בדף מז ע"ב אנו פוגשים שתי משניות דומות בצורתן. האחת עוסקת בבתים של עבודה זרה, והשנייה – באבנים של עבודה זרה. המשניות דנות באופני ההיתר של איסורים אלה, התלויים במציאות המדויקת של יצירתם (במשנה השלישית, העוסקת באשרה, נעסוק אי"ה מחר).
רש"י פירש שמדובר בבתים ובאבנים הנעבדים מצד עצמם. אבל פירושו דחוק מעט, שהרי החלק האחרון בכל משנה עוסק בוודאי בבית ובאבן שאינם אלא משמשים. ועוד, שמשנת האבנים מציינת שהכוונה לבימוס, דהיינו לבימה שהעבודה הזרה עומדת עליה (כפי שכתב רש"י עצמו), ומעט דחוק להניח שאף הבימוס עצמו נעבד.
"שלשה בתים הם. בית שבנאו מתחילה לעבודה זרה – הרי זה אסור, שנאמר 'אבד תאבדון את כל המקומות' (דברים י"ב, ב). חדש – נוטל מה שחדש, שנאמר 'ואבדתם את שמם' (שם, ג). לא חדש, אלא הכניס לתוכו עבודה זרה והוציאה – הרי זה מותר, שנאמר 'ונתצתם את מזבחותם ושברת את מצבותם' (שם): נתצתה את המזבח – הנח לו, שברתה את המצבה – הנח לה".