שיטה אחת היא: התחמקות. גם בימים חמים ביותר ישנן רגעים פחות חמים. רוב חיות המדבר פעילות רק בשעות הקרירות של היום, בשעת הזריחה והשקיעה, או בשעות הלילה. לכן, אם תטיילו במדבר בשעות היום, ככל הנראה לא תיתקלו בְּשׁוּעָלִים, עַקְרַבִּים אוֹ נְחָשִׁים. שיטה נוספת היא: בריחה. בעלי חיים, כמו הציפורים הנודדות למשל, מחליטים פשוט לברוח מהמדבר ולהגיע למקום קר יותר. הציפורים מבקרות במדבר רק בחודשים הקרירים, ובחודשים החמים הן חוזרות לארצות קרות יותר. הַדַּיָּה הָאֲדומָּה (עוף דורס ממשפחת הַנִּצִּיִּים), לדוגמה, מגיעה לארץ רק בסתיו או בתחילת החורף. ישנם בעלי חיים, לעומת זאת, הבוחרים שיטה שונה: הִתְחַפְּרוּת. האדמה במדבר אומנם לוהטת, אך מתחת לפני השטח קריר הרבה יותר. בעלי חיים רבים, כמו זוחלים וּמְכַרְסְמִים, חופרים להם מחילות ומסתתרים בהן במהלך השעות החמות של היום. הַיַּרְבּוּעַ, למשל, שהוא למעשה סוג של מכרסם צהבהב, הקופץ על רגליו האחריות כמו קֶנְגּוּרוּ, יכול לקפוץ עד לגובה של מטר ולמרחק של שני מטרים. אולם, לא תראו אותו קופץ בשעות הבוקר - הוא חופר מחילה עמוקה ומסתתר בתוכה. הַיַּרְבּוּעַ אינו חברותי במיוחד, הוא חי לבד. לכן, כדי לפגוש נקבה בתקופת הַהִתְרַבּוּת הוא צריך ממש לִפְלושׁ למחילה שלה. לעומת בעלי החיים שֶׁצִּיַּנּוּ, ישנם גם בעלי חיים שניתן למצוא במדבר בשעות היום. אותם בעלי חיים, כמו הַלְּטָאוֹת למשל, מצאו שיטה אחרת לברוח מהחום – ריצה. הַלְּטָאוֹת במדבר רצות במהירות רבה כדי לעבור בזריזות בין "איים" של צל וכך סופגות פחות חום מהקרקע (תחשבו על עצמכם בחוף הים, למשל. כשאתם רצים על החול החם מִצֵּל שמשיה אחת לצֵּל שמשיה אחרת, כדי להימנע מכוויה).
השימוש בצבע מהווה אף הוא שיטה להתמודדות עם חום המדבר. למרות שבעלי החיים מבלים בדרך כלל זמן רב בשמש, חיות מדבר, באופן מפתיע, אינן שחומות, אלא בהירות יותר מחיות שמתגוררות באזורים קרירים. צבען הבהיר מסייע להן לשמור על חום, הנמוך מהחום שבסביבתן, ומשמש גם כְּהַסְוואָה בסביבה הַצְּחִיחָה. הַצְּבָאִים במדבר, למשל, בהירים יותר מאשר הַצְּבָאִים שחיים במקומות קרים. ראינו, אם כך, שבעלי החיים מצליחים להתמודד עם בעיות החום, אך כיצד הם פותרים את בעיית המים? ובכן, רוב החיות מקבלות את המים, להם הן זקוקות, מצמחים, זרעים ופירות עסיסיים. לעומתן, ישנן חיות נדירות שפשוט מחכות לבוא החורף. במדבר הָאָמֶרִיקָאִי, לדוגמה, חיות קַרְפָּדוֹת-מדבר הַיְּשֵׁנוֹת שנת-קיץ (בדומה לשנת החורף של הדובים), עד שֶׁמֵּי הַגְּשָׁמִים מרטיבים את האגמים היבשים. אולם – כל זה מתרחש בְּאָמֶרִיקָה. איך שורדות החיות אצלנו בַּנֶּגֶב? תתפלאו, אך הַנֶּגֶב אינו יבש, כפי שאנו נוטים לחשוב. יש בו מעיינות קטנים, הַמְּנַקְּזִים אֶת מֵי הַתְּהוֹם של השטחים הגבוהים יותר. באופן זה ניתן למצוא בקניונים העמוקים וּבָאֲפִיקִים הרחבים של הנחלים היבשים מעיינות, שלצידם צומחים עֲצֵי דֶּקֶל וַאֲשָׁלִים. מעיינות אלו מושכים אליהם בעלי חיים רבים - בעיקר בשעות הקרירות של הלילה. אולם, אותם בעלי חיים (בעיקר מכרסמים ואוכלי עשב) צריכים להיזהר, כיוון שהטורפים מכירים היטב את אותם המקומות. בשעות החשיכה מגיעים אליהם שועלים, זאבים ואפילו נמרים. לקראת סוף הקיץ אזורים אלו מסוכנים אף יותר, כיוון שבתקופה זו מתייבשים רוב המעיינות. את עיקר המים ניתן למצוא אך ורק במעיינות שופעים במיוחד או במעיינות הנמצאים בנקיקים מוצלים, שם השמש אינה מאדה את המים. שטח המחייה של רוב בעלי החיים מצטמצם מאוד, אם כך, והם מתרכזים בסמוך למעיינות הללו. עבור בעלי החיים הטורפים מדובר בחגיגה של ממש. אולם, אל דאגה – בעלי החיים מצאו מספר דרכים באמצעותן הם יכולים להתגונן. אחת הדרכים היא לדאוג האחת לשנייה. הציפורים המדבריות שנקראות: קַטוֹת, "משתלטות" בסוף הקיץ על מעיין, ורק כאשר כל הלהקה מרגישה בטוחה, הן מתקרבות למים. כדי להעביר מים גם לגוזלים שבקינים, מרטיבות הקַטוֹת את נוצותיהן ועפות לקן - שם מוצצים הגוזלים את נוצותיה של האם. אולם, הקַטוֹת הן צַרְכָנִיּוֹת מים קטנות מאוד. הַצַּרְכָנִים הגדולים ביותר הם הַיְּעֵלִים. בניגוד לרוב הַיּוֹנְקִים הַמִּדְבָּרִיִּים (כמו, למשל, הגָּמָל), הם צריכים לשתות כל יום. הַיְּעֵלִים חיים על הַצּוּקִים הגבוהים, שם הם בטוחים מאוד. הם הולכים בזהירות רבה על שבילים צרים ומוכרים, אך בשעת סכנה - הם יכולים לדלג על הַצּוּקִים התלולים כמו לוּלְיָנִים. רק כאשר הַיְּעֵלִים צריכים לחפש מזון או מים, הם יורדים אל השטחים הַמִּישׁוֹרִיִּים. רעש קטן או חשד קל בסכנה גורמים לַיְּעֵלִים לרוץ מיד לצּוּקִים הַמוכָּרִים והחביבים. אם, במקרה, מצליח טורף כלשהו להפתיעם, עליו להיות זריז ביותר, כיוון שליְּעֵלִים יש קרניים חזקות ומסוכנות.
הכתבה המלאה מתפרסמת בירחון "גליליאו צעיר"