עוד שנה חלפה עברה לה. זו השנה השישית, מאז 2012, בה הבלוג מנסה לספר לקהל קוראים נלהב (פחות או יותר) על מקומות איכותיים של אוכל מהיר בישראל, עם דגש על מלכת המזונות המהירים (בארץ), היא השווארמה.
וכן, היו גם היו ביקורים במקומות ותיקים ומוכרים אשר נסקרו כאן בבלוג בעבר, ולשמחתנו התמידו באיכותם.
נדמה שיש על מה להתברך בסיכום השנה הזו. מה גם שסוף-סוף נחצה בבלוג רף 30 המקומות עליהם דווח !
ונאחל לכולנו ש-2018 תהא שנה טובה וטעימה. באשר למהירות? נאחל לכל אחד ואחת את הקצב הרצוי לו או לה !
עודי עושה את דרכי בכביש החוף בואכה צפונה באחד האמשים, והנה הזכירה לי בטני בקרקור מתלונן לילי שכזה, שהחמצתי את ארוחת-הערב. ולא סתם קרקור בעלמא היה זה, אלא בתזמון מדוייק, בדיוק כשנכנסנו לתחנת-הדלק שליד צומת-נתניה ונוכחנו לדעת כי סניף שווארמה דבוש הפועל שם עודנו פתוח באותה שעה מאוחרת.
לכשעצמי, הייתי סקפטי, שכן לא הזדמן לי להתנסות בשווארמה דבוש מאז מפגש לא-מחייב בשווארמה הזו בסניף שבאבן-גבירול לפני כמה וכמה שנים, אבל בטני התעקשה להזכיר את אשר שמענו מחובבי-שווארמה לא-מעטים: כי הרשת המתרחבת מפתיעה אותם לטובה שוב ושוב בשנים האחרונות.
אז נכנסתי, ניסיתי, והופתעתי מאוד לטובה. מדובר בשווארמה טובה, מאוזנת, בפיתה טרייה, לצד סלטים שהפתיעו אותי בטריותם בשעה המאוחרת.
לסיכום: בהחלט מומלץ לאכול במקום אם עוברים באיזור.
גודל המנות: סביר בהחלט.
היחס ללקוחות: בהתחשב בשעה היו מעט מאוד לקוחות. השירות היה אדיב ונעים ויעיל מאוד.
יוקר המחיה: 35 ש"ח למנה בפיתה, בהתאם למדד יוקר השווארמה הכלל-ארצי.
חפצים בארוחה טעימה אך מהירה כשנתקלנו לנו, למרבה השמחה בשווארמה גוטה.
שהוגשה בתוך פיתה טריה ומעולה, וסעדנו את ליבנו בנחת ובכיף ביושבנו במדרחוב זכרון. הופתענו לראות שבין הסועדים האחרים היו גם שבחרו בפלאפל (כנראה צמחונים) ואף היו ילד או שניים שהעדיפו שניצל. אבל אנחנו העדפנו שווארמה וחכנו שמח בה. לקינוח כיתתנו רגלינו (מרחק הליכה קצר) אל גלידה אלדו הסמוכה.
בהחלט מדובר במקום המצדיק ביקור, אם אתם כבר באיזור.
האם עדיף לשבת או לקחת: כיף לשבת אך אפשר גם לקחת ולשבת אי-שם לאורך המדרחוב.
לפני כמה ימים מצאתי עצמי בשעת אחר-צהריים מאוחרת כשאני מתהלך לי ברחוב יצחק שדה בתל-אביב ומהרהר לי היכן אמצא מזור לרעבוני. עודני מתבונן לימין ולשמאל, ולפתע נגלה לי, מצדו השני של הרחוב, שלט המכריז על נוכחותו של סניף של שווארמה בנדורה .
זמן רב עבר מאז הפציעה הרשת בארצנו, והזדמן לי לשמוע עליה ביקורות סותרות. מי שאהב את השווארמה האופקית הזו, אהב מאוד. מי שלא, ליווה את רשמיו בתיאורים שהעידו על רגשות עזים לא פחות.
נועצתי עם המוכר, ובעצתו לקחתי מנה מעורבת של עגל-פרגית. השילוב של העגל המתובלן בצורה חזקה יחד עם הפרגית המתובלנת בצורה עדינה היה שילוב מנצח. למרות ששמעתי מאחרים על יובש מסויים של המנה, מנת השווארמה בחומוס שלקחתי היתה מנת שווארמה מאוזנת וטובה מהסוג שמצדיק סטייה מהדרך.
יחד עם קולה יצא 41. למיטב זכרוני המנה בפיתה עלתה 33.
שירות אדיב. מנה סבירה בגודלה.
הסלטים: חלקם טריים מאוד וטובים. חלקם נראו מותשים.
היחס ללקוחות: אדיב ונעים, אך יש לציין כי השירות היה איטי משהו.
האם עדיף לשבת או לקחת: המקום קטן אך מציע כמה מקומות ישיבה, שלפחות באותה שעת אחר-צהריים נראו כאפשרות נינוחה ושקטה. עם זאת, בתל-אביב תמיד יש אפשרויות ישיבה קורצות יותר באוויר הפתוח.
יוקר המחיה: 33 ש"ח בפיתה, בהתאם למדד יוקר-המחיה הכלל ארצי.
אז מה היה לנו בשנת 2016?
למרבה השמחה, היו גם ביקורים במקומות ותיקים ומוכרים שכבר נכתב עליהם כאן בבלוג, אשר שמרו על עטרתם.
2012 (ביקור בנצרת שהניב שני פוסטים - על אל-טאבון ועל אלוואכד).
נדמה ש-2016 היא עוד אחת מאותן שנים בהן כדאי להתברך יותר על מה שנעשה מאשר להצטער על מה שלא.
כפי שכתבתי גם בתום השנה הקודמת, מלאכת הבלוגיאדה הקולינארית , כשהיא נעשית על ידי יחידים שזה עבורם תחביב צדדי, היא עוד סוג של מסע של אלף מיל המתבצע בצעדים קטנים, ומה אפשר לעשות שרק על מעטים מהם באמת שווה לכתוב או לקרוא?
מי ייתן ש-2017 תהיה שנה טובה וטעימה לכולנו!