ג'ין וולף (באנגלית: Gene Wolfe; נולד ב-7 במאי 1931) הוא סופר מדע בדיוני ופנטזיה מוערך ומהנדס מכונות אמריקאי. יצירתו החשובה ביותר היא מחזור "ספר השמש החדשה" (נקרא גם "מחזור אוּרת'" ו"המחזור הסולארי"), סדרה בת ארבעה ספרים, ספר נוסף ומספר נובלות המתרחשים באותו עולם. סדרה זו זכתה בפרס נבולה. סופרת המדע הבדיוני אורסולה לה-גווין כינתה אותו "הרמן מלוויל שלנו", ניל גיימן טען שהוא "הסופר החי הטוב ביותר. נקודה." והוא מושווה גם לחורחה לואיס בורחס, לצ'ארלס דיקנס, לויליאם שייקספיר ולג'יימס ג'ויס, מחבר יוליסס. ב-2013 היה הסופר ה-29, שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
וולף נולד למשפחה קתולית בניו יורק והוא מחזיק באמונה הקתולית, המשתקפת בספריו. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת טקסס A&M ובמקביל החל לחבר ולפרסם סיפורים קצרים ונובלות מדע בדיוני. לפי תיאוריו הוא מתמיד מאז בכתיבה יומיומית של לפחות שעה ביום בכל יום. לאחר שתי שנות לימוד עזב את האוניברסיטה ונלחם כחייל במלחמת קוריאה. לאחר מכן השלים את לימודיו באוניברסיטת יוסטון והיה למהנדס מכונות. שיא קריירה זו היה כאשר פיתח את המכונה לייצור החטיף פרינגלס.
בשנים אלה התכתב עם ג'ון רונלד רעואל טולקין, במסגרת התכתבות זו החליט שלא להמציא שפה, כפי שעשה טולקין, אלא להשתמש במילים נידחות ומשלבי-דיבור היסטוריים על מנת ליצור את האווירה הנדרשת לו.
ב-1970 פרסם את הרומן הראשון שלו, "Operation Ares" וב-1972 פרסם את הספר "ראשו החמישי של קרברוס", שהיה מועמד לפרסי נבולה והוגו. בין 1980 ל-1983 פרסם את ארבעת כרכי סדרת "ספר השמש החדשה" ("צל המענה", "טופר המפשר", "חרב הליקטור" ו"מצודת האוטרך"). בשנת 1980 פרסם גם את ספר הסיפורים "האי של ד"ר מוות וסיפורים אחרים; וסיפורים אחרים", הסיפור "המוות של ד"ר איילנד (אי)" מתוכו זכה בפרס נבולה. בשנים אלה ביסס את סגנונו הייחודי, המשלב חשיבה טכנולוגית ומדעית עם שפה ספרותית ומיתולוגייה עשירה בביטויים ייחודיים ומילים נשכחות באנגלית, לטינית, עברית, יוונית ושפות נוספות.
ב-1978 כתב את הפואמה "The computer iterates the Greater Trumps", הסובבת סביב נושא עשרים ושניים קלפי טארוט. על פואמה זו זכה בפרס ריזלינג.
ב-1982 כתב את "טירת האוטר" וב-1987 פרסם את "אוּרת' של השמש החדשה", שהשלים ופתר חידות רבות בסדרת השמש החדשה, להנאת מעריציו הרבים. בשנת 1994 יצא לאור הספר "Lexicon Urthus: A Dictionary for the Urth Cycle", ספר שנכתב על ידי מעריצים כלקסיקון לעולם שיצר וולף בסדרה זו. הסדרה אף זכתה למחקר אקדמי שיצא בספר "Attending Daedalus: Gene Wolfe, Artifice, and the Reader" בהוצאת אוניברסיטת ליברפול.
בין 1993 ו-1996 כתב את ארבעת ספרי סדרת "השמש הארוכה" ובין השנים 1999 ו-2001 יצאו לאור ספרי סדרת "השמש הקצרה".
וולף גר עם אשתו רוזמרי בפרבר של שיקגו.
למרות שוולף מסווג כסופר מדע בדיוני, אופי כתיבתו, סגנונה ותכניה משתרעים הרחק ממגבלות הסוגה ומשלבים מיתולוגיה, תאולוגיה ותובנות על פילוסופיה, היסטוריה, ארכאולוגיה וספרות המשולבים בעולמות הייחודיים פרי דמיונו והמצאתו.
רבים מסיפוריו מובאים כדיווחים בגוף ראשון ובשפה עשירה אופיינית. במהלך סיפוריו זורע וולף חידות רבות, רובן נפתרות במסגרת הסיפור, פעמים רבות באופן מפתיע ומקורי, אך חלקן נותרות פתוחות ומהוות כר נרחב לדיונים ותאוריות מעריצים (כבר בראשית ימי האינטרנט, ב-1996, נוצר פורום אינטרנטי לדיון ביצירותיו המכיל אלפי דיונים).
וולף מתאר עצמו לעיתים כ"מתורגמן" של כתבי יד שהגיעו אליו (מן העתיד) בשפה לא מוכרת ועל כן הוא "נאלץ" לתרגמם לאנגלית של המאה ה-20 ולהמציא לצורך כך מילים וביטויים. למשל ב"הערה למתרגם" בשולי "צל המענה" כותב וולף לגבי מספר נושאים שהמחבר הדובר בספר בגוף ראשון, סווריאן, אינו יודע או אינו מבחין בנושאים מסוימים ועל כן וולף, המתרגם, נאלץ להותיר את הקורא בחוסר ביטחון לגבי פרטים מסוימים.
עורך אתר המדע הבדיוני הישראלי בלי פאניקה כתב עם צאת התרגום של "צל המענה" לעברית: "הוא [וולף] כותב פרוזה כבדה ועשירה במשמעויות, והמסע ביצירתו תובעני ודורש קשב ספרותי רב אל המהלכים ההולכים ונטווים ביד מיומנת." במקום אחר נכתב: "אפשר לחשוב על סיפור של וולף כעל ציור של אֵשֶר שבו החללים שאינם מצוירים מהווים ציור בפני עצמו, ציור שנוצר באופן עקיף מתוך הנוכחות של הציור ה'מקורי'."
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=ג%27ין_וולף&oldid=23182458"
דף זה נערך לאחרונה ב־22:38, 30 במאי 2018.