1.זהו ערעור על החלטת הוועדה הרפואית לעררים (נפגעי עבודה), מיום 11/6/14 ("הוועדה"). בהחלטתה קבעה הוועדה כי למערערת נותרה נכות בשיעור 10% בגין דלקת עור לפי פריט ליקוי 2(ב) לחלק ב' בתוספת לתקנות הביטוח הלאומי (קביעת דרגת נכות לנפגעי עבודה), תשט"ז-1956. לאחר הפעלת תקנה 15 במלואה נקבעה למערערת נכות יציבה בשיעור 15% מיום 1/12/08 ("ההחלטה").
2.הוועדה התכנסה ביום 11/6/14 לדון בערר המערערת, בהרכב מומחה באורטופדיה, מומחה במחלות עור ומומחה בנפרולוגיה. הוועדה הקשיבה לתלונות המערערת, וערכה לה בדיקה קלינית, אשר ממצאיה פורטו בסעיף 7 לפרוטוקול: "ללא כל ממצא פתולוגי אובייקטיבי. מתלוננת על העדר תחושה בקצות אצבעות. אין כעת בבדיקה כל תהליך אקזמטי".
באשר למועד התחולה ציינה הוועדה כי עיון בחומר הרפואי מעלה שביום 24/12/08 המערערת פנתה לטיפול רפואי עקב תהליך אקזמטי בקצות האצבעות ואובחנה דלקת עור ממגע. לכן, לדעת הוועדה, מועד זה נקבע לתחילת מחלתה של המערערת.
לאחר שעיינה בחוות דעת פרופ' אינגבר, קבעה הוועדה שאינה מקבלת את מסקנותיו לגבי יישום פריט הליקוי. לדעת הוועדה, סעיף ליקוי 2 מתאים למצבה של המערערת מאחר שהוא עוסק ב"מחלות מקצוע הנגרמות על ידי אבק, נוזלים, חומרים יציבים או גזים", כאשר פריט 2(ב) מתייחס באופן ישיר וספציפי לדלקת עור הנובעת ממחלת מקצוע.
באשר לדרגת הנכות קבעה הוועדה כי בבדיקה הקלינית אין עדות לממצא אובייקטיבי, אלא ממצאים סובייקטיביים.
הוועדה דחתה את הערר, וקבעה, כאמור, למערערת 15% נכות לאחר הפעלת תקנה 15 במלואה.
3.לאחר שעיינתי בנימוקי הערעור, בפרוטוקול הוועדה ובכלל החומר המונח לפני ונתתי דעתי לטענות הצדדים בדיון, הגעתי למסקנה כי דין הערעור להתקבל חלקו.
4.אקדים ואומר, כי בכל הנוגע לקביעותיה המקצועיות של הוועדה הרפואית לעררים, כלל ידוע הוא כי בית הדין לעבודה אינו נוטה להתערב בהן, כל עוד לא נפל בהליך פגם של ממש. ההכרעה בשאלה כיצד תקבע הוועדה את ממצאיה – על אלו בדיקות תסמוך וכיצד תשקלל את כלל הממצאים – היא עניין רפואי מובהק הנתון לשיקול דעתה של הוועדה, ובית הדין לא ישים את שיקול דעתו תחת שיקול דעתה המקצועי.
5.לטענת המערערת, המסמכים הרפואיים מעידים על אבחנה של CONTACT DERMATITIS, ולכן שגתה הוועדה שיישמה את פריט 2, בעוד שמצבה של המערערת תואם נכות לפי פריט ליקוי 80.