ערעור על החלטה של בית הדין הצבאי המחוזי במחוז שיפוטי הדרום שניתנה בתיק דר/418/08 (אל"ם ניר אבירם - הנשיא) בתאריך 25/12/2008. הערעור נדחה.
זוהי החלטה בערעורו של רב"ט נחום בן יעקב (להלן - המערער) על החלטתו של נשיא בית-הדין הצבאי מחוז שיפוטי הדרום מיום 25/12/2008 להורות על מעצרו הסגור עד לתום ההליכים המשפטיים נגדו.
ביום 25/12/2008 הוגש נגד העורר כתב-אישום, בו יוחסו לו שתי עברות של שימוש בלתי-חוקי בנשק, בניגוד לסעיף 85 לחוק השיפוט הצבאי, התשט"ו-1955 (להלן - החש"ץ), ועברה של איומים, בניגוד לסעיף 192 לחוק העונשין, התשל"ז-1977 (להלן - חוק העונשין).
על-פי העובדות, הנטענות בכתב-האישום, ביום 29 בנובמבר 2008, במהלך הפרות-סדר אשר התחוללו בשטח בנוי באזור חברון בין תושבי האזור - ישראלים ופלסטינים, הגיע לאזור המערער, כשהוא מצוי בחופשת סוף-שבוע, כיוון את הנשק השמיימ4, פתח את נצרתו וירה שתי יריות באוויר. דקות אחר-כך, ירה 3-2 כדורים נוספים השמיימה בזוית של 60 מעלות. כל זאת עשה, כשמסביבו אזרחים ובנייני מגורים. סמוך אחר-כך, לפי הנטען, כיוון את נשקו, הטעון במחסנית לעבר אדם או אנשים אשר זהותם איננה ידועה לתביעה, אדם או אנשים, אשר עמדו מולו במרחק של מספר מטרים. הוא כיוון את הנשק תוך ביצוע תנועה מאיימת, כשהוא אוחז בנשק ביד אחת. על פעולה זו חזר מיד אחר-כך שוב. הוא אף כיוון את נשקו לעבר אזרח בשם עיסא עמרו (להלן - הצלם), אשר עמד במקום תוך שהוא מצלם את האירועים במצלמת-סרטונים.
עוד נטען כלפי המערער, כי בדרכו לזירת האירועים, פגש בצלם הנ"ל, דרש ממנו לפנות לו דרך ואיים כי "יעיף אותו למטה" אם לא יישמע לו. המערער חלף על פניו והשמיע את המילים "איטבח אל ערב". לאחר אירועי הירי המתוארים לעיל, נטען, כי המערער ניגש אל שוטר מג"ב, אשר אליו פנה הצלם בתלונה על המערער, ותוך ביצוע תנועה מאיימת, איים לשבור מצלמתו, ודרש ממנו "לעוף מכאן".
ביום 22/12/2008, משתמה החקירה, התבקש מעצרו הסגור של המערער טרם אישום לנוכח הצהרת התביעה על כוונתה להגיש נגדו כתב-אישום. נשיא בית-הדין, אל"ם אבירם, בהחלטתו מאותו היום סקר את חומר הראיות, ובא לדעה, כי קיימות ראיות לכאורה להוכחת האמור בכתב-האישום, וכי אין בראיות תמיכה לטענתו של המערער בחקירתו להתקיימות סייג לאחריות פלילית שעניינו הגנה עצמית. עוד קבע נשיא בית-הדין קמא בהחלטתו זו, כי מתקיימות עילות המצדיקות את המעצר, ובהן חשש מוחשי לביטחון הציבור, עילת ה"מסוכנות" ועילה שמהותה "פגיעה ממשית במשמעת הצבא".
הנשיא המלומד המשיך ובחן אם ניתן להסתפק בחלופת מעצר, כדי להשיג את מטרותיו, אך בא לדעה, כי אין מנוס מלהורות על מעצר סגור. טעמיו לכך נעוצים היו בעובדה שלא הייתה כל הצדקה לירי, שאותו ביצע המערער, שכן לא נשקפה סכנת חיים שהצדיקה ירי; עוד ציין הנשיא קמא את הסכנה הרבה הטמונה בירי באמצעות נשק מסוג "תבור" בסמיכות רבה לאחרים, "במיוחד בנסיבות סוערות, בתנועה והתרחשויות של הפרת סדר", וכן את החשש, שמא אי-מעצר במקרה שכזה ילמד על גילוי "הבנה למעשים מסוכנים כגון אלו, שמא יועבר מסר שגוי בדבר המצופה מחייל בנסיבות דומות".
בהחלטה נוספת, זו העומדת לערעור כאן, הורה הנשיא המלומד על מעצרו של המערער עד תום ההליכים המשפטיים נגדו, זאת לאחר שהוגש נגדו כתב אישום.