ברירות ומובחנות- הקריטריון הזה הוא קריטריון המנוסח יחד עם קריטריון הספק. משהו שברור ומובחן וכי לא ניתן להטיל בו ספק. רעיון זה של בחינת הדברים והטלת ספק כמה שניתן, בכדי לבחון האם הם יכולים לשמש בסיס למדע, זה מה שמנסח בתחילת ההיגיון הראשון.
כלל האנאליזה- פירוק של הנושא לגורמים כמה שיותר זעירים; ניסיון לעשות סדר, ולבודד את האלמנטים שמרכיבים.
הבחינה המחודשת של כל מה שעשנו (ספירת מלאי) לבדוק שכל מה שפירקנו באמת מופיע בשלב של הסינתזה והאם באמת לא ניתן להטיל עוד ספק במה שאנו עושים.
בהגיונות של דקארט נראה כי הכללים הללו מופעלים כל הזמן.
כלל הזהירות- מה שדקארט מציע כשלב ראשון, לחזור אל הגדרה מאוד בסיסית של הפילוסופיה כהתבוננות.
לפי דקארט כללים אלו הם מאוד פשוטים, ולכן ניתן להתחיל מהם. דקארט ב'על המתודה' אומר כי הוא מחליף את הלוגיקה המורכבת והמסובכת במתודה. המתודה היא פשוטה ומובנת מאליה. מה שדקארט מנסח אלו כללי זהירות. האם כל דבר עומד בפני מבחן הספק, להגיע לרזולוציה הכי נמוכה- לבודד את היסודות, לבחון את היחס בין היסודות לאז לראות שלא נפל שום דבר בדרך- יש כאן אם כן, הזמנה להתבוננות.
להתבונן זה לעשות מה שדקארט מציע.
המתודה בשלב השלישי תוליד מטאפיזיקה- שהיא בסופו של דבר תבסס הן את הלוגיקה והן את המתודה- עוד נשוב לדבר על כך שכשל המעגליות.
דקארט אומר כי הוא פתר את הגיאומטריה והאלגברה בתוך שניים או שלושה חודשים.
בפרק הרביעי במאמר של המתודה, דקארט פרש מהתקוות שלו להמשיך את גליליאו במחקר שלו על העולם, לאחר משפט האינקוויזיציה שנערך לגלילאו.
הפרק נקרא "הפרק שבו מוכיח המחבר את מציאות האל ו…."- פרק זה הוא קצר, אנו נעלה את הנק' האלו כאשר נעסוק בפילוסופיה המדעית של דקארט כיצד היא… אנו מוצאים שם את הניסוח הראשון של COGITO. (אני חושב על כן אני קיים). הניסוח הראשון של תזה זו מופיע שם, יחד עם ההוכחה לקיומו של האל, ולפני זה- המהלך הספקני.
שלושת אלו מארגנים את המטאפיזיקה של דקארט ובהגיונות על הפילוסופיה הראשונית כל אחד יהווה פרק בפני עצמו. היגיון ראשון יעסוק בספק, השני במחשבה, השלישי בשאלת האל.