את הסיפור על ענת קם שמעתי לפני כחודשים מחבר. היו לסיפור את כל המרכיבים הנכונים: עיתונאית צעירה במעצר, עיתונאי בכיר שברח לסין מפחד הרשויות ואווירה של צנזורה חסרת מעצורים. עם הפרסום, והדיווחים על גודל ההדלפה, נוצרה אצלי תחושה אמביוולנטית, שלא מדובר ב”גרון עמוק” חדש, ושאולי מישהו נסחף קצת, וראוי שיענש. עם זאת, מכיוון שלא מדובר כאן בבלוג של ביקורת תקשורת, והפעם היחידה שהייתי באנדרגראונד היתה בטיול בר המצווה שלי, העיסוק שלי בדקויות העיתונאיות היה מוגבל. וכך מה היתה גדולה הפתעתי שמצאתי את המשפט הבא אצל רז שכניק “קם ביקשה במפורש מבלאו שלא לפרסם צילום של המסמכים, אולם בפועל, בידיעה שפורסמה בהארץ, הופיעו המסמכים. “ברור שאם המסמכים לא היו מתפרסמים הפרסום היה עובר בשקט יחסי והחיסיון היה נשמר… הוא פשוט מכר אותה” (ע’ 3, ידיעות ראשי, 9/4/10).
לבדוק את הסיכון: הרעיון המרכזי בכל הדלפה הוא שסביר להניח שידעו מי המדליף. במקרה הטוב לא תהיינה הוכחות, אך ספקולציות והערכות תמיד יהיו. חשוב להבין מהם הסיכונים לפני הצעד.
עד כמה תהיי מוכנה לשאת בעונש? שהייתי מפקד בצבא התקשיתי להסביר לחיילים מהי פקודה בלתי חוקית בעליל. ציות לפקודה בלתי חוקית בעליל, למי שלא יודע, עלול לגרום למבצע הפקודה, ולא רק למי שנתן אותה, לשבת בכלא. הדילמה הייתה קשה מידי לחיילים (וגם לשופטים שדנו בה, למען האמת), כך שהמצאתי כלל אצבע שעשוי לעזור. אם את/ה מוכן להיענש בחומרה על סירוב הפקודה, ולא לפעול בניגוד לצו מצפונך, תעשה את זה. הפקודה כנראה בלתי חוקית בעליל. לדעתי הדין זהה גם לחושפי שחיתויות ומסמכים מסווגים. אם המעשים שאתה חושף נוראים עד כדי כך שאין ברירה ואת מוכנה להיענש, לכי על זה.
לא להיתפס: אם אתם מתכננים להדליף כדאי להשתדל לא לדבר על הנושא יותר מידי, לא להיות “הקופץ בראש” או המתנגד הראשי. אם הגיעו מים עד נפש כדאי דווקא לסתום.
לבדוק מי מתעסק בתחום: לא לכל הכתבים יש זמן, לא כולם תחקירנים בנשמתם, ולא כולם יבינו עד כמה החומר שלכם חם ורגיש. תבדקו באינטרנט ובעיתונים ותראו מי אלה שעושים רושם של אלה שיתאבדו בשביל סיפור. אתם צריכים איזה ג’ודית מילר כזו, שתשב שלושה חודשים בכלא כדי לא לחשוף אתכם.
להסתכל לכתב ולעורך בעיניים: יש לכם חומר פצצה? אתם עלולים להיכנס לכלא על מסירת החומר? שבו מול הכתב ומול הבוס שלו ותשביעו אותם, שהחומר מתפרסם רק בתנאים שלכם. לא רוצים לפרסם? לא צריך. השאלה היא עד כמה שווה לכם להסתכן.
תהיו חזקים: דעו לכם שחשיפת שחיתות, פשעים ועוולות היא משימה נוראה, שבדרך כלל אין שכר בצידה אבל היא הדבר שהופך את החברה לטובה יותר ואת החושפים מאנשים קטנים ואפורים, ברגים במכונה דורסנית וענקית, לגיבורים אמיתיים, כאלה שהופכים את המדינה למקום שיותר טוב לחיות בו.
כמו שכתבתי בפוסט, אני לא בטוח שמקרה ענת קם הוא ה”גרון עמוק” הישראלי. אם הטענה שהיא מסרה לפרסום את פקודת המבצע של מבצע עופרת יצוקה ומסמכים לא רלוונטיים אחרים נכונה הסיפור הופך מניסיון לחשוף חלקים רקובים לניסיון לחשוף באופן כללי. כעת, שני הדברים הם עבירה פלילית חמורה אבל למישהי שמנסה לחשוף חלקים רקובים ובעייתיים יש צידוק מוסרי. למי שמנסה לחשוף סתם אין צידוק מוסרי וזה סתם פשע, שיש להיענש עליו בחומרה.