האחים של יוסף הצדיק, יוסף המקראי, הגיעו למצרים לשבור אוכל, כי היה רעב בארץ כנען. כאשר המושל המצרי חקר אותם, בחשד שהם מרגלים, התברר שהם רק עשרה אחים מתוך שתים עשרה. כאשר נשאלו היכן שני האחים הנותרים, הם ענו כי אח אחד איננו ואח אחד נשאר עם אביו. האח שנשאר עם האב היה בנימין, בן הזקונים של יעקב. האח שאיננו הוא יוסף, שנמכר על ידי האחים לשיירת של מדיינים שהיו בדרכם למצרים שנים לפני כן. האחים לא ידעו מה עלה בגורלו של יוסף. הם לא שיערו שמושל מצרים שעמד ממולם, הוא הוא אחיהם האבוד, יוסף.
יוסף התנכר לאחיו, דבר איתם קשות ודרש שבפעם הבאה כשיבואו לשבור אוכל, יביאו את בנימין איתם- ואם לא , לא ינתן להם מזון.
האחים חזרו הביתה וסיפרו לאביהם, יעקב, את שעבר עליהם. יעקב התנגד בכל תוקף. "לא ירד בני עמכם" הוא מכריז "כי אחיו מת, והוא לבדו נשאר וקרהו אסון בדרך אשר תלכו בה, והורדתם את שיבתי ביגון שאולה." יעקב מתרגש. אבדן יוסף גרם לו לסבל רב. שני בנים ילדה לו אשתו האהובה, רחל ויעקב חשש מאבדן של בנימין אחיו כי לא יוכל להתגבר על אבדן נוסף זה. בשלב זה המחסנים היו מלאי אוכל והנסיעה למצרים עוד לא עמדה על הפרק.
עברו מספר שבועות או חודשים והמחסנים התרוקנו ושוב התעורר הצורך לנסוע למצרים להביא אוכל. הפעם התנגדותו של יעקב חלשה עד לבסוף הוא נכנע לבקשתו הנרגשת של יהודה. "ויאמר יהודה אל ישראל אביו:- שלחה הנער איתי ונקומה ונלכה, ונחיה ולא נמות, גם אנחנו גם טפנו. אנוכי אערבנו, מידי תבקשנו, אם לא הביאותיו והצגתיו לפניך- וחטאתי לך כל הימים" .
כאן נשבר יעקב ומסכים. מה השפיע עליו, מה שבר את סירובו ? מה הוציא מפיו את המילים המכריעות:- "ואת אחיכם קחו, וקומו שובו אל האיש".
המדרש הגדול לפרשת "מקץ" מוצא לזה תשובה.
"מעשה בשני חסידים" מספר המדרש "שפרשו בים הגדול לדבר מצווה. עמד עליהם נחשול בים וביקש לטובעם.
אמר אחד מהם :- "האם יש דבר גרוע מזה" ?
ענה חברו:- "יש דבר גרוע מזה "!
אמר הראשון:- "אנחנו נמצאים על סף שערי המוות, ואתה אומר שיש דבר גרוע מזה ?!"
חזר השני ואמר "יש דבר גרוע מזה".
שאל הראשון:- "ומה גרוע מזה" ?
ענה השני :"גרוע מזה היום שבו בנו מבקש :תן לי פת, ואין לו מה יתן לו. תדע לך, הרי יעקב אבינו, כל זמן שהייתה קופה מלאה פת היה לועס ואומר:- "לא ירד בני עמכם". כאשר נגמר הלחם הוא אמר":ואת אחיכם קחו" והתחיל מתפלל עליהם :-"ואל שדי יתן לכם רחמים".