הם יגיעו מחר (נקרא גם "המוקש השביעי") הוא מחזה ישראלי מקורי מאת נתן שחם. המחזה עלה על במת התיאטרון הקאמרי בראשית 1950 והיה לאחר משלושת המחזות החשובים של סופרי דור תש"ח (יחד עם "הוא הלך בשדות" של משה שמיר ו"בערבות הנגב" של יגאל מוסינזון) ולאחת מאבני הפינה של התיאטרון בישראל. המחזה, המעצב את דמות הצבר, דן באירועי מלחמת העצמאות, מהווה דוגמה למחזאות הישראלית העברית, המקורית, האקטואלית והרלוונטית, המציבה דילמות מוסריות ודנה בהן.
העלילה מתרחשת כולה ב"משלט" ללא שם, בניין נטוש על ראש גבעה שסביבה זרוע שדה מוקשים שהונחו על ידי כוחותינו. פלוגת החיילים נמצאת במקום על מנת להגן עליו, תוך מילוי פקודה להישאר במקום: "כאן מרכז העולם... ואתה אינך קיים אלא כדי לכבוש את הגבעה הזו ולהתבסס בה עד שתקבל פקודה אחרת". אחזקת הגבעה אינה הרואית ולא מעורבים בה לא לחימה ולא מעשי גבורה. המלחמה מוצגת כמצב שברובו הוא סטטי ובעיקר מפחיד מאד ומאיים. האיום נובע ברובו מהמוקשים סביב ולא מן האויב.
במחזה המקורי, שהוצג במלואו רק ב-1972, עולות בעיות מוסריות נוספות, הנוגעות לשני השבויים הערבים שמחזיקה הפלוגה. ג'ונה מבקש להשתמש בשבויים כ"גלאי מוקשים", דבר הפותח ויכוח מוסרי על "טוהר הנשק" בינו ובין אבי. לבסוף השבוי הצעיר והגאה נורה בעת שהוא מנסה להימלט והשבוי הזקן והמתרפס עולה על מוקש ונהרג.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=הם_יגיעו_מחר&oldid=28399151"
דף זה נערך לאחרונה ב־13:34, 12 ביוני 2020.