יולי 18, 2011 מאת Sharon שבת בבוקר, שער הכניסה החורק נפתח ושתי מכוניות נכנסנו לחצר הבית. ממכונית אחת יצא החשמלאי אמיליו ומהשניה יצא בכבודו ובעצמו בבגדי עבודה האינג' סילביו פצ'יני, אבא של פייטרו. מההתרגשות הרבה למראה עינינו השלנו את בגדי השבת, עברנו לבגדי עבודה ועלינו מיד להתייצב במסדר שנערך בקומה השניה.
הסתדרנו בשלשות, אינג' סילביו, פייטרו ואני. קיבלנו בברכת בונג'ורנו את המפקד אמיליו שפרש בפנינו את תוכנית העבודה. אמיליו קבע כמה חוטי חשמל ובאיזה צבע מעבירים בכל אחד מהצינורות, פייטרו היה אחראי על השחלת החוטים מצד אחד ואמיליו משך אותם מהצד השני. אני סידרתי את החוטים על פי הצבעים הנכונים והכנתי אותם להשחלה וסילביו, אינג' סילביו, בעיקר היה עסוק בלדרוך על החוטים שהסתבכו על הרצפה ועל זה יאמר – חייל שפר הופעתך!
אחרי חצי יום של עבודת צוות למופת, המשימה היומית הושלמה והושחלו כל חוטי החשמל בצינורות. המפקד שיחרר אותנו לחופשי והתפזרנו איש איש לביתו/חדרו. קבענו להפגש שוב על מדים ברגע שנקבל את המתגים והשקעים שהזמנו. הבחירה היתה פשוטה, סדרה לבנה ומרובעת ללא תחכומים מיותרים, תוצרת החברה האיטלקית Bticino. ההזמנה אמורה להגיע לידנו בעוד כמה ימים, ימים איטלקיים כמובן.
אמיליו, סומכים עליך!
אם כבר מדברים על הזמנות, הזמנת הסטוקו שיעטר את קירות השירותים והמטבח הגיעה אך נשמטה הספרה 2 בדרך. הגיע פח צבע אחד במשקל 5 ק"ג במקום הפח שהזמנו במשקל 25 ק"ג. מי ייתן ובשבוע הבא אוכל לקרוא לפוסט "ויהי אור" ולהכריז על סיום עבודות החשמל בקומה השניה ועל הגעת המשלוח הנכון של הסטוקו הונציאני.
תודה על השיתוף! הבית שלכם נראה מקסים! אנחנו עוד רחוקים ….