ארקדי איש ההמבורגרים הוזמן לאכול בחולון ולבקר את ביסטרו 45, הוא החליט לפתוח את הערב עם משקאות ולסיים עם אובמה.
ככתב מסעדות, אחד הדברים הקשים ביותר בעיני זה להתנתק מדעות קדומות: מה שמעתי על המסעדה, על העיר שבה היא ממוקמת, מי קהל היעד והאם בכלל יש לי סיכוי ליהנות, או גרוע מכך. אני עלול להוליך את הקוראים שלי שולל אם הם יקבלו חוויה שונה משלי, רק בגלל שהמסעדה הזמינה אותנו לסקר. לכן, כשהגעתי (בהזמנה) למסעדת ביסטרו בר 45 הכשרה בחולון, מיד ניסיתי לנטרל את כל עמדותיי (כן, כן, החלטתי להשתכר). את טעמי החך נטרלנו עם כוס מזיעה של ווינשטפן כבדה ורעננה. יש משהו במשקה הכתום והמוגז הזה שטומן בתוכו לכל כך הרבה טעם ואלכוהול. בהחלט אחלה קרש קפיצה לערב של טעימת.
הבלגתי על המזלג שהיה קצת מג'ויף, הרטבים היו נקיים למדי וגם השירות היה יעיל, נעים ומתוקתק (עוד לפני שהבינו שאנחנו כותבים). חבל שאני לא יכול לכתוב את אותו הדבר על הברוסקטה של כבד האווז. כמנה ראשונה קיבלנו לחם יבש, שהשבת שחלפה לא החמיאה לו, עם נגיעות של ריבה חביבה (שהזכירה בצל) ופרוסות לא מוקפדות של כבד אווז. לא רק שהן נחתכו בעובי שונה אלא שחלקם היו יבשים לגמרי, ואחרים רק WD (וול דאן).
בשלב הזה הגיע אורן נוני (הבעלים של ביסטרו 45) והסביר: "תראו, הקהל שלנו זה קהל שנוטה לשרוף. במילים אחרות, כל מה שיצא במידת עשייה מידיום, בד"כ יחזור למטבח לקבל צריבה נוספת וייבש את המנה". בתוך שיחה קצרה הבחנו כי מדובר בבחור שאוהב אוכל טוב ומבין על מה הוא מדבר, אך דרישת הקהל מכתיבה לו איך לנהל את המסעדה. כמנה ראשונה נוספת טעמנו מקלוני צ'יפס פריכים העשויים מבטטה ותפו"א. אומנם צ'יפס בטטה זו תופעה מדליקה, אך משהו בי התגעגע לתיבול הפסיכי של ויטרינה. בסופו של דבר, הטעם התעשייתי התבלט במקלות הזהובים, אך גם אני וגם פפריקה הסכמנו פה אחד, כי מדובר בתחליף ראוי ובהחלט נהנינו מהערמה שהוגשה ברשת טיגון מיניאטורית (כן, כן, שמזכיר מאוד את העגלה האחרת).
למרות שנהנינו במיוחד ממשחק "טריוויה אוכל" בקונסולה שעל גבי הקיר, האוכל הגיע חיש מהר וחזרנו לעשות מה שאנחנו הכי טובים בו. ההמבורגר של ביסטרו 45 הוא סטנדרטי במלוא מובן המילה. אף על פי שהוא הוגש במיטבו, טעמו ועלותו מופנים למחנה המשותף הרחב והפשוט ביותר. ההמבורגר הגיע במידת עשייה M (מידיום) מדויקת, עם צריבה אלגנטית משני הצדדים. הירקות היו פרוסים בעובי נכון והלחמנייה הרעננה עברה קלייה מחמיאה. כל זה היה יכול לקחת את המנה למקום מאוד מאוד גבוה, אילולא טעם הבשר הפשוט. ההמבורגר בד"כ מגיע עם צ'יפס בצד, אך על צ'יפס בטטה תצטרכו לשלם בנוסף (late night: המבורגר, צ'יפס ובירה 49 ש"ח).
סטייק אובמה זה שילוב חביב בין סטייק אנטריקוט 230-270 ג' עם סטייק פילה 150 ג' וחתיכות כבד אווז. אם זה לא הספיק לכם אז יש גם מח עצם עסיסי שרק מחכה לכפית שלכם בשביל להעיף לכם סטירה מצלצלת של טעמים מדהימים. הסטייק אנטריקוט ומנת הפילה נעשו במדויק וכך גם כבדי האווז. הפעם כשידעו במטבח שהגענו דאגו להוציא את המנה הכי טובה שהם יכולים. אומנם מדובר במסעדה כשרה עם נתחים פשוטים (אז לא לצפות לרמה של Shine & Sharp, האדסון בראסרי), אבל בהחלט מדובר בחוויית בשר ובמחיר נוח (159 ש"ח למגש כזה, הצ'ימיצ'ורי כלול).
אם אתם בעניין של להתפנק על מסעדת בשרים עם מחירים סבירים ואתם מראש לא מצפים לנתחי פריים מיושנים ומטורפים, אתם בהחלט יכולים לנסות את "ביסטרו 45", מסעדת בשרים כשרה שהחליטה להרים את ההמבורגר על נס. ההמבורגר שטעמנו היה עשוי טוב מאוד, ולגמרי שווה את העלות (מגיע כארוחה). בתפריט תמצאו תוספות שונות להמבורגר, אך כולן כולן כשרות.