2. לאחר שהונח הנדבך הזה, נעורה השאלההאם מסמכים שהוכנו לצורך יישובה של מחלוקת בין צדדים מחוץ לבית המשפט?
לצד האמור, יש לזכור כי זכות העיון אינה מוחלטת. זכות זו יכול שתיסוג בפני ערכים ואינטרסים נוגדים. בהקשר זה נפסק כי החתירה אחר האמת אינה חזות הכל,ובמילותיו של השופט [כתוארו אז] א' ברק: "אין לומר כלל כי תתגלה האמת, גם אם ייחרב העולם".
בשלב הראשוןעל מבקש הגילוי להוכיח כי המסמך המבוקש הינו רלבנטי לזירת המחלוקת. באם נמצא כי המסמך רלבנטי כאמור, נקודת המוצא היא כי יש להורות על גילויו אלא אם יצביע הצד השני על קיומו של חיסיון או אינטרס הראוי לגבור.
השלב השלישילהכריע בשאלה האם יש להעדיף את הסתרת המסמך על פני גילויו. זאת ייקבע על יסוד נסיבותיו הפרטניות של כל מקרה ומקרה, כאשר בית המשפט יבחן האם "הצורך לגלותה [את הראיה, י.ד.] לשם עשיית צדק עדיף מן הענין שיש לא לגלותה".
לצד האינטרס האישי של המבקשים בפרטיות, אינטרס נוסף שיש לקחת בחשבוןואשר עשוי, עקרונית, להצדיק את חסימת הגילוי של מסמכי תיק בוררות, הוא הרצון לעודד ולחזק קיומן של מסגרות חלופיות ליישוב סכסוכים בין בעלי דין [ראו והשוו: רע"א 2235/04 בנק דיסקונט לישראל בע"מ נ' שירי, (השופטת א' פרוקצ'יה) (להלן: עניין דיסקונט שעסק בחיסיון מסמכים שהוכנו לקראת משפט); ניתן לשער כי ידיעתם של צדדים לסכסוך שתוצרי הליך הבוררות יוותרו חסויים, תתמרצם להעדיף פניה לאפיק של בוררות על פני פניה לבתי המשפט הרגילים.
השאלה שבפנינו היא, אם יש להכיר בחיסיון של תוצרי הליך חלופי ליישוב סכסוך – להבדיל מהמסמכים שהוכנו לצורך הליכים אלה – כגון פרוטוקול, תצהירים ופסק הבורר או הסכם הפשרה.יכול הטוען לטעון, כי חיסיון של מסמכים שהוכנו לקראת משפט לחוד ותוצרי המשפט לחוד, וכפי שאיננו מכירים בחיסיון של תוצרי הליך משפטי רגיל, כך אין להכיר בחיסיון של תוצרי הליך חלופי ליישוב סכסוך (כמו פסק הבורר או פרוטוקול הבוררות).