נדמה לי, שתיאור זה הוא משל טוב להבנת ענינו של ראש השנה. ראש השנה הוא יום הדין, כדברי המשנה (מסכת ראש השנה, פרק א משנה ב), "כל באי עולם עוברים לפניו כבני מרון". איך אנחנו אמורים להתכונן ליום זה? הרי ברור לגמרי שאין אנו יכולים לצאת זכאים לחלוטין בדין. אחד הפיוטים הנאמרים בראש השנה אומר כך: "א-ל אמונה בערכך דין, אם תמצה עומק הדין, מי יצדק לפניך בדין". לאמור, קשה למצוא אדם שיכול לעמוד ולהימצא צודק במידת הדין. לב יודע מרת נפשו, וכל אחד מאיתנו מכיר את חולשותיו, ואת המקרים בהם נהג בניגוד לערכיו שלו. כבר שלמה המלך אמר בספר קהלת (פרק ז פסוק כ), "כי אדם אין צדיק בארץ אשר יעשה טוב ולא יחטא". א"כ על מה אנו נשענים בבואנו לראש השנה?
התשובה לשאלה זו, עולה מן הסיפור של ידידי יועץ הנישואין. התורה, סדרה לנו סדר עבודה לראש השנה, המבוסס על עיקרון אחד. אמרו חז"ל במדרש (ויקרא רבה כט, י), "כל ימות השנה ישראל עוסקין במלאכתן, ובראש השנה נוטלין שופרותיהן ותוקעין לפני הקב"ה, והוא עומד מכסא דין לכסא רחמים, ומתמלא עליהם רחמים". מה פשר הדבר? איזה הגיון יש בזה, שתקיעת שופר דיה כדי להעמיד את הקב"ה מכסא דין לכסא רחמים?
בשתי הנהגות שורשיות מנהיג הקב"ה את עולמו, מידת הדין ומידת הרחמים. מידת הדין מבקשת את יושר המשפט והצדק, ואילו מידת הרחמים מחפשת את הדרכים לפתור את הבעיות והקשיים, ולהוביל את האדם אל תכליתו. תקיעת שופר מבטאת את קבלת המלכות, כדברי הכתוב (תהילים צח, ו), "בחצוצרות וקול שופר הריעו לפני המלך ה' ". בתקיעת שופר אנו מבטאים את רצוננו הבסיסי במלכות ה', ואת חפצנו להמשיך ולהחזיק את הקשר איתו. התקיעות שלנו מבטאות את אמוננו בו. אנחנו סומכים על הנהגת ה', שאינה מיועדת אלא להיטיב לנו. בקבלת מלכות שמים אנחנו מבטאים גם את האימון שלנו בטוב שבקרבנו. אנחנו פשוט נותנים סיכוי להתקרבותנו אל הבורא ואל הדרך הישרה.
בזה אנחנו מעוררים את מידת הרחמים. אם פנינו אל חידוש הקשר, ויש בליבנו ציפיה להתגלות מלכות ה' בעולם, אנחנו באמת ראויים למידת הרחמים. בגילוי הרצון החיובי שבליבנו אנו נעשים קשורים ושייכים למלכות ה', מכאן ואילך יטפלו בכל מעשה ומחשבה שלנו, אבל המגמה לא תהיה חיפוש הצדק, אלא פתרון הבעיות ותיקון המצב.
חז"ל אמרו בתלמוד (ברכות דף יז עמוד א), "ריבון העולמים, גלוי וידוע לפניך שרצוננו לעשות רצונך, ומי מעכב? שאור שבעיסה (יצר הרע) ושעבוד מלכויות (צרות הגלות)". המעשים הפחות מוצלחים שלנו, אינם נובעים מתוכנו פנימה. ככל שנברר בתוך עצמנו, ונוציא לפועל את רצוננו הפנימי לעשות את הטוב ואת הישר ולהתקרב אל הקב"ה, כך נזכה שבורא העולם ידון וינהג איתנו במידת הרחמים. בכל מצב בו אנו נמצאים, תמיד פתוחה הדרך לשנות כיוון ולהתקרב אל האמת ואל הקדושה.
אליהו פייבלזון – "נפש יהודי".
This entry was posted on 16 בספטמבר 2009 בשעה 9:11 am	and is filed under במעגל השנה, ראש השנה. מתויג: אליהו פייבלזון, במעגל השנה, יומ הדין, מעגל השנה, נפש יהודי, ראש השנה. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, או trackback from your own site.