רבי אלעזר פתח, שאל לך אות מעם ה' אלקיך העמק שאלה או הגבה למעלה. הסתכלתי בדורות הראשונים ודורות האחרונים. מה בין דורות הראשונים לדורות האחרונים, דורות הראשונים היו יודעים ומסתכלים בחכמה עליונה, ויודעים לצרף האותיות שנתנו למשה בסיני, ואפילו הרשעים שבישראל, (כגון אחז), היו יודעים באותיות חכמה עליונה ויודעים באותיות עליונות ובאותיות תחתונות (הנמשכים מבינה וממלכות), חכמה להנהיג פעולות בעולם הזה.
משום שכל אות ואות שנמסרה למשה, היתה מתעטרת ועולה על ראשיהם של חיות העליונות הקדושות, (שהוא סוד מרכבה העליונה שהם חגת"מ), וכל החיות היו מתעטרות בהן, (בהאותיות דהיינו גם החיות דמרכבה התחתונה שבמלכות), ופורחות באויר... ועולות ויורדות אותיות גדולות ואותיות קטנות, אותיות גדולות יורדות מן היכל העליון המכוסה מכל (שהוא בינה), ואותיות קטנות היו יורדות מהיכל אחר תחתון (שהוא מלכיות), ואלו ואלו נמסרו למשה בסיני. וחיבור אותיות המתחברות בהעלם בכל אות ואות, כגון א' שהיא אות יחידה, מתחברות עמה בהעלם שתי אותיות אחרות ל"ף (דהיינו במבטא), וכן ב' במבטא מתחברות עמה י"ת), וכן כולן נמסרו למשה בסיני, וכולן הן בסוד אצל החברים, אשריהם.
לאחר שאכל ושתה פתח ואמר, שיר השירים, יש שם ש' גדולה, והיא אות שניה מסוף האותיות שבאלפא ביתא. ב' דבראשית היא גדולה, והיא אות שניה מתחילת האלפא ביתא. מהו הטעם (שב' אותיות אלו הן גדולות, ומהו הטעם שפותח באות השניה ולא בראשונה שהיא א' וכן בשיר השירים שפותח באות השניה מסוף הא"ב ולא באחרונה שהיא ת').
משום שהש' היא סוד המרכבה העליונה (דהיינו חג"ת דז"א, שהם מרכבה לבינה), ועל כן היא בשלשה סומכים, כי האבות (שהם חג"ת) הם מרכבה (לבינה), וכל שיר השירים הוא סוד המרכבה העליונה, ומשום זה, ההתחלה שלו היא בש'. הב' (דבראשית רומזת) שהיא בית העולם, (כי מעשה בראשית) הוא מעשה העולם, (ועל כן ההתחלה היא בב').
...כי כ"ב אותיות כלולות במלה ב"ך, אלו שנשארו שהן מישרים, (דהיינו מנצפ"ך), אהבוך להתכלל עמך, דהיינו בכ"ב אותיות אלו.
כ"ב אותיות הן כלל סוד הגוף, וכולן מתחלקות באברי הגוף, ומסוד האותיות נשלם הגוף. (וי"ב אותיות הן בי"ב האברים שנוסעים כנ"ל בדבור הסמוך), נשארו אותיות אחרות שהן עשר, (המאירות בשאר אברי הגוף), י"ב האותיות הראשונות, שהן י"ב האברים הנ"ל, הם עיקר הקיום של כל הגוף, שיהיה כל אבר ואבר על תקונו.
דע כי כ"ב אותיות הם שורש כל הנמצאים, והענין כי הם מיני הארות יסודיות שמהרכבותיהם ומצירופיהם נעשו כל המעשים. והמאורות עצמן בנינם כך מכ"ב אותיות מצורפים בצירופים רבים שהוא ענין הרל"א אלפ"א ביתו"ת, וגם כל אות ואות מחוברת מחלקים אחרים שהם גם כן אותיות, כמפורש בספר התמונה, א' יו"י, ב' ג' ווין, וכן כולם על דרך זה. והאמת כי שורש בנין האותיות עצמן הם ד' אותיות של השם ב"ה, ופירוש הענין כך, דע כי מיני הארות בראשיתם הם ב', והיינו או ניצוץ או רקיע, פירוש או הארה כלולה וסתומה והוא יו"ד, או פתוחה ומתפשטת והיא וא"ו, ואחר כך מאלה הב' נעשו ההרכבות שנתחברו אלה עם אלה ביחד, או רקיע ברקיע או רקיע בניצוץ, אך ניצוץ בניצוץ אין שייך לומר הרכבה, כי חיבור הניצוצות היא רקיע שהוא קו עשוי מן נקודות. ונשארו ההרכבות ב' מינים לבד, או רקיע בניצוץ כגון א' וי"ו, או רקיע ברקיע כגון ב' שהוא ג' ווי"ן, ושורש ההרכבות האלה הוא באות ה', שיש בה שני מיני הרכבות, או צורת ד"ו כזה, שבה מתחבר רקיע ברקיע, או צורת ד"י כזה, שבה מתחבר רקיע וניצוץ, ואלה הם שני ההי"ן של השם הקדוש, וכיון שניתן שורש להרכבה הזאת כן אז נעשה הכ"ב אותיות בסדריהם, ונעשו יסודות לכל הבנין.
והנה בספר תורה יש אותיות, נקודות טעמים ותגין, ויש בזה חכמה נפלאה בחכמת הנסתר להבין מה שהם בשרשות למעלה בקדש, ואין זה לפי ערכנו הדל להבין כל זה, ואפס קצהו נראה, ועומדים אנו לפני ים של חכמה. ומה שלמדונו חז"ל בזה הוא, כי אותיות לשון הקדש אינן סימנים המוסכמים כמו שאר הלשונות, אלא כל אות יש לה שורש למעלה, שהם אורות עליונים בשרשם העליון ומשתלשלים הם מדרגה אחר מדרגה עד שמתראים לפנינו בצורת אות אלף או בית, וספר התורה למעלה מצטרף מהאורות העליונים, שהם דברי התורה שעשועיו של הקב"ה ומתגלים בכתב מאותן האורות המשתלשלים פה בצורת אותיות. ועוד למדנו מדבריהם הקדושים, כי אותיות התורה הן נגד החומר של רמ"ח אברים של האדם, הנקודות נגד הרוח, והטעמים נגד הנשמה, וכמו שאורות התורה בירדם למטה לעולם השפל נתגלמו באותיות, יש להם איזה הקשר ויחס להאורות הנמצאים למעלה בקדש, כמו כן גם האורות הנמצאים בנפש האדם יש להם איזה יחס לאותיות, כל מדה ומדה כמו מדת חסד שנתגלמה בתורה באותיות ח.ס.ד. יש כנגדן אורות בנפש האדם אורות השייכים ומתיחסים בערכם לתמונת אותיות אלו לפי דקות האורות הנמצאים במדה זו.