בפניי בקשה להורות על מעצרו של המשיב עד תם ההליכים נגדו. נגד המשיב הוגש כתב אישום המייחס לו עבירה של התפרצות לבית עסק וגניבה, וכן הפרת הוראה חוקית. על-פי המתואר בעובדות כתב האישום ביום 23.5.12 התפרץ המשיב בצוותא חדא עם אחר למכולת השייכת לסאלח אלסייד בשבט אלסייד, וגנב מתוך המקום 44 פקטים של סיגריות, כמה כרטיסי "טלכרד" ו-18,000 ש"ח. את המעשים המתוארים לעיל ביצע המשיב בשעה שהפר לכאורה את התנאים בהם היה אמור להימצא במסגרת מ"ת 38026-06-11, לפיהם היה עליו לשהות ב"מעצר בית" בכתובת מגוריו.
במהלך הדיון שנערך בפניי הסכים ב"כ המשיב לקיומן של ראיות לכאורה ועילת מעצר, אולם טען שהיא ברף הנמוך, וזאת בשים לב לכך שמדובר בעבירת התפרצות לבית עסק, בשונה מבית מגורים, וכי ניתן להורות על שחרורו לחלופת מעצר שונה מזו בה שהה בטרם נעצר, וזאת בפיקוח אמו כמפקחת עיקרית, ובסיוע אשתו אשר תפקח עליו בשעה שיהיה על האם לצאת.
שתי המפקחות התייצבו בדיון ונחקרו על-ידי הצדדים. ב"כ המשיב מציין כי המפקחות הינן מפקחות ראויות, וגם אם אין המדובר בחלופה הרמטית הרי יש ליתן הדעת על המסוכנות הנשקפת מן המשיב וכתב האישום בו עסקינן, אשר יכול ומאפשר חלופה שכזו. לא נפל דופי במפקחות, ועל כן יש להורות על שחרור בתנאים עליהם יורה בית-המשפט.
ב"כ המבקשת מנגד מפנה לעובדה כי המשיב הפר את האמון שניתן לו מאת בית-המשפט; לעובדה שהמשיב לא מתייצב לדיונים בעניינו; למסוכנות הנשקפת מן המשיב; ולכך שהחלופה המוצעת לפי שיטתו אין בה כדי להטיל מרות על המשיב.
לאחר ששמעתי את טיעוני הצדדים, עברתי על ההחלטות הקודמות בעניינו של המשיב וכן שמעתי את המפקחות המוצעות, לא מצאתי לנכון להורות על שחרורו של המשיב לחלופה המוצעת.
עילת המעצר בעניינו של המשיב הינה כפולה, ונובעת ראשית ממעורבותו כאמור בעבירה של התפרצות לדירה, על רקע הסתבכויות דומות קודמות, וביתר שאת, המדובר במי שהפר באופן בוטה את החלטת בית-המשפט, ובכך קמה בעניינו עילת מעצר עצמאית ונפרדת.
כידוע, לא כל הפרה יש בה כדי להביא לכדי מעצר מחודש, ובית-המשפט נותן את דעתו, בין היתר, לנסיבות ההפרה, כתב האישום שבגינו מלכתחילה אמור היה להימצא המשיב בתנאים מגבילים, מאפייניו של המשיב וכן טיב החלופה המוצעת.
בענייננו, כאמור מלכתחילה היה על המשיב להימצא בתנאי "מעצר בית" על רקע כתב אישום המייחס לו עבירה שדומה במהותה, שלא לומר זהה, לכתב האישום נשוא בקשה זו, כאשר על-פי המיוחס למשיב, יחד עם אחר פרץ לחנות בחורה וגנב מן המקום סיגריות בשווי של 10,000 ש"ח-9,000 ש"ח, ומזומן בסך 2,800 ש"ח.
כאמור, לא זו בלבד שהמשיב לא נמצא ב"מעצר הבית", אלא זה שב וחטא בעבירה דומה, אשר גם אם עסקינן בעבירת רכוש, לא ניתן להתעלם מכך שגם זו בוצעה יחד עם אחר, וכי הרכוש שנגנב הינו בשווי לא מועט.
נמצא אם כן כי מדובר בהפרה, והפרה משמעותית של תנאי השחרור.
מעבר לכך, כפי שעולה מפרוטוקולים במסגרת שני התיקים שתלויים ועומדים בעניינו של המשיב, זה אינו מתייצב לדיונים בעניינו. במסגרת ת"פ 63190-10-10 המשיב הודה והורשע ביום 11.5.11 במיוחס לו, ומאז לא התייצב לדיונים בעניינו. לא אמנה את כל הדיונים אולם אציין כי לדיון ביום 14.11.11 לא התייצב לדיון בעניינו, שנקבע לטיעונים לעונש, והוצא צו הבאה; ביום 4.12.11 התייצב וטען כי אין לו כסף ולא יודע מתי הדיון, וצו ההבאה בוטל; ביום 17.4.12 עולה כי המשיב גם לא התייצב לחוות-הדעת הפסיכיאטרית שהוגשה בעניינו; וביום 23.5.12 המשיב כלל לא התייצב לדיון.
כך הם גם פני הדברים במסגרת ת"פ 38006-06-11 בו, בדיון שנערך ביום 24.10.11 בפני כב' השופט אור אדם, המשיב לא התייצב והוצא נגדו צו הבאה. המשיב שוחרר לאחר שנעצר בעקבות צו ההבאה שהוצא ביום 4.12.11 וציין כי לא הגיע לדיונים בגלל הילדה, והתחייב להתייצב לכל מועד שייקבע בעניינו.
כך גם עולה מחומר החקירה שהמשיב עזב את כתובת "מעצר הבית", והתמונה הכוללת הינה שמדובר במי שאינו נשמע להוראות בית-המשפט.
כשאלו הם פני הדברים הרי אין מקום לבחון את טיב החלופה המוצעת שכן מושכלת יסוד ביחס לשחרור ממעצר הינה האמון שיכול לתת בית-המשפט במשיב שיקיים אחר תנאי שחרורו. לדאבון הלב לא ניתן לומר שזה המצב בעניינו של המשיב שבפניי. נוכח התנהלותו של המשיב, הפרה זו איננה רק עוד הפרה, אלא יש בה כדי להעביר מסר של זלזול בהוראות שיפוטיות. בעמ"ת 39363-04-12 ציין כב' השופט פרידלנדר: "לא ניתן להמעיט בחשיבות העמידה על קיומם המדוקדק של תנאים מגבילים לשחרור. אם תיווצר אווירה של זלזול בתנאים מגבילים לשחרור, התוצאה תהיה ריבוי מעצרים בשל אי יכולת ליתן אמון בכיבודם של תנאי שחרור. כלומר, החלטה מקלה על שחרור בנסיבות כבענייננו - יצא שכרה בהפסדה מבחינת החתירה להמעטה מידתית במעצרים והעדפת שחרורים". דברים נכוחים אלו יפים גם למקרה שלפנינו.
למעלה מן הצורך אציין כי בשים לב לכך שהחלופה היא בבית מגורי המשיב, ובסביבתו הטבעית, ובשים לב להתרשמות בית-המשפט מן המפקחות, בדגש על אשת המשיב, לא ניתן לומר כי מדובר בחלופה סמכותית שתציב גבולות להתנהגותו של המשיב, כפי שמתבקש בעניינו.
לאור כל האמור לעיל הנני מורה על מעצרו של המשיב עד תם ההליכים.
ניתנה והודעה היום, א' תמוז תשע"ב, 21/06/2012, במעמד הנוכחים.