כל מי שעברה פרידה קשה מבחור מכירה את מעגל האבל של שבורות הלב. כולנו מבכות את האהבה שאינה יותר, אך כלפי חוץ מנסות לשדר שהכל כרגיל, כי הוא עדיין שם בפייסבוק שלך (רק בגלל שאת לא מצליחה למחוק אותו עדיין) ואת רוצה שהוא יחשוב, שמבחינתך החיים ממשיכים. את חלילה לא רוצה שהוא ידע שאת יושבת בבית וחושבת ימים כלילות, על למה זה נגמר ואיך זה יכול להיות שהוא כבר לא אוהב אותך.
במהלך תהליכי ההחלמה מן הפרידה, כולנו נוטות לחשוב את הגרוע מכל, שהוא כל היום מזדיין עם אחרות ועושה אורגיות. למרות זאת, עמוק בפנים את מקווה, שבעוד שהוא אולי שוכב עם אחרות, הוא עדיין מתגעגע אלייך, שיום יבוא והוא יבין שאת האחת ויחזור על ארבע. אז את מנסה להתמודד עם כאב הלב הבלתי נגמר ועם הפחד שאולי לעולם לא תאהבי כך שוב ומתחילה לנסות להתגבר. הרי הפחד הכי גדול של כולנו הוא שהוא יתגבר קודם, שפתאום הוא יעלה את הסטטוס הכה מרסק הזה: הוא in a relationship .
הזמן עובר ואת בינתיים יושבת עם החברים על הספה ומנתחת כל צעד ושעל במערכת היחסים שלכם ומעלה עוד פוסט לפייסבוק, על חתולים שאוהבים לישון במגירות, כי את רוצה שהוא יחשוב שאצלך הכל כרגיל, שהחיים עדיין מצחיקים ומהנים עבורך. הבעיה היא שלמארק צוקרברג – מחרב החיים הרשמי של כל שבורי הלב באשר הם, יש תכניות אחרות.
בזמן שכל החברים שלך אומרים לך שטוב שזה נגמר ומגיע לך משהו יותר טוב מזה, את חושבת שאולי הם צודקים, אולי יום אחד גם תצליחי להתגבר עליו ותהי במערכת יחסים טובה ואוהבת. הם אומרים לך שאת צריכה למחוק אותו מהפייסבוק, אבל את לא מצליחה. את מתרצת לעצמך ולהם בזה שהוא לא כל כך פעיל בפייסבוק ושזה הקשר היחיד שעוד נשאר לכם עכשיו. עד הרגע שזה מגיע.
ביום בהיר אחד, בדיוק כששוב חשבת שאולי הוא ממש עכשיו מבין כמה את חסרה לו וכמה הוא רוצה להיות איתך – זה קורה. את גולשת לתומך בפייסבוק, שוב בודקת אם הוא שם ומה זה אומר שהוא מחובר בשעה אחת בלילה והוא בדיוק מעלה תמונה חדשה. בתמונה הוא מחובק עם איזו בחורה, שאינה דומה לך בשום צורה וכותב כמה הוא מאוהב.
הלב מתרסק, כל האויר יוצא מן החדר ואת מרגישה את הכאב החד של הפרידה, שוב, בדיוק באותה עוצמה. איך זה יכול להיות שהוא המשיך הלאה כל כך מהר? הרי הסיבה שאתם לא ביחד היא בגלל שהוא נכה רגשית, כי הוא לא בנוי למחויבות, הוא לא יכול להיות במערכת יחסים עם אף אחת – בגלל זה זה לא עבד בינכם. לפתע, הכל מתפוצץ לך בפנים. הוא המשיך הלאה. הוא לא נכה רגשית, הוא פשוט לא אהב אותך כמו שאת אהבת אותו.
את מסתכלת על התמונה, או על סטטוס הנוראי שלו ולא מבינה איך זה יכול להיות. איך הוא המשיך קדימה בכזו קלות ועוד לפנייך? למה, למרות שאת נתת את כל כולך וכל כך רצית שזה יעבוד, הוא בסוף אוהב מישהי אחרת?
אין דרך לתאר את התחושה הזו. רק מי שהייתה שם יודעת עד כמה זה כואב. זהו הרגע שבו את מבינה שאת חייבת למחוק אותו מהפייסבוק שלך, כי לראות עוד גילויי אהבה כאלה מצידו בעתיד, ירסקו אותך בכל פעם מחדש ואין לך את הכוחות הנפשיים לזה. אז את מוחקת אותו, אבל זה מאוחר מדי, כי התמונה הזו נצרבה לך ברשתית ועכשיו בכל פעם שאת עוצמת את העניים את רואה אותם ביחד, מחובקים, צוחקים, מאוהבים. את מקללת את האימ-אימ-אימא שלה והשם שלה לא מפסיק להסתובב לך בראש בריפיט, עם שאלה אחת שחוזרת על עצמה ולא נותנת מנוח – למה היא ולא אני?
איך ממשיכים לחיות עם הידיעה שאת עדיין לא התגברת, שאת עדיין אוהבת והוא המשיך הלאה? בייחוד עכשיו, כשמחקת אותו גם מהפייסבוק והקשר היחיד שעוד נותר לכם – נותק. ברגע הזה מתחיל תהליך האבל האמיתי, כי עכשיו הוא מת עבורך. אין יותר חלומות על כך שהוא יבין שאת האחת, אין יותר תקווה שהוא ידפוק לך בדלת יום אחד ויאמר לך שאת האישה של חייו, אין יותר תקווה ללייק רנדומלי, שיבשר לך שהוא עדיין חושב עלייך. מעכשיו את באמת צריכה ללמוד איך לחיות בלעדיו וגם בלי התקווה שאי פעם תוכלו להיות ביחד.
כולם אומרים שרק הזמן מרפא את פצעי הלב, אך כשזה קורה, כשזה טרי והבשר שלך מדמם מכאב, זה לא נראה שהתחושה הזו תעבור אף פעם. המחשבה על לעבור חיים שלמים בלעדיו נראית קשה מנשוא. כולנו היינו שם, החברים אומרים, אך אין בזה נחמה באותם רגעים. את פשוט צריכה ללמוד לחיות עם העובדה שזה לא הוא, זו את. הוא לא אהב אותך מספיק ועכשיו הוא כן אוהב, פשוט מישהי אחרת.