בית הדין הרבני בחיפה התיר לגבר להתחתן עם אישה שנייה על אשתו הראשונה, בגלל שזו אינה משתפת כל פעולה עם מערכות המשפט, בית הדין הרבני ובית המשפט לענייני משפחה. הדיינים הרב יצחק שמואל גמזו‏, הרב יצחק אושינסקי והרב ישראל דב רוזנטל קבעו כי רובו של ההליך המשפטי מתנהל באמצעות מתן החלטות במעמד צד אחד, אך ציינו כי "האישה כן מצויה בפרטי ההליך המשפטי! האישה התייצבה בתחילת ההליך לדיונים ספורים ולאחר מכן הובאה לדיונים בצווי הבאה על ידי משטרת ישראל ונכחה בדיונים, שמעה את המתרחש, אף שלעתים לא הסכימה להגיב לשאלות בית הדין ואף לא הסכימה להסתכל לכיוון שולחן הדיינים. בחלק מהדיונים האישה לא הסכימה אף לשהות באולם הדיונים, והוחזקה באולם כנגד רצונה על ידי חברי יחידת נחשון של שירות בתי הסוהר".
מדובר בזוג שנשוי מזה 21 שנה, ללא ילדים, והם פרודים כשלוש שנים. בשלב מסוים, חויבה האישה להתגרש, אולם לאחר שהבעל הבין כי כל הסנקציות שניתן להטיל נגדה לפי החוק לא ישפיעו עליה לקבלת הגט, הוא הגיש תביעה למתן היתר נישואין.
הבעל טען בפני הדיינים שאשתו רצה אחריו עם פטיש, רבה איתו וצועקת עליו כל הזמן. האישה הגיבה וטענה מנגד שבעלה לא קיים עמה יחסי אישות תקינים כל ה-18 שנה. "בגללו אין לנו ילדים. אף סכום גבוה לא יכול לפצות אותי על כך שאיני אם ונשללה ממני האימהות. היו לי טיפולים לשם היריון, לא ידעתי שהבעל לא מקיים יחסים. היו לי טיפולי הפרייה בבית חולים". לכן, תבעה האישה מבית הדין לחייב את בעלה בפיצוי בגין כתובתה בסך מיליארד דולר. אלא שהדיינים לא מצאו במסמכים הרפואיים שבגלל הבעל אין להם ילדים, והבהירו לה שיתכן ובשל בעיה רפואית אצלה לא נקלט ההיריון, ויתכן והיא לא זכאית לכתובה ופיצוי בנסיבות מסוימות. בית הדין הבהיר לאישה כי אם היא לא תוכיח שבגלל הבעל אין להם ילדים, יתכן והיא לא תקבל לא פיצוי ולא כתובה.
הדיינים הוסיפו כי במידה ואכן אין לבני הזוג ילדים בגלל יכולותיו המיניות של הבעל, "הרי יתברר כי הבעל מסר כל שנותיו לשם הניסיון להרות עם האישה, אף שאצלו לא הייתה כל בעיית הולדה, והאישה אמורה להוקיר לו טובה על כך ולא לגנות אותו בדרך שעשתה בדיון האחרון".
ברבות השנים בית הדין זימן את הצדדים למסירת הגט מספר פעמים, וכל פעם שהאישה לא הופיעה היא נקנסה בהוצאות משפט בסך של אלף שקל. באחת ההחלטות פירטו הדיינים כיצד תיק הגירושין של הבעל נפתח כבר ביום 2.6.11, ומאז לא ניתן לקדם את הליך הגירושין בעיקר עקב אי שיתוף פעולה מצד האישה. "לאור העובדה כי האישה לא הופיעה בעבר לדיונים, ואף לדיון היום הובאה על ידי משטרת ישראל בצו הבאה ללא שחרור בערבות, בית הדין מוציא פקודת מעצר ומחליט כי האישה תשהה במעצר עד ליום הדיון הנועד ל-2.2.14. על המשטרה להביאה לדיון בבית הדין במועד האמור. ברם, האישה תוכל להשתחרר ממעצרה בהפקדת ערבות מזומן בסך 50 אלף שקל לשם הבטחת הופעתה לדיון".
בשלב מסוים, ניסו הדיינים למנות לאישה ייצוג משפטי, אך עורך הדין שנשכר עבורה לא הצליח לקבל ממנה את הסכמתה לייצוג ולחתימה על ייפוי כוח.
הדיינים תמהו לכל אורך הטיפול בפרשה מדוע האישה משוחחת עם נציבי שירות בתי הסוהר, אך כשהיא מובאת לאולם הדיונים היא אינה מגיבה ואינה מפנה ראשה לדיינים. הדיינים הבהירו לה כי אינם רוצים לפגוע בה, אך באי שיתוף פעולה מצידה ובאי הופעה לדיונים היא פוגעת בעיקר בעצמה. אולם, היא בשלה. "חרף כל ההסברים, האישה אינה מגיבה ואינה מפנה ראשה לבית הדין".
השופט ניצן סילמן, מבית המשפט לענייני משפחה, בדק היטב ומצא כי האישה כשירה לעמוד בדין. בשלב מסוים האישה זייפה את חתימות בעלה, והוא פורע את השיקים שהיא פיזרה בתרמית.
תסקיר של עובדת סוציאלית בשירות בתי הסוהר מציין כי האישה משתפת פעולה עם עו"ס הכלא, דיברה בנועם ומודעת היטב למצבה. עו"ס שירות בתי הסוהר ציינה שאין סימנים המעידים על התנהגות לא נורמטיבית.
לאחר שבהוראת בית המשפט למשפחה האישה אף סירבה לקבל לידה שיק בסך 400 אלף שקל בגין חלקה בדירה המשותפת שחולקה בעזרת שמאי, הורה בית המשפט להפקיד חלק מהכסף בידי אחיותיה של האישה.
בשלב מסוים, לדיינים נמאס מהעקשנות של האישה ואלה התירו לבעל לפתוח תיק להיתר נישואין כבקשתו, סגרו את תיק צווי ההגבלה שהוטלו על האישה ללא מועיל, שחררו אותה ממעצר, וקבעו כי אם האישה לא תופיע לדיון הבא, בית הדין ישקול להוציא היתר נישואין לבעל לאלתר. בנוסף, הדיינים קבעו כי "לאור אי שיתוף פעולה מצד האישה בבית הדין וסירובה להשיב לשאלות בית הדין, תופעה ומחזה שחזרו על עצמם במהלך כל הדיונים האחרונים, וההתראות שקדמו לסירובה להגיב לבית הדין, בית הדין מחליט לחייב את האישה בהוצאות משפט בסך 10,000 שקל לטובת הבעל. במידה והאישה תקבל את הגט בדיון הבא שייקבע, בית הדין ישקול ביטול החיוב הנ"ל, ולאחר קבלת עמדת הבעל באשר לכך".
לאחר שלוש שנות התדיינות, בית הדין הרבני הגיע למסקנה כי "אם לא נפעל בדרך זו של מתן היתר נישואין לבעל, הבעל לא יוכל לגרש את האישה לעולם. זאת מכוח העובדה כי האישה מוכנה להיעצר ולהיאסר, כפי שנצפה עד היום (בגין אי הופעה ולשם הבטחת הופעה לדיון), והדבר לא מהווה כל לחץ עליה לשם קידום הליך הגירושין. נראה כי דחף הנקמה שלה בבעלה והדחף שלה לצערו, גובר על כל השיקולים האחרים מבחינתה, כגון קבלת חירותה, הסיכוי לקבלת סך כתובתה אם ייפסק לה וכן קבלת תמורת הדירה, אשר עד היום היא מסרבת לקבלו".
מאחר ובני הזוג מבני ספרד, שלא קיבלו על עצמם את חרם דרבנו גרשום שלא לשאת שתי נשים, כך שכל עוד אין סיכוי לשלום בית לדעת הדיינים והמצב קשה, החליטו הדיינים לתת לבעל היתר לשאת אישה חדשה על אשתו.
בית דין הרבני התרשם לאורך כל ההליך כי האישה מבינה את מהות ההליך בו היא מצויה, אלא שחפצה לצער את הבעל ולכן אינה משתפת פעולה עם התנהלות בית הדין והחלטותיו. התרשמות זו נבעה מאותם שני דיונים, בתחילת הדרך, בהם כן שיתפה האישה פעולה בהליך הדיוני. כן נשענת התרשמות זו אף על האמור במסגרת החלטת בית המשפט לענייני משפחה אשר בחן את כשירותה של האישה, בין השאר על ידי שירותי הרווחה שעקבו אחר התנהלותה היומיומית, וקבע כי האישה כשירה לעמוד בדין בהליך שלפניו לפירוק השיתוף, ואכן הפירוק בוצע והאישה פונתה מהדירה לאחר שהבעל הפקיד בנאמנות את חלקה של האישה בדירה, למרות שעד היום האישה אינה מסכימה לקבל את חלקה.
הדיינים התחשבו בשיקוליהם בעובדה כי הצדדים נשואים מעל 20 שנה, אין להם ילדים, והבעל מבקש להוליד מאשה אחרת. "האישה כיום בגיל 52 כך שנראה כי איתה הוא כבר לא יוכל להוליד, מלבד העובדה כי היא לא רוצה אותו בעליל ומחפשת רעתו", ציינו הדיינים בהחלטתם. מאחר ומדובר בזוג מבני ספרד, אין צורך בחתימות מאה רבנים. אולם, היתר הנישואין שניתן לבעל כפוף באישורו של נשיא בית הדין הרבני הגדול, הרב יצחק יוסף, והחלטת הדיינים הועברה לאישורו. כמו כן, היתר הנישואין כפוף להשלשת גט על ידי הבעל והתחייבות בבית הדין בעבור תשלום סך כתובתה של האישה.