"בית המלאכה הקהילתי אקולוגי בטבעון יפעל ברוח הפרמקלצ'ר, יילמד ויפתח טכנולוגיות נאותות לשימוש בסביבה הביתית, ויחזק את השותפות בין התושבים אל מול הבעיות הסביבתיות הגלובליות והמקומיות מולן הם עומדים. בית המלאכה הקהילתי אקולוגי בטבעון יהיה ראשון מתוך רשת בתי מלאכה קהילתיים אקולוגיים שיקומו בעקבותיו, וייצרו תרבות של עשייה עצמית וקהילתית, התמודדות עם בעיות ומציאת פתרונות, במקום התרבות השלטת הנוכחית בה שולטת בעיקר המחאה."
מן ההתחלה, הבנתי שאני לא יכול ולא רוצה להקים את זה לבד. לכן, עוד בשלבים הראשונים מאוד של התכנון, כשכל מה שהיה זה המסמך שבקישור שלמעלה ורעיונות בראש, הזמנתי את טלאור כהן, שאותה הכרתי עוד מימי בבני המושבים, אבל בעיקר כגיזברית האחראית ויד ימינו של ניר גירון, אבא אקטיביזם (האיש שהפיק את פסטיבלי אקטיביזם של השנים האחרונות, לאחרונים כאן שלא מכירים…). אחרי שכנועים נמרצים, טלאור הסכימה לעלות לסיפון ואף העתיקה את מגוריה לטבעון לכבוד הפרוייקט. בהזדמנות זו אני רוצה להודות לה על כמעט שנה של עבודה (חצי שנה של עבודת תכנון עוד לפני שהרמנו פטיש!) משותפת, שלא הייתה קלה, כי התחלות הן קשות. אבל תראי, טלאור. ההתמדה משתלמת.
והנה גלגול קורותיה של הסדנא הקהילתית לקיימות.
מתוך התכנון הבנו שאנחנו רוצים לבדוק את הפוטנציאל של הרעיון כאן בטבעון, ועל הדרך נאסוף גם דעות וכתובות דוא"ל של אנשים שמתעניינים. הרעיון היה לנצל את הקיץ ולעשות סדנת תנורי שמש על הדשא המרכזי, וכך גם למשוך תשומת לב. הנה מפת התכנון לאירוע, ולאחריה הפלאייר.
לאחר ביצוע שאלון אינטרנטי (להלן התוצאות, מבולגנות אמנם…) ומיפוי אנושי (מפת חשיבה למטה), שאלנו את ארבעת השאלות, והחלטנו ללכת על פיילוט עם המתנ"ס כדי להכנס למקום שבו המשאבים נמצאים. שיתוף הפעולה לא הבשיל מפאת קצר בתקשורת (מהצד של המתנ"ס).
שיחה ארוכה הניבה מפת חשיבה דלה אך מדוייקת (למטה). הבעיה הגדולה שלנו הייתה שאין לנו מקום פיזי פוטנציאלי. הרעיון הגדול (הבעיה היא הפתרון) היה, אם כך, להתחיל דווקא מהנראות הוירטואלית, שתראה רצינית ביותר (ניצול חוזקה שלי, בניית אתרי אינטרנט) ובכך נוכל לייצר מעיין מצגת חיה על מה שהיינו רוצים שיהיה בסדנא, כאילו זה כבר ממש קורה. הבעיה היא הפתרון, אמרנו?
תוך חודש כתבנו תכנים ובנינו אתר לתפארת שאף הדגיש בחזות החיצונית שלו את שלושת המעגלים החשובים כל-כך (שם גם הסדנא קיבלה את שמה המלא) – "הסדנא הקהילתית לקיימות".
שיחה עם אורן אזרי מהלימודים, שעובד בגן הבוטני באורנים (בפאתי טבעון) גרמה לנו להבין שייתכן ומוקי גרוס, מנהלת הגן, תרצה לאמץ את הפרוייקט. בשיחת הטלפון מוקי התלהבה מאוד, וכבר שבוע אחרי הגענו לפגישה. הבנו בדיעבד שאכן ניראות ווירטואלית עשתה את ההבדל, אבל לא זו של הסדנא, אלא זו של בידיים, שמוקי הכירה והעריכה. מפת החשיבה שלעיל הנה תוצאה של הפגישה עם מוקי שבה התחלנו לעבוד על ההסכם הכלכלי בינינו לאורנים, ועל הלו"ז להקמת הסדנא – מה, איך ומתי.
אחרי שהמסמך נכתב היה צריך להעביר את הרעיון מול "המועצה הירוקה" של אורנים – המנכ"לית, שניים שלושה מרצים "ירוקים", וסטודנטית. העברתי את המצגת המצורפת כהרצאה, ואז הגשנו להם את המסמך שכתבנו יחד ויצאתי מהחדר. להלן המצגת, בקובץ pdf.
כמעט חודשיים אחרי שהתחלנו, אספנו בסדנא 7 אנשים שענו על הקריטריונים הבאים: היה להם מה לומר על המודל של הסדנא, היו מהראשונים שהצטרפו למהלך, או שניהם. הפגישה התנהלה בטוב, והסתכמה במפת החשיבה שלעיל.
ארבע חודשי עבודה, והמודל הכלכלי עוד לא מוכיח את עצמו. התחושה הכללית שהנראות של הסדנא בתוך העיירה, והמרחק הקונספטואלי של אורנים מטבעון, מקשה על הגדלת מספר המשתתפים בה. על כן, התחלתי בתוכנית להגדלת הניראות. כחלק מהתכנית, השתלבנו באירוע של המתנ"ס בתיקון אופניים ביריד חוגים, לשם הבאנו את כל מרכולתנו ופלאיירים לכל דורש.
לאחר קיץ לא מוצלח כלכלית, החלטתי שכדי שהפרוייקט יצליח לחיות, צריך להפסיק לפרפר עם הסדנאות ולהשאר עם ליבת הפרוייקט, הסדנא הפתוחה, ולו מכיוון שאותה אני עושה בכיף גם בהתנדבות – ובאמת, כשאנשים שואלים אותי איך זה מצליח לעבוד, אני עונה – "זה עובד בגלל שגם אם לא יבוא אף אחד היום, אני עדיין אהנה מזה בעצמי. זה כיף לפחות לבנאדם אחד, אז זה עובד. ואז גם באים האחרים".
רצה הגורל, בדיוק באותו זמן שאני מכין את עצמי לשנת החורף וגוזם את כל הפעילות הפריפריאלית של הסדנא, מתקשרים אלי אורן ואיתמר. "באורט, קיבלנו כסף לפרוייקט שחייב לעסוק בקיימות וקהילה ואנחנו רוצים לעשות אותו בסדנא, עם התלמידים שלנו". ההתמדה היא 90% מההצלחה, שמעתי פעם. והנה זה מוכיח את עצמו.
"לקבל את השינוי ולהגיב ביצירתיות", הולמגרן אמר. הנה אנחנו באים.