לפניי תביעה על סך של 22,660 ש"ח שעילתה נזק שנגרם לרכב של התובע כתוצאה מטפטוף צבע שניתז עליו במהלך עבודת צביעת משקופים שבוצעה בדירת הנתבעת.
1.ביום 2.4.2015 או סמוך לכך בוצעו עבודות שיפוץ בדירת הנתבעת. מר מרון גרינברג, בנה של הנתבעת, שכר עבורה ובשמה את שירותם של הצדדים השלישיים, מר דוד (דדי) ומר שאול סרור, כקבלנים לביצוע עבודות השיפוץ. את צביעת המשקופים ביצע קבלן עצמאי, מר סלבה ז'ורבינסקי (הנתבע 2), ובמהלכה ניתז צבע על הרכב של התובע וגרם לו נזקים כפי שהוערכו בחוות דעת שמאית שצורפה לכתב התביעה. ייאמר כבר עתה כי כתב התביעה לא הומצא למר ז'ורבינסקי והוא לא התייצב לדיון או למתן עדות.
2.הצדדים חלוקים בשאלות מי התקשר עם מר ז'ורבינסקי בהסכם לביצוע העבודות, ואם מר גרינברג שכר את שירותם של הצדדים השלישיים לצביעת המשקופים. מר גרינברג טען שהיו אלה הצדדים השלישיים שהתקשרו עם מר ז'ורבינסקי כקבלן משנה, ואילו הצדדים השלישיים טענו שמר גרינברג שכר את שירותיו של מר ז'ורבינסקי באופן ישיר לשם צביעת המשקופים. בנקודה זו – ובה בלבד – הסכימו הצדדים שתיערך בדיקת פוליגרף ומסקנותיה יחייבו. בדיקה כזו אכן נערכה. חוות דעתו של בודק הפוליגרף הייתה שמר גרינברג דובר שקר ומר דוד סרור דובר אמת בשתי שאלות: (1) האם מר גרינברג שכר את שירותיו של מר ז'ורבינסקי, בתיווך של מר דוד סרור, לביצוע עבודות הצבע של המשקופים; (2) האם מר גרינברג שכר את שירותיו של מר דוד סרור, או מי מטעמו, לביצוע עבודות צביעת המשקופים.
3.נקודת המוצא העובדתית היא אפוא שמר גרינברג התקשר עם מר ז'ורבינסקי ושכר את שירותיו לביצוע עבודת הצבע של המשקופים והאחרון התרשל וגרם נזק לרכבו של התובע; ושהעבודות שהצדדים השלישיים נדרשו לבצע במסגרת ההסכם עמם לא כללו את צביעת המשקופים.
4.נתתי דעתי למסמכים שהוגשו לאחר הדיון, ואין בהם כדי לסייע לנתבעת. הטעם לכך הוא שאין חולק שגם הצדדים השלישיים שכרו את שירותיו של מר ז'ורבינסקי לביצוע עבודות מסוימות, אלא שהם טענו שהוא היה אמור לבצע עבודות אחרות בקשר לדירה, ושמר גרינברג הזמין ממנו את צביעת המשקופים בנפרד. המסמכים שצורפו אינם מתייחסים באופן קונקרטי לצביעת המשקופים, ובנושא זה נמצא מר גרינברג, לפי חוות דעת הפוליגרף, דובר שקר ומר דדי סרור דובר אמת.
5.מר גרינברג טען שיש לפטור את הנתבעת מאחריות הן מהטעם שלא היא התקשרה עם מר ז'ורבינסקי, הן מהטעם שמר ז'ורבינסקי הוא קבלן עצמאי ולכן מזמין העבודה פטור מאחריות לנזקים שגרם. דין הטענה להידחות על שני ראשיה. ראשית, לנוכח תוצאות בדיקת הפוליגרף כאמור. חוות הדעת של בודק הפוליגרף נשלחה לנתבעת להתייחסות, והודבקה על דלת דירתה ביום 8.6.2016 מאחר שלא הייתה בבית. אף על פי כן לא הוגשה התייחסות מטעמה. משכך אין לי אלא לאמץ את מסקנותיה.
6.שנית, סעיף 15(1) לפקודת הנזיקין [נוסח חדש] מחריג את תחולת הרישה של סעיף 15 (הפוטר את מי שהתקשר עם קבלן עצמאי מאחריות לנזק שגרם הקבלן), וקובע שהיא לא חלה במקרה שמזמין העבודה התרשל בבחירת בעל חוזהו. שוכנעתי שחריג זה חל בנסיבות דנן. עצם העובדה שמר גרינברג הכחיש את התקשרותו החוזית עם מר ז'ורבינסקי וגרסתו בנושא נדחתה אומרת יותר מדרשני. ממילא לא הוכח מה היו תנאי ההתקשרות; אם מר גרינברג דרש ממר ז'ורבינסקי לנקוט אמצעי זהירות מתאימים; אלו בדיקת ביצע כדי לוודא שמר ז'ורבינסקי מחזיק במיומנות ובמקצועיות הנדרשות לביצוע העבודה ברמת בטיחות המקטינה את הסיכון לגרימת נזקים לצדדים שלישיים מחמת התרשלות. בהיעדר הוכחה שמר גרינברג נקט את אמצעי הזהירות הנדרשים כשבחר את מר ז'ורבינסקי והתקשר עמו, ומאחר שמדובר בעובדות שבידיעתו הבלעדית ואין לתובע כל ידיעה עליהן, אני קובע כי הוכח שמר גרינברג – שפעל עבור הנתבעת, בשמה ובהרשאתה – התרשל בבחירתו של מר ז'ורבינסקי כמי שיבצע את עבודת הצביעה. פועל יוצא מן האמור הוא שהנתבעת אחראית כלפי התובע לנזק שנגרם לו.
7.הנתבעת לא ביקשה לחקור את השמאי מטעם התובע, והאמור בחוות דעתו לא נסתר. על כן אני מקבל את התביעה בחלקה וקובע כי הנתבעת תשלם לתובע סך של 21,310 ש"ח בגין הנזק הישיר וכן שכר טרחת שמאי בסך של 800 ש"ח (איני מאשר סך של 1,350 ש"ח שנראה לי מופרז בנסיבות העניין), ובסך הכל 22,110 ש"ח. לסכום זה יצורפו הפרשי הצמדה וריבית מיום הגשת התביעה (7.8.2015) ועד ליום פסק הדין. כמו כן תישא הנתבעת בהוצאות התובע בסך של 2,500 ש"ח. בסכום ההוצאות הבאתי בחשבון שהתקיימו בתיק זה שלוש ישיבות, ושהתובע מימן את בדיקת הפוליגרף במימון ביניים. ההודעה לצדדים שלישיים נדחית, והנתבעת תשלם להם (יחדיו) הוצאות משפט בסך של 800 ש"ח. התביעה נגד מר ז'ורבינסקי נמחקת בהיעדר המצאה כדין. הסכומים ישולמו תוך 30 יום שאם לא כן יישאו הפרשי הצמדה וריבית כחוק מיום פסק הדין ועד התשלום בפועל.