מרצה בכיר להיסטוריה.
ראש החוג לתרבות ישראל, האקדמית גורדון ואוניברסיטת חיפה.
מחקריו עוסקים בהתפתחות כוח המגן העברי, לוחמה זעירה וגרילה, יהדות איטליה והתנועה הציונית, ניצולי השואה והחברה הישראלית.
פרסם 12 ספרים, עשרות מאמרים בארץ ובחו"ל.
הרצאתו מבוססת על פרק מספרו (בדפוס) "מול שדות בוערים ופולמוס בחדרים: ביטחון והתיישבות בעמק יזרעאל 1920-1940".
קונספירציה קומוניסטית בארץ ישראל?
'הקיבוץ החשאי' (וגם 'הקיבוץ') היה ארגון מגן חשאי, שפעל בתוך גדוד העבודה במקביל לארגון 'ההגנה' בימי העלייה השלישית והרביעית. צביונו הקונספרטיבי, מערכת הקשרים האינטימית, האופי האינדיבידואלי של בחיריו, רובם חברי 'השומר' לשעבר, הפכוהו לייחודי.
מחסני הנשק המוסלקים, מערך אימונים מסועף, הכשרת מספר מבחיריו באימונים צבאיים מתקדמים (טיס, גרילה) באירופה ובעיקר בברית המועצות, ויצירת אקדמיה צבאית הפכוהו לייחודי ובעל מעורבות יתר מעבר ליכולותיה של 'ההגנה' (שהוקמה ב-1920) אשר פעלה כמיליציה עממית ספוראדית.
מספר פעילויות טרור ומשימות חתרנות אפיינו גם את 'הקיבוץ', לצד אימוניו הסדורים. קשרים של חברים בארגון עם הפק"פ (המפלגה הקומוניסטית הארץ ישראלית) ובעיקר המשלחת הצבאית-פוליטית שנשלחו לברית המועצות, באביב 1926, הפכו את חברי 'הקיבוץ' לחשודים בקרב חברי ההסתדרות ותנועת הפועלים, כמו גם בקרב אנשי הבולשת הבריטית, כשלוחי הקומינטרן העתידים לכונן תאי חתרנות סובייטים בארץ ישראל.
עם פירוקו של 'הקיבוץ' בלחץ דוד בן גוריון וההסתדרות, השתלבו חבריו ומרבית סליקיו הועברו לארגון 'ההגנה'. מעורבות חבריו בהגנת הגליל וחיפה במאורעות תרפ"ט הפכוהו לנדבך חשוב בעיצוב ההגנה והשמירה העברית ערב ובמהלך 'המרד הערבי' (1936- 1939).