1.הנאשם הודה והורשע בכתב אישום מתוקן האוחז שני אישומים, האחד בגין עבירת איומים לפי סעיף 192 לחוק העונשין, ובאישום השני הורשע בנוסף לעבירת האיומים גם בעבירות של תקיפה סתם לפי סעיף 379 לחוק, החזקת סכין למטרה לא כשרה לפי סעיף 186 לחוק והכשלת מעצר או חיפוש חוקי לפי סעיף 47 לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) (נוסח משולב) תשכ"ט – 1969.
כתב האישום המתוקן מתאר שני אירועים מיום 8.11.11 ומיום 1.12.11, שהתרחשו בחנות "מנטה" בנתניה, במהלכם התנהג הנאשם בבוטות ואיים על חייהם של ארבעה אנשים, ובהם המוכר בחנות ושלושה סיירים מחברת שמירה שהוזמנו למקום, כשבאירוע השני גם תקף שני סיירים בשעה שהוא מחזיק סכין במכנסיו, וכשנקראו למקום שוטרים הוא התנגד למעצרו וקילל אחד מהם.
2.חשוב לציין כי הנאשם הודה והורשע בכתב האישום המתוקן זה מכבר בתחילת שנת 2012 (ת"פ 12818-12-11), ואף נשמעו טיעונים לעונש בעניינו, שלאחריהם נתן לו בית המשפט הזדמנות להשתלב בהליך טיפולי בהתאם להמלצת שירות המבחן – אלא שהוא הפסיק לשתף פעולה עם גורמי הטיפול השונים כעבור חודשים בודדים, נמנע מלהתייצב לדיונים שנקבעו לצורך גזירת עונשו, עד אשר לא היה מנוס מהתליית ההליכים בעניינו. רק בחודש מאי 2014 אותר הנאשם וכתב האישום הוגש שוב וההליכים חודשו (ת"פ 52602-05-14).
3.ב"כ המאשימה התייחס לנסיבות ביצוע העבירות על רקע בעיית התמכרות הנאשם לאלכוהול, וכן לחומרת העבירות והתמשכות ההליכים בשל מחדליו של הנאשם, וביקש לגזור עליו עונש ברף הגבוה של המתחם, שנע בין 6 עד 18 חודשי מאסר בגין עבירות האיומים, וכן עתר למתחם זהה בגין עבירת החזקת הסכין וביקש להפעיל מאסר על תנאי שתלוי ועומד נגד הנאשם (ת"פ 6248-04-10) במצטבר לכל עונש שיוטל ובצירוף לרכיבי ענישה נלווים.
מנגד טען הסנגור, כי מדובר בעבירות שאינן מצויות במדרג הגבוה של עבירות האלימות, ושלא הסבו נזקים של ממש למתלוננים, הסנגור הוסיף, כי עפ"י התסקיר שנערך בעניינו של הנאשם בהליך הקודם, ובו תואר רצונו לשיתוף פעולה והשתלבותו בטיפול במשך מספר חודשים, הרי שיש להעדיף את האינטרס השיקומי על פני אינטרסים אחרים. הסנגור תיאר את תקופת המעצר בה שהה הנאשם ואת נסיבות חייו הלא פשוטות, וביקש להימנע מהטלת מאסר בפועל, ולחילופין לאפשר לנאשם לרצות את עונשו בדרך של עבודות שירות.
4.למרות שהנאשם הורשע בטרם נכנס לתוקף תיקון 113 לחוק העונשין, הרי שבהתחשב בפסיקה הנוהגת - יגזר עונשו ברוח התיקון, כפי שיפורט להלן.
5.הנאשם נקט באלימות פיזית ומילולית לא קלה בשני אירועים שהתרחשו בתוך תקופת זמן קצרה, כאשר הגיע לאותו מקום תחת השפעת אלכוהול, והשמיע איומים במילים בוטות ובתנועות יד, כשעל גופו או בידיו של הנאשם אמצעי בעל פוטנציאל לגרימת נזק, כמצית דולקת וסכין - באופן הממחיש את הסכנה שנשקפה ממעשיו ומלמד על הכוונה והיכולת המיידית לפגוע במאויים, כשמימוש איומיו באירוע השני מוסיף ומעצים את חומרת המעשים.
באירוע הראשון איים הנאשם על המוכר בחנות בכך שהרים בקבוק יין מהדלפק ועשה תנועה כמתכוון לשבור את הבקבוק על ראשו של המוכר, וגם נטל מוצרים שונים וזרק אותם, ולמרות שהורחק מהמקום על ידי שוטרת, הוא חזר לחנות, נטל בקבוק ושתה את תכולתו וסירב לשלם עבורו. בהמשך, כשנקראו למקום סיירים של חברת השמירה, הנאשם לא נרתע מלהשמיע את איומיו כלפי אחד מהם, תוך שהוא התקרב לעברו עם מצית דולק, ואין ספק כי מעשיו של הנאשם והיותו שתוי היו אלימים ומפחידים.
כך, באירוע השני הנאשם חזר ואיים על אותו מוכר, תוך שסימן בידיו תנועה כאילו הוא עומד לפגוע בחייו, וכששוב הגיעו למקום הסיירים, הוא איים על אחד מהם תוך סימון תנועה "כאילו ישחט את הסייר", וגם נגע בפניו ודחף אותו כשהוא מחזיק בסכין במכנסיו. הנאשם הוסיף והשתולל במקום, איים על הסייר השני, בעט באוזנו וירק בפניו, ולא חדל מהתנהגותו הפרועה גם כשנכחו במקום שוטרים, אז התנגד למעצרו וקילל את אחד השוטרים.
הצטברות מעשיו של הנאשם מעידה על חוסר מורא מהחוק ועל העדר ריסון ושליטה עצמית, ועל קיומה של מסוכנות כלפי אחרים, באופן שיש בו כדי לפגוע בשלוות הנפש של המעורבים, להוות סכנה לשלמות גופם ולחייהם, ויש בה גם פגיעה בסדר הציבורי ובמלאכתם של אנשי חברת הבטחון ואנשי אכיפת החוק, אשר יש לאפשר להם לבצע את תפקידם ללא הפרעות.
6.כפי שנקבע לא אחת בפסיקה, עבירות האלימות הינן רעה חולה אשר בתי המשפט מצווים להיאבק בה, כשמדיניות הענישה הנוהגת בפסיקה בעבירת איומים נעה בין מאסר על תנאי ועד מספר חודשי מאסר ספורים, כאשר יש להתחשב באופן בו בוצע האיום ובאמצעים ששימשו את הנאשם כדי לבטא את איומיו. וכשעסקינן בעבירות איומים ותקיפה הוטלו על נאשמים עונשי מאסר בפועל לתקופות לא קצרות, שנעו בין 6 חודשי מאסר בפועל ועד 18 חודשי מאסר מאחורי סורג ובריח, כשניתן לכלול במתחם זה גם את העבירות של החזקת סכין והכשלת מעצר.
מאחר שהעבירות בוצעו במהלך תקופה קצרה ובסמיכות זה לזה (מרווח של כחודש בין אירוע לאירוע), התרחשו באותו מקום (חנות בנתניה), וחלק מהעבירות גם הופנו כלפי אותם אנשים (המוכר והסיירים), יגזר עונש כולל בגין שני האירועים לפי סעיף 40 יג (ב) לחוק.