1. לפניי בקשה להארכת המועד להגשת התנגדות וכן התנגדות לביצוע תביעה על סכום קצוב שהגיש המשיב (להלן: "הבנק") כנגד המבקש ע"ס 31,852 ש"ח במסגרת תיק הוצל"פ מס' 05-09914-12-9. על פי הנטען בכתב התביעה, המבקש, בהיותו ערב להלוואה שנלקחה על ידי הגב' חמודה הנדייה (להלן: "החייבת"), אשר לא נפרעה על ידה אף לאחר שניתן פסק דין נגדה ונפתח תיק הוצאה לפועל, לא נענה לדרישות הבנק לפרוע את ההלוואה, חרף ההכרעה השיפוטית שניתנה, לדבריו, המקנה לבנק את הזכות להיפרע ממנו כערב.
2. לטענת המבקש, ההתנגדות הוגשה באיחור בשל עיכוב שחל בהעברת ההתנגדות ללשכת ההוצאה לפועל, לטענתו מדובר באיחור שולי, שכן תצהירו נחתם בפני בא כוחו כבר ביום 8.1.13. לגופו של עניין טוען המבקש כי, דין התביעה שהוגשה נגדו להידחות על הסף מהטעם שהבנק החל לנקוט נגדו בהליכים בטרם ניתנה הכרעה שיפוטית מפורשת המעניקה לו זכות לפעול נגד הערב, לחילופין, ככל שניתנה החלטה כאמור, לא ידע אודותיה, לפיכך נמנע ממנו להגיש תגובתו. לדבריו, הבנק מעולם לא פנה אליו בבקשות כאלה או אחרות ועדכן אותו לגבי הפיגור שחל בהלוואה לה הוא ערב, כמו כן לא נודע לו על הגשת התביעה נגד החייבת.
3. הצדדים זומנו בפניי ליום 9.10.13 לשמיעת הבקשות, ב"כ המשיבה ויתר על חקירת המבקש על תצהירו, משכך סיכמו הצדדים טענותיהם בע"פ.
לדברי המבקש, יש לאפשר לו לממש את זכותו להתגונן מפני התביעה, לאור הוויתור של ב"כ המשיב לחוקרו בחקירה נגדית. אשר לבקשה להארכת המועד, נטען כי הבקשה הוגשה מטעמי זהירות בלבד, המבקש חזר על הטענה לפיה תצהירו נחתם בפני בא כוחו עוד ביום 8.1.13 ורק בשל "פגם במזכירות" לא הוגשה ההתנגדות אותה עת.
לטענת המשיבה, טענות המבקש לעניין הארכת המועד לא נתמכו בתצהיר שהוגש מטעמו ורק מטעם זה יש להורות על דחיית הבקשה, הגם שאף לגופו של עניין לא העלה המבקש הגנה מהותית.
4. אשר לטענת המשיב לפיה יש לדחות את הבקשה להארכת המועד מהטעם שלא נתמכה בתצהיר, אכן, אין כל התייחסות בתצהיר המבקש לעניין האיחור בהגשת ההתנגדות, כך שטענותיו בעניין זה לא אומתו, מעבר לכך שהן לא פורטו בבקשה כנדרש ונטענו על ידו באופן כללי.
6. המבקש טוען כאמור כי, התביעה לא הוגשה בהתאם לסדרי הדין משני טעמים- ראשית, מאחר ועובר להגשת התביעה דנא, לא הומצא לידיו כל בקשה או התראה בעניין ההלוואה נשוא התביעה, כך שכלל לא הובא לידיעתו כי החייבת מפגרת בתשלומיה; שנית, התביעה הוגשה בטרם ניתנה הכרעה שיפוטית מפורשת המעניקה לבנק זכות לפעול נגדו כערב.
7. חוק ההוצאה לפועל התשכ"ז-1967 קובע כי, הגשת תביעה על סכום קצוב מותנית במשלוח התראה לחייב ורק לאחר שחלפו 30 ימים מיום משלוח ההתראה. בענייננו, לא צורפה כל ראיה לכתב התביעה לכך שהבנק שלח למבקש מכתב התראה עובר להגשת התביעה, זאת גם אם איווכח כי קיימת הכרעה שיפוטית לעניין מיצוי ההליכים נגד החייבת. אם אכן יתברר כי נפל פגם בהגשת כתב התביעה, יש בכך כדי להדוף את התביעה כולה, מטעם זה שוכנעתי כי יש להיעתר לבקשה להארכת המועד, חרף הפגם שנפל בה.
8. ההלכה הפסוקה לעניין דיון בבקשת רשות להתגונן קובעת כי, די לו למבקש להצביע על הגנה אפשרית, ולו בדוחק, על מנת שתיעתר בקשתו. המבקש אינו נדרש לשכנע את בית המשפט בנכונות טענותיו העובדתיות, ואינו נדרש להוכיח את גרסתו (ראה- ע"א 462/88 בן צבי נ. בנק לאומי לישראל, פ"ד מד(1)127). נקבע כי, גם בעל דין שסיכוייו להצליח בטענותיו מועטים ורחוקים, זכאי ליומו בבית המשפט (ראה דברי כב' השופט טירקל בע"א 9654/05 חברת האחים אלפי נ' בנק לאומי, פ"ד נט(3) 41). בית המשפט אף לא נכנס לבחינת מהימנות גרסתו של המבקש ועליו להניח כי האמור בתצהירו הינו אמת ובכפוף לחקירתו הנגדית של המצהיר ( ע"א 356/85 מגן נ. הבנק הבינלאומי הראשון, פ"ד מא(3)319).
9. בענייננו, היות וב"כ המשיב ויתר על חקירת המבקש, יש להניח, לצורך בקשה זו, כי האמור בתצהירו אינו שנוי במחלוקת. היות וכך, סבורני כי הטענות שהעלה המבקש הנוגעות לפגם בהגשת התביעה, הן טענות הראויות להתברר לגופו של עניין.
10. אשר על כן, אני מתיר למבקש להתגונן מפני התביעה שהוגשה נגדו. הצדדים יפעלו בהתאם להוראות פרק טז'1 לתקנות סדר הדין האזרחי התשמ"ד- 1984 והתצהיר התומך בהתנגדות יהווה כתב הגנה בתיק.