לאחר הפוסט הקודם עימו ניצני הסרטים הראשונים שהביא עמו הקיץ, גל הסרטים של המחצית השניה של הקיץ גילה שני דברים. האחד - בסופו של דבר, רוב סרטי הקיץ אכזבו. מצד שני, ישנן עדיין כמה המלצות לא רעות בכלל לסרטים החדשים. כיאה לפוסט המשך, אמשיך גם את נסיון דירוג הסרטים בשיטת הסולם.
בכפר קטן על גדות הנהר ביפן חי לו קובו, נער בעל יכולת נגינה קסומות. הוא ואמו חיים בשלווה לאורך היום ובמחבוא מרוחותיהן הרעות של משפחתם לאורך הלילה. לילה אחד קובו לא חוזר הביתה עם רדת החשיכה, רוחות אחיותיה של אמו מצאו אותו, וקובו מוצא עצמו במסע יחד עם קוף וחיפושית, במטרה לפצח את סוד מורשתו, להתאחד עם משפחתו ולהגשים את יעודו כגיבור.
הסרט, שיוצא הערב לאקנים, הוא כרגע מבחינתי "הסרט של הקיץ". אמנם יש בו, כמו בכל הסרטים של לייקה, חולשה קלה בהתפתחות העלילתית, אך העושר הדמיוני, שהזכיר לי מעט סרטים של מיאזאקי כמו "הנסיכה מונונוקי" (שזו אחת המחמאות הכי גדולות שאפשר לתת ליצירתיות בסרט אנימציה) והויזואליה שלו, פשוט העיפו אותי. לא פחות מ-9 בסולם מרהיב לעיניים.
סרט נוסף שיוצא הערב להקרנים הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי סטארטרק. הפעם צוות האנטרפרייז נשלח לטריטוריות לא מסומנות, כשהיא מותקפת על ידי נחיל חוצנים, שמאלצים את הצוות לנטוש את הספינה בכוכב הלכת הזר. שם הם מנסים לצאת מהכוכב בכוחות עצמם, להציל את צוות הספינה ולהביס נבל בשם קראל שרוצה להשמיד את העולם עם נשק רב-עוצמה.
אני חייב לציין שאיני בקיא כלל בעולם סטארטרק. לא ראיתי אף פרק מהסדרות הישנות וגם אף סרט לפני הטרילוגיה הנוכחית. תמיד חשבתי "חלליות שיורות לייזר על חלליות אחרות ויצורים מוזרים? לא בשבילי". למען האמת זה גם מה שחשבתי על "מלחמת הכוכבים" לפני שיצא הסרט האחרון, שלכבודו השלמתי את ששת הסרטים הקודמים (ומה אני אגיד לכם? דווקא יופי של סרטים).
לאלו מכם שלא ראו את הסרטים הקודמים - ניתן פשוט לראות את הסרט השלישי בלי להשלים כלום, אבל הסרטים הקודמים דווקא כיפיים למדי (בייחוד השני לדעתי, עם בנדיקט קמברבוץ' שמשחק בתפקיד אורח נפלא).
הדבר ממנו התרשמתי יותר מכל בסרט הוא האקשן החכם; סצנות מותחות, בלאגן מטורף, איך לעזעזל הם יצאו מהמצב הזה, ופתרונות יצירתיים שלא גורמים לך להגיד "נו באמת" (מה שלצערי קורה לא מעט בסרטים בסגנון). 7 בסולם אנטרפרייז.
בניית הדמויות בשליש הראשון של הסרט עשויה טוב. הקצב בכללי בסרט עשוי טוב. העריכה והמוזיקה - מצוינים. וויל סמית' ומארגוט רובי - אהבתי!, שאר הדמויות לא פותחו מספיק (בייחוד ג'ראד לטו, אחד מהשחקנים האהובים עלי, שאמנם שיחק סך הכל טוב, אבל לא היה מקום לדמות שלו להתפתח או להציג משהו חוץ מפסיכופטיות לכמות דקות מסך לא מספקת בכלל). הדבר העיקרי שלא טוב בסרט הם האנטגוניסטים (והכוונה כאן היא לא ליחידת המתאבים) - דמותה של "המכשפה" ושל אח שלה ניסו שלהרוס את העולם בעיקר הצליחו להרוס את הסרט. המשחק שלהם היה נורא, הסיפור שלהם היה איום ואיכות התחושה שיוצאים ממנה מהסרט בהתאם.
בקיצור - אם תלכו לסרט כנראה שלא תסבלו וייתכן שאף תהנו, אבל אל תצפו לסרט הגאולה של DC. ולצערנו אני מהמר שהוא גם לא יגיע בשני הסרטים הבאים שלהם - 'וונדר וומן' או 'ליגת הצדק'.
אולי אפילו לא ידעתם אך יצא לפני כמה שבועות סרט חדש של וודי אלן.
העלילה מתרחשת בהוליווד של שנות ה-30. בובי דורפמן (ג'סי אייזנברג) מגיע להוליווד ונכנס לעולם הנוצץ הזה בעזרת דודו האמרגן (סטיב קארל). מכיוון שבובי שלא מכיר את העיר או אף אדם בה חוץ מהדוד שלו, הדוד מבקש מהעוזרת שלו, ווני (קריסטן סטיוארט) שתראה לו את העיר. מהרגע הזה בובי יותר מתעניין בווני מאשר בהוליווד.
קל לשים לב לסגנונו ולדמויות ה"וודי-אלניות" שבסרט; הפעם לא רק שג'סי אייזנברג היה מאוד "וודי אלן" אלא גם בסטיב קארל היה ניתן לראות את אלן, ואם זה לא מספיק וודי אלן בעצמו "משחק" בסרט עם קולו בתור המספר (הקריין). עם זאת, משהו בסרט, אולי הסיפור עצמו, אולי ההתפתחות העלילתית, אבל בעיקר התחושה שעמה אתה מסיים את הסרט, הרגישו קצת שונים ביחס לוודי אלן.
בקיצור - מהמקרים שאתה מסיים סרט ולא עוזב אותו מיד, אלא ממשיך לחשוב עליו ולדון לגביו עם חברך. מבחינתי זה סימן לסרט טוב. 7.5 בסולם סרטי וודי אלן.
לקינוח אמליץ בחום הכי רב שאפשר, כיאה לטמפרטורות שבחוץ, על הסדרה החדשה של נטפליקס - Stranger things. מדובר בדרמת אימה שמתרחשת בשנות ה-80. וויל, נער צעיר מעיירה קטנה באינדיאנה נעלם באופן מסתורי. שלושת חבריו מוצאים נערה מסתורית העונה לשם 11 (eleven) ויוצאים למסע פענוח של התעלומה, במקביל לנסיונותיה של אמו של וויל להבין מה קורה, וכמו כן של השריף של העיירה.
בשמונה פרקים נפלאים האחים דאפר (תאומים צעירים שלשמחתנו התגלו כבר בגיל צעיר ולבטח עוד נזכה להרבה טוב מהם) הכניסו אותנו לעולם שכולו מחווה ענקית לסרטים הנפלאים של שנות השמונים עליהם גדלנו (מסרטים של ספילברג כמו 'אי.טי', דרך ספריו של סטיבן קינג ועד קלאסיקות אימה כמו 'פולטרגייסט'), אך גם סדרה נפלאה שעומדת בפני עצמה, עם קאסט שחקנים מדהימים אחד אחד. אפילו הפוסט של הסרט הוא מחווה לפוסטרים הקלאסיים של דרו סטרוזן.
כשהסדרה יצאה, לפני פחות מחודש, לא יכלתי להפסיק לראות אותה וסיימתה אותה כבר בסוף-שבוע בו יצאה. אהבתי את הסדרה כל-כך שראיתי אותה מאז עוד פעם. הסדרה הזו היא מהמקרים הכה נדירים של הנאה צרופה מכל רגע, ורצון פשוט להודות ליוצרים שנתנו לנו לזכות ביצירה המושלמת הזו. פאקינג 9.5 בסולם "פשוט לכו תראו את זה!".