אני כבר מכיר בעל פה את הווריאציות של התפתחות הדו שיח הזה ומזמן כבר פיתחתי אדישות ואטימות מיואשת כלפי האובייקט התורן שמנסה לברר על מה אני רוכב.
אובייקט: אה, אז אתה רוכב על אופנועים... על מה אתה רוכב?
אובייקט: על מה?
אני: לא, זה לא זה.
אובייקט: אז זה כמו האופנועים הגדולים?
אובייקט: אז מה? כמה סמ"ק זה?
אובייקט: מה, זהו?
בשלב הזה לרוב אני מסתובב והולך.
הפכתי כבר לכה מיומן ומנוסה שכשואלים אותי על מה אני רוכב שאני כבר יורה בתמציות מונוטונית את כל התשובות לשאלות, עוד לפני שהמסכן יודע שהוא הולך לחשוב עליהן. "אז על מה אמרת שאתה רוכב? על סופרמוטו, זה כמו אופנוע שטח אבל עם גלגלי כביש, הרבה יותר קל מאופנוע כביש, אופנוע שהוא מאוד קל וחזק, מושלם למסלולים צפופים ומפותלים, דווקא המנועים הבינוניים הם הכי מהירים בגלל הזריזות של הכלים הקלים, עולה לווילי ברביעי בלי קלאץ', לא, כנראה בן דוד שלך לא היה רוכב על כאלה". אחרי שנייה של הלם לרוב התשובה זהה: "מגניב, אתה משוגע".
לפעמים, כשאני מותש, אני פשוט אומר "אני רוכב על אופנוע שטח" ומקווה שלא אפול על רוכב שטח מיומן שיגלה תוך שנייה שאין לי מושג על מה אני מדבר.
אז מה זה סופרמוטו ולמה אף אחד לא יודע מה זה?
כל הרעיון הזה של לזווג בין אבא שטח ואימא כביש התחיל אי שם בשנות ה-70 העליזות, בתוכנית אמריקאית שנקראה "Wide World of Sports" ששודרה ברשת ABC. הרייטינג של התוכנית היה בשמיים וכנראה גם הביטחון העצמי של מנהליה, לכן, עוד לפני שהתחילו שנות ה-80, החליטו לאשר אירוע טלוויזיוני חדשני שמעולם לא נוסה. הרעיון שלהם היה פשוט: "בואו ניקח את כל הרוכבים הכי מהירים במדינה, בשטח ועל אספלט, ניתן להם להתחרות ביניהם ןנמצא את הרוכב האולטימטיבי!" צעק בהתלהבות מישהו בישיבה על התוכנית המצליחה הבאה. "רגע, זה לא יעבוד, על איזה מסלול הם ירכבו? הרי רוכבי הכביש יעשו קציצות מהמוטוקורסרים אם זה יהיה אספלט, וההפך - אם זה יהיה מסלול עפר. זה לא יעבוד בחיים" אמר השמנמן מהפינה הרחוקה שיושב על תקן המקלות בגלגלי בחברה. ואז מהפינה השנייה נשמע קול רפה: "מה הבעיה, נעשה מסלול שיהיה חצי חצי".
כנראה מצב הרוח מהכנסות התוכנית היה מרומם באותו יום, כי החליטו ללכת עם הרעיון המוזר הזה עד הסוף. ב-1979 עלה לאוויר האירוע הטלוויזיוני שנקרא "Superbikers". הכלים היו מעין שילוב מוזר בין אופנועי שטח של זמנו, צמיגי כביש והרבה אומץ. האירוע הצליח כמעט מייד וסיפק אקשן מוטורי איכותי ורייטינג גבוה עד סוף שנת 1985, בה בוטלה התוכנית בגלל קיצוצים של הרשת.
"כמו אופנוע שטח אבל עם גלגלי כביש"
ביטול התוכנית היה גם סופם של המרוצים בארצות הברית. אבל כשמשהו טוב מצליח הוא לא נשכח כל כך מהר, תמיד יהיו כמה משוגעים שהחיידק הזה שרף להם כמה נוירונים במוח והם לא יוכלו להרשות לעצמם לישון בשקט. הפעם המשוגעים האלה היו המתחרים האירופאים, שחזרו הביתה עם הדחף להמשיך ולפתח את הספורט הזה. הצרפתים היו הראשונים שהרימו את הכפפה, אבל במהרה הסופרמוטו, או סופרמוטארד (סופר-אופנוע וסופר-אופנוען בצרפתית בהתאמה), התפשטו בכל אירופה וצברו פופולאריות רבה במהלך שנות ה-90.
האופנועים הראשונים היו פשוט אופנועי שטח גדולי נפח שהתאימו להם, לרוב בסדנאות קטנות, גלגלים (ג'אנטים) של אופנועי כביש, כדי שיוכלו לארח צמיגים חלקים ורחבים יותר ובכך לשפר את האחיזה על האספלט. מהר הבינו שכדי לעצור את המכונות החדשות האלו, צריך מערכות בלימה חזקות בהרבה, שידעו להתמודד עם מהירויות שיכולות לגרד את ה-200 קמ"ש מלמטה. דיסקים גדולים וקאליפרים מאסיביים נלקחו גם מאופנועי הכביש. עם השנים אופנועי השטח הלכו והפכו לקלים וחזקים יותר, מה שהפך את הסופרמוטו ליותר ויותר מרגש ואגרסיבי.
היום אופנועי סופרמוטו טהורים שונים מהותית מאופנועי המוטוקורס שפעם היו הבסיס המושלם להסבה. היום הכלים המקצועיים בעולם הם בעלי בסיס גלגלים מקוצר משמעותית (בעיקר הזרוע האחורית קוצרה), השלדה מחוזקת לטובת הבלימות הברוטאליות, המתלים עם מהלך מוכנה קצר יותר והמנועים נמתחים לגבול יכולת ההספק.
מסלולי סופרמוטו לרוב יהיו מעורבים עם קטע סלול וקטע שטח, שיכלול קפיצות שנלקחו ממוטוקרוס. החלוקה תהיה לטובת האספלט ותעמוד בדרך כלל על 75% לטובת הצבע השחור. היופי בסופרמוטו הוא הגמישות: בגלל שעל פי התיאוריה האופנועים האלה ייסעו בכל מקום, מגוון המסלולים שאפשר לשחרר אותם עליהם הוא כמעט בלתי מוגבל, אם זה מסלול מהיר עם מהירויות שנושקות ל-200 קמ"ש, מסלול טכני ואיטי, או מסלול עם קטע שטח מלא בדאבלים וקירות. הבולגרים אפילו הגדילו ראש ובנו מסלול שעשוי כולו מאספלט, אבל כולל בתוכו באמפים, טייבלים וקירות ש...סלולים מאספלט.
אם להכליל, אז כל עוד לא מדובר באדמה בוצית רכה מידי, אופנוע סופרמוטו יעבור שם, למרות שגם קטעי השטח יכולים להפוך לאגמים קטנים כשיורד גשם, והמרוצים עדיין ממשיכים כרגיל.
"אופנועי השטח הלכו והפכו לקלים וחזקים יותר, מה שהפך את הסופרמוטו ליותר מרגש ואגרסיבי"
בתוך גבולות '67 הכל התחיל באזור סוף שנות ה-90. טל שביט ז"ל, יחד עם עוד כמה רוכבים נלהבים, התחילו לבנות כלים על בסיס אופנועי שטח גדולים, שחיברו אליהם ג'אנטים של אופנועי כביש. בכלים אלה נעשה בעיקר שימוש בכבישים. בתחילת שנות האלפיים אלי פאנגס וחבריו יצאו לקורס סופרמוטו בחו"ל, וחזרו עם העיניים תלויות בחוץ. מהר מאוד התאספו עוד כמה משוגעים כמו, כרובי ושחר עמרמי, כפיר לווין וניר שפיצר, ובאוגוסט 2002 קיימו את גמר האליפות הראשון במדינת ישראל וזאת אחרי אימון אחד בלבד. נכון, היה מקום על ה"מסלול" רק לשלושה רוכבים ועל רמת הרכיבה היה אפשר להתווכח, אבל זאת היתה הפעם הראשונה שאנשים גילו את ספורט הזה בארץ, וכבר בקיץ 2003 קם מסלול באזור פתח תקווה (השפיצרינג) שאירח את סצנת הסופרמוטו שהתחילה להתפשט כמו מגפה של אדרנלין מזוקק.
סגנון הרכיבה בסופרמוטו מזכיר יותר רכיבת שטח מאשר כביש, אבל עדיין יכלול בתוכו אלמנטים שונים מהותית מרכיבה בשטח פתוח או במסלול מטוקורוס. תנוחות הרכיבה במצב סטטי ובתוך הפניות הן די זהות לרוכבי השטח - רגל פנימית לפניה שלוחה קדימה ומוכנה להציל החלקות, מרפקים שלופים החוצה והגוף קצת יותר זקוף מזווית האופנוע בהטיות חריפות. בפניה עם תנאים טובים, הרגלית אמורה לגעת ברצפה, אחרת אתה עושה משהו לא בסדר. בפניות מהירות לפעמים דווקא טכניקת פניה מעולם הכביש עדיפה - גוף נשען קדימה ולתוך הפניה (Kiss the Mirror) וכן אפשר גם להוציא ברך אם ממש רוצים. העניין הוא שבהטיות חריפות מידי אין מקום לרגל בין האופנוע לאספלט ולכן בפניות כאלו הטכניקה הראשונה תפיק זמנים מהירים יותר.
הבלימות הן אחד ההבדלים הגדולים מעולם השטח. בגלל המהירויות הגבוהות ותנאי אחיזה מעולים, עוצמת הבלימה הופכת לברוטאלית ואגרסיבית, אם יש לך רצון לרכב בקצב תחרותי, מה שמביא אותי לגולת הכותרת של הסופרמוטו- החלקות הזנב.
להחלקות זנב יש תפקיד מהותי ומאוד מסוים ושונה קצת מההחלקות בשטח. התפקיד היחידי של החלקת זנב הוא לצודד את האופנוע תוך כדי בלימה לפניה חדה, כך שבסוף ההחלקה האופנוע יפנה לכיוון היציאה שלה ויאפשר לפתוח גז הרבה יותר מוקדם מרוכב שעדיין יהיה בהטיה בניסיון לסיים את הפניה. ככל שעולה המהירות, הזנב יתחיל להחליק בבלימות, אבל עדין לא מדובר בהחלקת זנב, כי אם לא יבצעו כמה פעולות מכוונות, הגלגל יחזור לקו הרכיבה לפני שיא הפניה וכל המטרה של ההחלקה תתפספס. הטכניקה גם שונה מרכיבת שטח - הדבר הכי חשוב הוא שאסור לנעול את הגלגל האחורי כי זה יביא להיי-סייד או לוו-סייד וודאי. הרעיון הוא להתחיל את ההחלקה תוך כדי בלימה עם שחרור הדרגתי של הקלאץ' אחרי הורדת הילוכים. התאוצה לגלגל האחורי תוציא אותו מאחיזה והוא יתחיל להחליק.
עד כאן החלק הקל. החלק הקשה הוא לשמור את הגלגל איטי יותר מהתנועה של האופנוע על האספלט בעזרת ליטוף עדין על הבלם האחורי (המנוע כבר השווה מהירות), כדי שהגלגל ימשיך בהחלקה ארוכה לתוך הפניה ולא יחזור חזרה לפני שבכלל התחלת אותה. חוץ מזה צריך להמשיך לכוון את האופנוע לקו הנכון עם ההיגוי והדבר הכי חשוב אחרי שהצלחנו לצלוף בדיוק לאיפקס (שיא הפניה) עם הזנב בצד, הוא לפתוח גז מספיק מוקדם כדי לא לתת למהירות ליפול. כל הסיפור הזה לא פשוט, ויקצר את הזמנים רק אם יבוצע נכון ובמקומות המתאמים בלבד, כמו פניות איטיות וחדות (היר פינים). אה, כן, היתרון השני של החלקות זנב שהן תמיד ישאירו לך חיוך דבילי כזה על הפרצוף כמו שהיה לך כשהיית ילד, ובדיוק עשית משהו מגניב ששאר הילדים לא הצליחו לעשות.
זה סופרמוטו על רגל אחת, ענף מוטורי יחסית חדש בעולם שטומן בתוכו המון גמישות, אדרנלין ואין סוף אתגר, בטח כשאתה מתחרה מול רוכבים אחרים שדוחפים את עצמם לקצה בדיוק כמוך. בסופו של דבר, איפה שלא תזרוק כמה רוכבי סופרמוטו מהר מאוד הם ינסו להתחרות אחד בשני, גם אם זה מסלול סגור שהיה פעם מדרכה של רחוב. הגבול היחידי הוא הדמיון.
"הגבול היחיד הוא הדמיון"
עם הבזיון. כולה 15 רוכבים שבאו לאלית. ועד חדש וחלש ורעש כאילו הם האינדורו. לא שוים כלום חוץ מהכתבות ברשת! יוחזר היו"ר הקודם יניב במהרה!
ל(2), האירוע באילת וכן האירועים הנוספים מדברים בעד עצמם.
אתה מוזמן ללכת להיות מתוסכל במקום אחר.
הסופרמוטו בישראל יתרומם השנה בזכות החלפת ועד עמותת הסופרמוטו ושולגה כיו"ר. מהלך נהדר שהודות לו עשרות רוכבי סופרמוטו היום על המפה ויש עונה מסודרת לכל 2013.
הבנתי טוב מאוד עכשיו מה זה סופרמוטו אבל זה גם בגשם נוסע ובולם טוב בלי סכנת התחלקות?
כל הזמנים הם GMT +3. השעה כרגע היא 01:22-24.