ביום 9.5.2011 הגישה באת-כח המשיבים, היא פרקליטות מחוז תל אביב, בקשת ארכה להגשת כתב הגנה עד להכרעת נשיאת בית המשפט העליון בבקשת הפרקליטות להעברת מקום דיון בהתאם לסעיף 24 לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד – 1984 (להלן: "בקשה לקביעת מקום שיפוט").ביום 15.5.2011 הגיש המערער התנגדות, לבקשת הארכה ובין היתר, טען כי הפרקליטות לא יכולה לייצג את המשיבים ובכך לייצג הן את הרשות המבצעת והן את הרשות השופטת לאור ניגוד עניינים הקיים בין שני המוסדות.באותו היום קיבל כב' הרשם נמרודי את בקשת הפרקליטות, והתיר למשיבים להגיש את כתב הגנתם 30 ימים לאחר מתן ההחלטה בבקשה לקביעת מקום שיפוט.ביום 21.7.2011 החליטה כב' הנשיאה (דאז) ביניש, כי ההליך יידון בבית משפט השלום בפתח תקווה.ביום 4.10.2011 הגישו המשיבים בקשה לסילוק התביעה על הסף בשל חסינותם, ולחילופין בקשה להארכת מועד הגשת כתב ההגנה עד לאחר מתן ההחלטה בבקשת הסילוק (להלן: "בקשת הסילוק") והבקשה הועברה לתגובת המערער. בימים 11.10.11, 23.10.11, 1.11.11 ו – 2.11.11 הגיש המערער 4 בקשות נפרדות למתן פסק דין בהיעדר הגנה, אשר נדחו מנימוקי המשיבים בתגובתם מיום 25.10.11.המערער הגיב לבקשת הסילוק ביום 29.11.11. ביום 6.11.2011 הגיש המערער בקשה חמישית במספר למתן החלטה בהיעדר הגנה בשל אי הגשת כתב הגנה במועד, אותה הכתיר כ"בקשה לקבלת החלטה בהעדר הגנה בשל אי הגשת כתב הגנה במועד בקשה לעיון מחדש".באותו היום דחה בית המשפט את הבקשה במתכונת שהוגשה (כב' הרשמת אייזדורפר), תוך קביעה כי "מותב זה אינו יושב כערכאת ערעור על עצמו. אם סבור המבקש כי נפלה טעות בהחלטה שניתנה, פתוחה בפניו הדרך לערער על החלטה זו. ההחלטה מיום 2.11.11 בעינה עומדת, ומאחר והבקשה לסילוק על הסף, אליה צורפה בקשה להארכת מועד להגשת כתב הגנה, טרם הוכרעה, אין מקום להדרש לבקשה למתן פס"ד בהעדר הגנה".
ערעור המערער על החלטת כב' הרשמת אייזדורפר מיום 6.11.11 הוגש, כמצוות התקנות, ביום 9.11.11 לבית משפט השלום בפתח תקווה (במסגרת ע"ר 17614-11-11), אשר דחה את הערעור ביום 17.1.2012 (כב' השופטת רוטקופף) (להלן: "פסק הדין על ערעור הרשמת") ופסק, בין היתר, כי לפרקליטות הסמכות לייצג את המשיבים.ביום 30.1.12 הגיש המערער, בהמשך לפסק הדין על ערעור הרשמת, "בקשה לקבלת החלטה בהעדר הגנה בשל אי הגשת כתב הגנה במועד בקשה לעיון מחדש בשל פרטים לא נכונים בהחלטה." וביום 1.2.12 ניתנה החלטת כב' השופטת רוטקופף לפיה: "בית המשפט אינו יושב כערכאת ערעור על החלטותיו. אין יסוד משפטי לבקשה לעיון מחדש שעה שניתן פסק דין. אשר על כן הבקשה נדחית" (להלן: "ההחלטה מיום 1.2.12").
המערער הגיש לבית משפט זה בקשת רשות ערעור (רע"א 44959-02-12) על ההחלטה בתיק העיקרי שקיבלה את בקשת הסילוק (כאשר הכוונה לפסק הדין בבקשה לסילוק על הסף) ועל ההחלטה מיום 1.2.12 וכב' השופטת פלאוט דחתה בקשה זו.על החלטת כב' השופטת פלאוט הגיש המערער בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון (רע"א 2143/12). ביום 4.4.12 דחה כב' השופט הנדל את הבקשה וקבע כי משניתן פסק הדין בבקשה לסילוק על הסף "הסתיים הטיפול בתיק, וכל החלטות הביניים שניתנו בתיק "נבלעות" במסגרת פסק הדין הסופי... החלטת בית משפט השלום הדוחה את בקשת המבקש למתן פסק דין בהיעדר הגנה, "נבלעה" בתוך פסק דינו הסופי של בית המשפט. זאת, אף אם הגיש עליה המבקש ערעור ובקשת רשות ערעור. כפי שנקבע, ככל שחפץ המבקש, ומבלי שיש בדברים אלה משום המלצה, יוכל המבקש להביע את הסתייגותו מההחלטה האמורה במסגרת ערעור על פסק הדין כול, בהתאם לדין ולסדרי הדין.". (ההדגשה בקו איננה במקור י.ש.).
כאמור, התובענה נדחתה על הסף, תוך חיוב המערער בהוצאות בסך 10,000 ₪, מהטעמים הבאים: חסינות - מלשון סעיף 8 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש] (להלן: "הפקודה") עולה כי החסינות הינה מפני הגשת תביעות ולא כטענת המערער מפני אחריות בגין אשם לאחַר ובאם נקבע אשם. למשיבים (לרבות המשיב 1) חסינות מהותית, מלאה ומוחלטת מפני הגשת תובענות, ככל שהעוולה הנטענת נעשתה במילוי תפקידם השיפוטי. המערער בחר שלא לתבוע את הנהלת בתי המשפט, אלא את מנהל בתי המשפט באופן אישי. בפני המערער היתה פתוחה הדרך לערער על כל אחד מפסקי הדין או ההחלטות שניתנו בעניינו.גם לגופו של עניין יש לדחות את עילת התביעה לפיה המשיבות 2 – 4 קיימו דיונים ללא בדיקה באם קיימים ייפוי כוח למייצגים. בהתאם לתקנה 472 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד – 1984 (להלן: "התקנות") אין הדין קובע כי לא ניתן לקבל כתבי תביעה ללא הימצאות ייפוי הכוח בהם ולכן לא ניתן לומר כי המשיבים עוולו בהפרת חובה חקוקה שכן החובה הנטענת כלל לא הופרה.
על פי פסק הדין על ערעור הרשמת, נדחה הערעור והמערער חויב בהוצאות בסך 20,000 ₪, מהטעמים הבאים: ייצוג המשיבים - הפרקליטות מוסמכת לייצג את המשיבים. בהתאם לסעיף 2 לפקודת סדרי הדין (התייצבות היועץ המשפטי לממשלה) [נוסח חדש] (להלן: "פקודת סדרי הדין") כשבית המשפט או עובדי בית המשפט, לרבות שופטים בו, בתוקף תפקידם כעובדי ציבור, הם צד בהליך שלפני בית המשפט, היועץ המשפטי לממשלה או נציגו ייצגו אותם בהליך.מועד הגשת כתב ההגנה – אין זה מן הראוי ליתן פסק דין בהעדר הגנה שעה שתלויה ועומדת החלטת כבוד סגנית הנשיאה השופטת לבאון מיום 23.10.11, המורה למערער ליתן תגובתו על הבקשה למחיקה על הסף. לאחר שניתנה החלטה סגנית הנשיאה ביום 23.10.11, ניתנו החלטות דומות גם בתאריכים 28.11.11 ו – 15.11.11 המורות למערער להגיב על בקשת המשיבים וכב' בית המשפט קבע כי מסיבותיו שלו בחר המערער להתעלם מהחלטות אלה. כמו כן נקבע כי יש לאפשר למשיבים את יומם בבית המשפט, גם אם מדובר במשיבים שהם חלק מהרשות השופטת ולא ניתן לומר כי הם ישבו בחוסר מעש והמתינו לחלוף המועדים. יש לאפשר לבית המשפט לקבל הכרעה בבקשות שהגישו המשיבים. יש ממש בטענת המשיבים לדחייה על הסף לאור סעיפי החסינות וגם המשיבים נדרשים להשקיע משאבים להגן על פסיקתם בזמן, והדרך להתמודד עם תקיפת החלטתם היא דרך ערכאת ערעור.
חסינות: פרשנות סעיפים 7 – 8 לפקודה: סעיף 8 אינו מקנה חסינות מאשם ועוולה אלא בנשיאה בתוצאה של העוולה, ואין המדינה חסינה מלשאת בתוצאות העוולה. הסעיף קובע חזקת אשם ולמרות האשם על המשיבות 2 – 4 לבקש חסינות בצורה מפורשת, כלומר להודות במעשה העוולה ולבקש פטור מאחריות. החסינות אינה אוטומטית אלא מצריכה הליך מסודר של בקשה לחסינות ובית המשפט לא בחן כלל את השאלה האם קיים אשם שמצדיק חסינות, אלא בחר שלא לדון בשאלה. על הגורם המטפל בחסינות להפגש עם המבקש ולברר באופן בלתי אמצעי אם יש ממש במיוחס לו.סעיף 8 לפקודה נוקט במונח "עוולה שעשה" ולכן יש להצהיר שנעשתה עוולה ומבוקשת חסינות מפני תוצאות העוולה. סעיף 8 אינו פוטר מעוולה והכרה בה ברמה ההצהרתית אלא מונע תביעה כספית מהמשיבות 2 – 4 באופן אישי, למרות היותן מעוולות. המשיבות 2 – 4 הן "משיבות פרומאליות" והתביעה מופנית נגד "מנהל בתי המשפט" הנתבע כאחראי על השופטים בשל ניהול כושל של מערכת המשפט המאפשרת לעו"ד לתבוע ללא ייפוי כוח. על מנהל בתי המשפט חלה הסמכות המינהלית ושיקול הדעת המינהלי ואינו חסין מניהול נכון של ההליך כולל הקפדה על ייצוג הולם לרבות הקפדה על קיומם של צדדים למשפט ולכן עניינו אמור היה לידון לפי סעיף 7 לפקודה.