מן הרגע בו נפתח תיק פלילי ומוגש כתב אישום לבית המשפט, רשאית התביעה להגיש לבית המשפט אליו הוגש כתב האישום בקשה למעצרו של הנאשם עד תום ההליכים המשפטיים.
לבית המשפט הסמכות להורות על מעצרו של נאשם עד תום ההליכים המשפטיים, אם התרשם שקיימות כנגדו ראיות לכאורה, וכן אם מתקיימת אחת מן העילות הקבועות בחוק לעניין מעצר עד תום ההליכים. אם קיימות ראיות לכאורה ועילת מעצר, יבחן בית המשפט האם ניתן יהיה להשיג את מטרת המעצר בדרך אשר פגיעתה בנאשם פחותה.
קיומן של ראיות לכאורה- על בית המשפט לבחון בטרם מתן החלטה על מעצר אדם עד תום ההליכים אם קיימות ראיות לכאורה להוכחת אותן עבירות אשר יוחסו לו בכתב האישום. תנאי זה הוא תנאי הכרחי, במובן שאם ייקבע כי לא קיימות ראיות לכאורה, לא יחליט בית המשפט על מעצרו של אדם עד תום ההליכים כנגדו. המונח ראיות לכאורה מתייחס לראיות גולמיות, אשר יש סיכוי סביר שיביאו להרשעת הנאשם ומשמעות הדברים היא שבשלב הדיון בבקשת המעצר עד תום ההליכים לא בוחן בית המשפט האם ניתן לבסס על פי הראיות את אשמת הנאשם מעבר לכל ספק סביר, אלא את פוטנציאל ההרשעה על פי חומר החקירה בלבד. בעת הדיון בבקשה למעצר עד תום ההליכים אין בית המשפט שומע את העדים. בפני בית המשפט מונח כל חומר החקירה אשר ברשות הגוף התובע (ובשלב זה גם ברשות הנאשם וסנגורו) ועל פי חומר זה מתקבלת ההחלטה לגבי קיומן של ראיות לכאורה.
המסוכנות הנשקפת מן הנאשם כלפי הציבור או כלפי אדם אחר מצדיקה את הותרתו במעצר, קיים סיכוי כי הנאשם ימלט מאימת הדין ולא יתייצב להמשך ההליכים כנגדו, ו/או קיים חשש כי אי החזקתו של הנאשם במעצר תביא לשיבוש הליכי המשפט, השפעה על העדים, או פגיעה בראיות באופן זה או אחר.
לאחר שנקבע כי קיימות ראיות לכאורה וכי מתקיימת עילת מעצר, על בית המשפט לבחון בטרם החלטתו האם קיימת דרך חלופית להותרת הנאשם במעצר, המכונה חלופת מעצר. יש לזכור כי בשלב זה הנאשם עדיין זכאי וכי מעצר אינו מהווה גמול או עונש על מעשיו.
בדיון בבקשה למעצר עד תום ההליכים על הנאשם להיות מיוצג על ידי עורך דין, אלא אם הוא עצמו הודיע כי אין הוא מעוניין בכך. מקום בו הנאשם לא הביע את חוסר רצונו להיות מיוצג ואין לו סניגור, ימנה לו בית המשפט עורך דין לצורך ייצוג בבקשה.
תסקיר מעצר-לקראת הדיון בבקשה למעצר עד תום ההליכים ועל מנת לבחון את האפשרות של חלופת מעצר, רשאי בית המשפט להורות על הכנת תסקיר מעצר. התסקיר נערך על ידי קצין מבחן ומתייחס לנסיבותיו הייחודיות של הנאשם, לעבירות שבוצעו ולחלופות המעצר אותן הציע הנאשם. תסקיר שירות המבחן יגבש המלצה אשר תועבר לבית המשפט ביחס לקביעת תנאי שחרור או ביחס לחלופת מעצר מסוימת וייתכן שהוא ימנע מהמלצה כלל. בית המשפט הדן בבקשה אינו מחויב לאמור בתסקיר אך יחד עם זאת, מאחר ושירות המבחן הינו גוף מקצועי הנהנה ככלל מאמונו של בית המשפט, הרי שהמלצותיו של שירות המבחן זוכות בדרך כלל לאוזן קשבת.
בקשה לעיון חוזר/ ערר- לנאשם שנעצר עד תום ההליכים קיימת הזכות לפנות לבית המשפט בבקשה לעיון חוזר בהחלטה לעצור אותו עד לתום ההליכים, וזאת ככל שיש שינוי נסיבות או שנתגלו עובדות חדשות וכן כאשר חלף זמן מאז מתן החלטת המעצר. כמו כן, שמורה לנאשם הזכות לערור על החלטת בית המשפט, כולל על החלטה בבקשה לעיון חוזר. כאשר החלטת המעצר ניתנה על ידי בית המשפט השלום הערר יוגש לבית המשפט המחוזי, וכאשר החלטת המעצר ניתנה על ידי בית המשפט המחוזי הערר יוגש לבית המשפט העליון. על החלטת בית המשפט המחוזי בערר על החלטת בית משפט השלום ניתן לערור ברשות בלבד.
מסדר הזיהוי מיועד לבחון את יכולתו של עד למעשה עבירה לזכור חזותית את מראהו של החשוד בעבירה ולהצביע עליו כמבצע העבירה.
ישנן שיטות שונות לזיהויו של חשוד בביצוע עבירה: זיהוי באמצעות תמונות, זיהוי באופן מזדמן או זיהוי בשיטה הקלאסית המכונה מסדר זיהוי חי, אז עד הראיה מתבונן בשורה של ניצבים וביניהם החשוד ועליו לקבוע האם הוא מזה מי מהניצבים כמבצע העבירה.
משטרת ישראל עורכת מסדרי זיהוי לעיתים קרובות, וכמעט בכל המקרים משתמשת בשיטה של זיהוי באמצעו תמונות (בניגוד למסדר זיהוי חי). מסדר זיהוי הוא כלי חקירתי שכיח אולם ברור שאין טעם בעריכת מסדר זיהוי מקום בו העד והחשוד מכירים זה את זה היכרות מוקדמת, או במקרים בהם העד והחשוד נפגשו לאחר ביצוע העבירה, למשל במהלך הליכי החקירה.
על מנת שישמרו זכויותיו של החשוד וכן על מנת שיהיה לזיהוי החשוד על ידי העד משקל ראייתי בעת ניהול התיק בבית המשפט, ישנם כללים הקובעים כיצד צריך להתנהל מסדר זיהוי.
הסכמת החשוד להשתתף במסדר זיהוי- אין כל הוראה בדין המחייבת את החשוד להשתתף במסדר זיהוי. אולם, סירוב להשתתף במסדר זיהוי חי עלול לגרום לגורמי החקירה לערוך מסדר זיהוי תמונות, אשר נחשב מדויק פחות. במקרה כזה, החשוד יתקשה אחר כך בבית המשפט לטעון טענות כנגד מסדר התמונות, ולסירוב עצמו אף משקל ראייתי אשר עלול לפגוע בחשוד במקרים המתאימים. יחד עם זאת, בכל מקום בו אדם מתבקש להשתתף (כחשוד) במסדר זיהוי, רצוי שיעשה שימוש בזכויותיו ויתייעץ עם עורך דין מטעמו טרם מתן הסכמתו לעריכת המסדר.
בחירת המשתתפים במסדר הזיהוי- במסדר זיהוי חייבים להשתתף לפחות שמונה אנשים , כלומר החשוד עצמו ועוד שבעה ניצבים או שבע תמונות. על הניצבים להיות דומים או לפחות הזכיר את החשוד במאפייניהם החיצוניים. כך למשל, אם החשוד גבוה במיוחד על הניצבים במסדר להיות אף הם גבוהים במיוחד ואם צבע עורו כהה או בהיר באופן מיוחד אמור צבע עורם של הניצבים להיות בהתאם. את מקומו של החשוד בשורת הניצבים למסדר הזיהוי זכאי החשוד (או עורך דינו) לבחור בעצמו והוא רשאי להעמיד עצמו בכל מקום שנראה לו על מנת למנוע כל אפשרות שמקום עמידתו בתוך השורה ייוודע בדרך זו או אחרת לעד שאמור לזהותו.
לעומת זאת, לחשוד אין זכות לבחור את המשתתפים במסדר הזיהוי והעניין נתון בידי הגוף החוקר. יחד עם זאת, ככל שהמשתתפים או חלקם אינם עומדים דומים לחשוד במאפייניהם החיצוניים, יש להביע הסתייגות בפני עורך המסדר ולבקש כי תירשם הערה בקשר לכך. לאחר מכן ניתן יהיה לתקוף את יעילות מסדר הזיהוי ומשקלו של הזיהוי בבית המשפט.
בטרם עריכת מסדר זיהוי על החוקרים לברר עם החשוד אם הוא מיוצג על ידי עורך דין ואם אינו מיוצג להעמידו על זכותו להיות מיוצג במהלך מסדר הזיהוי.
הגשת כתב אישום כנגד אדם עלולה לפגוע קשות בו ובשמו הטוב, גם בטרם הורשע בדין ואפילו עוד בטרם החל בירור העובדות במסגרת ההליך המשפטי.
סעיף 60א' לחוק סדר הדין הפלילי התשמ"ב 1982 מעגן בחוק את זכותו של נאשם (במקרים המתאימים ) לשימוע בטרם הגשת כתב אישום כנגדו.
מהי חובת יידוע?
מקום בו הגיעה התביעה למסקנה כי מחומר החקירה שבידה עולה כי נעברה עבירה מסוג של פשע, על הפרקליטות ליידע את החשוד בביצוע העבירה על החשדות כנגדו ולהודיע לו על זכותו לפנות בתוך 30 ימים בבקשה להימנע מהגשת כתב אישום כנגדו. אין מדובר בהליך פורמאלי גרידא אלא תכלית ההודעה לחשוד היא לאפשר לחשוד להתמודד עם הטענות על חומר החקירה שנאסף כנגדו על מנת להגן על שמו הטוב ולהימנע מהגשת כתב אישום וזאת עוד טרם הגשת כתב האישום לבית המשפט.
סעיף 60א' לחוק סדר הדין הפלילי אינו מעניק לחשוד בשלב זה זכויות נוספות מעבר לזכותו להיות מיודע על ידי התביעה על חומר החקירה אשר נמצא ברשותה. בהתאם, אין במועד זה חובה להעביר לידי הנאשם או בא כוחו את חומר החקירה בעניינו מאחר והחובה להעברת חומר החקירה קמה עם הגשתו של כתב האישום לבית המשפט. אולם, בפועל נוהגת התביעה להעביר לעיון הנאשם את תמצית חומר החקירה כנגדו ככל והוא מבקש זאת.
חובת היידוע על פי הסעיף הנ"ל אינה חובה מוחלטת, אלא היא מסויגת במספר סייגים. ראשית, כאשר ההחלטה על הגשת כתב אישום מתקבלת בזמן מעצרו של אדם אין חובה ליידע אותו על הכוונה להגיש נגדו כתב האישום. שנית, פרקליט מחוז רשאי להחליט שבנסיבות התיק יש להגיש כתב אישום מבלי שהנאשם יודע על כך מראש או בטרם חלוף שלושים ממועד ההודעה שנמסרה לו. שלישית, חובת היידוע לא חלה על עבירות אלימות שבוצעו כלפי בן משפחה.
עם קבלת הודעה על פי סעיף 60א' יש לפנות לעורך דין ולשקול האם כדאי לנסות לשכנע את רשויות התביעה שאין עניין לציבור בהעמדה לדין, או שאין מספיק ראיות להעמדה לדין בעבירה פלונית, או להציג בפני רשויות התביעה חומר מטעמך ואף לטעון טיעונים משפטיים רלוונטיים לעניין. התמודדות מול כתב אישום בפני בית המשפט אינה דבר של מה בכך. עצם הגשתו של כתב האישום כנגד אדם עלולה לגרום לו לנזקים מידיים כמו פגיעה בשמו הטוב או פגיעה במעמדו בעבודתו ובעיסוקו. כדאי לכן למצות כל אפשרות אשר החוק מאפשר, בין היתר, ניצול יעיל של זכות השימוע.
הפרת זכות היידוע מביאה לא אחת נאשמים אשר זכותם ליידוע הופרה לפנות בבקשה לביטול כתב האישום לבית המשפט. במקרים רבים אכן ביטלו בתי משפט את כתבי האישום לאור הפרת חובת היידוע והורו על קיום שימוע לפני הגשת כתב האישום בשנית, אך במקרים רבים אחרים ניתנה לנאשמים הזדמנות לשימוע מאוחר, כלומר שימוע המתקיים כאשר כתב האישום עדיין תלוי ועומד במקום שימוע שנערך טרם הגשתו. שימוע מאוחר עלול להביא לכך שטיעוני הנאשם לא ישמעו באותו אופן שהיו נשמעים לפני הגשת כתב האישום מלכתחילה.
הועמדת לדין פלילי ובסופו של יום זוכית מאשמה? באפשרותך לפנות לבית המשפט על מנת לקבל פיצוי על התקופה בה היית עצור (או אסיר) ולקבל תשלום עבור הנזק וההוצאות שנגרמו לך.
חוק העונשין קובע כי, אם סבר בית המשפט כי לא היה יסוד להאשים את הנאשם או במקרים אחרים, כאשר ישנן נסיבות שמצדיקות מתן פיצוי, בית המשפט רשאי להורות למדינה לשלם לנאשם את ששילם עבור הגנתו וכן לקבוע כי יינתן לו פיצוי.
בית המשפט רשאי גם לקבוע, וזאת לאחר שהנאשם זוכה, כי המתלונן בתיק הוא זה אשר ישלם את הוצאות ההגנה שנגרמו לך כנאשם אך זאת רק אם ייקבע כי המתלונן הגיש את תלונתו ללא יסוד או בקלות ראש או על מנת לקנטר את הנאשם.
אין ספק כי העמדת אדם לדין פלילי חושפת אותו לנזקים קשים ביותר וזאת עוד בטרם הורשע בדין. לנאשם, אשר רוצה להגן על עצמו בצורה מיטבית יגרמו הוצאות רבות במהלך התיק. לעיתים, יש שאדם אשר עומד לדין פלילי מושעה מעבודתו עד שיתבררו תוצאות משפטו ולעיתים הוא אף עלול להיות מפוטר מעבודתו.
על פי קביעת בית המשפט העליון הרי שגם מקום בו זוכה נאשם מאשמתו יש לבחון האם לא היה כלל יסוד להעמדתו לדין פלילי, שאז הוא יקבל פיצוי. משמעות הדברים היא שלא בכל זיכוי ניתן יהיה לקבל פיצוי אלא במקרים בהם לא היה יסוד להעמדת הנאשם לדין פלילי. יחד עם זאת מקום בו זוכה הנאשם ומתברר בדיעבד כי העמדתו של הנאשם לדין הייתה שלא במקומה, או כאשר נקבע כי על פי החומר אשר החזיקה בידה התביעה טרם הגשת כתב האישום לא ניתן היה כלל להרשיע בדין או כאשר העובדות שפורטו בכתב האישום אין בהם בכדי להוות עבירה, ניתן יהיה לקבוע כי הנאשם שזוכה יזכה לפיצוי.
על מנת לקבוע אם אכן יש מקום לפצות את הנאשם שיצא זכאי בדין יש לקבוע כאמור כי לא היה כל בסיס להגשת כתב האישום. לשם כך, יצטרך בית המשפט לבחון את התשתית הראייתית אשר הייתה ביד המדינה לפני שהחליטה על הגשתו של כתב האישום ממנו זוכה הנאשם.
הדעת נותנת וההיגיון מחייב כי כאשר עומד לדין פלילי ובסופו של הליך מתבררת חפותו מן הדין שהמדינה תפצה אותו על נזקיו עקב העמדתו לדין. אלא שעל פי הדין הקיים על מנת שייפסק פיצוי לנאשם שזוכה יש צורך בקיומן של נסיבות חריגות כמפורט לעיל וגם אז , יצטרך הנאשם אשר יצא זכאי בדין להוכיח כי קיים קשר סיבתי בין אותם נזקים שהוא טוען להם לבין העמדתו לדין פלילי.
גם אם עבר הנאשם את כל המכשלות שצוינו לעיל הרי שבית המשפט לא יוכל לפסוק לו פיצוי בגין הפסדי שכר או הפסדי הכנסה. בית המשפט יהיה מוגבל בפסיקתו ,ככל שמדובר בפיצוי על פי חוק העונשין (סעיף 80) ויוכל לפצות את הנאשם בגין הוצאות שהוציא עבור הגנה משפטית וכן לפצותו בגין התקופה שישב במעצר או שריצה מאסר.
על מנת לתבוע פיצוי מהמתלונן בתיק (להבדיל מהמדינה) יש צורך שהזיכוי יהיה זיכוי מוחלט ולא זיכוי מחמת הספק וגם אז יש לקבוע כי התלונה אשר הוגשה לא היה לה יסוד או שהוגשה על מנת לקנטר את הנאשם. גם אז יבחן בית המשפט היטב את נסיבות הגשת התלונה וזאת מאחר שכבר נקבע כי לא רצוי ליצור אווירה אשר תרתיע את הציבור מהגשת תלונה במקרים המתאימים.
הועמדת לדין פלילי וזוכית, יש טעם לבחון את הזיכוי , האם מדובר בזיכוי מוחלט או בזיכוי מחמת הספק וכן את הנסיבות אשר הובילו להעמדתך לדין פלילי על מנת לבחון ולהעריך את סיכוייך לתבוע פיצוי מהמתלונן או מהמדינה.
כתב אישום מוגש על ידי רשויות התביעה (הפרקליטות, התביעה המשטרתית, וכדומה) מטעם מדינת ישראל כנגד אדם (או כנגד חברה), לבית המשפט השלום או לבית המשפט המחוזי. עם הגשת כתב האישום נפתח כנגד הנאשם תיק פלילי בבית המשפט.
על כתב אישום המוגש לבית המשפט לפרט מהן העבירות בהן מואשם הנאשם ומכוח אילו סעיפי חיקוק, מהן עיקרי העובדות הקשורות לעבירות (מתי בוצעו, כלפי מי, היכן וכדומה) ומיהם העדים שהתביעה מתכננת להעיד כנגד הנאשם לצורך הוכחת ביצוע העבירות.
לאחר הגשת כתב האישום, זכאי הנאשם או סניגור מטעמו לעיין בחומר החקירה הקיים בתיק. לאחר שחומר החקירה יצולם יוכל הסניגור להעריך את מצבו של הנאשם להכין את תשובתו לכתב האישום וכן לגבש קו הגנה לניהול התיק. הסניגור והנאשם, לאחר שעיינו בחומר החקירה הקיים בתיק ובחנו את רשימת עדי התביעה, יחליטו על אסטרטגיית ניהול התיק על פי המציאות המשתקפת מחומר הראיות.
לנאשם זכות לטעון מספר רב של טענות מקדמיות שונות בפתח ההליך. לנאשם אשר כופר בביצוע העבירות המיוחסות לו ובוחר לנהל את המשפט, תינתן לאחר מתן התשובה לכתב האישום הזדמנות לחקור את עדי התביעה, על מנת להוכיח את חפותו. לאחר שמיעת ראיות מטעם שני הצדדים (התביעה והנאשם), יחליט בית המשפט האם הוכחה בפניו אשמתו של הנאשם למעלה מכל ספק סביר, ואם השיב על כך בשלילה, יזוכה הנאשם. נאשם שיורשע בדין יקבל הזדמנות לטעון בפני בית המשפט לעניין העונש שהוא סבור שיש להטיל עליו לאחר שהתביעה תשמיע טיעונים משלה. בסיום ההליך, יודיע בית המשפט מהו העונש שהחליט להטיל עליו.
נאשם שהורשע ו/או סבור שהוטל עליו עונש חמור יתר על המידה רשאי להגיש ערעור על ההרשעה או על חומרת הענש לערכאה גבוהה יותר וזאת בתוך 45 ימים ממועד גזר הדין. גם התביעה מצידה יכולה לערער על זיכויו של נאשם, או על קולת העונש שהוטל עליו. על החלטה של בית המשפט הדן בערעור על ההרשעה או על מידת העונש ניתן לערער ברשות בלבד.
אחוז הנאשמים אשר נמצאים זכאים על ידי בבתי המשפט בישראל הינו נמוך ואחוזי ההרשעה גבוהים ביותר. החל מן השלבים הראשונים של ההליך הפלילי קיימת חשיבות רבה לייצוג משפטי על ידי סניגור אשר ביכולתו בין היתר, לפנות לגורם התובע מטעם המדינה – הפרקליטות, אגף התביעות של משטרת ישראל, רשויות מע"מ, משטרת ההגירה וכו' על מנת לנסות ולפעול לסגירת התיק או במקרים מתאימים להשיג לנאשם עסקת טיעון ראויה.
אם הוגש כנגדך כתב אישום, עליך להתגונן בצורה המיטבית תוך הערכת סיכויי הצלחתך בבית המשפט וצמצום הנזק הפוטנציאלי שעלול להיגרם לך אם תורשע. עורך דין פלילי מנוסה תפקידו לסייע לנאשם להחליט האם לנהל את התיק עד תום בבית המשפט ובאיזה קו ההגנה לנקוט, לצד בחינת ונקיטת מהלכים שונים שמטרתם להביא לסיום התיק בענישה קלה ככל שניתן ובאופן שיחשוף את הנאשם לסיכון הקטן ביותר האפשרי.
בית הדין למשמעת לעובדי המדינה נועד לשפוט עובדי מדינה אשר ביצעו לכאורה עבירות משמעת.
בית הדין למשמעת של הרשויות המקומית נועד לשפוט עובדים של הרשויות המקומיות אשר ביצעו לכאורה עבירות משמעת. מעבר לבתי הדין שצוינו לעיל, הרי שקיימים בתי דין נוספים אשר מיועדים לבעלי מקצועות ספציפיים שנגדם מוגשות תלונות או קובלנות.
כך למשל, קיימת וועדת משמעת לעובדים סוציאליים אשר נועדה לטפל בכל מקום בו לדעת המתלונן הייתה חריגה של העובד הסוציאלי (ופקידי הסעד) מהוראות התקנון המחייבות או מכללי האתיקה או מכללי המנהל התקין ככלל. במקרה זה מאפשר הדין המשמעתי לכל אדם אשר חש עצמו נפגע מהחלטה או מאופן הטיפול של העובד הסוציאלי בעניינו להגיש תלונה מתאימה לגוף המשפטי במשרד הרווחה. סמכויותיה של וועדה זו מוגדרות בחוק העובדים הסוציאליים והן עשויות לנוע בין התראה, קנס ועד התליית הרישום מהפנקס למשך חמש שנים.
גם משרד הבריאות מקיים הליכים משמעתיים כנגד רופאים אשר הוגשו כנגדם תלונות או קובלנות וכך גם בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין הדן בתלונות וקובלנות משמעתיות כנגד עורכי דין.
לבתי הדין הללו סמכויות נרחבות ביותר להעניש עובד, מקום בו הביא הדיון להרשעתו של אותו עובד במעשים המיוחסים לו. לבתי הדין סמכות לנקוט בקשת רחבה ביותר של אמצעי משמעת בכל הקשור לאנשים אשר עברו לכאורה על הדין המשמעתי: בסמכות בית הדין להטיל נזיפה, התראה, שלילת זכויות וותק (חלקן או כולן), הורדה בדרגה, הקפאת דרגה, הפקעת משכורת (בהגבלות מסוימות), פיטורים מן העבודה (בין אם בתשלום פיצויי פיטורין ובין אם לאו), פסילת אדם מלכהן בתפקיד מסוים או העברתו לתפקיד אחר בין אם לזמן קצוב או לצמיתות, ועוד.
הדין המשמעתי נחשב לחמור פחות מהדין הפלילי בעיקר בשל הסנקציות החמורות פחות אשר ניתן להטיל על פיו, אולם לדין המשמעתי עלולה להיות משמעות מרחיקת לכת עבור האדם המואשם לפיו ואין להקל ראש בכל הקשור להעמדת אדם דין משמעתי.
לרשויות שונות הסבורות כי אדם כלשהו עבר על הוראה מהוראות הדין המשמעתי סמכות להעמידו לדין משמעתי. להרשעה בדין המשמעתי פוטנציאל להשפיע באופן מידי על המשך עבודתו, על מהלך עבודתו ואפילו על תנאי פרישתו של אדם, ומכאן החשיבות הגדולה בהתמודדות מוצלחת מול אישומים משמעתיים.
להחלטת בית הדין המשמעתי השפעה מכרעת על מהלך חייו ועבודתו של עובד ויש לעשות כל מאמץ על מנת למנוע או לצמצם את הפגיעה האפשרית בעובד, הן בהיבט הכלכלי והן בהיבט התעסוקתי. בנוסף, העמדת עובד לדין משמעתי עלולה אף לגרום לפגיעה בשמו הטוב ובמוניטין שבנה אדם במשך שנים, משום שבדרך כלל הגשת תובענה כנגד עובד הינה נחלת הכלל וכל הסובבים אותו מודעים לכך שהוא עומד לדין משמעתי.
משרדנו מייצג עובדים אשר הוגשו כנגדם תובענות על ידי רשויות שונות- בבתי הדין למשמעת של השירות הציבורי , בבית הדין למשמעת לעובדי המדינה ובבית הדין למשמעת של עובדי הרשויות המקומיות. משרדנו עוסק בתחום הפלילי עם דגש על תיקי צווארון לבן, שוחד ומרמה. אנו סבורים כי לאור המשמעויות הנובעות מהרשעה על פי הדין המשמעתי יש להתייחס לניהול התיק באותו אופן ובאותה גישה כמו לכתב אישום פלילי.
כאשר המשטרה מחליטה לחקור אדם בגין חשד לביצוע עבירה כלשהי, עליה להזהיר את האדם על כך שהוא נתון בחקירה ועליה לפרט בפניו בגין אילו חשדות הוא נחקר.
בשלב זה, ומיד לאחר שהובהר לחשוד מהם החשדות הקיימים נגדו, על החוקר להודיע לנחקר כי עומדות לו כחשוד מספר זכויות, ביניהן הזכות להתייעץ עם עורך דין מטעמו טרם החקירה.
לאמירותיו של אדם במשטרה בעת חקירתו הראשונה עשויה להיות חשיבות קריטית להמשך ניהול התיק וגם מסיבה זו חשיבותה של הזכות להיוועצות עם עורך דין כבר בשלב זה אינה יכולה להיות מוטלת בספק. עורך הדין יכול להעמיד את החשוד על זכויותיו, ביניהן הזכות להימנע מהפללה עצמית והזכות לשמור על שתיקה, ועצם הימצאותו של עורך דין בתמונה בשלב זה עשויה למנוע ניהול חקירה תוך שימוש באמצעים שאינם הוגנים או אינם מקובלים. עוד, עורך הדין יוכל להסביר לחשוד את המצב המשפטי בו הוא נתון, את האופן בו עליו להתייחס לטענות או להבטחות החוקרים, את המשמעות של הימנעות ממסירת גרסה, את החשיבות שבהעלאת טענת אליבי ואת והשלכותיה של שתיקה בשלב החקירה על ההליך המשפטי העתידי.
זכות ההיוועצות הינה זכות מהותית ביותר של כל חשוד, אולם היא אינה באה לידי ביטוי מעשי במקרים רבים. חשודים רבים שומעים את האזהרה, או לפחות חותמים בתום החקירה על טופס בו מצוין כי נאמר להם שזכותם להיוועץ עם עורך דין מטעמם, אך הם אינם מנצלים זכות זו מסיבות שונות.
חשוב לדעת שכל הדברים אותם יאמר חשוד בחקירותיו יתועדו ויובאו בפני בית המשפט בעת ניהול ההליך כנגדו והמציאות מוכיחה כי בדרך כלל בית המשפט מייחס חשיבות גדולה ביותר לדברים שמסר חשוד לחוקריו בשלב מוקדם בחקירה. את אותה גרסה ראשונית יהיה קשה מאוד לשנות או לסתור בהמשך ולכן חשוב להקדיש מחשבה לדברים הנאמרים ולאופן אמירתם.
חקירה משטרתית היא סיטואציה מלחיצה וכמעט בלתי אפשרית עבור אדם נורמטיבי. באחת נשללת ממנו יכולת התנועה, יכולתו לשוחח באופן חופשי עם מי שיחפוץ ולזמן קצוב נשללת ממנו חירותו. חוקרי המשטרה מנגד, מורגלים בחקירות ובאמתחתם כלים רבים באמצעותם הם יכולים להשפיע על החשוד באופן אשר יקדם את הטיפול בתיק מנקודת מבטם, אך יזיק כמובן לחשוד.
במאי 2006 פרסם בית המשפט העליון את פסק דינו בע"פ 5121/98- יששכרוב נ' התובע הצבאי הראשי ואח'. שם נקבע לראשונה כלל פסילה של ראיות אשר הושגו תוך כדי הפרה של זכויות חשודים ובין היתר בגין הפרה של חובת ההודעה לחשוד על זכותו להיוועץ בעורך דין. בית המשפט העליון (בהרכב מורחב של תשעה שופטים) קבע כי פגיעה בזכות היידוע בדבר הזכות להיוועצות עם עורך דין עשויה להביא לפסילתה של אותה הודאה. זאת כאשר אותה פגיעה הביאה לפגיעה משמעותית וחמורה באוטונומית הרצון ובחופש הבחירה של החשוד במסירת הודעתו. כל פגיעה כזו, קבע בית המשפט העליון, תבחן על פי נסיבותיו של כל מקרה לגופו. עוד קבע בית המשפט העליון בעניין יששכרוב, כי כל פגיעה בזכות השתיקה או בזכות ההיוועצות עשויה לפגום בכוחה הראייתי של ההודאה שניתנה גם אם אין באותה פגיעה בכדי להביא לפסילתה של ההודאה.
על פי חוק סדר הדין הפלילי, ההחלטה לעצור אדם לצורך חקירה טרם הגשת כתב אישום תתאפשר כאשר בית המשפט מצא שקיים חשד סביר שנעברה עבירה, ובנוסף, אם קיים חשש לשיבוש הליכי החקירה או כאשר בית המשפט שוכנע כי ישנן פעולות חקירה שעל המשטרה לבצע ואשר מחייבות את הישארותו של החשוד במעצר. בנוסף, מעצר לצורך חקירה אף אפשרי כאשר השחרור עלול לסכן אדם אחר.
בית המשפט המוסמך לדון במעצר לצורך חקירה הינו בית המשפט השלום, וזאת גם אם כנגד החשוד מתנהלת חקירה בגין עבירות חמורות אשר הינן בסמכות בית המשפט המחוזי. לאחר סיום החקירה, יוגש כתב האישום לבית המשפט המוסמך (שלום או מחוזי). על החלטת בית המשפט לעצור אדם לצורכי חקירה, ניתן לערור בזכות לבית המשפט המחוזי. על החלטת בית המשפט המחוזי בערר, ניתן לערור ברשות בלבד לבית המשפט העליון.
ככלל, לא ייעצר אדם לצורך חקירה לתקופה שמעבר ל-30 ימים ברציפות בקשר עם אותו אירוע, אלא אם ניתן אישור היועץ המשפטי לממשלה לכך.
שלב מעצר הימים הינו שלב ראשוני וקריטי במהלך ניהולו של התיק הפלילי. מדובר בשלב בו עצורים צריכים להתמודד עם תנאי מחייה קשים יחסית בבית המעצר, שכן הם שוהים באגף ייחודי לעצורי ימים ואינם מורשים על פי רוב לשוחח בטלפון ולקבל מבקרים (למעט עורכי דינם). לבד מן הקושי שבהתמודדות עם תנאים אלה, קיים קושי נוסף ומוחשי בדמות הלחץ וההלם בהם שרויים פעמים רבות חשודים מיד בסמוך למעצרם. למרות הקושי הנפשי והפיזי הגדול, לאופן ניהולו של שלב זה יש השלכות מהותיות על המשך ניהול ההליכים בתיק.
בשלב מעצר הימים, וכאשר טרם הוגש כתב אישום כנגד החשוד, אין החשוד או הסניגור מטעמו נחשפים לחומר החקירה המצוי בידי המשטרה. מסיבה זו ההליכים בשלב מעצר הימים מתנהלים כאשר לא מונח בפני הסנגור חומר ראיות והוא אינו מצוי בפרטי החקירה. במהלך הדיון בבית המשפט, מנסה ההגנה ללמוד כמה שיותר פרטים על החשדות ועל הראיות בתיק. בשלב זה, מאפשר החוק לנציגי המשטרה המופיע בדיוני הארכת המעצר בבית המשפט שלא לענות על כל השאלות ששואלת ההגנה, מקום בו הם סבורים כי תשובתם עלולה לשבש את המשך החקירה. במקום, נציג המשטרה מוסר את תשובותיו לידי השופט בלבד בטענה שמדובר במידע חסוי ואילו החשוד וסנגורו רשאים לבקש מבית המשפט להחליט האם ניתן לחשוף בפניהם את המידע, אם לאו.
מן האמור עולה כי ההתנהלות בשלב מעצר הימים הינה קשה , בין היתר מאחר ומדובר בשלב ראשוני בו מצבו של החשוד אינו ברור והוא אף אינו יודע אילו ראיות נאספו לחובתו . יחד עם זאת יש לעשות את כל שניתן כדי לצמצם את מספר ימי החקירה שבית המשפט מקצה למשטרה ולנסות לשכנע את בית המשפט לשחרר את החשוד לחלופת מעצר, כגון מעצר בית, בהקדם האפשרי.
בכל שלב טרם הגשת כתב אישום, גם כאשר עניין מצוי עדיין בחקירה, קיימת אפשרות לנסות ולפעול לסגירת התיק או לצמצום היקפו. מעורבות של סניגור מגדילה מאוד את הסיכוי להביא לסגירת התיק עוד בטרם הגשת כתב אישום. לכן, התייעצות עם עורך דין בשלב זה הינה חשובה ביותר ובעלת חשיבות להמשך ההליכים בתיק.
על פי חוק סדר הדין הפלילי עומדת לכל נאשם האפשרות לפנות ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לעיכוב ההליכים. במקרים המתאימים, יעכב היועץ המשפטי לממשלה את ההליכים בתיק, בהחלטה שמשמעותה המעשית היא הפסקת ההליך המשפטי כנגד הנאשם.
הפניה בבקשה לעיכוב הליכים ליועץ המשפטי לממשלה מתאימה בעיקר מקום בו לא נגרמו נזקים חמורים עקב העבירה הפלילית שביצע הנאשם, לכאורה, וכן מקום בו ישנן ראיות טובות כנגד הנאשם בתיק. עוד, על הנאשם להיות על פי רוב אדם שחייו מתנהלים בתחום הנורמה, כלומר עבריין "חד פעמי".
שילוב רכיבים זה מעלה את הסיכוי לקבלת בקשה לעיכוב הליכים ואכן במקרים המתאימים עושה היועץ המשפטי לממשלה שימוש בסמכותו זו ומעכב ההליכים כנגד נאשמים.
הפניה ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לעיכוב הליכים תגיע בדרך כלל לאחר שבקשת הנאשם לרשויות התביעה לביטול כתב האישום נדחתה, משיקולים שונים.
הרשעה של אדם בעבירה פלילית עלולה לגרום לו נזקים משמעותיים במהלך חייו ולהפריע לו בצמתים שונים בחייו. על מנת להימנע מהרשעה אשר תפריע למהלך חייו התקין של נאשם, יכול גם בית המשפט לקבוע כי נאשם ביצע עבירה, אך לא להרשיע אותו. אולם, הבחירה במסלול זה בו מבקש נאשם מבית המשפט שלא להרשיעו טומנת בחובה סיכון לא מבוטל, שכן בית המשפט משתמש בסמכות זו במשורה ובמקרים רבים לא ייעתר לבקשה.
לכן, במקרים הראויים לכך, וכאשר ישנן נסיבות טובות אשר ניתן להציג בפני היועץ המשפטי לממשלה, יש טעם להשתמש גם באופציה זו אשר עומדת לרשותו של כל אדם.
כך למשל, ייוצג במשרדנו נאשם אשר הוגש כנגדו כתב אישום בגין תקיפת אשתו בנסיבות מחמירות. מאז הגשת כתב האישום התגרשו השניים ונפרדו דרכיהם. בנסיבות אלו פנינו ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לעיכוב ההליכים כנגד הנאשם תוך ציון העובדות התומכות בבקשה. בסופו של דבר ולאור העובדה כי השניים אכן נפרדו ולנאשם היה עבר פלילי נקי, עוכבו ההליכים כנגד הנאשם.
במקרה אחר, ייצג משרדנו זוג הורים אשר הוגש כנגדם כתב אישום על כך שלא נקטו את כל הצעדים הדרושים על מנת שבתם, תלמידת כיתה ז', תגיע באופן סדיר לבית הספר. הבת, מסיבות שונות, סירבה להגיע לבית הספר במהלך שנת הלימודים ומקץ כשנה עברה ללמוד בבית ספר אחר. הבקשה לעיכוב הליכים כנגד הוריה התקבלה והיועץ המשפטי לממשלה החליט לעכב את ההליכים כנגד ההורים.
תיק פלילי נפתח בהגשת כתב אישום לבית המשפט המוסמך לדון בתיק. בשלב הבא, מוזמן הנאשם לבת המשפט ומתבקש להגיב לאישום. בהנחה שהנאשם כופר בכתב האישום או בחלקו ייקבע התיק לניהול הוכחות, אז יישמעו העדים הרשומים בכתב האישום וייחקרו על ידי סנגורו של הנאשם, וכן יישמעו עדים מטעם ההגנה אשר ייחקרו על ידי עורך הדין מטעם המדינה. לאחר מכן יישמעו סיכומים ותינתן הכרעת הדין. היה ובית המשפט מוצא לנכון להרשיע את הנאשם, ישמעו טיעוני הצדדים לעונש ולאחר מכן ייגזר דינו של הנאשם ויוטל עליו עונש.
התהליך שתואר נמשך זמן בלתי מבוטל ומעמיד את הנאשם במידה רבה של סיכון וחוסר ודאות הן לעניין ההרשעה והן לעניין העונש. מסיבות אלה, בין היתר, בוחרים נאשמים רבים להתקשר עם התביעה בהסדר טיעון, אשר מייתר בעצם חלק משמעותי מן השלבים שצוינו לעיל. למעשה, אחוז נכבד ביותר מכלל התיקים הפליליים המוגשים לבתי המשפט מסתיימים בסופו של דבר בהסדר טיעון / עסקת טיעון בין הנאשם לבין המדינה.
במסגרת הסדר הטיעון, הצדדים (הנאשם והפרקליטות או התביעה המשטרתית), מסכימים על כך שהנאשם יודה בכתב אישום בנוסח מסוים. לאחר שהנאשם מוסר את הודאתו בבית המשפט הוא מורשע והדיון מתחדש משלב הטיעונים לעונש.
בדרך כלל, ימליץ עורך הדין המייצג את הנאשם ללקוחו לבחון את האפשרות להסדר טיעון לאחר שקרא את חומר הראיות בתיק, ניתח אותו, והגיע למסקנה כי סיכויי ההרשעה בתיק גבוהים.
במצב דברים זה, ינסה עורך הדין לבחון על אילו כשלים ניתן להצביע בחומר הראיות הקיים ויבוא בדברים עם התביעה במטרה לצמצם / לרכך את כתב האישום. ההגנה תנסה לבטל חלק מן העובדות המופיעות בכתב האישום וכן תנסה לשנות את הוראות החוק בהן מואשם הנאשם כך שימחקו או ישקפו עבירות קלות יותר.
הצגת הסדר טיעון לבית המשפט יאפשר לסניגור לטעון כי הנאשם חסך בזמנו של בית המשפט ואף חסך בכספי הציבור, בכך שהודה וויתר על ניהולו של התיק, וכן במקרים המתאימים, כי הנאשם הבין והפנים את הפסול במעשיו ולכן החליט להודות מבלי לנהל הוכחות. טענות אלו יעמדו לזכותו של הנאשם בשלב גזירת העונש.
לעיתים, הסדר הטיעון אליו הגיעו הצדדים כולל עונש מוסכם אשר התביעה והנאשם יבקשו מבית המשפט לאשר במשותף. לעיתים, יציגו הצדדים לבית המשפט טווח ענישה ויבקשו מבית המשפט לגזור את הדין בתוך הטווח המוסכם.
חשוב לזכור כי בית המשפט לעולם אינו כבול בהסדר טיעון. ברצונו יכבד את עסקת הטיעון וברצונו ידחה אותה. אולם על פי רוב, בתי המשפט נוהגים לכבד את שיקול הדעת של הצדדים ואת ההסכמות אליהן הגיעו.
מבחינת הנאשם, הסדר הטיעון הינו לעיתים הדרך הטובה "והזולה" ביותר לסיים את התיק. מקום בו קיימות ראיות טובות כנגד נאשם עליו לדעת כי המשך ניהול התיק עלול להזיק לו מן הבחינה שהעונש שיושת עליו, היה ויורשע, יהיה חמור יותר מן העונש עליו יכול היה להסכים במסגרת הסדר טיעון. מבחינת התביעה, הסדר טיעון מבטיח הרשעה וענישה לנאשם, במסלול החוסך זמן ומשאבים ומקנה וודאות בקשר לתוצאת ההליך. כך למשל, במקרים רבים מעדיפה התביעה להגיע להסדר טיעון בעבירות מין מתוך רצון לחסוך למתלוננת את עדותה בבית המשפט. אותה מתלוננת תיאלץ לעמוד בבית המשפט, לגולל שוב את סיפורה ולהעמיד עצמה לחקירה נגדית על ידי סנגורו של הנאשם.
ניתן במקרים המתאימים לנצל את העובדה שהמערכת המשפטית מעדיפה לעיתים שסיום התיק יהיה במסגרת הסדר טיעון על פני ניהול התיק, משיקולים שונים. במקרה כזה, בחינה מעמיקה של חומר הראיות ומציאת כשלים מסוימים בו, בתוספת רצון התביעה לחסוך את שמיעת העדים, עשויה להביא לניהול משא ומתן אשר תוצאותיו יהיו אישום חמור פחות מזה המקורי. לעיתים ילווה ההסדר כאמור בעונש מוסכם ולעיתים בהסכמה על טווח ענישה.
כך לדוגמא יוצגו במשרדנו בני זוג, אשר הואשמו בשורה של אישומי קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ועבירות מע"מ. על פי כתב האישום, הונו הנאשמים במשך מספר שנים את שלטונות מע"מ תוך שהם מקבלים החזרים כספים שאינם מגיעים להם בסכומים של מאות אלפי שקלים. מטבע הדברים, חומר החקירה בתיק היה רב ביותר וכלל אלפי מסמכים. בני הזוג כפרו באישומים והחל להתנהל הליך הוכחות בתיק. בשלב מסוים, החל להתנהל משא ומתן מול הפרקליטות והושג הסדר טיעון, אשר למרות שכלל גם עונש מאסר לריצוי בעבודות שירות היה מקל ביותר ביחס לעונש לו היו צפויים לו היה מחליט בית המשפט להרשיעם בסיום ההליך.
במצב דברים רגיל בו אדם מודה בכתב האישום, או לחילופין, מורשע לאחר ניהול הוכחות, נרשמת לחובתו הרשעה בעבירה פלילית וזאת בנוסף לכל עונש אחר אשר מוטל עליו.
ישנם מקרים בהם עצם רישום ההרשעה הפלילית מביאה או עלולה להביא נזקים עצומים לנאשם, לעיתים באופן חסר פרופורציה לסוג העבירה שביצע.
בין היתר, הרשעה פלילית עלולה לפגוע באופן חמור בסיכוייו של אדם להתקבל לעבודה במקומות עבודה מסוימים הדורשים הצגת גיליון הרשעות נקי בקבלה לעבודה. כך למשל, הרשעה בעבירת החזקת סמים לצריכה עצמית בגיל צעיר, עלולה ללוות אדם במשך שנים רבות ולמנוע ממנו להתקבל למקום עבודה נחשק בעתידו, הגם שאינה בדרגת חומרה גבוהה במיוחד.
המחוקק הכיר בכך שיש מקרים בהם הנזק אשר עלול להיגרם לנאשם מעצם הרשעתו, גם ביחס למדיניות הציבורית, הינו בלתי סביר וחמור באופן מיוחד. לכן, במקרים חריגים נתונה לבית המשפט הסמכות לקבוע כי נאשם ביצע את העבירה אך לא יורשע.
השיקולים לפיהם יחליט בית המשפט לקבוע כי אדם ביצע עבירה אך אין להרשיעו, אינם קבועים בחוק. לבית המשפט שיקול דעת נרחב לעשות כן במקרים המתאימים, על פי השיקולים אשר נקבעו בפסיקה.
בית המשפט יבחן בדרך כלל את סוג העבירה אותה ביצע הנאשם, את נסיבות ביצועה של אותה עבירה, את עברו של הנאשם ואת שאלת הנזק שילווה לעצם הרשעתו של הנאשם בדין.
נאשם אשר מעוניין בתוצאה של אי הרשעה יצטרך להוכיח לבית המשפט את הנסיבות המיוחדות המתקיימות בעניינו, ובפרט כי ההרשעה תגרום לו עוול או תפגע בו באופן בלתי סביר יחסית לחומרת העבירה שביצע.
בית המשפט לא נוטה להסתפק בדרך כלל בטענה כללית לגבי הנזקים שייגרמו לנאשם עקב הרשעתו בדין. ברוב המקרים יחליט בית המשפט שלא להרשיע רק אם יוכח בפניו הנזק הספציפי והממוקד אשר יגרם לנאשם שבפניו עקב ההרשעה.
בדרך כלל, תלווה ההחלטה שלא להרשיע את הנאשם בצו מבחן שיוטל עליו, בפיצוי למתלונן ו/או בשל"צ- עבודות שירות לתועלת הציבור בהיקף שבין עשרות למאות שעות.
מטבע הדברים, ככל שהנאשם צעיר יותר כך עלולות להיות השלכות קשות יותר להרשעתו וזאת מכיוון שהרשעה עלולה לחסום אותו בעתיד במקרים מסוימים מלפנות לאפיקי קריירה מסוימים, מגיוס לשירות צבאי, מהגירה למדינות מסוימות, מקבלה לעבודה וכדומה. בתיק פלילי שהתנהל בבית המשפט לנוער ייצג המשרד קטין אשר הואשם בעבירה של פציעה בנסיבות מחמירות. על פי כתב האישום, הנאשם שלף סכין בעת ויכוח עם נער אחר ודקר אותו. במהלך ניהול התיק הושגה הסכמה עם הפרקליטות על תיקון עובדות כתב האישום באופן בו רוככו העובדות. כך יכולנו לבקש בהמשך את אי הרשעת הנאשם. למרות שהפרקליטות התנגדה בתוקף לאי הרשעה וטענה כי מדובר בעבירה חמורה ובמכת מדינה של סכינאות בקרב בני נוער, בסופו של יום ולאחר שהתקבל תסקיר שירות מבחן חיובי לגבי הנער, קיבל בית המשפט את עמדתנו וקבע כי הנער עבר עבירה של פציעה בנסיבות מחמירות אך לא יורשע.
חוק שחרור על תנאי ממאסר קובע כי אסיר שתקופת מאסרו היא מעל שישה חודשים ואשר סיים לרצות לפחות שני שליש מתקופת מאסרו, רשאי לפנות בבקשה לוועדת השחרורים על מנת לשחררו שחרור על תנאי ממאסר.
–	סוג ואופי העבירה שביצע האסיר ובגינה הוא מרצה עונש מאסר. קיימת חשיבות גדולה לחומרת העבירה ולנסיבות ביצועה.
–	התנהגותו של האסיר במהלך תקופת ריצוי המאסר.
–	קיומם של כתבי אישום נוספים, אם בכלל, אשר תלויים ועומדים כנגד האסיר במועד מתן ההחלטה.
–	האם האסיר שוחרר בעבר שחרור מוקדם.
–	האם עברו הפלילי של האסיר מכביד והאם ריצה בעבר עונשי מאסר נוספים.
–	האם ניתנו לאסיר הקלות בעונש על ידי נשיא המדינה.
–	לגבי אסיר עם רקע של שימוש בסמים, תבחן שאלת גמילתו מסמים.
בנוסף, מייחסת הוועדה בדרך כלל משקל רב לחוות הדעת המוגשת על ידי הרשות לשיקום האסיר (רש"א) בקשר עם האסיר הרלוונטי. חוות הדעת מטעם רש"א יכולה לקבוע קביעות רבות, החל מכך שהאסיר אינו זקוק כלל לשיקום מאחר ולדעתה לא התגלו אצלו דפוסים עבריינים, ועד כי אין ביכולתה להמליץ על תכנית שיקום כלשהי מאחר והאסיר אינו בר שיקום. במקרי ביניים ממליצה חוות הדעת על תכנית לשילובו של האסיר במסגרת טיפולית כלשהי, או על שילוב האסיר במסגרת תעסוקתית.
בדרך כלל תהווה חוות דעת חיובית מטעם רש"א מרכיב מרכזי בהחלטה של וועדת השחרורים לשחרר אסיר שחרור מוקדם, בעוד שחוות דעת שלילית תפגע בסיכויי שחרורו. במקרים בהם האסיר אינו מסכים עם חוות הדעת הוא יכול להציג בפני הוועדה חוות דעת מטעם מומחה מטעמו ובה תכנית לשיקום או עבודה הכוללת תנאי פיקוח ראויים בזמן תקופת השליש.
כאשר מדובר באסיר המרצה עונש מאסר בגין ביצוע עבירות מין, תונח בפני הוועדה גם חוות דעת מטעם המב"ן- המרכז לבריאות הנפש של שירות בתי הסוהר וזאת לצורך הערכת מסוכנותו המינית של האסיר. היה ועבירות המין בוצעו בתוך המשפחה, לא תחליט הוועדה על שחרורו של האסיר בטרם תונח בפניה גם חוות דעתה של וועדת גילוי עריות (וג"ע) בנוסף לזו של המב"ן. במרכזן של חוות דעת וג"ע עומדת קורבן העבירה ומובאת עמדתה כלפי שחרורו המוקדם של האסיר. לאסיר ישנה זכות טיעון בפני וג"ע אלא שהניסיון מלמד כי במקרים רבים מאוד לא מנצלים אסירים רבים זכות זו אם בשל חוסר ידע, חוסר יכולת או העדר ייעוץ משפטי מתאים.
בתוך שיקולי המב"ן תובא בדרך כלל שאלת הכחשת האסיר את ביצוע העבירה ותעלה שאלת הטיפול שעבר האסיר במהלך תקופת מאסרו. ככלל ניתן לקבוע כי חוות דעת מב"ן בקשר עם אסיר אשר הורשע בביצוע עבירות מין וממשיך לטעון לחפותו ולהכחיש את ביצוע העבירות תהא שלילית מאחר ועמדת הגופים המטפלים היא כי אדם כזה בדרך כלל אינו מתאים להשתלב בטיפול כלשהו.
כאשר עומד בפני וועדת השחרורים אסיר אשר מרצה עונש מאסר בגין ביצוע עבירות של אלימות במשפחה הרי שבפני וועדת השחרורים יעמוד דו"ח של וועדת אלמ"ב (אלימות במשפחה). ועדת אלמ"ב תפרט בפני ועדת השחרורים את מצבה של המשפחה מהיבטים שונים תוך התייחסות מיוחדת כמובן לנפגע העבירה וההשלכות של שחרורו המוקדם של האסיר על הנפגע.
אסירים רבים מגיעים לוועדת השחרורים כאשר הם אינם מיוצגים על ידי עורך דין. אסיר אשר אינו מיוצג על ידי עורך דין בפני הוועדה רבים הסיכויים שבקשתו תדחה, והיה ואכן יסורב על ידי הוועדה יהא עליו להמתין ששה חודשים נוספים בטרם תדון הוועדה שנית בעניינו. ייצוג על ידי עורך דין אינו מבטיח שחרור מוקדם, אך עורך דין מנוסה יידע לפעול לקידום עניינו של האסיר מול כלל הגורמים אשר להם השפעה על החלטת הוועדה- רש"א, מומחים פרטיים, שירות בתי בסוהר, מב"ן, וג"ע, ועדת אלמ"ב וכדומה, הכל לפי הצורך ולפי העניין. במצב דברים בו מוצגת עמדתו של האסיר מול וועדת השחרורים עצמה באופן מנומק ומקצועי גוברים סיכוייו של האסיר לשחרור מוקדם במקרים המתאימים.
לכל אסיר קיימת הזכות לעתור לבית המשפט כנגד אדם או גוף הממלאים את תפקידם בכל עניין אשר קשור למאסרו ולתנאי מאסרו.
עתירה כזו מוגשת לבית המשפט המחוזי אשר בית הסוהר שבו מוחזק האסיר נמצא באזור שיפוטו. בדרך כלל מתבררות עתירות אלו בתוך בתי הסוהר, כאשר שופט מחוזי מגיע במועדים קבועים ודן בכל העתירות שהוגשו על ידי האסירים באותה עת.
עתירות אסירים יכולות לעסוק בעניינים שונים ומגוונים המשתרעים על כל תחומי החיים של האסיר בבית הכלא. עתירות אסירים רבות מוגשות כנגד שירות בתי הסוהר בגין סירובם לאפשר לאסיר לצאת לחופשה, תנאי מאסר קשים, סירוב לאפשר לאסיר מעבר בין אגפים או בין מתקני כליאה, מניעת התייחדות ועוד.
הגשת עתירה מותנית בתשלום אגרת בית משפט. ניתן בד בבד עם הגשת העתירה להגיש בקשה לבית המשפט לפטור מאגרה ובמקרים רבים, מקום בו הוכיח האסיר כי אין באפשרותו לשלם את האגרה, יפטור אותו בית המשפט מתשלום האגרה.
בעת הדיון בבית המשפט רשאית המדינה להציג בפני בית המשפט הדן בעתירה מידע סודי שהתקבל משירות בתי הסוהר או מגורמים אחרים בקשר לאסיר. במקרה כזה על העותר או בא כוחו לבקש לחשוף את המידע או תמציתו, על מנת שיוכל להתגונן בפניו.
במקרים בהם מבקש אסיר לצאת לחופשה, מוגשות לעיתים במסגרת העתירה חוות דעת להערכת מסוכנות מינית, או חוות דעת המנתחות את עמדת קורבנות העבירה שביצע. על מנת להתמודד בהצלחה עם כלל הגורמים המעורבים בעתירה ניתן במקרים המתאימים להגיש חוות דעת נגדיות אשר ייערכו על ידי מומחה מטעמו של האסיר. מובן כי חוות דעת כאמור תמומן על ידי האסיר או משפחתו ובית המשפט אמור לתת דעתו גם עליה.
על החלטתו של בית המשפט המחוזי בעתירת אסיר לא קיימת זכות ערעור. אסיר שברצונו לערער על כך שעתירתו נדחתה לפנות לבית המשפט העליון בבקשה לקבלת רשות לערער. היה וניתנה רשות לערער, יוכל האסיר להגיש ערעור על החלטת בית המשפט המחוזי. ככלל, ניתן לומר כי על מנת לקבל רשות לערער על החלטת בית המשפט המחוזי לדחות עתירת אסיר יש צורך לעמוד במבחנים אשר נקבעו בפסיקה. הרשות לערער אינה ניתנת כדבר שבשגרה אלא רק במקרים המתאימים.
רישום פלילי הינו רישום המתנהל במחשבי משטרת ישראל האמונה על ניהול המרשם הפלילי על פי חוק. המרשם הפלילי במחשבי המשטרה מחולק למידע הגלוי לציבור ולמידע אשר אינו נגיש לציבור.
המרשם כולל בתוכו את רשימת ההרשעות פליליות של מי שהתנהל כנגדו הליך פלילי והוא נמצא אשם והורשע וכן את רשימת התלונות אשר הוגשו למשטרה, גם אם בסופו של דבר הוחלט שלא להגיש כתב אישום או שלא להמשיך בהליכים ולא להעמיד לדין אף אדם מסיבה זו או אחרת.
משמעות הדבר היא שאנשים רבים כלל אינם יודעים כי קיים לגביהם רישום פלילי השמור במרשם, ולעיתים הדברים מגיעים עד כדי אבסורד. כך למשל, אדם יכול לגלות כי ברישום הפלילי מופיעה כנגדו תלונה ישנה בגין סכסוך שכנים שהתרחש לפני עשרות שנים, התיק נסגר מזמן, אך הרישום מופיע עדיין במחשבי המשטרה ופועל כנגדו במקרים מסוימים.
מעסיקים רבים במשק דורשים לעיתים כתנאי מוקדם להעסקת עובד לקבל מידע אודותיו מן המרשם הפלילי. המחוקק הגביל את אפשרות המעסיקים לעיין ברכיבים שונים של המרשם הפלילי, אך קיימות דרכים שונות אותם מנצלים מעסיקים כדי להגיע למידע כולל מידע לו הם אינם זכאים להיחשף.
מסיבה זו מומלץ בין היתר להיות ערניים וזהירים כאשר נסגר כנגד אדם תיק מבלי שמוגש כתב אישום. לאחר סגירת התיק, יש לבחון היטב מהי עילת הסגירה שנקבעה כפי שמצוין במכתב שנשלח לבית החשוד ובו הודעה על סגירת התיק כולל עילת הסגירה.
קיימות שלוש עילות חלופיות לסגירת תיק משטרה: חוסר ראיות, היעדר עניין לציבור או חוסר אשמה.
תיק אשר נסגר מחוסר אשמה, יימחק מן המרשם המשטרתי ולא תהא לו כל השפעה על עתידו של החשוד.
לעומת זאת, תיקים אשר נסגרים בעילה של היעדר עניין לציבור או חוסר ראיות, יישארו ברישומי המשטרה בדמות רישום פלילי, אשר ילווה את החשוד ויוכל להשפיע עליו בנקודה כלשהי בעתידו.
לפיכך, בכל מקום בו עילת סגירת התיק היא היעדר עניין לציבור או חוסר ראיות, מומלץ לפעול על מנת לשנות את עילת הסגירה לעילה של חוסר אשמה. מומלץ לכן, לפנות לעורך דין פלילי אשר עוסק בכך מדי יום ומכיר את אופן ודרך הפניה הרצויה. יש לזכור כי על מנת לשנות את עילת הסגירה יש צורך במגעים עם גופים הפועלים מטעם המדינה והפעולות מולן אורכות זמן בלתי מבוטל. לכן מומלץ לפעול בסמוך לקבלת ההודעה על סגירת התיק ולא לחכות עד שהתיק יהפוך למכשול בפני אדם בדרך לקבלה לעבודה או להשגת מטרתו.