התובעים, לקוחותיה של הנתבעת, טוענים כי הנתבעת הפרה את התחייבויותיה כלפיהם באורח יסודי, בין השאר בכך שחייבה אותם בסכומי יתר מעבר למוסכם ובגין שירותים שלא הוזמנו על-ידי התובעים או מי מטעמם. התובעים עתרו לפצותם בגין הנזק הממוני שנגרם להם לטענתם וכן ביקשו להשית על הנתבעת פיצוי לכל אחד מהם בסך 15,000 ש"ח בגין עוגמת נפש. הנתבעת הגישה תובענה שכנגד נגד התובע בגין יתרת חובו לנתבעת.
1. הנתבעת, שמוכרת בשם המסחרי 'אורנג'', היא חברה ציבורית שמחזיקה ברישיון להקמה, תחזוקה ותפעול של שירותי רדיו טלפון נייד בשיטה סלולארית (להלן השירות) ולמתן השירות לציבור בישראל.
2. אין מחלוקת על כך שביום 13.10.2010 התקשר כל אחד מן התובעים בהסכם נפרד עם הנתבעת. המשותף להסכם ההתקשרות שנקשר בין הנתבעת לבין התובעת 1 (להלן התובעת) ולהסכם שנקשר בין הנתבעת לבין התובע 2 (להלן התובע) נעוץ בכך ששני ההסכמים נכרתו בביתם של התובעת ובעלה, מר נאיף מרעי (להלן נאיף), בערערה. מטעם הנתבעת פעל בקשירת שתי העסקות מר ח'אתם ג'בארין (להלן הסוכן) שהועסק אז אצל משווק חיצוני מטעם הנתבעת - מר נהאד מחאג'נה (להלן המשווק החיצוני). במעמד כריתת העסקות נכחו התובעים, נאיף והסוכן. מעבר לכך אין זיקה מיוחדת בין העסקה שגובשה עם התובעת לבין העסקה שנקשרה עם התובע; כל אחד מהם התקשר בעסקה עם הנתבעת והשתמש במכשירים ובמנויים שרכש בגדרה במנותק משימושו של התובע האחר.
3. במסגרת העסקה שנקשרה בין כל אחד מן התובעים לבין הנתבעת ביום 13.10.2010 (להלן העסקה הראשונית) רכש כל תובע בנפרד ארבעה מכשירים סלולאריים לשימושו ולשימוש בני משפחתו (להלן המכשירים). למכשירי התובעת הוקצו ארבעה מספרי משתמש שפורטו בסעיף 5 לכתב-התביעה; לכל אחד ממשתמשי התובעת נרכשה חבילת תעריפים שנקבעה גם היא בעסקה הראשונית (להלן חבילת התעריפים). הדברים אמורים גם בעסקה הראשונית שנכרתה עם התובע; ארבעת מספרי המשתמש שהוקצו למכשירי התובע נמנו בסעיף 57 לכתב-התביעה.
4. אלו הן בתמצית טענות התובעת, אשר מייחסת לנתבעת הפרה יסודית של חיוביה על-פי העסקה הראשונית: הנתבעת התחייבה לספק שירות למכשירי התובעת בעלות חודשית שלא תעלה על 532 ש"ח (להלן סכום התקרה) אך בפועל חייבה את התובעת בתשלום חודשי גבוה יותר שעלה על סכום התקרה המוסכם; הנתבעת כשלה בהגדרת חלק ממכשירי התובעת כעסקיים באופן שלו נדרשה; הנתבעת גבתה בגין אחד ממכשירי התובעת סך חודשי של 25 ש"ח בגין שירות אחריות ותחזוקה למכשיר אף שהשירות לא הוזמן ולא התבקש; התובעת מסרה לתיקון שניים ממכשיריה אך הנתבעת לא תיקנה אחד מהם אף שיצרה כלפי התובעת מצג כי המכשיר תוקן ואף ביקשה לחייב את התובעת בעלות התיקון חרף העובדה כי המכשיר היה נתון לאחריות. הנתבעת נדרשה לשלם לתובעת בגין הפרות אלה סך של 18,773 ש"ח ליום הגשת ההליך לפי פירוט כלהלן: 3,498 ש"ח בגין גביית יתר של סכומים מעבר לסכום התקרה בתקופה שהחל מאוקטובר 2010 ועד אוגוסט 2011; 275 ש"ח בשל גבייה עבור שירות אחריות ותחזוקה במהלך התקופה האמורה; 15,000 ש"ח כפיצוי בשל עוגמת נפש.
5. אף התובע, כמוהו כתובעת, טען כי חויב בידי הנתבעת בסכומים חודשיים שעלו על סכום התקרה בסך 350 ש"ח שנקבע עמו במעמד גיבושה של העסקה הראשונית. עוד טען כי חויב בגין שירותי תוכן שלא הוזמנו על-ידו. התובע הטעים כי שניים ממכשיריו נועדו להיות עסקיים אלא שהוקצו להם תוכניות רגילות. הסכומים שנתבעו על-ידו הם אלה: סך של 4,000 ש"ח בגין גביית יתר מעבר לסכום התקרה בתקופה שמאוקטובר 2010 עד אוגוסט 2011; 142.2 ש"ח בשל גבייה עבור שירותי תוכן במהלך אותה תקופה; ו- 15,000 ש"ח כפיצוי בשל עוגמת נפש.
6. הנתבעת התגוננה בקליפת-אגוז בטענה כי לא התחייבה כלפי התובעים לסכומי תקרה חודשיים ואף לא יכלה להתחייב לסכומים כאלה באשר החיוב החודשי נגזר מהיקף השימוש שעשה כל אחד מהתובעים במכשיריו בפועל - ובתוך כך מחריגה שנעשתה אל מעבר לחבילת התעריפים שהוגדרה בעסקה הראשונית. עוד נטען שכל אחד מהתובעים פנה אל הנתבעת בפנייה טלפונית לאחר המועד בו גובשה העסקה הראשונית וביקש להכניס שינויים בחבילת התעריפים שנכללה בעסקה הראשונית; הנתבעת נעתרה לכך וחייבה את כל אחד מהתובעים בהתאם לחבילה העדכנית שהוחלה על מכשיריו. אשר לחיוב כל אחד מהתובעים בעלותם של שירותים נוספים, נטען כי אלה הוזמנו על-ידי התובעים באופן שהחיוב שיקף את פניותיהם ושימושיהם במכשירים שברשותם. טענת התובעת בכל הקשור להתנהלות הנתבעת אגב טיפולה במכשיר המקולקל הוכחשה; נטען שהתקלה במכשיר הייתה כרוכה בנזק בלתי-הפיך שאינו בר-תיקון ואשר מזכה את התובעת באפשרות לרכוש מכשיר חדש במחיר מפוחת - ואינו מטיל על הנתבעת חובה לתקן את המכשיר ללא חיוב.
7. בתביעה שכנגד נדרש התובע לשלם לנתבעת יתרת חוב בסך של 4,704.95 ש"ח שנצבר בשל כך שהתובע ביטל את אמצעי התשלום שמסר במסגרת התקשרותו עם הנתבעת וצבר חוב לנתבעת, כל זאת תוך הפרת התחייבותו כלפיה על-פי העסקה הראשונית.
8. מטעם התובעים העידו בנוסף לתובעים עצמם בעלה של התובעת נאיף והסוכן מר ג'בארין. מטעם הנתבעת העידה עובדת הנתבעת, גב' קרן כהן (להלן עדת הנתבעת). ההפניות להלן הן לפרוטוקול הדיון זולת אם צויין אחרת.
דינה של תביעת התובעת להידחות במלוא סכומה. להלן יובאו הטעמים לכך.
1. אותו חלק של כתב-התביעה שנסב על טענות התובעת מחזיק לא פחות מחמישים וארבעה סעיפים. דא עקא, לעת הדיון בחרה התובעת לא להסתמך על התצהיר התומך שצורף לכתב-התביעה; חלף זאת הגישה תצהיר עדות ראשית אשר בלט בדלותו ובסתמיות הטענות שהועלו בו - כמו גם בחסרונם של פרטים, נתונים ומסמכים מהותיים שהיו דרושים לשם הוכחת עילתה של התובעת [ראו ת/2]. הדברים אמורים גם בתצהיר בעלה של התובעת, נאיף [ ת/3].
לא-זו-אף-זו, אין למצוא בתצהיר התובעת ולו גם ראשית-ראשיתו של כימות הסכומים שבהם ביקשה לחייב את הנתבעת. פירוט הסכומים הללו והתחשיב שניצב ביסודם נפקדו הן מתצהיר התובעת והן מתצהיר בעלה נאיף. הגדילו התובעת ובעלה לעשות וכללו בתצהיריהם עדות על-דרך הפניה לכתב-התביעה, דווקא בעניינים שהם מהותיים לתביעה ושהוכחתם או אי-הוכחתם תכריע את גורלה [ראו סע' 5 ו-10 ל- ת/2 וסע' 5 ו-9 ל- ת/3]. כלל הוא שתוכנו של כתב-תביעה אינו אלא טענה גרידא. תצהיר, לעומת זאת, מגולל עדות המובאת תחת אזהרה. הנטל להוכיח את טענות התצהיר אינו מורם בכך שהתובע מפנה לכתב-טענותיו; עליו לפרט בתצהיר גופו את מלוא העובדות והנתונים הצריכים לעניין [ע"א 166/90 אזולאי נ' א"ב, מפעלי תיירות אילת בע"מ, פ"ד מו(5) 344 (1992)]. תצהיר שמפנה לכתב-טענות אינו תצהיר כדין ועדות על-דרך ההפניה, לאו עדות היא.
2. ודוק: עיקר טענתה של התובעת הייתה כי הוסכם שתחויב מידי חודש בחודשו בסכום תקרה בסך של 532 ש"ח לכל ארבעת מכשיריה, אלא שהיא חויבה בפועל בסכומים גבוהים יותר שאת השבתם היא תובעת. על-מנת להוכיח טענתה זו היה על התובעת לצרף תיעוד על-אודות החיובים שהושתו עליה בידי הנתבעת בתקופה הרלוונטית. התובעת נמנעה מכך; לתצהירה לא צורפה ולו גם חשבונית אחת שתעיד על פער בין סכום התקרה לבין החיוב בפועל ותכמתו.
תצהיר עדותה הראשית של התובעת חסר אפוא פירוט באשר לסכומים שנתבעו בגדרה של השבה חוזית. הוא חסר תיעוד להוכחת סכומים אלה. נעדרו ממנו פרטים ועובדות מתבקשים באשר למועדים בהם פנתה התובעת לנציגי הנתבעת ובאשר למענה שניתן לה. תחת אלה הובאה בו הצהרה סתמית וכוללנית שאין פירוט בצידה [ראו למשל סע' 8-7 ל- ת/2 וסעיף 7-6 ל- ת/3]. סתמיות הטענות בתצהירי התובעת ובעלה ודלותן הבולטת לעין, אין בהן כדי להרים את הנטל שחל על שכם התובעת. מעמדה של התובעת הוא מעמד 'המוציא מחברו'; עליה להביא ראיות בכמות ובאיכות הדרושה לשם הוכחת נדבכי עילתה על-פי מאזן ההסתברויות אשר חל במשפט אזרחי. בתצהירי התובעת ובעלה אין כדי להרים את הנטל ולו גם לכאורה. מסקנה זו נלמדת מעצם העיון בתצהירי העדות הראשית שהגישו התובעת ובעלה; הם יפים מקל וחומר בהתחשב בפער המהותי בין טענות כתב-התביעה לבין גרסת התצהירים. התביעה הוגשה בקול ענות גבורה; בא תצהיר התובעת ועשה את התרועה לקול ענות חלושה.
כפי שיובהר להלן בעדות התובעת ובעלה לפני היה כדי לאיין גם את מעט הכוח הראיתי שהיה גלום בתצהיריהם.
3. עדות התובעת הייתה שערורייתית, לא פחות מכך. היא הייתה שערורייתית עד כדי כך שבא-כוחה ויתר על עדותה וביקש להוציא את תצהירה מתיק בית-המשפט [עמ' 22 ש' 6-5]. אשר על כן תצהיר עדותה הראשית של התובעת כלל אינו נמנה על חומר הראיות בהליך [ראו החלטה בעמ' 22 ש' 15-14]. אלא שאין בכך כדי לאיין את רישומה הרע של עדות התובעת, בעלת-דין בהליך זה, עד למועד בו נמשך תצהירה - אף לא כדי לשלול את הנפקות שנודעת להתנהלותה על דוכן העדים בכל הקשור להערכת אמינותה ומידת הצלחתה בהוכחת טענותיה.
התובעת התחמקה ממתן תשובה לשאלות פשוטות שהופנו אליה ועשתה כל שביכולתה על-מנת להסתייע בבא-כוחה במהלך עדותה, עד כדי כך שהערות בית-המשפט מחוץ לפרוטוקול לא הועילו ונדרשה החלטה מפורשת על כך [עמ' 20 ש' 15-13].