בקיץ האחרון הציגה מרלנה וויסו את פרויקט הגמר שלה בתוכנית לתואר שני באקדמיה הלונדונית לאמנות ולעיצוב סנט. מרטינ'ס, Material Futures. התוכנית, שעד לאחרונה נקראה 'עתידים טקסטיליים', שמה לה למטרה להצליב בין שלוש דיסציפלינות שהקשרים ביניהן הולכים ומתהדקים: קראפט, מדע וטכנולוגיה. חודשיים מאוחר יותר כבר הוזמנה וויסו (Huissoud) להציג את הפרויקט בשלוש תערוכות מקבילות בשבוע העיצוב של לונדון; באוקטובר נדדה לשבוע העיצוב והאופנה של פראג ולשבוע העיצוב ההולנדי; בימים אלה היא משתתפת ב-Design A Vivre, ביתן החדשנות של Maison & Objet שאוצרת השנה גלרי בן-סימון, ומכאן תנדוד להיימטקסטיל ול-Earth Matters, התערוכה החדשה שאוצרים לי אדלקורט ופיליפ פימאנו במוזיאון האמנות של שטוקהולם.
וויסו ביקשה למצוא דרך שבה ניתן יהיה לשלב את חומרי הפסולת הטבעיים הנוצרים במעגל החיים של הדבורים וזחלי המשי בתהליך ייצורם של חפצים אמנותיים. כבת למשפחת כוורנים מצרפת, היא פנתה אל המוכר ובחרה לעבוד עם הפרופוליס. בהמשך בחנה גם את גלמי זחלי המשי. תוצריהם של מחקרי פרויקט הגמר שלה FROM INSECTS הם שתי סדרות של חפצים דקורטיביים, ייחודיים ויקרי-ערך, מחומרים טבעיים-שהם-גם-חדשניים: סדרת כלים מפרופוליס שלשם ייצורם השתמשה וויסו בטכניקות עיבוד זכוכית שונות, ומנורה, ארונית ושטיח שבעיצובם שולבו היריעות הטקסטיליות WOODEN LEATHER.
הפרופוליס, מסבירה וויסו, הוא תערובת שהדבורים אוספות מהעצים השונים. הוא מורכב משרף עצים, דונג, שמנים אתריים, אבקת פרחים וחומרים רבים נוספים (בין 50 ל-150 מרכיבים). הדבורים משתמשות בפרופוליס בעיקר כדי לאטום חללים פתוחים שהן רוצות לסגור בכוורת. פעם בשנה, כחלק מתחזוקתה, מסירים מעט מהפרופוליס שהצטבר בכוורת. כדי לקבל מיצוי נקי של החומר, יש לזקק אותו משאר מרכיבי התערובת. מכיוון שמכל כוורת ניתן לקצור פחות מ-100 גרם חומר בשנה, הפרופוליס הוא נדיר ויקר-ערך.
לפרופוליס גוונים שונים, התלויים בצמח ממנו הוא מופק. הנפוץ ביותר הוא החום. וויסו בחרה לעבוד דווקא עם פרופוליס שחור, שמקורו בעצי גומי. מאחר שביקשה לפתח את חומריה בעזרת טכנולוגיות מסורתיות, ומאחר שגילתה שלפרופוליס מאפיינים המזכירים את אלה של הזכוכית, פנתה לסדנאות אומני הזכוכית באי מורנו שבוונציה. בעזרתם של אומני הסדנאות התנסתה בטכניקות השונות של ייצור זכוכית, ולאחר ניסיונות רבים, היא מספרת, בתהליך ארוך שהצריך בין היתר להתאים את תנור השריפה לפרופוליס – שטמפרטורת ההתכה שלו היא כשל המים (100 מעלות) בעוד שזו של הזכוכית היא כ-1200 מעלות – הם הצליחו ליצור את סדרת המיכלים הדקורטיביים.
כשם שבעזרת מים וחום זיקקה וויסו את הפרופוליס, שהיה לחומר הגלם של הכלים הדקורטיביים, כך על-ידי ריסוס במים וחימום הפרידה את שכבות הסיבים המרכיבות את גלמי המשי. כל גולם מורכב מחוט משי שאורכו נע בין 300 ל-1,000 מטר, המודבק למקשה אחת על-ידי החומר סריצין, המתפקד כשרף טבעי. את סיבי המשי המופרדים היא כבשה ליריעות טקסטיל המזכירות נייר. צביעת היריעות בלכה שהכינה מהפרופוליס, הקנתה להן חוזק טקסטורלי ונתנה להן גוון המזכיר את צבעיו של גזע העץ הטבעי. את חוזקה של היריעה היא הדגימה בארונית שתכננה מהחומר, ואת גמישותה – במרבד שנוצר מחיבור יחידות חומר רבות זו לזו.
במקביל ללימודיה פתחה וויסו לפני שנתיים את הסטודיו הלונדוני שלה MH. בסטודיו היא יוצרת "הדפסים ומוצרים בהשראת טקסטורות גיאומטריות אובססיביות". את הדוגמאות הרפטטיביות, העמוסות, היא מציירת ביד, על נייר A3, בעט פשוט. מתחילה מהדף החלק, ובין הנשלט לבלתי נשלט היד רושמת והדוגמה מתהווה. כל רישום הוא פרי עבודה עמלנית של שעות ארוכות. "ציורים אוטומטיים" היא קוראת להן. חלקן מממשות רעיון שנולד על המחשב, אחדות צוירו בעיניים עצומות. את העייפות של האצבעות, הרעידה הספונטנית של היד, הטעויות האקראיות – היא מחבקת באהבה, ולחוסר השלמות יש חלק חשוב באסתטיקה המוגמרת של הדוגמאות, המודפסות בעיקר על צעיפי משי. אך בעוד שביצירת הדוגמה מייחסת וויסו ערך מוסף לסטייה המקרית, בכל הנוגע לתהליך ייצור הצעיפים והדפסת הדוגמה וויסו אינה מתפשרת על האיכות ומייצרת את הצעיפים בצרפת, בבתי מלאכה המתמחים בהדפס על טקסטיל.
Automatic Collection, From Insects, Marlene Huissoud, Serendpt Collection, מרלנה וויסו, סנט. מרטינ'ס. Bookmark.