מצור מתרחש כאשר כוח תוקף (או "כוח צר") נתקל בעיר או במבצר המסרבים להיכנע ושלא ניתן לכובשם בהתקפה ישירה ומיידית. המצור בדרך כלל כרוך בכיתור המטרה ובחסימת דרכי האספקה, בשילוב התקפות על הביצורים במטרה להבקיעם. ההתקפות על הביצורים בדרך כלל עירבו כלי מצור וארטילריה ולעתים אף ניסיונות לחפור מתחת לביצורים ולמוטט את יסודותיהם.
המגנים הודפים את המצור ללא עזרה מבחוץ, והכוח הצר נסוג מבלי שכבש את המתחם. במקרה זה אומרים שהמתחם "החזיק מעמד".
אם המגנים נעזרים בכוח חיצוני שמניס את הכוח הצר, אומרים ש"המצור הוסר" מעל המתחם.
אם המגנים והאוכלוסייה מצליחים להימלט לפני שהכוח הצר כובש את המתחם, אומרים שהמתחם "פונה" ו"נפל בידי האויב".
אם הכוח התוקף מצליח לכבוש את המתחם ומשמיד או לוכד את המגנים והאוכלוסייה אומרים שהמתחם "נפל בידי האויב".
שבירת חוסנו, יכולתו ורצונו של הכוח המגן להלחם על ידי שילוב של אמצעים טקטיים, טכנולוגים, ופסיכולוגים.
ביקוע מערך הביצורים, פריצת החומה וכיבוש המעוז בכוח תוך קרב פנים אל פנים מול המגנים. שיטה זו דרשה כלי מצור בעלי כוח מכני רב, על מנת לפעור חור בחומה ו/או לרסק את השערים. אמצעי המצור שהיו קיימים בעת העתיקה וימי הביניים, כגון אייל ניגוח, קטפולטה וטרבושה, לא היו מספיק חזקים בשביל להכריע מעוז מבוצר היטב ורק עם המצאת התותח החלו חומות בצורות להתמוטט בקלות אל מול התוקף. בעקבות המצאת התותחים פותחו ביצורים מיוחדים כנגד תותחים שהקטינו מאוד את יעילות הארטילריה הישירה. שיטה נוספת להבקעת הביצורים היה לנסות לחפור תחתם ולמוטט את היסודות.
הקפת המצור בטבעת כתר המונעת כניסת אספקה ומזון למעוז הנצור. הצבא הצר מרעיב את הנצורים ומחכה שייכנעו מחמת רעב אחרי שתיגמר להם האספקה. טבעת מצור היא גם שיטה להחלשת המגנים לפני ניסיון ההבקעה.
הפצצת העיר בירי תלול-מסלול על מנת להתיש את המגנים, לערער את המורל שלהם ולהכניעם. בעת העתיקה וימי הביניים הפצצה זו נעשתה באמצעות מעוטים (קטפולטה) וטרבושה. אחרי גילוי אבק השריפה זה נעשה באמצעות מרגמות ותותחים היורים בכינון עקיף.
ניצול בוגד מקרב הנצורים על מנת לחדור למעוז בדרכי עורמה, כאשר הנצורים לא מצפים לכך, ולנצל את ההפתעה כדי להכריע אותן.
הכוח הנצור הסתמך בעיקר על ביצורים ואספקה גדולה של מזון ומים כדי להחזיק מעמד מול מצור ממושך. מבצרים וערים כללו לעתים גם בורות מים, מעיינות ושדות תבואה שנמצאו בתוך החומות, דבר שהחזיק את יכולתם לעמוד בפני מצורי הרעבה ממושכים.
הביצורים עצמם כללו כמעט תמיד חומה גבוהה שבה שזורים צריחים ומגדלים, ובהם חרכי ירי המאפשרים לירות על כל מי שמנסה לטפס על החומה או לפרוץ אותה. על גג החומה עצמה היה נהוג להציב קשתים שיירו חצים על הכוח הצר וימנעו ממנו לנסות לפרוץ את החומה או לטפס עליה. בנוסף לירי, יכלו הקשתים להשליך על התוקפים אבנים או שמן רותח מגג החומה. לעתים נחפר לפני החומה חפיר (יבש או רטוב) וזאת על מנת לסכל ניסיונות להגיע אל יסודות החומה ולמוטטה. נקודת תורפה במערך הביצורים הייתה המגדל שהכיל את שער הכניסה למבצר, ולפיכך מוגן מגדל זה בכבדות. בשיא ימי הביניים השתכללו הביצורים ולעתים אף כללו חומות כפולות (המאפשרות להמשיך להחזיק מעמד גם אחרי שחומה אחת נפרצה), מגדלים עגולים החולשים על כל הזוויות, חפיר רחב ושער עם גשר הניתן להרמה. כאשר הומצא התותח שהפך את ביצורי ימי הביניים לחסרי תועלת, פיתחו המהנדסים של אירופה ביצורים נגד ארטילריה המבוססים על מגננים, סוללת עפר וחומות נמוכות, שצוידו אף הן בתותחים על מנת לפגוע ולהשמיד את כלי המצור ותותחי הכוח הצר.
עוד שיטה שבה השתמשו הנצורים לשבירת מצור היא חבלה במחנה האויב ותקיפת הכוח הצר במטרה להרוס את מחנהו או את כלי המצור שלו ולאלצו לוותר על המצור. ביצורים מסוימים כללו שערים סודיים בחומה (שנקראו "פִשפָשים") שאפשרו הוצאת כוחות קטנים על מנת לחבל במחנה הצר וציודו. לעתים הסתמכו הנצורים על כוח צבאי חיצוני שיסייע להם מבחוץ לשבור את המצור.
מבט על מצדה מצפון. בצד ימין ניתן להבחין בשרידי מחנה רומאי (צורת ריבוע) ובסוללה ששימשה את הרומאים לכיבוש ההר.
באותה תקופה השיטה האוניברסלית להתגוננות מפני מצור הייתה השימוש בביצורים, בייחוד בחומות ובתעלות בגיבוי ביצורים טבעיים. אספקה של מזון ומים בכמות מספקת הייתה הכרחית כדי להתגבר על השיטה הפשוטה ביותר של מצור: כיתור והרעבה. בזמן מצור, הכוח הצר היה בונה סוללות עפר סביב היעד הנצור, על מנת למנוע הגעתם של אספקה ותגבורת אליו. ההרעבה הייתה אמצעי יעיל ואכזרי לשבירת התנגדותם של המגנים, שלעתים נאלצו להידרדר עד כדי אכילת אדם כדי להיאבק ברעב העצום שהשרו הצרים.
מחלות היו גורם מכריע נוסף בעתות מצור, ופגעו הן במגנים והן בכוח הצר. במקרים מסוימים, קטפולטות או מרגמות (כגון הטרבושה) ירו פגרים של חיות חולות מעל לחומות העיר כסוג של לוחמה ביולוגית מוקדמת. לעתים, מחלות בקרב הצר היו תקוותם היחידה של הנצורים, שכן הכוח הנצור לא יכול להחזיק תקופות ארוכות במחנה ארעי בתנאי דוחק ללא סניטציה מספקת.
כדי לסיים מצור מהר יותר, פותחו מספר שיטות בעת העתיקה כדי להתגבר על הביצורים והומצאו מגוון כלי מצור לשימוש הכוחות הצרים. סולמות אפשרו לכוח הצר לטפס מעל לחומות (בתנאי שלא היו מוגנות מספיק בידי חיילים), איילי ניגוח נועדו לפרוץ בכוח דרך השער, קטפולטות, בליסטראות ומרגמות שגרו קליעים על החומות ומעל להן כדי לפגוע בביצורים ובמגנים. לעתים אף נעשה שימוש במגדל מצור: זהו מגדל נייד שגובהו כגובה החומה שאפשר לירות על המגנים מגבוה או להסתער על החומה בביטחון יחסי (מאשר בסולם).
בימי הביניים כל עיר, טירה ואפילו חלק מהכפרים היו מבוצרים. חלקם הוקפו בחומות מרהיבות, שנמתחו לאורך קילומטרים רבים. בטירות והערים הגדולות ניצבו על החומות עשרות מגדלים וצריחים. עיר מבוצרת כהלכה הייתה בדרך כלל בעלת שתי חומות ובטירות ומבצרים נוסף עליהן גם המגדל הראשי, בו התגורר התקיף המקומי. בנוסף לכך, הצבאות היו קטנים יחסית ולא עלו בהרבה על 20-30 אלף לוחמים, רק מקצתם אבירים רכובים וכל היתר שכירי חרב ובני לוויתם של האבירים והאצילים הבכירים. כתוצאה מדלילות צבאות השדה והביצורים הרבים, התנהלה המלחמה ממצור אחד למשנהו, עם מספר קרבות בין לבין.
הארטילריה, ובכלל זה תותחי מצור רב קניים הייתה בשימוש החל מהמאה ה-14, אך היא הייתה מאוד לא מפותחת ומשקלה במלאכת המצור היה נמוך. בהמשך לקראת פלישתו של הנרי החמישי בתחילת המאה ה־15 השתפרה מאוד איכותם של התותחים שעמדו לרשות שני הצדדים. תותחים גדולים היו יכולים לירות פגזי אבן במשקל של עשרות ואף מאות קילוגרמים. חומות העיר שתוכננו מאות שנים לפני הופעתם של התותחים לא עמדו, ברב המקרים, בפני הפגזה מסיבית שכזאת.
ירושלים, בגלל קדושתה לשלוש הדתות המונותאיסטיות העיקריות, היהדות, הנצרות והאסלאם הייתה נתונה פעמים רבות תחת מצור. בהיסטוריה של ירושלים מתועדים מצורים רבים. המצור האחרון היה בשנת 1948, שנערך על הרובע היהודי בעיר במהלך מלחמת העצמאות של ישראל.
EnglishAragonésالعربيةمصرىAzərbaycancaБеларускаяБългарскиBosanskiCatalàČeštinaCymraegDanskDeutschZazakiΕλληνικάEsperantoEspañolEestiEuskaraفارسیSuomiFrançaisGalegoहिन्दीHrvatskiMagyarBahasa IndonesiaIdoItaliano日本語Basa Jawa한국어NedersaksiesNederlandsNorsk bokmålOccitanPolskiPortuguêsRomânăРусскийSicilianuSrpskohrvatski / српскохрватскиSimple EnglishSlovenčinaSlovenščinaСрпски / srpskiSvenskaதமிழ்TürkçeТыва дылУкраїнськаاردو中文	עריכת הקישורים	נערך לאחרונה ב־21:49, 10 בינואר 2017.