אני מאמינה באהבה. בכל ליבי.
אני רצינית, אל תנענעו ככה בראש. באמת.
אני מדמיינת את אלה מכן שכבר מכירות אותי מגחכות לעצמן. אז תפסיקו.
אין שום צורך, והאמת - זה די גס רוח מצידכן, לא?
הנה, אגיד את זה שוב: אני מאמינה באהבה באמת ובתמים. אני מכירה את כל קסמיה. לטוב ולרע. אני יודעת שהעולם נראה גדול יותר כששיכורים מאהבה. אני יודעת שהיא מרפאת לבבות שבורים, גורמת לך אושר עד כדי שיכרון חושים, מלהיבה, מפיחה תקווה... מאיימת, מבחילה... רשימה שלמה של דברים שהופכים את העולם המסובך שאנחנו חיים בו למקום טוב יותר.
החברה הכי טובה שלי אוליב, למשל. היא אהבה את בעלה מאז שהייתה ילדה פצפונת. היא אפילו ביקשה מג'ייסון להתחתן איתה כבר בגיל שש. בגיל שש, גבירותיי - שש! נכון שזה הדבר הכי חמוד ששמעתן בחיים? ואז הם מצאו זה את זה אחרי שנים, והוד כוכבותו סחף אותה לחלוטין. האהבה הצליחה לה בגדול והיא גם הולמת אותה. מגיעה לה כל האהבה שבעולם.
ואני? עליי האהבה קצת רפויה. עקרונית, היא לא יושבת עליי ממש טוב.
אז... מה שאני באה לומר הוא שאהבה יכולה לעשות ממש הכול... כל עוד לא מרחפת לכם קללה מעל הראש... כמו אצלי. אה, ואתן חייבות לאפשר לאהבה להיכנס לחיים שלכן, לפתוח את הדלת הכבדה שמובילה את הבחור האומלל אל המבוך שנקרא הלב שלכן, כביכול.
זה הקטע המסובך, לא? אתן חייבות לתת לאהבה להיכנס. אתן חייבות להיפתח, לחלוק את החלקים שהכי קשה לאהוב בכן, את הפינות העמוקות והאפלות ביותר בנשמותיכן. זו הדרך היחידה לחוות אהבת אמת. מאכילים אותנו בחרא הזה כבר מגיל צעיר, כך שמעתי. אנחנו מוקפים בפרסומות מתמשכות לאהבה. חלקו בעצמכן עם מישהו, היו כנות, אמיתיות, ואם הם אוהבים אתכן בגלל מה שאתן, הם זהב טהור.
תיהנו ממטר הקונפטי שהרגע התפוצץ לכם בפרצוף.
מצאתן אהבת אמת. כל הכבוד לכן.
אז... האם אני נותנת לאהבה להיכנס? לא. אני משתדלת בכל כוחי שלא, ותודה ששאלתם. הייתי, ראיתי, עשיתי. אתן אולי תוהות איפה הבעיה אם אני באמת מאמינה באהבה... אז אם אתן כל כך סקרניות, הבעיה שלי היא שהחברה היקרה שלי אהבה לא ממש מחזירה לי אהבה. היא אף פעם לא החזירה. וכנראה גם לא תחזיר.
הייתי אומרת שזו קצת חוצפה מצידה, אבל... השלמתי עם זה. לפחות כך חשבתי עד שהתאהבתי בג'יימסון.
וכך נכנס לחיי הבחור הלוהט והרע המכוסה בדיו. אהבת הקולג'.
אם עדיין לא ניחשתן, יש לי כל מיני תסביכי אבא ואימא. ואם לא היה די בכל אלה כדי לדפוק לי את החיים, יש לי גם תסביכי סבתא, בנוסף על כל הצרות.
עכשיו אתן מתחילות לחשוב שאני משעממת, ואני לא יכולה לאפשר דבר כזה.
אז במקום זה, בואו נדבר על סטוצים. סטוצים זה כיף, נכון? אתם מרחפים סביב האהבה, מחייכים זה לזה, מרגישים עליזים ומסוחררים מההתלהבות שאולי תצליחו לזכות בפרס הגדול. אתן נהנות מהתחושה שעור של אדם אחר מתחכך בעורכן, מהבל הפה החמים, מהלהט, מהעונג המתפרץ שאתן חוות לכמה רגעים כשהוא סוף סוף מצליח להגיע לנקודה החמה - אם הוא מצליח להגיע אליה. כל אלה דברים מדהימים, מסכימה. לעזאזל, אני מעודדת אתכן לחוות את כל הרגשות האלה, במיוחד אם הוא מצויד בסנטימטרים מכובדים.
אל תהיי כלבה, תהיי מפל מאושר ושלו.
תסתערי על החיים. אל תיסגרי. תהיי חופשייה כמו טיפת גשם.
והכי חשוב: תחיי.
העצה הכי טובה שלי לכולכן היא, שלא משנה מה תעשו, אל תחזרו לסטוץ המרהיב שהיה לכן כדי לספק את צרכיו של הגוף הבוגדני, אם אתן מנסות להתרחק מאהבה, לכייף, לחיות קצת, לאהוב מישהו ללילה אחד ואז להמשיך הלאה. כי אם תמשיכו לחזור לאותו בחור, אה, לא יודעת... נגיד מאה פעם... בסוף מה שכן יקרה הוא שתתחילו לפתח רגשות כלפי אותו בחור.
תראו מה זה - בכל זאת יש לי לב. לא ציפיתן, נכון? אז אתן מתחילות להתאהב, כמוני. באיטיות. בהתחלה, תרגישו זרזיף של משהו שלא תצליחו להגדיר בגלל האופן שבו הוא משתמש בזין האדיר שלו (אגב, קוראים לזה אורגזמה, לא אהבה). הוא יסעיר אתכן בשלל רגשות כשהוא משתמש בזה נגדכן. וכן, הוא יהיה עד כדי כך טוב. שוברי לבבות נוטים להצטיין במיטה.
כדי שתוכלנה להזיל יותר דמעות כשהם יזרקו אתכן. מקסים, נכון?
מזל טוב. אז לך תזדיין, לב יקר!