את האיווק כבר בחנו בעבר, בגרסת הבנזין. אז קיבלנו אותו עם מערכת מתלים מגנטית-אדפטיבית וחישוקי 20", ומדובר היה במכונית יותר מעוצבת ועצבנית (במובן הטוב), אבל לא ממש מיועדת לשטח. לא עם צמיגי כביש נמוכי חתך. בכל אופן, אהבנו אותה מאוד כי מדובר היה במכונית מיוחדת מאוד.
היום אנחנו עם גרסת הדיזל, שגם מקבלת תיבת הילוכים עם 9 הילוכים – ונתחיל עם שתי הנקודות האלו. ובכן, מנוע הדיזל מפיק 190 כ"ס ב-3,500 סל"ד, ו-42 קג"מ כבר ב-1,750 סל"ד. בפועל, יחידת הכוח הזו מזיזה את האיווק בקלילות ובלי דרמה; התאוצות לא חזקות, אבל עקיפות ועליות נעשות בקלילות. בשיוט על 90 קמ"ש בהילוך התשיעי הסל"ד עומד על כ-1,200 – כמעט סרק – וגם במהירויות גבוהות יותר הסל"ד די נמוך בהילוך זה. מי שינהג בה יגלה שריבוי ההילוכים 'שקוף' לנהג, והמעבר ביניהם בכלל לא מורגש. המנוע פשוט נמצא רוב הזמן בהילוך הנכון. העברת ההילוכים מהירה מאוד, ה'תלונה' היחידה היא שהמעבר מעט איטי כשרוצים להאיץ, ולעבור מהילוך גבוה לנמוך יותר. תלונה? מדובר בנקודה מינורית שכמעט ולא הפריעה במהלך הנסיעה. צריכת הדלק במהלך המבחן, שרובו היה בינעירוני, אך כלל גם פקקים ונסיעה עירונית וגם קטעי שיוט מעט מהירים (הפעם באמת מעט, כי הלו"ז היה די מרווח) – עמדה על ליטר ל-11 ק"מ. אמנם לא חסכוני בצורה יוצאת דופן, אך נתון נאה בהתחשב בגודל ובקטגוריה.
תא הנוסעים של האיווק הוא מקום נהדר לשהות בו. אמנם בדגם הפרסטיג' היקר יותר (שלא בחנו) יש ציפוי עור לדשבורד ולדלתות, אבל עדיין איכות החומרים טובה מאוד. האווירה בתא הנוסעים נעימה, גם בזכות שילוב הצבעים הבהיר וגם בזכות גג השמש הפנורמי (בגרסת הפיור פלוס הנבחנת). בלילה מדובר באחד מתאי הנוסעים הנאים, עם תאורת אווירה שאת צבעה אתם יכולים לבחור. את השהות הנעימה משלימים מושבים נוחים מאוד ונוחות נסיעה טובה. נסיים בנקודה חשובה: החוק משום מה מחייב להחזיק מטף באיווק, אבל אין מקום לקיבוע שלו. האופציה הראשונה היא לשים אותו מתחת לאחד הכסאות בתא הנוסעים – לא בטיחותי בעליל במקרה של תאונה. בלית ברירה בחרתי באופציה השנייה, ושמתי אותו בתא המטען, שוב, ללא קיבוע. משמעות הדבר היא שהוא היטלטל שם מצד לצד בסיבובים ועצירות – ואנו מקווים שהיבואן ימצא פתרון לנושא.
האיווק דיזל שקיבלנו הוא ברמת ה- Pure Plus, שמחירה 482,000 שקלים, וזו הרמה היחידה המוצעת בדגם הדיזל. האבזור נאה מאוד, וכסטנדרט תמצאו גג פנורמי, חלונות אחוריים כהים, דלת מטען חשמלית, מושבים קדמיים חשמליים כאשר לזה של הנהג יש זכרונות, חיישני גשם ותאורה, פנסי בי-קסנון (שמום מה היו ברכב ההדגמה אך לא הופיעו במפרט) ועוד. בכל הגרסאות יש מערכת סאונד מעולה של חברת מרידיאן, ועבור אלו מביניכם שחובבים מוזיקה אספר שמדובר באחת ממערכות הסאונד הטובות שיצא לי לשמוע ברכב.
הנדסת האנוש טובה רוב הזמן. למה רוב? המראות הגדולות מפריעות בהתנהלות היומיומית. כדי לראות את המדרכה בפניות שמאלה תאלצו להגביה מעט את הכסא – אבל עדיין תישארו עם אותה הבעיה כשתפנו ימינה. מערכת ה-infotainment דווקא נוחה לתפעול, ורק המעבר מרדיו או דיסק לניגון מהתקן חיצוני (כמו USB) מעט מסורבל.
בכביש המפותל האיווק מפתיע לטובה. אמנם הוא פחות 'ממוקד מטרה' מגרסת הבנזין שבחנו עם צמיגי ה-20", אבל מדובר בכלי שכיף לקחת אותו לכביש המפותל. השלדה מגיבה היטב לפקודות ההיגוי, וכמובן שתקשורת מההגה אין. גם בשטח האיווק מפתיע לטובה! כמובן שלא ממש אתגרנו אותו, אבל כן ניסינו לעשות סימולציה של הצלבה על מצע חלק – ומערכת ה-Terrain-Response עשתה עבודה נהדרת אחרי שהעברנו אותה למצב המתאים. דווקא זוויות המרכב די טובות (בדגש על זווית הנטישה), אבל צינור המפלט מאחור מעט נמוך ופגיע. מאוחר יותר, כשהחזרתי את האיווק, סיפר לי מנהל המכירות יניב שיש לקוחות שביקרו במסגרת הדרכות הנהיגה שמבצע היבואן ללקוחותיו בהר חורשן. כמובן שהאמנתי לו, כי יש לי היכרות מוקדמת עם ה-Terrain Response – אבל כשהוא הראה לי תמונות של רכב של לקוח בשיפועי צד והצלבות רציניות, נותרתי עם פה פעור. אגב, הצמיגים בגרסה זו של האיווק הם בחתך סביר לנהיגת שטח סבירה, ויאפשרו אפילו מעט הורדת אוויר בשטח חולי.
כמו ששמתם לב, האיווק מציע שפע של יתרונות. מדובר בכלי וורסטילי שיודע גם לקחת את בעליו לטיול כיפי של סופ"ש בשטח הפתוח – גם כשמדובר בקצת יותר משבילים סלולים – וגם יודע להיות אופנתי ביציאה בערב ולמשוך את המבטים מכולם (ועל הדרך, תוכלו להשוויץ בתאורת המדרכה הגימיקית). יש המון סיבות טובות לקנות את האיווק דיזל, כמו שקראתם, ונשארת רק סוגיית המחיר הגבוה. מצד שני, אני לא מכיר הרבה רכבים שמציעים שילוב של עיצוב, יכולת שטח לא רעה, התנהגות כביש מהנה וטונות של אופי.