מלחמת העולם השנייה, שפרצה ב-1939, גרמה לביטול המשחקים האולימפיים שהיו מתוכננים להיערך ב- 1940 בטוקיו ואחר-כך בהלסינקי ושל המשחקים שהיו מתוכננים להיערך ב- 1944 בלונדון. המלחמה גם גבתה מחיר דמים נורא. לפינלנד, שאוכלוסייתה מנתה פחות מ- 4 מיליון תושבים, היו למעלה מ- 90 אלף הרוגים במלחמותיה עם בריה"מ וגרמניה בשנים 1939 - 1944 ובכללם כמה מדליסטים אולימפיים, כמו אלוף משחקי ברלין 1936 בריצת 5000, גונאר הקרט. הקרט, עליו אמר נורמי שהיה הכישרון הגדול בשנות השלושים, לא ניסה כוחו מעולם בריצת 10,000 מאחר שנאלץ לפרוש מפעילות בגלל כאבים ראומטיים.
למרות שהפעילות האתלטית שובשה קשות באירופה, היא לא פסקה כליל. בשוודיה קבעו צמד היריבים הייג ואנדרסון שיאים רבים, בכללם השיא ב- 5000 של הייג בשנת 1942 בזמן 13:58.2, הראשון מתחת ל- 14 דקות.
ב- 25.8.1944 שבר בהלסינקי ויליו היינו הפיני (1.3.1914 - 15.9.1998) את שיאו של מאקי ב- 10,000 עם 29:35.4, חצי ראשון - 14:49.4, חצי שני - 14:46.0). היינו גם זכה באיצטדיון ביסלט באוסלו, באליפות אירופה בשנת 1946. בגלל טעות בלו"ז של המארגנים, סיום ריצה זו התרחש ממש עם סיום ריצת המרתון, בה היו שני פינים במקומות הראשונים, מה שהגביר את הרושם שהפינים ימשיכו את שליטתם בריצות הארוכות עוד שנים רבות, נבואה שלא התממשה. באותה אליפות אירופה סיים היינו במקום הרביעי בריצת 5000. מקום אחד אחריו הגיע רץ בן 24 מצ'כיה (אז - צ'כולובקיה) [נא לקום לתרועת החצוצרה], אמיל זטופק (19.9.1922 - 21.11.2000). 'הקטר הצ'כי' אולי לא היה הראשון שהשתמש באימוני הפוגות, אבל פרסומו בכל העולם הוא שהביא צורת אימון זו לידיעת ציבור נרחב. אימון טיפוסי של זטופק ב- 1948 נראה כך: 1) 5 פעמים 200 מטרים על 34 שניות עם ריצה קלה של 200 מטר להתאוששות; 2) 20 פעמים 400. ראשונים על 56 - 60 שניות ואחרונים על 70 – 75 שניות. זמן ההתאוששות ביניהם כדקה. אם רצה לעבוד יותר על מהירות, היה מבצע חזרות רבות יותר של 200 מטרים ואם הדגש באימון היה על סבולת, הוסיף חזרות של 400 מטרים. ב- 1952 רץ זטופק באימון אחד 40 פעמים 200 ו- 40 פעמים 400! יש אפילו דיווחים על 60 פעמים 400 באימון אחד אך אז הקצב היה 75- 90 שניות. מאמרים מפורטים על זטופק כתבו פרופ' אורי גולדבורט בגיליון 89 ומשה גנוט בגיליון מספר 100 של 'עולם הריצה'. זטופק שיפר את השיא ב- 10,000 חמש פעמים, יותר מכל רץ אחר, והיה גם הראשון שעבר את המרחק בפחות מ- 29 דקות. הוא כמובן גם הראשון שזכה פעמיים רצופות בתואר האולימפי במקצוע זה (נורמי יכול היה לזכות אולי שלוש פעמים רצופות לו אפשרו לו זאת...) ובעל הישג ייחודי של 'טריפל': זהב אולימפי ב- 5000, 10,000 ומרתון במהדורה אחת של המשחקים האולימפיים, ב- 1952 (קולהמאיינן זכה בכל התארים האלה אך בשתי מהדורות).
בתווך שבין השיא הראשון והשני של זטופק הצליח להתברג ויליו היינו, עם שיפור נוסף משלו: הוא קיזז שנייה משיאו של זטופק כשקבע בקובולה 29:27.2 בתאריך 1.9.1949 (ח.ר. - 14:44.0, ח.ש. - 14:43.2). בשנת 1949 נרשמו, לפיכך, שלושה שיפורים לשיא, בדיוק כמו בשנת 1924 וזהו המספר הגדול ביותר של שיפורים בשנה אחת.
אמיל זטופק ואחריו אלאן מימון.
" בשנת 1952 נהג זטופק לרוץ 40 ריצות של 200 מטר ו- 40 ריצות של 400 מ' - באימון אחד! ויש אפילו דיווחים על 60 ריצות של 400 מ' באימון אחד "
הערה: איגור ברסלבסקי (ת.ל. 19.8.59) קבע 2:19:22 בטבריה ב- 7.1.98 בהיותו בעל אזרחות ישראלית.
היילה סטאין מנצח במרוץ האביב ברמת השרון, 2005.
אי אפשר לסיים את הפרק המוקדש לזטופק בלי לציין את היריב העיקש, שתמיד ניהל מאבק הוגן נגדו והצליח להגשים את חלום הזהב האולימפי שלו, לא על המסלול אלא דווקא במרתון. מדובר בצרפתי ממוצא אלג'ירי, אלאן מימון (נולד 1.1.1921), שזכה בגיל 35 במרתון במשחקים האולימפיים במלבורן 1956, מירוץ בו השתתף גם זטופק וסיים בו שישי. מימון קבע 2:25:00 וזטופק הסתפק ב-2:29:34. מימון היה הצרפתי השני ממוצא אלג'ירי, שזכה במרתון האולימפי. קדם לו בוגרה אל-קואפי, שזכה בבכורה באמסטרדאם 1928. מימון נפצע במהלך מלחמת העולם השנייה במבואות הר איטליאנה קזינו וגם באליפות אירופה 1950, שהתקיימה בבריסל, סיים שני אחרי זטופק הן ב- 5,000 והן ב- 10,000. עניין אחרון הקשור לזטופק: הוא הרץ הראשון שעבר את גבול 20 הק"מ בריצת שעה, כשגמא ב- 1951 20,052 מטרים (59:51.8 ב- 20 ק"מ). בתום הריצה הראה התאוששות מופלאה כפי שמלמדים נתוני הדופק שלו: לפני הזינוק - 68 פעימות בדקה; מיד אחרי הסיום - 168; 4 דקות מהסיום - 108; 10 דקות מהסיום - 98; 4 שעות מהסיום - 52. שיאו העולמי של ז'אן בואן שנקבע ב- 1913 היה 19,021 ושל פאבו נורמי ב- 1928 - 19,210 מטרים. הצצה נוספת לזירה המקומית שלנו מגלה כי השיא הישראלי הנוכחי שנקבע ב-1994 עומד על 19,080 ומוחזק במשותף על-ידי היילה סטאין ודניאל דסטה, כלומר רק 59 מטרים יותר מבואן ו- 130 מטרים פחות מנורמי. דומני, שמבין המקצועות בהם מוכרים כיום שיאים עולמיים ונרשמו בהם גם שיאים ישראליים אין עוד דוגמה לשיא עולמי שנקבע לפני 1930 שהוא טוב מהשיא הישראלי הנוכחי (קיימים מספר מקצועות בהם לא נרשמו שיאים ישראליים כמו ריצות על מסלול ל- 25,000 ו- 30,000 מטרים, שגם בהם החזיק זטופק בשיאים העולמיים).
שיאו של איהרוש ב- 10,000 החזיק מעמד 56 ימים בלבד. ב- 11.9.1956 שבר אותו ולדימיר קוטס, האוקראיני שייצג את בריה"מ (7.2.1927 - 16.8.1975), שעצר את השעונים במוסקבה על 28:30.4 (ח.ר. - 14:08.0 - ח.ש. - 14:22.4). קוטס היה בן 16 כאשר הגרמנים כבשו את כפר מולדתו. הוא הצטרף אחרי המלחמה לצי הסובייטי והתחיל להתאמן רק בגיל 23. הוא ומאמנו ניקיפורוב הושפעו מאד מזטופק ושמו את הדגש על מספר נקודות: א) חימום ארוך במיוחד; ב) הכנה טובה של הגוף בתרגילי התעמלות עם דגש על גמישות; ג) הרבה אימוני עליות; ד) עיסוי אחרי כל אימון; ה) התחלת אימון כל יום באותה השעה; ו) מנוחה של יומיים בכל שבוע; ז) גוון גדול במרחקי החזרות מ- 150 ועד 2000 מטרים. ככלל, החזרות שלו בוצעו במהירויות הרבה יותר גדולות מאשר ביצע זטופק. הוא היה עושה לדוגמה 15X400 מטרים על 63 - 68 שניות עם 100 מטרים ריצה קלה להתאוששות ביניהן. במשחקים האולימפיים הוא רץ את החצי הראשון אף מהר יותר מאשר בשיא - 14:07.0 (זמן שהיה מספיק למדליית כסף ב- 5000 בהלסינקי 1952!) אבל צמוד אליו לאורך מרבית הדרך היה הבריטי גורדון פירי. קוטס ניסה טקטיקות שונות כדי להיפטר מפירי, כולל האצות פתאומיות, אך גם האטות ופינוי הדרך לפירי שייקח את ההובלה. פירי נשבר 4 הקפות לסיום והגיע לבסוף רק במקום השמיני. קוטס סיים 'רק' בשיא אולימפי - 28:45.6 ד' הוא השלים דאבל חמישה ימים מאוחר יותר כאשר ניצח גם ב- 5000, עם שיא אולימפי נוסף, 13:39.6 דק', כאשר הוא מקדים ב- 11 שניות את פירי שהיה השיאן העולמי באותה עת. ב- 1960, בגיל 33 בלבד, עבר קוטס התקף לב ראשון ומת מההתקף הרביעי בגיל 48. בין השנים 1954 - 1957, שופר השיא ב- 5000 תשע פעמים על-ידי חמישה רצים: קוטס 4 פעמים (השיא האחרון 13:35.0 ב- 1957), איהרוש פעמיים ופעם אחת על-ידי זטופק, פירי ועל-ידי בן ארצו כריס צ'אטאווי. מהשיא של גונדר האג (13:58.2) שנקבע ב- 1942 קוזזו בארבע שנים אלה 23.2 שניות.
תרומת בריה"מ להיסטוריה של השיא ב- 10,000 לא נסתיימה עם קוטס. שני שיפורים לשיאו רשם בן ארצו פיוטר בולוטניקוב (נולד 8.3.1930). ב- 15.10.1960 הוא קבע בקייב 28:18.8 (ח.ר. - 14:07.0, ח.ש. - 14:11.8) וב- 11.8.1962 במוסקבה- 28:18.2 (ח.ר. - 14:04.0, ח.ש. - 14:14.2). בולוטניקוב שיפר את שיאו העולמי שלו בשש עשיריות השנייה, כפי שעשה סלמינן לשיאו של נורמי ב- 1937, וזה היה השיפור הקטן ביותר לשיא העולמי, עד שסמסון קימובווה שיפר את שיאו של דיויד בדפורד בשלוש עשיריות בשנת 1977. בולוטניקוב התחיל להתאמן בגיל 20 , כאשר התגייס לצבא האדום. במשחקים האולימפיים ב- 1956 היה תשיעי ב- 5000 ובמקום ה- 16 ב- 10,000. שנה אחרי כן זכה בתואר הלאומי הראשון שלו ב- 10,000 כאשר גבר במפתיע על קוטס על חודן של שתי עשיריות. במשחקים האולימפיים ב- 1960 הוא ניהל קרב צמוד עם האנס גרודוצקי מגרמניה ודייויד פאואר מאוסטרליה, אבל 700 מטר מהסיום פתח בסיומת מסחררת כאשר את ההקפה האחרונה גמא ב- 57.4 שניות בדרך לשיא אולימפי חדש - 28:32.2. גם בולוטניקוב התאמן אצל המאמן ניקיפורוב, שאימן כזכור את קוטס. אימוניהם היו דומים, אך בולטניקוב הוסיף לתכניתו של קוטס ריצות שדה ארוכות יותר. הוא זכה גם באליפות אירופה ב- 10,000 ב- 1962 אך כשל לחלוטין במשחקי טוקיו 1964, שם דורג במקום ה- 25 עם זמן עלוב של 30:52.8 וב- 1965 פרש מפעילות. קוטס ובולוטניקוב קידמו מאוד את רמת הריצות הארוכות, אך בזאת תמה פחות או יותר תרומת בריה"מ בשטח זה.
העשור השישי של המאה ה- 20 (1951 - 1960) היה האחרון בשליטה אירופית מוחלטת בריצות הארוכות על המסלול. העשור שאחריו הבליט נציגי שלוש יבשות אחרות: אוסטרליה, אמריקה ואפריקה. על-כך בפרק הבא. נציגי אסיה רשמו אמנם הצלחות במרתון, אך לא הטביעו חותמם בין הגברים בריצות הארוכות על המסלול. אולי הם יפתיעו אותנו לקראת בייג'ין 2008.
לחצו כאן לחלק א'.
המאמר פורסם ב"עולם הריצה" גיליון מס' 126. המגזין נשלח בחינם לכל חברי מועדון איילות.