומרים האיכותיים ביותר.
לדורון וינטר, כפיר בראונשטיין, עילם סקלר, שרון פרי ומנור בראון, סטודנטים לאדריכלות בבצלאל, נמאס מההוצאות. הם החליטו בקיץ האחרון להקים קואופרטיב שיאפשר רכישת ציוד במחירים נמוכים ובהתאם את מכירתו במחיר עלות הקנייה. הציוד מאופסן במחסן שהעמידה לרשותם האקדמיה וחברי הקואופרטיב מתפעלים את המקום ושומרים עליו במשמרות.
"תמיד אומרים שצריך להיות עשיר כדי להיות סטודנט לאדריכלות ואמרו על בצלאל שזה בית ספר לילדי עשירים", אומר בראון, ממקימי הקואופרטיב. "אז הנה אנחנו מראים שאפשר אחרת, ואפשר לחסוך ואפשר גם למחזר. השינוי מתחיל בנו הסטודנטים. הסטודנטים הכי עשירים הם אלו שנשארים אחרי כל הגשה ואוספים ציוד". בראון חושב שבעלי החנויות מנצלים את הצורך של הסטודנטים. "הרעיון להקים את הקואופרטיב התחיל בגלל שהמחירים מסביב מאוד יקרים. החנויות גוזרות עלינו קופון. כשקבלן יקנה גבס הוא ישלם הרבה פחות מכמה שישלם סטודנט לאדריכלות שמגיע לחנות".
בינתיים הצטרפו לקואופרטיב 110 סטודנטים. כל אחד מהם משלם 100 שקלים בעבור החברות בהתארגנות וחוסך, לדברי המקימים, בין 30% ל–50% מעלות החומרים. הם מוכרים עשרות חומרים בהנחה, למשל, לוחות קאפה לבניית מודלים נמכרים בקואופרטיב ב–8 עד 16 שקלים ובחנות "גרפוס" הירושלמית מחירם נע בין 20 ל–30 שקלים. לוחות עץ בלזה, חומר נוסף שפופולרי לבניית מודלים, נמכרים ב"גרפוס" בתמורה ל–20 עד 30 שקלים ובקואופרטיב הם יימכרו בפחות מעשרה שקלים. המחירים אולי נשמעים נמוכים למי שאינו מכיר את התחום, אך לעתים לצורך בניית מודל נרכשים חומרים גלם רבים כך שעלות של מודל אחד יכולה להגיע למאות שקלים.
בראון מציין שאפשר להוזיל מחירי ציוד גם לסטודנטים ממחלקות אחרות כמו עיצוב תעשייתי או אופנה. "אפשר להוריד מחירים לכולם ברגע שקונים בכמויות. אפשר להוריד גם מחירים של חוטים ושל בדים או של מדפסות תלת ממד. אנחנו מקווים שזה יצליח ושכל המחלקות יוכלו לקחת חלק".
ורד דומוביץ, סטודנטית בשנה ב', שהצטרפה לקואופרטיב אומרת שהיא מרוויחה גם זמן וגם כסף. "זה נוח כי זה קרוב לסטודיו ובימים של גשם לא צריך לסחוב קרטונים מהחנות. בחודש רגיל כשאין הגשות אני חוסכת כ–200 שקלים ובתקופה של הגשות אפילו יותר". היא מציינת שהקואופרטיב מציע קנייה ממוקדת, "רק עבור מה שצריך", בשונה מחנויות הציוד שמוכרות לך חומרים בדרך לקופה, בדומה לשיטה שנהוגה באיקאה. "בגלל שסטודנט הוא זה שמוכר לך, הוא לא מפתה אותך לקנות עוד", היא מעידה.
סטודנטים בבתי ספר אחרים לארכיטקטורה ממשיכים בינתיים לרכוש ציוד במחירים הרגילים. שירה הלוי, סטודנטית בטכניון בשנה ג', מגדירה את עניין רכישות הציוד כ"נקודה רגישה". לדבריה, בשנים א' ו־ב' היא היתה מוציאה מאות שקלים בחודש על ציוד. "בשנתיים הראשונות מכינים מודל כמעט כל שבוע ולפני הגשות סמסטר ההוצאות עולות כי מכינים מודלים מחומרים יקרים יותר. אלו סכומי עתק". היא מציינת כי היו כמה ניסיונות לערוך רכישה מרוכזת, "אבל זה אף פעם לא יצא לפועל". מה המחירים: הסטודנטים קונים בעיקר בחנויות מכלול וארטא. מחירי לוחות קאפה הם בין 12 שקלים ל–25 שקלים. מחיר של עט רפידוגרף הוא 16 שקלים לעומת 8 שקלים בלבד עלות מחיר העט בקואופרטיב החדש בבצלאל.
ליביאו סיידמן, סטודנט בשנה רביעית, אומר שההוצאות על חומרים יורדות בשנים מתקדמות. "בשנים רביעית וחמישית מדפיסים הרבה וחוסכים יותר על חומרים. אבל ההוצאות עדיין גבוהות. היתה מחאה אצלנו שכל אחד הדפיס פתק ושם ליד המודל כמה כסף עלתה לו ההגשה". הוא מוסיף שהוצבה מכונה בפקולטה של ציוד, "כמו מכונה של חטיפים, כזו שאפשר לקנות בה למשל סכיני ביצוע, אבל היא לא בשימוש".
הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב מתמודדים כצפוי עם המחירים הגבוהים ביותר. חנות "פופארט" הקרובה לאוניברסיטה מתגאה כי היא "חנות ייחודית ויחידה". בחנות נמכרים לוחות קאפה במחיר של בין 15.5 ל–30 שקלים ולוחות בלזה במחירים של בין 15 ל–20 שקלים. עט רפידוגרף עולה 14 שקלים. שיר טלאור, סטודנטית בשנה חמישית, אומרת שהם "עושים ניסיונות ויוזמות להעביר ציוד משנה לשנה, אבל אין משהו מאורגן. היה סטודנט שפעם ניסה לארגן רכישה מרוכזת. אבל זה מסובך".
האדריכל אהד יחיאלי מנחה סטודיו שנה א' באוניברסיטת תל אביב. לדבריו, בין היתר בגלל תלונות של סטודנטים על הוצאות הוא מעודד סטודנטים בשנים האחרונות למחזר לאורך הסמסטר. "אני כל הזמן אומר לסטודנטים לבוא לדרום העיר ולאסוף חומרים. לי בסטודיו שלי בדרום העיר יש ערימות של חומרים אם זה חומרי אריזה או שאריות מנגריות. המודלים של אלה שמגלים את החומרים הממוחזרים הרבה יותר מגניבים". הוא אומר שלמרות העידוד לחיסכון, "הכיתה בסוף מתפצלת לשניים, יש כאלה שרוכשים חומרים בהרבה כסף ויש כאלו שמגלים את החומרים הממוחזרים".
האדריכל אורי כהן, מרצה בכיר בטכניון, אומר שהוא כמעט לא נתקל בתלונות על הוצאות. לדבריו, גם הם מעודדים להשתמש בחומרים ממוחזרים. "אנחנו מבקשים מהם לקנות כמה שפחות ויותר לאסוף ופה ושם שומעים שמישהו דיבר על זה (על ההוצאות, נ"ר), אבל זה לא הגיע לשיח או לדיון ואני לא מרגיש שיש פערים גדולים בין הסטודנטים". הוא מציין כי בשנים מתקדמות יש בעיה אחרת — סטודנטים ששוכרים אנשי מקצוע שיעצבו בעבורם מודלים ממוחשבים או יבנו מודלים פיסיים. הפקולטה אוסרת על הסטודנטים לפנות לאיש מקצוע חיצוני, אבל שההחלטה בלתי ניתנת לאכיפה באופן מוחלט.