1. לפנינו תביעה להפרשי שכר בגין עבודה בשעות נוספות, במשמרות לילה וביום המנוחה השבועית, וכן להפרש פיצויי פיטורים.
2. הנתבעת היא חברה בתחום הבניה וההנדסה האזרחית.
התובע הועסק ע"י הנתבעת כמנהל עבודה מיום 22.5.02 ועד יום 31.12.06, אז פוטר מעבודתו.
3. עם תחילת העסקתו חתם התובע על מסמך תנאי העסקה בנתבעת, הנושא תאריך 5.6.02 (נספח ת1 לתצהירו), ובו נקבעו שכרו ותנאי עבודתו, כשבכלל זה הוסכם כי ישולם לו גמול שעות נוספות גלובלי בסך 2,820 ש"ח.
4. התובע טען כי הנתבעת חבה לו הפרשי שכר בגין עבודה בשעות נוספות, שעות לילה ועבודה ביום המנוחה השבועית: לטענת התובע, יום עבודתו אצל הנתבעת ארך 12 שעות באופן קבוע, מהשעה 6:00 ועד 18:00. משמרות הלילה, כך לטענת התובע, נמשכו מהשעה 18:00 ועד השעה 6:00. כמו כן, לעתים קרובות נדרש התובע לעבוד גם בימי המנוחה.
לטענת התובע, לא שילמה לו הנתבעת את מלוא התגמול המגיע לו בעד עבודה בשעות נוספות. בהתאם לתחשיב שערך התובע, הוא תבע סך 171,144 ש"ח בגין שכר עבור שעות עבודה נוספות בימי חול ובימי חג ומנוחה במהלך כל שנות עבודתו.
5. עוד טען התובע, כי כחצי שנה לפני פיטוריו העלתה הנתבעת את שכרו אולם הוא לא קיבל את תוספת השכר בגין שני החודשים האחרונים להעסקתו, ובנוסף - פיצויי פיטוריו שולמו לו לפי שכרו טרם ההעלאה. התובע תבע את הפרשי פיצויי הפיטורים, וכן את הפרשי השכר בגין החודשים נובמבר-דצמבר 2006.
בנוסף, טען התובע כי מנכ"ל הנתבעת התחייב בשנת 2002 שהתובע יקבל תוספת בסך 100 ש"ח נטו לשכרו בעבור כל משמרת לילה בה יעבוד, אולם התובע לא קיבל תוספת זו בפועל. התובע תבע סך 33,100 ש"ח בגין הפרשי שכר עבור שעות עבודה ליליות, עבור השנים 2003-2005.
עוד תבע התובע סך 9,708 ש"ח בגין אי-תשלום פדיון מנוחת פיצוי בשנת 2005.
6. הנתבעת טענה כי התובע הועסק על-ידה כמנהל עבודה עצמאי, אשר מטבע תפקידו לא ניתן היה לפקח אחר שעות עבודתו. על כן, הוסכם עם התובע בעת קבלתו לעבודה כי הוא יקבל תשלום גלובלי בגין שעות נוספות בסך 2,820 ש"ח, המהווים תוספת של 34% לשכרו הרגיל, שהיה אף הוא גבוה מן המקובל.
בנוסף, בסוף שנת 2002, כשהתעורר הצורך לבצע עבודה רצופה לרבות בשבתות, הסכים התובע לעבוד בשבתות והוסכם עימו כי יקבל תוספת לשכרו בגין עבודתו זו ובגין עבודה בשעות הלילה, וזאת בנוסף לתשלום שקיבל בגין עבודה בשעות נוספות רגילות.
לטענת הנתבעת, תוספות השכר שקיבל התובע בגין עבודתו בשעות נוספות, בשעות לילה וביום המנוחה השבועית עולות על התשלומים הקבועים בחוק, מה גם שהתובע הסכים לתשלום שכרו באופן זה.
על כן, טענה הנתבעת כי אין בסיס לתביעתו של התובע, ובמקרה שתביעתו תתקבל בכל זאת, ביקשה הנתבעת לקזז מכל סכום שייפסק לטובתו את הסכומים שקיבל התובע ביתר בגין משמרות לילה ומשמרות שבת.
הנתבעת הדגישה כי התובע היה מודע היטב לכך שקיבל את מלוא זכויותיו ממנה, ולראיה, הוא עצמו נמנע מלפנות אליה בעניין תוספות כלשהן לשכרו במהלך כל תקופת עבודתו.
7. הנתבעת הוסיפה וטענה כי כשסיים התובע לעבוד בפרוייקט אחד, הוצע לו לעבוד בחברה אחרת השייכת לנתבעת, בפרוייקט אחר, והוא הסכים לכך. בסמוך לאחר מכן הוחלט לשלם לתובע תוספת שכר בסך 2,000 ש"ח נטו לחודש, אולם הובהר לו במכתב מיום 16.7.06 (נספח א' לכתב ההגנה) כי תוספת זו מוגבלת בזמן וכי היא אינה מהווה חלק משכרו הרגיל.
בחודש דצמבר 2006, עם סיום הפרוייקט, הודע לתובע על סיום עבודתו בנתבעת, ובמסגרת משכורתו האחרונה שולמו לו מלוא הזכויות המגיעות לו בגין תקופת עבודתו.
8. מטעם התביעה העידו לפנינו התובע וכן אסף סביון שעבד בנתבעת בשנים 2002-2007.