פורסם בעבודה שחורהחלקכם ראה את הסרט הדוקומנטרי על הנורה החשמלית שדולקת כבר 110 שנים. מסתבר שהחוויה המעצבנת שכולנו מכירים כמו מטריה שרק קנינו וכבר אי אפשר לסגור, סדין חשמלי שלא מחזיק חורף אחד, או מדפסת שנגמרת עם מחסנית הדיו השניה איננה מקרית. זאת אפילו לא קונספירציה סודית, יש אנשים שמדברים על זה באופן חופשי. ישנם גם כאלו שמלמדים כיצד לייצר מכשירים שחייהם קצרים יותר מממשלה ישראלית למרות שהם מאכזבים בדיוק כמוה. על כל פנים מי שלא ראה מוזמן לאתר של וואלה יס תחת הכותרת: "קונספירציית הנורה החשמלית: השתמש וזרוק". בנתיים נורות הלהט שמככבות בסרט, יוצאות משימוש ונורות פלורסנטיות מחליפות אותן. במקום לשרוד 1000 שעות כמו נורת להט הן שורדות שלושת אלפים או חמשת אלפים שעות, אבל אף אחת מהן לא תהיה איתנו אפילו עוד שנתיים. משום שהסוחרים רוצים למכור כמה שיותר, ונורה שלא מתקלקלת לא מחליפים. בעברית תקנית זה נקראה "השבתה מתוכננת", כאשר מכשיר מתוכנן לעבוד זמן קצר בכדי שיוחלף.להשבתה מתוכננת יש מחיר משולש: המחיר שאנחנו משלמים בקניה, שרובו פער תיווך. מחיר הטיפול בפסולת, כלומר איסוף והסעה לאתר הטמנה, או מחזור שמחירו גבוה ולא פעם גורם לזיהום נוסף. ולבסוף המחיר שאנחנו משלמים כאשר אנחנו מבזבזים את משאבי כדור הארץ. כי משאבי כדור הארץ אינם מתחדשים וחלקם נדירים, כמו מתכת הטונגסטן ממנה עושים את החוט של הנורה.אני חושב שזאת בעיה שניתן לפתור בעזרת תקן סביבתי, תקן שיקבע מחיר כספי למוצרים בעלי אורך חיים קצר. תקן כזה יכול להעלות את מחיר המוצר ולתקן את האיזון בין מוצר זול כספית ויקר סביבתית לבין מוצר יקר שישרת אותנו שנים רבות. אנחנו נתקלים היום במוצרים זולים כספית החל מגיל הינקות כשאנחנו מוקפים אין סוף צעצועים באיכות נמוכה, ועד הבגדים ומוצרי החשמל שצריך להחליף יותר מהר מחילופי האופנות. תקן סביבתי יהפוך מוצר כזה לבלתי כדאי כלכלית. כך נוכל להוריש לדור הבא גם את הצעצועים שלנו וגם את חומרי הגלם שלא יזרקו לאשפה אחרי זמן קצר. אם למשל התקן יקבע היטל על מכונות כביסה: מכונה שמגיעה עם אחריות ל- 20 שנים היטל 0%, מכונה עם אחריות 15 שנים היטל 20%, אחריות 10 שנים היטל 50%, אחריות 3 שנים היטל 100%. אפשר להניח שייצרו מכונות בעלות אורך חיים גדול יותר ואולי אפילו יחזרו לתקן מכשירים דבר שיכול לספק פרנסה לעובדים במשק. יש לי מגפי עבודה שהחזיקו עשרות שנים ויש לי עדיין חולצות עבודה כחולות תוצרת אתא (נסגר ב-1985). נכון יהיו פחות מקומות עבודה בתעשייה אבל בכסף שיחסך ניתן לתת שירותים יותר טובים לחולים. כוח האדם יעבור לעבוד בתחומים בהם האיכות היא העיקר. בני אדם שיוצרים ומייצרים קל להם יותר להיות גאים במוצר טוב מאשר במוצר זול, כך נקבל גם ערך מוסף חברתי.אז ברכת חג אורים שמח ותקווה שכבר בשנה הבאה נדליק נורות שיהיו כאן עוד 100 שנים ונרות שידלקו 8 ימים (כמו בתקן של החשמונאים).
בקיץ דרשנו צדק חברתי, אבל עכשיו כבר סתיו ועם הענן הגיע מושב החורף של הכנסת וההזדמנות האחרונה לתקן את תקציב שנת 2012, לכן עכשיו אנחנו דורשים את התקציב החברתי!
מה זה תקציב חברתי? זה תקציב שעושים כשמדינה מחליטה להיות אחראית לאזרחיה. זה מה שעושים כשרוצים להקל את הנטל. כשהמטרה היא רווחה ולא רווח. כשהיעילות היא לתת שירותים לכל אזרח לא סך כל העלות, כי מה שזול בסוף עולה לנו ביוקר.
מה מבקשים? רק דברים פשוטים, כאלו שיקלו את החיים ואת סוף החודש, כאלו שישפרו את מצב השירותים, כאלו שהמדינה תבצע בשבילנו ולא תשאיר אותנו לחזירי השוק (כפי שאפשר לראות בטבלה שלמטה).תקציב חברתי זה לא קשה, זה לא מסובך וזה מאוד כלכלי אז הנה מתכון פשוט לתקציב כזה.
א' – זה חינוך, כי זה הבסיס לפיתוח חברה, וצריך תקציב לחינוך מזמן גמילה (כשגומרים לינוק) עד מכללה (או אוניברסיטה). צריך תקציב לבנות כיתות כי הן צפופות מידי ומעטות מידי, צריך תקציב לבתי ספר חדשים כי הם מעטים מידי כי התקציב לתלמיד בישראל הכי נמוך בארצות ה- OECD וגם יותר נמוך משהיה לפני שנים.
ב' – זה דיור, צריך תקציב לחיזוק כל המבנים שעלולים לקרוס ברעידת אדמה, באזורי ביקוש צריך להוסיף דירות. התכנון והבניה צריכים להתבצע על ידי המדינה. הפיתוי לבנות באופן לא בטיחותי גדול מידי, והמדינה תוכל למכור את הדירות הנוספות במחיר סביר ללא רווח קבלני. צריך לבנות אלפי דירות ציבוריות לחסרי יכולת בכדי לפתור את הבעיה, ולהתאים את כמות הדיור הציבורי בישראל לרמה המקובלת בארצות מפותחות.
ג'- זאת בריאות, צריך להכפיל את התקציב לבריאות. להגדיל את התקנים בבתי החולים (הצעת האוצר) כשחסרים אלפי רופאים, זה כמו לקנות כפפות לגידם. להלחם במתמחים זה כמו לירות לעצמך ברגל ולבכות שזה כואב. מי ילך להיות רופא אם הוא לא יכול להתפרנס? לחכות לנדבנים שיבנו בתי חולים זה כמו בימי החלוקה ה"טובים". אם האוצר מציע לנו להתפלל ולהתחנן במקום לעבוד, למה הוא מתלונן על חרדים? ד' - זה תחבורה, צריך להוסיף אוטובוסים ורכבות, צריך לסבסד את התחבורה הציבורית. היום שני אנשים במכונית פרטית מוציאים פחות מאשר אילו נסעו בתחבורה ציבורית, זה מצב לא שפוי. במקום להוציא מיליארדים על כבישים שיתפקקו מחרתיים עדיף להגדיל להוזיל ולשפר אוטובוסים ורכבות. כבישי ישראל צפופים פי שלוש מהולנד לא יעזרו המחלפים ולא דונמים של אספלט עקר. כאן צריכים פתרונות חכמים. ניסינו וראינו כמה זמן לוקח ליזמים לבנות רכבת "קלה" ראינו איך נכשלו בבניית רכבת תחתית. צריך להחזיר את המושכות לידי המדינה ולבנות רכבות תחתיות בכל כרך, ועיליות לפריפריה.
ה' – זה מזון, מחירי תוצרת גבוהים הם לא חובה, הם תוצאה של חוסר פיקוח. אפשר לחכות שתגדל כאן תחרות ואפשר לחכות למשיח אבל בנתיים צריך לאכול אז תביאו מפקח. כי עובדה שחמאה בפיקוח עולה שליש פחות ולחם אחיד עולה שליש. פעם היה כאן ניהול המשק החקלאי וחקלאים עשירים, עכשיו יש לנו אזרחים עניים וחקלאים בלי עתיד. פער התיווך מהחקלאי לצרכן הוא פי 4, אם המדינה תנהג כמו התאגדות צרכנים ותסבסד את החקלאים נחסוך 4 ₪ על כל 1₪ סובסידיה.
ו' - זה תקשורת, אנחנו חיים בעידן המידע עכשיו תקשורת זה לא מותרות. תקשורת בישראל היא הכי יקרה בין המדינות המפותחות וגם הכי איטית. כולם עוסקים כל הזמן בקניה ומכירה של חברות תקשורת ובנתיים אין להם “חשק” לבנות כאן תשתית, אז ביקשו מחברת חשמל שתקים את מה שהשוק הפרטי לא רוצה לעשות- קווים אופטיים בפרישה ארצית. אחר כך יתנו לשודדי הסלולר וגזלני התקשורת הקווית להשתמש בתשתית שהמדינה מימנה בכדי להכניס לנו יד חמדנית לכיסים. למה לא להקים חברת תקשורת ממלכתית שתתחרה ותוריד מחירים?
ז' – זה בנקים, אומרים שהמאפיה בניו-יורק לומדת כאן שיטות עושק חדשות כי הבנקים שלנו מאוד יצירתיים כשהם באים לקחת. זה לא מחוייב המציאות, הבנק עם הכי הרבה סניפים הוא בנק ממשלתי, בנק הדואר. אנחנו רוצים שהמדינה תאפשר לו לתת שירות בנקאי רגיל. לא צריך יועצי השקעות וגם לא הלוואות ומשכנתאות. רק חשבון עו"ש פשוט וחשבון חיסכון צמוד. חשבון בבנק שמטרתו שירות לא רווח, חשבון שיוכל כל אזרח להחזיק בלי עמלת שורה ואות. בנק פשוט, שבו השודד לא יושב מאחורי הדלפק. ח' – זה הפגנה, אנחנו מוכרחים לשנות את המדיניות הכלכלית בארץ הזאת, כי לנו אין (ארץ) אחרת ובמדיניות הנוכחית הגיעו מים עד גועל נפש.
צמיחה ממוצעת 1951-1977- 4.6% לשנהצמיחה ממוצעת 2000 – 2010 1.45% לשנה מקורות תקציביים:ביטול הפחתת המס על פי המלצות ו. טרכטנברג תוספת כ- 5 מיליארד ₪ לשנה, שינוי מדיניות כלכלית מכלכלה חופשית לכלכלה מתוכננת תוספת של כ- 23 מיליארד ₪ לשנה.
בשנים האחרונות מבצעת ממשלת ישראל מספר שינויים בתחום הקרקע, התכנון, ורישוי הבניה. השינויים כולם באים מתוך מטרה לקבוע כי קרקע ודיור הם סחורה.בניגוד להבטחות השינויים אינם באים להוריד עלויות דיור, להקטין בירוקרטיה ולזרז בניה.
הממשלה יזמה את השינויים האלו מתוך מטרה להגדיל את סך כל הסחורה בשוק ההגדלה חיובית על פי התפיסה הכלכלית הניאו-ליברלית כי היא מאיצה ומרחיבה את השוק ויוצרת רושם של צמיחה.
לצעדים אלו קדמו צעדים אחרים שכולם מכוונים לאותה מטרה - הפיכה של שירותים, משאבים, זכויות יסוד, ורכוש ציבורי לסחורות בשוק.
למשל הפרטה של משאבי טבע, חברות ממשלתיות, קרקע הלאום, שירותים ציבוריים ועוד לסחורה. הפרטת חלקים מהשירות של השלטון המקומי. הקטנה של הבקרה והפיקוח על חוקי עבודה בכדי להפוך את העבודה והעובדים לסחורה.הפרטה של חלקים ממערכת הבריאות והשירותים החברתיים, הפרטה של חלקים ממערכת החינוך.
מהלך להפרטה של ייצור המים וההספקה שלהם כמו גם הפרטת הביוב והטיפול באשפה. הפרטת קרנות הפנסיה ושליחת כספי החוסכים לקזינו בורסה.
תפיסת העולם שהניעה את המהלכים האלו משותפת לכל הממשלות האחרונות.בקיץ העבירה הממשלה את חוק הוד"לים – ועדות דיור לאומיות זה צעד נוסף בתהליך אחרי הפרטת הקרקעות. חוק דומה הועבר בתקופת ממשלת שרון, אז קראו לו חוק הוול"לים. בהתאם לחוק הקודם תוכננו ונבנו שכונות באיכות נמוכה חסרים בהן מבני ציבור, גנים ועוד דברים לא רווחיים. עכשיו מונח על שולחן הכנסת חוק התכנון החדש זה שמכונה "חוק המרפסות" כי ראש הממשלה טען שבארץ לא נותנים לסגור מרפסת.החוק החדש לא מקטין בירוקרטיה הוא מקטין בעיקר את היכולת של הציבור להשפיע על תוכניות. הוא מגדיל את כוחו של היזם על חשבון כוחו של הציבור. הוא נותן לציבור פחות זמן ללמוד תוכנית ולהגיש לה הסתיגויות/תיקונים. החוק מקטין את יכולתו של אזרח שנפגע מהתוכנית לדרוש פיצויים. בניגוד להבטחות מדובר בשינוי לרעה מבחינת שיתוף הציבור ודמוקרטיה תיכנונית.חוק התכנון הקיים איננו מושלם, יש לו שני חלקים הראשון מערכת תכנונית היררכית שמשתדלת לתת תשובות מהמקרו – המדינה עד המיקרו – מרפסת בבית פרטי. החלק השני הוא ועדות הרישוי בהן נתקל כל מי שבנה בית, מדובר בתהליכים מסורבלים ומעצבנים. את תהליך הרישוי צריך לתקן כך שהועדות יתנו שירות טוב לציבור. אנשי המקצוע בתחום התכנון הכינו תיקון לחוק שמטפל בכל הבעיות האלו. ממשלה שרוצה לאפשר תכנון איכותי ודמוקרטי תוך שיפור השירות לאזרח צריכה לקבל את החוק ולהוסיף תקציבים ובעלי מקצוע לועדות המקומיות. המצב הקיים בו הועדות האלו מתקיימות מאגרות וקנסות מעודד עבירות בניה ותכנון לקוי.
החוק מקטין את השקיפות והיכולת של הציבור לדרוש תיקונים בתכניות לבנייה למגורים. הוא מאפשר לטייקונים ליזום שכונות פגישה אסביר בקווים כללים את החוק התכנון והבניה הקיים והשקפת העולם שיצרה אותו.
את השינוי שמבקשת הממשלה להחיל בחוק התכנון והבניה, ואת חוק הוד"לים.
ננסה לחשוב יחד מהי השקפת העולם שמאחדת את המאבק החברתי ואיזה ביטוי ניתן לתת לה בחוק תכנון ובניה אלטרנטיבי.
גדולה לאין ערוך מחשיבותו של המסחר והשוק.
כפי שניתן לראות מקו הממוצע המעבר לכלכלת שוק חופשי הקטין את הצמיחה השנתית הממוצעת באופן משמעותי מאוד, בשנים 1951-1977 עמדה על 4.6% לשנה, בשנים 1978-2010 עמדה על 1.7%.
למכותבי מה שהניע את המכתב הזה הוא העובדה שהיום נאמר לי בסופר מרקט שתנובה כבר לא משווקת חריץ גבינה קשה.כפי שתוכלו לראות כאן בניגוד לגבינה פרוסה מחירה של גבינה בחריץ נמצא בפיקוח, הדרך הקלה למכור ביוקר היא להפסיק לשווק מוצרים בפיקוח.המשמעות המידית של העובדה הזאת היא שבקרב הקוטג', הוא קרב הצרכנים הפסדנו.
וזה מחזיר אותי למאבק האזרחי שמתחולל כאן למאבק שלנו על הדמוקרטיה הישראלית ועל השלטון בה.כפי שאפשר לראות ממצב הקוטג' /גבנ"צ תקומתנו לא תהיה שם, היא לא תהיה בתחום הצרכנות.תקומתנו יכול להיות רק בתחום האזרחי רק במחאה עממית נכונה ואותנטית מחאת האוהלים.מחיר מוצרי החלב איננו הבעיה, הוא רק סמן שלה.הבעיה מרימה את ראשה כאשר נבחרינו אינם ממלאים את תפקידם בייצוג האינטרסים שלנו,בין אם מדובר בהשקעה במיגון העורף או מיגון נגד רעידות אדמה, או פיקוח על התאגידים הגזלנים.בין אם מדובר על החזרת גלעד שליט או השקעה ברופאים.