זהו, עכשיו גם למרצ יש רשימה לכנסת. 27 נבחרים שינסו להתמודד על כשבעה כסאות שהסקרים נותנים למרצ בכנסת ה-16.
כמצופה, כשבמרצ בוחרים אין סערות גדולות. המועמדים ואנשיהם הרימו אתמול שולחנות עם פליירים, פוסטרים ובלונים בביתן בגני התערוכה; קצת גימיקים, קצת קלפיות ובעיקר - שעמום. אפילו לא הפנינג של ממש. יותר עניין של מפגש חברתי. נפגשים, מקשקשים, מקבלים איזה פלייר ליד או סוכריה לפה, ובאמצע קופצים לקלפי להצביע.
גם הנוער והצעירים לא ממש תוססים, כפי שהיה נהוג מימים ימימה במרצ. ומה עם המועמדים ותומכיהם? גם הם לא באקסטזה הצפויה. קצת לוחצים ידיים, מחלקים פליירים, אבל לא ממש נלהבים. לא ממש חדורים. לא ממש מאמינים. בכל זאת, מה כבר יקרה?
"לכולם ברור שפרצופים חדשים לא יהיו בכנסת. מקסימום חבר כנסת נוכחי לא יהיה בכנסת הבאה", אומר לנו אחד מפעילי השטח העובד עבור חבר כנסת נוכחי. וכשהסקרים מראים על שבעה-תשעה מנדטים, באמת אין סיבה לאנרגיות מיותרות. ההפתעה היחידה שהיתה בבחירת רשימת מרצ היא השמועה שהתרוצצה על שלוש רשימות. כן, כן, גם במרצ יש דילים. אה, כן וגם ערעור של מוסי רז. עוד סממן להפיכתה של מרצ למפלגה ככל המפלגות?!
מרצ היא אולי אחד מהסיפורים המוזרים בפוליטיקה הישראלית. וההוכחה הטובה מכל שהבוחר הישראלי הוא אמוציונאלי ולא רציונאלי.
עובדה, למפלגה יש הישגים גדולים בתחומי שיוויון זכויות, מלחמה בפערים חברתיים ואיכות סביבה. האג'נדה המדינית שהעלו ראשיה לפני עשור, ושהפכה אותם ל"סכין בגב האומה", אומצה על ידי אריאל שרון, ולמרות זאת - המפלגה מתפוגגת בסקרים.
רק לפני עשור - בבחירות 1992 - מרצ נתפסה כחידוש המרענן, היא הייתה האופנה החדשה. "חייבים ממשלה עם מרצ" היה אחד מהקמפיינים המוצלחים, ומרצ הפכה בין לילה למפלגה משמעותית. איחוד הכוחות של שלוש מפלגות קטנות, רצ, מפ"ם ושינוי, תחת שולמית אלוני, ופתאום השמאל הישראלי נשמע בקול ברור, בולט, חד, ומעל לכל - חזק. ולא צריך ללכת רחוק מדי כדי להיזכר בימים ההם בהם דובר על כך שמרצ עומדת אוטוטו להחליף את מפלגת העבודה. והנה, עשור לאחר מכן היא מאבדת את עצמה לדעת.
"מרצ הפכה למאד לא טרנדית ולא רלוונטית", אומר אחד מבכירי מרצ לשעבר, "הבוחרים איבדו בה עניין, היא הפכה ללא רלוונטית ולא אקטואלית. היא מרוחקת מהדיון בשאלות הגדולות, משעממת במידה רבה, הן בעמדות, הן בפרופיל האנושי. היא לא מחדשת, לא דינמית, ובסופו של דבר די מקובעת".
אבל מנהיגי מרצ מפגינים ביטחון, אלא מה? "חכה, עוד לא התחלנו בקמפיין. בכל מערכות הבחירות אנחנו מתחילים עם סקרים נמוכים, ומפתיעים בקלפי" אומרת ח"כ נעמי חזן, "ואנחנו גם יודעים לעשות קמפיין מצויין", היא מעבירה את הכדור לתחום הפרסום.
והמנצח על הנושא, הפרסומאי דרור שטרנשוס, צריך להתמודד עם סיטואציה לא קלה. ומי אשם בהכל? התקשורת, כמובן. מתברר שהיא עוינת את כל המפסידים. גם מהשמאל. "מרצ היא המפלגה שעושה הכי הרבה, גם בערכים מוחלטים", הוא אומר. "הבעיה היא שהדברים לא באים לידי ביטוי נכון בתקשורת. הציבור לא מודע לכך. יותר קל לעסוק במאבק נגד חרדים, או יו"ר חדש לעבודה, רכילות פוליטית, ויותר קשה להתעסק עם חוקים לטובת אנשי מילואים, שכבות חלשות או משפחות חד הוריות".
בהתאם לכך, הקמפיין הצפוי של מרצ יתפלש בשלוש חזיתות במקביל: להביא לציבור את הצלחות מרצ, להשריש את העובדה שמרצ היא המפלגה היחידה שלא תלך עם שרון, ו"להראות לציבור שלמצב בו אנו מצויים יש אבא. וזה שרון".
הבעיה היחידה עם תיאוריית התקשורת העוינת היא שהתקשורת פועלת באותו אופן כבר שנים, וגם בקדנציה הקודמת ובזו שלפניה העדיפו לדבר על כיבוש מרכז הליכוד על ידי נתניהו ולא על עוד הצעת חוק של מרצ. אז בכל זאת, מה קרה?
"אחת הבעיות המרכזיות של מרצ היא ערפאת", אומר דר' יריב צפתי, מהחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה. "מרצ שיווקה את עראפת לישראלים, וכשערפאת יצא מהאופנה - אלו ששיווקו אותו חייבים להיענש. בנוסף, מרצ עשו טעויות שוב ושוב במהלך השנים האחרונות. הציבור איבד את האמון במרצ כמפלגה אחרת, והתברר לו שמדובר במפלגה ככל המפלגות".
"לזה צריך להוסיף את האיש העומד בראש המפלגה, המסרים שהוא משדר, החוכמולוגיה, השפה הגבוהה גבוהה, היוהרה, סגנון המנהיגות והמסר שהוא יודע הכל, שלא עזרו", מוסיף צפתי. "ובכלל, יש גם את העובדה האובייקטיבית שהפעם מרצ צריכה להלחם לראשונה בשתי חזיתות - גם מול שינוי וגם מול מצנע, שלא ממש רחוק ממרצ בנושא המדיני".
לבעייתיות בכל הנוגע לעומד בראש המפלגה מסכים גם אותו בכיר בתנועה שפרש לפני שנים ספורות. "כשיוסי נכנס להנהגת המפלגה הנושא נבדק פעמים רבות בסקרים רבים, והתגלה שיש לו פוטנציאל דחייה מאד גדול, אבל גם היה פוטנציאל משיכה גדול. עם השנים האיזון השתנה ונותר כמעט רק פוטנציאל הדחייה".
שטרנשוס מתנגד נמרצות לטענות נגד שריד ואומר, כי "רק בימים אלו קיבלנו תוצאות סקר לגבי שריד שהפתיעו גם אותנו. הציבור בשמאל ובמרכז מאד מעריך את שריד וציבור גדול מאד, גם בקרב תומכי הליכוד, היה רוצה לראות אותו כשר החינוך. הוא יוצא שר חינוך מספר אחד בקרב מדגם מייצג".