מילה שמָצוּיה פַּעַם אַחת בלבד כגון מילה יחידָאית בטֵקסְט מסוּיָם: המילה שַבּלוּל היא מילה יחידָאית במקרא. בדרך כלל משמעותה של הילה כזו ברורה מתוך ההקשר בו היא נמצאת שכן מילים יחידאיות אינן בהכרח מוזרות או יוצאות דופן. במקרים אחרים יש קושי לזהות את המילה משום שקיימת אפשרות קריאה רב-משמעית. מספר המילים היחידאיות במקרא הוא 0.4% מכלל המילים במקרא ורובן נמצאות בשירה התנ"כית. חוקרי לשון המקרא סבורים שלשון הַשִׁירה התנ"כית מייצגת רובד עתיק של לשון.
כדי לפענח מילה יחידאית המפרשים עושים שימוש בבלשנות השוואתית עם לשונות שמיות אחרות, שפות אחיות לעבאית, כגון אוגריתית, אכדית, כנענית, ארמית וכיוצא באלה.
מילה יחידאית במקרא שקיבלה את משמעותה העכשווית על ידי מנדלי מו"ס. יש סבורים בהשפעת היידיש: צַאצקֶע תוך יצירת תרגום שומר צליל ומשמעות.
1. מושָב אָרוך וּמרוּפָּד כּעֵין מיטָה או סַפסָל: מִשכָב וסַפּות וכלִי יוצֵר (שמואל ב' יז 28); החולה שוכב על הספה במרפאה; סַפַּת עור.
לשון חז"ל מיוונית: אַסֵימון = פיסת זהב או כסף ללא הטבעת סימן. מילה שמקורה יוונית הנמנֵית על הלשונות ההודו-אירופאיות. עדויות כתובות על לשון זו נמצאו החל במאה ה-14 לפני הספירה, אולם ראשיתה של היוונית הקלסית היא במאה השמינית לפני הספירה. היוונים - והשטח עליו חלשו מחוץ ליוון - הביאו לעולם תרבות רחבה ומיוחדת וזו השאירה את עקבותיה בכל השפות של העולם הישן. לעברית הגיעו מילים רבות מיוונית לאחר שעברו אלינו באמצעות הארמית ובעת החדשה גם משאילה ישירה.