זה שאמר הכתוב: אחת היא על כן אמרתי, תם ורשע הוא מכלה (איוב ט כב).
אמר משה: ריבונו של עולם, אחת היא, הכל שווין לפניך, גזירה אחת לצדיקים ולרשעים.
וכן שלמה אומר: הכל כאשר לכל, מקרה אחד לצדיק ולרשע וגו' (קהלת ט ב).
לצדיק, זה נח.
נח עם כשהוא יצא מן התיבה, הכישו הארי ושברו, ולא היה כשר להקריב קרבן, והקריב שם בנו תחתיו.
ולרשע, זה פרעה נכה.
בשעה שביקש ליישב על כסא שלמה, לא היה יודע מנגנין שלו, הכישו הארי שבכסא ושברו.
זה מת צולע, וזה מת צולע.
לטוב, זה משה, שנאמר: ותירא אותו כי טוב הוא (שמות ב ב), שנולד מהול.
לטהור, זה אהרן, שמטהר עונותיהם של ישראל.
לטמא, אלו המרגלים.
אלו אמרו שבחה של ארץ ישראל.
ואלו אמרו גנותה של ארץ ישראל.
אלו לא נכנסו לארץ.
ואלו לא נכנסו.
לזובח, זה יאשיהו, שנאמר: וירם יאשיהו לבני העם צאן כבשים ובני עזים הכל לפסחים (דה"ב לה ז).
לאשר איננו זובח, זה אחאב, שבטל קורבנות מעל המזבח, דכתיב: ויזבח לו אחאב צאן ובקר (שם יח ב), לו זבח, ולא לקורבנות זבח. זה מת בחצים, דכתיב: ויורו המורים למלך (שם לה כג).
וזה מת בחצים, שנאמר: ואיש משך בקשת לתומו ויכה את מלך ישראל וגו' (מ"א כב לד).
כטוב, זה דוד, שנאמר: וישלח ויביאהו והוא אדמוני עם יפה עיניים וטוב רואי (ש"א טז יב). כחוטא, זה נבוכדנצר, שכתוב בו: וחטאך בצדקה פרק (דני' ד כד).
זה בנה בית המקדש ומלך ארבעים שנה.
וזה החריבו ומלך ארבעים שנה.
כנשבע, זה צדקיהו, דכתיב ביה: וגם במלך נבוכדנצר מרד אשר השביעו באלהים (דה"ב לו יג). מאי מרידתיה. אשכחיה צדקיהו דקא אכיל ארנבת חיה.
אמר לה נבוכדנצר לצדקיהו: אשתבע לי דלא מגלית. אשתבע ליה.
לסוף היה מצטער צדקיהו בגופיה. אתשיל לשבועתיה.
שמעו מלכי אחריני והוי קא מבזי ליה, והוו אמרין ליה: הכר למי מושל ארץ, למי שאוכל ארנבת חיה.
שמע נבוכדנצר, שלח לאתויי סנהדרין וצדקיהו.
אמר להו: חזיתון מה עבד בי צדקיהו. לא אשתבע לי.
אמר ליה צדקיהו: אתשילית אשבועתי.
אמר להו לסנהדרין: מי מתשילין אשבועתא.
אמרו ליה: מתשילין לסכנת נפשות.
אמר להו: אימת?
אמרו לו: ובו ביום.
אמר להו: בפניו או שלא בפניו?
אמרו לו, בפניו.
אמר להם: ומאי טעמא לא אמריתון לצדקיהו?
מיד, ישבו לארץ ידמו זקני בת ציון ( איכה ב י).
ששמטו כרים וכסתות מתחתיהם. כאשר שבועה ירא, זה שמשון שאמר להם: הישבעו לי פן תפגעו בי אתם (שופט' טו יב). זה מת בניקור עיניים, שנאמר: ואת עיני צדקיהו עיור (מ"ב כה ז). וזה אחד משבעה שנדמו לאדם הראשון, צדקיהו בעיניו.
נעצו בעיניו לונביות של ברזל. ולא נתעוורו עיניו עד ששחט את בניו לעיניו ואחרי כן נתעוורו עיניו, שנאמר: ואת בני צדקיהו שחטו לעיניו ואת עיני צדקיהו עור (שם).
ושמשון מת בניקור עיניים, שנאמר: ויאחזוהו פלשתים וינקרו את עיניו (שופ' טז כא).
הכל כאשר לכל.
אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא: ריבון העולם, הכל שווין לפניך, תם ורשע אתה מכלה. מרגלים הכעיסו לפניך בדיבת הארץ, שנאמר: ויוציאו דיבת הארץ (במד' יג לב).
ואני ששימשתי את בניך לפניך במדבר ארבעים שנה, מקרה אחד לי ולהם.
למלך שבקש לישא אשה. שלח שלוחיו לראותה אם נאה אם לאו. הלכו וראו אותה.
באו למלך ואמרו לו: ראינו אותה ואין כעורה ועזובה כמוה.
שמע שושבינו ואמר ליה: לא כן מרי, אלא אין אשה נאה ממנה בעולם.
בא לישא אותה. אמר אבי הנערה לשלוחי המלך, נשבע אני בחיי המלך, שאין אחד מכם נכנס כאן, מפני שבזיתם אותה לפני המלך.
בא השושבין ליכנס, אמר לו: אף אתה לא תכנס.
אמר לו השושבין: אני לא ראיתיה ואמרתי למלך שאין נאה הימנה בעולם, והם אמרו אין כעורה הימנה, ועכשיו הנח לי ואראה אם כדברי אם כדבריהם.
כך אמר משה: לפני הקדוש ברוך הוא, ריבוני, המרגלים הוציאו דיבה על הארץ, ואמרו: ארץ אוכלת יושביה (במ' יג לב).
אבל אני לא ראיתי אותה ושבחתיה לפני בניך ואמרתי: כי ה' אלוהיך מביאך אל ארץ טובה. ועכשיו אראה אותה אם כדברי אם כדבריהם, שנאמר: אעברה נא ואראה את הארץ הטובה אשר בעבר הירדן וגו'.
אמר ליה: כי לא תעבור.
אמר לו משה: אם כן הכל שווין לפניך, תם ורשע אתה מכלה?!
זה שאמר הכתוב: שבתי וראה תחת השמש כי לא לקלים המרוץ וגו' (קהלת ט יא).
לא לקלים המרוץ, זה עשהאל, שנאמר: ועשהאל קל ברגליו כאחד הצבאים אשר בשדה (ש"ב ב יח), שהיה רץ אחרי אבנר.
אמר לו אבנר: סור [לך] מאחרי (שם שם כב). והיה בטוח שהוא בורח, שהיה קל ברגליו.
וימאן לסור ויכהו מאחרי החנית אל החומש (שם שם כג).
ולא לגיבורים המלחמה, זה אבנר.
כשהלך אצל דוד מה כתיב: ויטהו יואב אל תוך השער לדבר אתו בשלי ויכהו שם (אל) החומש (שם ג כז).
והיכן הייתה גבורתו?
הוי, לא לגיבורים המלחמה.
וגם לא לחכמים לחם, זה שלמה, שנאמר: ויחכם מכל האדם (מ"א ה יא).
והורידו הקדוש ברוך הוא מכיסאו, והיה המלאך מזמן ומביא לו ככר לחם וקערה של גריסין בכל יום. הוי, לא לחכמים לחם.
ולא לנבונים עושר, זה איוב, שנאמר: חנוני חנוני אתם רעי כי יד אלוה נגעה בי (איוב יט כא).
ויען יהושע בן נון משרת משה וגו' (במד' יא כח).
אמר לו משה: ומי יתן כל עם ה' נביאים ( שם שם כט).
ואחד במעשה העגל, שנאמר: וישמע יהושע את קול העם ברעה ויאמר אל משה קול מלחמה במחנה (שמ' לב יז).
אמר לו משה: יהושע, עליך נשענים ובטוחים שתנחיל את הארץ, ואין אתה יודע להפריש בין קול לקול. אין קול ענות גבורה וגו' ( שם שם יח). הוי, ולא ליודעים חן.
לא לקלים המרוץ, זה משה, שהיה מקפץ כארי במתן תורה.
מה כתיב שם: ומשה עלה אל האלהים (שם יט ג), וירד משה אל העם ( שם שם כה).
ולא לגבורים המלחמה, זה משה, שהיה מנגח במלאכים למעלה.
וכשראה עוג מלך הבשן נתיירא.
לא לחכמים לחם, זה משה, שנאמר: עיר גבורים עלה חכם (משלי כא כב).
ואומר: לחם לא אכל (שמות לד כח).
ולא לנבונים עושר, זה משה, שנאמר בו: אם נא מצאתי חן בעיניך אדני ילך נא ה' בקרבנו (שם לד ט).
מאי דכתיב: עת ופגע יקרה את כלם (קהלת ט יא)?
אמר לו: עתיד הוא שיתפלל אדם ויענה.
זה שאמר הכתוב: ופנית אל תפלת עבדך ואל תחנתו (מ"א ח כח).
ולמה לא נתפלל משה באחת מהן אלא בלשון תחנונים, שנאמר: ואתחנן?
אלא בשעה שעמד משה ואמר לפני הקדוש ברוך הוא: הראני נא את כבודך (שמ' לג יח).
אמר משה: ריבונו של עולם, הודיעני נא באי זו מידה אתה נוהג עולמך, שנאמר: הודיעני נא את דרכיך (שם שם יג).
אמר לו הקדוש ברוך הוא: הן, אני מראה לך, אני אעביר כל טובי על פניך וקראתי וגו' ( שם שם יט).
אמר לו: איני חייב לברייה. כל מה שיעשה אדם מצווה, חנם אני נותן לו. לא שאני חייב לכל ברייה כלום, אלא חנם אני נותן להם, שנאמר: וחנותי את אשר אחון וריחמתי את אשר ארחם (שם).
זה שאמר הכתוב: כי עם בציון ישב בירושלים, בכה לא תבכה חנון יחנך וגו' (ישע' ל יט).
ועריו נתתי לראובני וגו'.
למד משה את באי עולם, שלא יאמר אדם הואיל וחולי שלי מסוכן ועשה דייתיקי וחלק כל אשר לו, לא יאמר הואיל שעשה דייתיקי, לא יתפלל עוד, אלא יתפלל, שאין הקדוש ברוך הוא פוסל תפלת כל ברייה, שהרי משה עשה דייתיקי, שנאמר: ועריו נתתי לראובני ולגדי, ויאיר בן מנשה לקח, ולמכיר נתתי את הגלעד, ואצווה אתכם בעת ההיא לאמר ה' אלהיכם נתן לכם את הארץ הזאת לרשתה, ואת יהושע צויתי בעת ההיא לאמר. הרי דייתיקי.
שמא תאמר, עמד לו ולא התפלל?
תלמוד לומר: ואתחנן אל ה'.
כדי שיכנס לארץ. זה שאמר הכתוב: שמעה אלהים רנתי (תהלים סא ב). אל תתעלם מתחנתי. אמר לו: מה אתה מבקש?
אמר לו: מקצה הארץ אליך אקרא בעטוף לבי (שם שם ג).
אמר לו הקדוש ברוך הוא: רב לך אל תוסף.
אמר לו משה: ריבון העולמים, אתה קראתני משה עבדי, שנאמר: לא כן עבדי משה (במ' יב ז). אני עבד, ולויתן עבד.
ואני מתחנן לפניך, והוא מתחנן לפניך, שנאמר: הירבה אליך תחנונים אם ידבר אליך רכות (איוב מ כז).
תחנת לויתן שמעת וכרת עמו ברית וקיימתו, שנאמר: היכרות ברית עמך תקחנו לעבד עולם (שם שם כח).
ואני עבדך, ואמרת לי: הנה אנכי כורת ברית וגו' (שמ' לד י), ולא קיימת, אלא אמרת, ומות בהר אשר אתה וגו' (דברים לב נ)!
ולא עוד, אלא כתבת בתורתך, ואם אמר יאמר העבד אהבתי וגו' (שמו' כא ה).
ואני אהבתי אותך ותורתך ובניך, לא אצא חפשי (שם), איני מבקש למות. והגישו אדוניו וגו', עבדו לעולם (שם שם ו), ולא קיימת עמי.
ועכשיו בבקשה ממך, שמעה אלהים רנתי ואל תתעלם מתחנתי.
למלך שראה אשה אחת יתומה וביקש לישאנה, שלח ותבעה.
אמרה: איני ראויה להינשא למלך. שלח תבעה שבע פעמים ולא שמעה לו.
לאחר זמן, נשאת למלך.
כעס עליה המלך ובקש לגרשה ולישא אחרת.
אמרה הראשונה: אני אין לי בשת אם אתה מגרשני, שאתה ביקשתני תחלה, אלא הואיל ואתה מגרשני, בבקשה ממך, אל תעשה לזאת כשם שעשית עמי.
כך עשה הקדוש ברוך הוא למשה, פתהו שבעה ימים. והוא אמר ליה: לא איש דברים אנכי. לאחר זמן, פייסהו הקדוש ברוך הוא, והלך בשליחותו ונעשו לו כל הנסים על ידו.
לסוף אמר לו: כי לא תבוא.
אמר לו משה רבנו: ריבונו של עולם, אם אתה רוצה שלא אביאם לארץ, אין לי בושת, כי אתה החלות, לשון התחלה. אלא הואיל וכן גזרת עלי, אותו שיביאם אל תעשה לו כשם שעשית לי, אשר יצא לפניהם ואשר יביאם].
בעל דין שלך כבר הקדימך. שכך אמר איוב: מי יתן שומע לי הן תוי שדי יענני וספר כתב איש ריבי (איוב לא לה).
ואי זה ספר?
זה ספר תולדות אדם.
מה אמר איוב?
זה שאמר הכתוב: איוב, אם יעלה לשמים שיאו וגו', כגללו לנצח יאבד וגו' (שם כ ו-ז).
כנגד מי אמר איוב מקרא זה?
לא אמרו, אלא כנגד יום המיתה, שאפילו אם יעלה אדם לשמים ויעשה כנפיים כנשר, כיון שיגיע קצו למות, נשתברו כנפיו ונופל לפני מלאך המות כבהמה לפני הטבח.
כן דוד אומר: תצא רוחו ישוב לאדמתו (תהל' קמו ד).
וכן אמר איוב: קטן וגדול שם הוא ועבד חפשי מאדוניו.
שאפילו לקחו רבו באלף אלפי דינרי זהב, כיון שיגיע קצו למות, אינו יכול לומר עבדי אתה, אלא נעשה חפשי מאדוניו.
אם יעלה לשמים שיאו, זה משה שעלה לרקיע וניגש אל הערפל והיה כמלאכי השרת ודבר עמו פנים בפנים וקבל תורה מידו של הקדוש ברוך הוא.
כיון שהגיע קצו למות, אמר לו הקדוש ברוך הוא: הן קרבו ימיך למות.
אמר לפניו: ריבונו של עולם, לשווא דשו רגלי ערפל, ולשווא רצתי לפני בניך כסוס, שיהא סופי לתולעה.
לאחד מגדולי מלכות שמצא חרב הנדיי שאין אחר כמותו בעולם, ואמר: אין זה ראוי אלא למלך.
הביאה דורון למלך.
אמר המלך: חתכו בה ראשו.
כך אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא: ריבונו של עולם, בדבר שקלסתיך ואמרתי, הן לה' אלהיך השמים וגו' (דב' י יד).
בו בלשון אתה גוזר עלי מיתה, ואומר: הן קרבו ימיך למות.
אמר לו: משה, כבר קנסתי מיתה על אדם הראשון.
אמר לפניו: אדוני, אדם הראשון היה ראוי למות, שמצווה קלה שציווית אותו, עבר עליה, ולכך נאה שימות.
אמר לו: הרי אברהם קדש את שמי בעולמי.
אמר לפניו: ריבונו של עולם, אברהם יצא ממנו ישמעאל, שגזעו מכעיסין לפניך, שנאמר: ישליו אהלים לשדדים וגו' (איוב יב ו).
אמר לו: הרי יצחק שפשט צווארו על המזבח.
אמר לפניו: יצחק יצא ממנו עשו שעתיד להחריב בית המקדש ולשרוף את היכלך.
אמר ליה: הרי יעקב שיצא ממנו שנים עשר שבטים ולא היה בהם שום דופי.
אמר לפניו: יעקב לא עלה לרקיע, ולא דשו רגליו ערפל, ולא היה כמלאכי השרת, ולא דברת עמו פנים בפנים, ולא קבל את התורה מידך.
אמר ליה הקדוש ברוך הוא: רב לך אל תוסף דבר!
אמר לפניו: ריבונו של עולם, שמא יאמרו הדורות, אלמלא לא מצא במשה דברים רעים, לא היה מסלקו מן העולם.
אמר לו: כבר כתבתי בתורתי, ולא קם נביא וגו'.
אמר לפניו: שמא יאמרו הדורות, בקטנותי עשיתי רצונך, ובזקנותי לא עשיתי רצונך?!
אמר ליה, כבר כתבתי בתורתי, על אשר מעלתם בי.
אמר לפניו: אם רצונך אכנס לארץ ואהיה שם שנים ושלש שנים ואחרי כן אמות.
אמר לו: ושמה לא תבוא.
אמר לפניו: אם לא אכנס בחיי, אכנס לאחר מותי.
אמר לו: לא בחייך ולא לאחר מותך.
אמר לפניו: כל הכעס הזה עלי למה?
אמר לו: על אשר לא קדשתם אותי.
אמר לפניו: עם כל הבריות אתה מתנהג במידת רחמים שנים ושלשה פעמים, שנאמר: הן כל אלה יפעל אל, פעמים שלש עם גבר (שם לג כט). ואני, עוון אחד אין אתה מוחל לי?!
אמר ליה הקדוש ברוך הוא: משה, הרי אתה עשית ששה עונות ולא גליתי לך אחד מהם. בתחילה אמרת: שלח נא ביד תשלח (שמו' ד יג).
שניה, והצל לא הצלת (שם ה כג).
שלישית, הצאן ובקר ישחט להם ומצא להם (במד' יא כב).
רביעית, לא ה' שלחני (שם טז כט).
חמישית, שמעו נא המורים (שם כ י).
ששית, והנה קמתם תחת אבותיכם תרבות אנשים חטאים (שם לב יד).
וכי אברהם יצחק ויעקב חטאים היו שאמרת לבניהם כך?!
אמר לפניו: ריבון העולמים, ממך למדתי, שאמרת, (ו)את מחתות החטאים האלה (שם יז ג). אמר ליה הקדוש ברוך הוא: אני אמרתי, בנפשותם (שם), ולא באבותם.
אמר לפניו: אני יחיד, וישראל ששים ריבוא. הרבה פעמים חטאו לפניך ובקשתי עליהם רחמים ומחלת להם. על ששים ריבוא השגחת, ועלי אין אתה משגיח?!
אמר ליה: משה, אין דומה גזרת צבור לגזרת יחיד.
ועוד, עד עכשיו הייתה שעה מסורה בידך, ומעכשיו אין שעה מסורה בידך?!
אמר לפניו: ריבון העולמים, עמוד מכסא דין ושב בכסא רחמים עלי ולא אמות, ועוונותי יהיו נמחלים בייסורין שתביא בגופי, ואל תתנני בחבלו של מלאך המות. אם אתה עושה כך, אגיד שבחך לכל באי עולם, כשם שאמר דוד, לא אמות כי אחיה וגו' (תהל' קיח יז).
אמר לו: זה השער לה' צדיקים יבאו בו (שם שם כ), מוכן הוא לצדיקים ולכל הבריות, מות מתוקן מימות עולם.
כיון שראה משה שאין משגיחין בו, הלך אצל שמים וארץ. אמר להם: בקשו עלי רחמים.
אמרו ליה: עד שנבקש רחמים עליך, נבקש רחמים על עצמנו, שכתוב: כי שמים כעשן נמלחו והארץ כבגד תבלה (ישע' נא ו).
הלך אצל כוכבים ומזלות, אמר להם: בקשו עלי רחמים.
אמרו לו: עד שנבקש רחמים עליך, נבקש רחמים על עצמנו, שנאמר: ונמקו כל צבא השמים וגו' (שם לד ד).
הלך אצל הרים וגבעות, אמר להם: בקשו עלי רחמים.
אמרו לו: כו' נבקש על עצמנו, שנאמר: כי ההרים ימושו והגבעות תמוטינה (שם נד י).
הלך אצל הים הגדול, אמר לו: בקש עלי רחמים.
אמר לו: בן עמרם, מה היום מיומים. הלא אתה בן עמרם, שבאת עלי במטך והכיתני וחלקת לשנים עשר שבילים, ולא יכולתי לעמוד לפניך מפני שכינה, שמהלכת לפניך לימינך, שנאמר: מוליך לימין משה זרוע תפארתו, בקע מים מפניהם לעשות לו שם עולם (שם סג יב).
והיום מה עלתה לך?
כיון שהזכיר לו הים, מה שעשה בנערותו, צעק ובכה ואמר: מי יתנני כירחי קדם כימי אלוה ישמרני (איוב כט ב).
בשעה שעברתי עליך, הייתי מלך עולם, ועכשיו אני משתטח ואין משגיחין בי.
מיד הלך לו אצל שר הפנים, אמר לו, בקש עלי רחמים שלא אמות.
אמר לו: משה רבי, טורח זה למה?
כך שמעתי מאחורי הפרגוד, שאין תפילתך נשמעה בדבר הזה.
הניח משה ידיו על ראשו והיה צועק ובוכה, ואומר: אצל מי אלך לבקש עלי רחמים.
באותה שעה נתמלא הקדוש ברוך הוא בעברה עליו, שנאמר: ויתעבר ה' בי למענכם וגו', עד שפתח משה מקרא זה, ויעבר ה' על פניו ויקרא (שמות לד ו).
ואחת שלא לאבד את ישראל.
לבטל את שתיהן אי אפשר, אם תרצה לחיות ויאבדו ישראל, מוטב.
אמר לפניו: ריבוני, בעלילה אתה בא עלי, אתה תופש החבל בשני ראשים. יאבד משה ואלף כמוהו, ואל יאבד אחד מישראל!
אמר לפניו: ריבון העולמים, רגלים שעלו לרקיע, ופנים שקבלו פני השכינה, וידים שקבלו תורה מידך, ילחכו עפר. ווי, יאמרו כל הבריות, ומה משה שעלה למרום, והיה כמלאכי השרת ודבר עמו פנים בפנים וקבל תורה מידו, לא הייתה לו תשובה להשיב לפני הקדוש ברוך הוא. בשר ודם על אחת כמה וכמה שילך בלא תורה ובלא מצות.
אמר לו הקדוש ברוך הוא: כל זה שאתה מצטער למה?
אמר: ריבון העולם מתיירא אני מחבלו של מלאך המות.
אמר לו: איני מוסרך בידו.
אמר לפניו: ריבון העולמים, יוכבד אמי שהוקהו שיניה בחייה בשני בניה, יקהו עוד שיניה במיתתי.
אמר לו: כך עלתה במחשבה וכן מנהגו של עולם, דור דור ודורשיו, דור דור ופרנסיו, דור דור ומנהיגיו. עד עכשיו היה חלקך לשרת לפני, ועכשיו אבד חלקך והגיע שעה של יהושע תלמידך לשרת.
אמר לפניו: ריבוני, אם מפני יהושע אני מת, אלך ואהיה לו תלמיד.
אמר לו: אם אתה רוצה לעשות כך, לך עש]ה.
עמד משה והשכים לפתחו של יהושע. היה יהושע יושב ודורש, ועמד משה וכפף קומתו והניח ידו על פיו, ונתעלמו עיניו של יהושע ולא ראה אותו, כדי שיצטער וישלים עצמו למיתה.
והלכו ישראל אצל משה לפתחו ללמוד תורה, ושאלו ואמרו: משה רבנו היכן הוא?
אמרו להם: השכים והלך לפתחו של יהושע.
הלכו ומצאוהו בפתחו של יהושע, והיה יהושע יושב ומשה עומד.
אמרו לו ליהושע: מה עלתה על לבך שמשה רבנו עומד ואתה יושב?!
כיון שתלה עיניו וראהו, מיד קרע בגדיו וצעק ובכה ואמר: רבי רבי, אבי אבי ואדוני!
אמרו ישראל למשה: משה רבנו, למדנו תורה.
אמר להם: אין לי רשות.
אמרו לו: אין אנו מניחין אותך.
יצתה בת קול ואמרה להם: למדו מיהושע, וקבלו עליכם לישב וללמוד מיהושע.
ישב יהושע בראש, ומשה בימינו, ובני אהרן משמאלו, והיה יהושע יושב ודורש בפני משה.
בשעה שאמר יהושע, ברוך אשר בחר בצדיקים, נטלו מסורות חכמה ממשה ונתנו ליהושע, ולא היה יודע משה מה היה יהושע דורש.
אחר שעמדו ישראל מישיבה, אמרו למשה: סתם לנו את התורה.
אמר להם: איני יודע מה אשיב לכם. והיה משה רבנו נכשל ונפל.
באותה שעה אמר משה: ריבון העולמים, עד עכשיו בקשתי חיים, ועכשיו הרי נפשי נתונה לך. כיון שהשלים עצמו למיתה, פתח הקדוש ברוך הוא ואמר: מי יקום לי עם מרעים (תהלי' צד טז).
מי יעמוד לישראל בשעת כעסי, ומי יעמוד במלחמתן של בני, מי יבקש רחמים עליהם בשעה שחוטאין לפני?
באותה שעה בא מטטרון ונפל על פניו, ואמר לפניו: ריבונו של עולם, משה בחייו שלך ובמותו שלך הוא.
אמר ליה הקדוש ברוך הוא: אמשול לך משל למה הדבר דומה?
למלך שהיה לו בן, ובכל יום ויום כועס עליו ומבקש להרגו, שלא היה מתנהג בכבוד אביו, והייתה אמו מצילתו מידו.
לימים מתה אמו, והיה המלך בוכה. אמרו לו עבדיו: אדונינו המלך, מפני מה אתה בוכה?
אמר להם: לא על אשתי בלבד אני בוכה, אלא עליה ועל בני, שהרי כמה פעמים כעסתי עליו ובקשתי להרגו ומצילתו מידי.
אף כך הקדוש ברוך הוא אמר למטטרון: לא אני מתאונן על משה בלבד, אלא עליו ועל ישראל, שהרבה פעמים הכעיסוני וכעסתי עליהם, ועמד בפרץ לפני להשיב חמתי מהשחיתם.
באו ואמרו למשה: הגיעה שעה שאתה נפטר מן העולם.
אמר להם: המתינו לי עד שאברך את ישראל, שלא מצאו ממני קורת רוח בעולם, מפני אזהרות ותוכחות שהייתי מוכיחן.
התחיל לברך כל שבט ושבט בפני עצמו.
כיון שראה שנתקצרה השעה, כללן כולן בברכה אחת.
באו ואמרו לו: הגיעה השעה שאתה נפטר מן העולם.
אמר להם לישראל: הרבה ציערתי אתכם על התורה ועל המצות, ועכשיו מחלו לי.
אמרו ליה: רבנו אדוננו מחול הוא לך.
אף ישראל עמדו עליו ואמרו לו: משה רבנו, הרבה הכעסנוך והרבינו עליך טורח, מחול לנו. אמר להם: מחול לכם.
באו ואמרו לו: הגיע רגע שאתה נפטר מן העולם.
אמר: ברוך שמו חי וקיים לעולם ועד.
אמר לישראל: בבקשה מכם כשתכנסו לארץ זכרו אותי ואת עצמותיי, ותאמרו אוי לבן עמרם שרץ לפנינו כסוס ונפלו עצמותיו במדבר.
באו ואמרו לו: הגיע חצי רגע.
נטל שתי ידיו והניחן על לבו, ואמר לישראל: ראו אחריתו של בשר ודם.
ענו ואמרו: ידים שקבלו את התורה מפי הגבורה, יפלו בקבר.
באותו רגע, יצאת נשמתו בנשיקה, שנאמר: וימת שם משה וגו' (דבר' לד ה).
ולא נתעסקו בקבורתו לא ישראל ולא המלאכים, אלא הקדוש ברוך הוא, שנאמר: ויקבור אותו בגי וגו' (שם שם ו).
ומפני מה נקבר בחוצה לארץ?
כדי שיהיו המתים שבחוצה לארץ חיין בזכותו, שנאמר: וירא ראשית לו וגו' (שם לג כא).
ואימתי מת משה רבנו?
בשבעה באדר, דכתיב: וימת שם משה (שם לד ה).
וכתיב: ויבכו בני ישראל את משה וגו' (שם שם ח).
וכתיב: ויהי אחרי מות משה וגו' (יהושע א א).
וכתיב: והעם עלו מן הירדן בעשור לחדש הראשון (שם ד יט).
הוציא שלושים ושלושה למפרע, הרי בשבעה באדר מת משה.
ומנין שבשבעה באדר נולד משה?
דכתיב: בן מאה ועשרים שנה אנכי היום (דב' לא ב), שאין תלמוד לומר היום.
מה תלמוד לומר היום?
היום מלאו ימי ושנותיי.