יש נשים שרוצות את האיש שלהן חכם, יש שרוצות אותו חתיך ויש שרוצות אותו רגיש. אני רוצה את האיש שבחיי עצמאי. ממש עצמאי, כזה שמסוגל לתפקד בעולם בעצמו.
במבט חטוף נראה כאילו כל הגברים בני 25-35 הם פחות או יותר עצמאיים. הרשו נא לי להראות לכן את הצד האפל. זה שאם לא תשאלי באופן מפורש, לא תדעי. זה שיש כנראה גם במי שעתיד להיות בן הזוג שלך, אחיך וכמעט בכל גבר שתתקלי בו – פרט ליוצאים מן הכלל שאותם אתן מתבקשות להפנות אליי. בחיי, אני אשמח.
"מה זה?" שאלתי את אחד החברים שלי כשראיתי תיק ענקי מונח בחדרו, "אתה עוד פעם נוסע לחו"ל"? "לא, זה רק כביסה מההורים", הוא הסביר בלי להניד עפעף והתחיל להוציא תחתונים מקופלים מהתיק ולהניח אותם במגירה.
כך, ברגע אחד, נגלה בפני עולם שלם שלא ידעתי על קיומו, גברים בני שלושים שעדיין לוקחים את הכביסה לאימא!
"מה זאת אומרת", ניסיתי בכל כוחי להבין שהבנתי לא נכון, "אתה נוסע לחדרה (באוטו שהוא מקבל מהעבודה!) כדי לכבס?!" מסתבר שכן. פעם הייתה לו מכונת כביסה, אבל הוא לא ממש ידע איך להשתמש בה. וחוצמזה אצל אימא, כך הוא טוען, זה יוצא יותר נקי והיא גם מגהצת לו את החולצות שבהן הוא יוצא לפגישות העסקים שלו ומרוויח הון עתק. האדם כבש את פסגות ההרים, הגיע לירח ופיצח את הגנום האנושי, אבל הוא לא מסוגל ללמוד לזרוק את התחתונים שלו למכונה ולסובב שני כפתורים.
למען הסר ספק כבר בשלב הזה של הקריאה, אני רוצה לספר לכם ולכן שכן: אני יודעת להחליף גלגל במכונית (והיה שווה ללמוד לעשות את זה רק כדי לראות את ההלם של אנשים שחוזים בי מחליפה גלגל לבד), לבדוק שמן מים ולמלא אוויר בגלגלים בלחץ הנכון. אני יודעת לדפוק מסמרים, לתקן נורות ולפתוח סתימות. חוש הכיוון שלי איום ונורא, לכן אני מנווטת עם מפה במקצועיות רבה ואני יודעת, תאורטית, גם לקדוח. אני יכולה להבטיח לכם, שאם הייתי צריכה לקדוח שלוש פעמים ביום, הייתי יודעת לעשות את זה נפלא ומצויין. מה שמעביר אותנו לסעיף הבא בעצמאותו של הגבר; אוכל.
לאמיתו של דבר, כשאני פותחת מקרר ממוצע של גבר נדמה לי שהנה הצליח מישהו ללמוד איך חיים בלי אוכל. המקרר של הגבר הכמו עצמאי מכיל בדרך כלל מלפפון שעל פי גילו אמור ללכת לגן חובה. הפריזר לעומת זאת מכיל שניצלים מוכנים ומלאווח למיקרוגל בכמויות מסחרית, ערומים זה על גבי זה. "קלף מנצח לא מחליפים ושניצל שאתה כבר יודע בדיוק כמה שניות הוא צריך להיות במיקרוגל, גם לא מחליפים", הסביר לי האיש בעל המקרר כשהוא דוחף לפיו את השניצל הסמרטוטי.
בתור בשלנית קטנה מאוד, ששונאת לבשל, אני יכולה בהחלט להבין את המצוקה. בניגוד למה שטוענים בפני גברים רבים, גם אני לא עמדתי ליד אימא כשהיא בישלה ולמדתי ממנה. הוריי דגלו בתירס סנפרוסט ושניצל טבעול בתור אבות המזון הבסיסיים לילדיהם. כשיצאתי מהבית בגיל עשרים לא ידעתי איך נראים מים רותחים ובכל זאת מקץ שבע שנים אני יודעת לבשל יותר משניצל, אורז ופסטה. אז בחיי שאני לא מצליחה להבין למה כל כך מסובך ללמוד להכין סלט נורמלי ופירה סביר. מה כל כך קשה בזה? ולמה זה נראה כאילו מדובר כאן בקושי נפשי חמור?
"לא יודע, אני חסר אונים במטבח", הוא מסביר לי. "לך אין דברים שאת לא יודעת לעשות?". "בוודאי שיש לי. אני לא יודעת לתלות ערסל מהתיקרה עם דיבל ג'מבו. מצד שני, אני לא צריכה לתלות ערסלים בתדירות שאתה צריך לאכול".
ביום אחר קפצתי לביקור חולים אצל חבר אחר, בעיר אחרת ובפח האשפה של חדרו גיליתי זוג מכנסיים נאים בהחלט. "הם מקולקלים", הסביר לי החבר, "נפל להם הכפתור". האיש יכול להיות רופא, כזה שכל היום תופר אנשים, הוא יכול להיות אדריכל או אפילו שען! אבל הוא לא יודע מה זה חוט ומחט ומעולם לא עשה תפר או קשר. זה הרס אותי, אבל ניסיתי להישאר מנומסת. "במה אתה חולה בעצם?" הוא לא יודע. הוא לא הלך לקופת חולים. לאמיתו של דבר, הוא לא יודע באיזו קופת החולים שלו, נדמה לו ש"מכבי" אבל אולי בעצם זו "מאוחדת" או "הכללית"? הוא לא יודע. אין לו רופא משפחה והוא בכלל לא חולה. זה אותו איש שיתמהה למה צריך לנקות את האמבטיה אם ממילא מתרחצים שם כל היום. אני, ש"הסבון בכה מאוד" היה השיר שהזדהיתי איתו בילדותי, אני, שהוריי צלמו את הבלגן בחדר שלי כדי שחבריהם יאמינו להם שיכול להיות כזה סוג של בלגן, אני שכדי להגיע לשולחן העבודה שלי צריך לעבור מעל שני תיקים, צבת, קסדה, שמונה ספרים, שש כוסות וזוג נעליים אחד לפחות – צריכה להסביר לו למה צריך לנקות את האמבטיה ואם אפשר 'פעם ב-' גם לעבור על החרסינות לא יזיק.
אז אני רוצה את הגברים בחיי עצמאים. אני לא רוצה לחנך, אני לא רוצה להסביר. עברתי את הגיל בו הייתה לי סבלנות לעמוד במטבח ולהסביר דברים שאני בקושי מבינה בהם ולאמיתו של דבר אני מסרבת מבחינה עקרונית ללמד מישהו בן שלושים, שגר חמש שנים לבד למה לא מכבסים סוודרים מצמר, או איך תולים כביסה.
מה משעשע? זאת עלילת דם! תסתכלי על תוכניות הבישול בטלביזיה ותגידי לי מי מככב שם? תעשי בדק בית בחדרים תל-אביביים ממוצאים ותראי מי יותר ג'יפה (הבננות כמובן).
כנראה ששכחת משהו שלומית הלא יקרה ( למעשה בחצי מחיר רק היום ) אם היינו טובים בכל התחומים, יודעים הכל, מסודרים ומאורגנים בשביל מה לעזאזל היינו צריכים אישה קבועה לידינו? בשביל הפטפטת והקשקשת ?
לא, אנחנו צריכים מזכירה שהיא גם טבחית וגם מנקה וגם זונה במיטה, גם אנחנו מתפשרים תאמיני לי , בלית ברירה למדתי לבשל, גם אנחנו מתפשרים תאמיני לי, הו הו, ועוד איך.
ואם באמת אלו הגברים שנתקלת בהם וחיית איתם לפי המאמר , לא נותר לי אלא לרחם עלייך שעדיין לא פגשת את גבר אמיתי ואת עדיין חיה עם תינוקות מגודלים .
וחוץ מזה יש הרבה נשים שלא יודעות בכלל על מה את מדברת כי גם הן לא מסוגלות לבשל, לתפור ,לכבס או להכניס למייבש !!! ( כבר מזמן לא תולים כביסה ,דרך אגב, רק בשביל הפרוטוקול.
אחת שקוראת לעצמה מותק כנראה יש לה חסך… מזמן או אף פעם לא קראו לך מותק…הא ?
למה לפסול למה?
הוא פשוט אהב את המסעדה ואימץ את השם.
למה את לא מתקשרת אלי ? Long Time No Talk …אז יאללה Pick the damn Phone ו call me baby …למה מי מת שאת לא מתקשרת ?
אז לא צריך TO GROW UP (ודרך אגב, עברית שפה יפה…), פשוט לחייך בחמימות, להעיף בגבר המופלא שלך (או שאולי אתה הגבר המופלא הזה שמבשל, מגהץ ומפנה את המדיח?) ולהנות מן הקיים.
אותי (וזה בהחלט לא רק כביסה…) ושאני אשלים אותה.
בעניין כביסה ובישול. אני אוכל צהריים בדרך כלל במזנון בעבודה, או קונה שווארמה או פלאפל, או שאוכל אצל ההורים. לי אפילו אין מיקרוגל, ואם אני אוכל צהריים אצלי בבית, אני מוציא מהמקרר את האוכל הקנוי (למשל, "מאמא עוף") כמה שעות לפני הארוחה, ואז אוכל זאת בטמפרטורת החדר. גם המצאתי לפעולה הזאת שם: "בישול איטי".
אגב, למה לעטוף כרית בשתי ציפיות?
You are a typical ashmai zaken, who is centralizing his life arround the real important things (in your case is aritmethic, trivial logi and elementary computer knowledge) and you are looking for a maid and a hole providiner . She needs to clean make the food and open her leg and she needs to be young. Probably you are looking for a retarted blind woman who will be willing to spend her you ng years with an old dirty and lazy man.
מעיד בעיקר עלייך.
by the way, not only to me, but to others too.
from reading my comments here.
really care about me, NOT to people like you.
nasty things to different people (mainly males).
צודקת, פשוט צודקת.
וממשיך להתעקש על אחוזי התאמה מספריים בין בני זוג, ודברים מגוחכים כאלה.
ואני-אני חייב להידחף-למדתי שעצמאות היא פונקציה של טיפול ישיר בעיסוקי היום יום ובביבים במודל של שוק פרמיטיב בו אין חלוקת תפקידים וכולם עושים הכל. אך כמו שבחברה הכללית פיתחנו כלכלה מתוחכמת והתמיינו למקצועות, כך גם בחברה המשפחתית (יש שיאמרו פטריאכלית)-התמיינו למקצועות ולמומחיות למיניהן-לאוו דווקא לפי תיוג סקסיסטי נדוש של נשים-מטבחגברים-פתיחת סתימות וקדיחת חורים.
לי, שלומית יקרה, דווקא יש מזל.
מיינה ליבלינג, הליבלובי שלי, הר פרופסור מאנפרד שטוטגארטן, מעיר אותי בכל בוקר עם LEED של שוברט שהוא מנגן בכינורו: "בוקר טוב לדג השמך ולסרדינים גם".
בזמן שאני פוקחת עיני וממצמצת את מיצמוצי הבקר הראשונים שלי, אני מגלה מגש עם ארוחת הבוקר מונח על הסדינים המעומלנים: שניצל וינאי, נקניק דם, מחית תפוחי אדמה בסגנון הריין ובקבוק בירה קניסברג- כל מעדני הבקר הבאוואריים האהובים עלי כל כך.
"אבל דובשן קטן,לשון חתול ורדרד, מוצארט קוגל יקר שלי" אני אומרת לו "איפה החזרת? איפה החרדל?! ולמה הביריות אינן מגוהצות?".
חשוב מאד,שלומית יקרה, ושאר הפציינטים, להקפיד שהמגף יעוף לפני שמאנפרד יספיק להתכופף ושהשוט יהיה תמיד מוכן מתחת לכרית להנפה בשליפה אחת כשמאנפרד זוחל על הרצפה להרים את הצלחות המנופצות.
אסור לבזבז זמן, כי הכל בחינוך לעצמאות, שלומית יקרה, הוא עניין של תיזמון,מהירות ונחרצות.
רואים שאת לא באמת גרמניה.
ובטח גם שיער הכוס שלך שחור משחור.
איך אגודות איסוף הבגדים למינהן היו יכולות לתת בגדים נורמאליים לאנשים דלי אמצעיים אלמלא אנחנו הגברים חסרי התושייה שלא יודעים לתפור כפתור (ופרח!) היינו זורקים את אותם בגדים כשהם עוד אופנתיים?
איך היינו יוצאים ביחד למסעדות משובחות אם אנחנו הגברים הבשלנים הגרועים היינו מכריחים אותכן לאכול מפרי ידנו? אני מאחל לך שלא תפלי על הקומבינציה המדהימה של בחור שאוהב, אבל לא יודע לבשל (מכיר אחד באופן מאוד מאוד אישי).
איך היינו יודעים להעריך את הסדר והנוחות של צימר/מלון/whatever אם היה לנו את זה בבית?
אין לי מה לומר על כביסה כי אני באמת מכבס לבד כמעט מהיום שעזבתי את הבית יום אחרי השיחרור. למרות זאת, אמא שלי עדיין לא מעכלת את זה שלא צריך לכבס את הבגדים שלי לפני שאני נעלם וכל פעם שאני אורז תיק או מזוודה אני צריך להרגיע אותה שלא צריך להפעיל מכונה במיוחד בשבילי.
אחותי ובעלה, צמד מהנדסים מוכשרים, הגיעו למסקנה שהיא לא תצליח ללמד אותו להפעיל את שני הכפתורים של המכונת כביסה והוא לא יצליח ללמד אותה לתפעל את השלט של הטלוויזיה-וידאו. ואת יודעת מה? הם חיים נפלא אחד עם השני כבר 15 שנה.
חמתי "שתחיה" נשואה לבעלה כבר 45 שנה ועדיין מתעקשת לא לדעת כיצד מפעילים מכונת כביסה…..
לפעמים חוסר ידיעה אכן פותרת מהעונש. ותחשבו על זה.
אני רוצה לספר שיש גם גברים אחרים.
חבר שלי (בלי עין רעה), גם מבשל גם מנקה, וגם עושה כביסה.
כן בנות יש גם כאלה!!!
חבר שלי הוא בחור יפה וממש לא חנון. הוא פשוט מתחלק איתי בעבודות הבית, כי הוא מאמין בזה.
כן גם אני מפנקת מאד בחזרה אבל ככה זה יחסים נורמלים!!!!
או שאתה אופטימוס.
תרשי לי למחות.
אוקי, יש קטעים שהם נכונים (המקרר הריק…) ובכל זאת: כביסה? עושה גם עושה (להיסחב עם חצי טון כביסה לא מתאים *ממש*!
אני גם לא יודעת לבשל כלום, אין לי כלום במקרר, ואני מכבסת אצל ההורים.
מה זה אומר עלי? שאני חצי גבר?
קראתי פעם או פעמיים על כך שלא כל הגברים "גבריים"
ולא כל הנשים "נשיות", עדיין רוב הגברים "גבריים"
ברמה ההתנהגותית והמחשבתית.
אני מנחש שאולי אישה "גברית" תחפש גבר "נשי"
לפחות היית ציני או מצחיק כמו מומו, שאני מניחה שכתב בצחוק.
הגבת כ"כ ברצינות לבדיחה של מומו על כך שציפור דרור היא גברית, שזה פשוט לא יאומן.
אנו חיים במאה ה-21!!!!! האם ידעת זאת?
שבעים ונקיים יותר, שזה לדעתי טוב יותר.
ולבצע לבדי את כל מטלות הבית, כשבן זוגי נח לו רגל על רגל?
באופן אישי, אין לי מושג בבישול, לאמא שלי לא היה מושג בבשול, ואני הכי נשית שאתה רק רוצה.
בן זוגי לעומת זאת, בשלן מדהים, ואני שמחה שזכיתי בו.
אני בד"כ לא מגיבה פה, אבל דבריך כ"כ מרתיחים שהייתי חייבת.
הכותרת, התגובה שלי היתה ל"מומו".
מה שכתבת למה שכתבתי בעניין "גבריות" ו"נשיות".
זה מאמר שהיה מתאים לו להיכתב לפני עשרים שנה בטור של עירית לינור ב"חדשות". הלעג לחוסר המיומנויות ה"בסיסיות" הוא בדיוק נקודת הכוח של האישה ה"פאסיב אגרסיב" מהדור הישן. מה זה עניינך אם הוא אוכל שניצל מהמיקרו או מבשל לעצמו ארוחות גורמה? את פשוט מחפשת דרך להרגיש תחושת עליונות. את "לא רוצה לחנך" אבל את נהנית מאוד להיות בעמדה של מישהיא שיש לה ייתרון של ידע ויכולה, פוטנציאלית לפחות , לחנך אם היא תבחר לעשות זאת. ובכלל, מה ה"גליק" הגדול בכל עבודות הבית האלה? אני מעדיפה בנזוג שיחד איתי נרויח מספיק כסף לעשות OUTSOURCING של כל הדברים המבעסים האלה, ושאת הזמן הפנוי שלו יקדיש לי ולא לקרצוף החרסינות.
עשית לי לחייך, אבל האמת? נראה לי שבחוסר האונים הגברי נוכל להאשים רק את עצמנו, ביחוד אותן נשים (אהמ, כמוני) שיש להן נטייה להפוך לאמא של אהוביהן. אני יודעת שבעייתי, אבל נורא קשה לי להשתלט על הצורך הזה.
כשמישהוא רק מעז לפתוח את הפה על יכולות הנהיגה של נשים הוא חוטף באבי אביו, אבל לאשה מותר לרדת על גברים.
לוכי, מה כתוב שם למעלה? נכון! *בננות*, רוצה לרדת על יכולות הנהיגה של בנות, תעשה את זה במקום בו תמצא קהל אוהד.
שכחתי שהיה כאן מאמר על יכולתן הנהיגתית הדלה של הנשים.
היתה התגובה שלי כשהתחלתי לקרוא את המאמר.
ואז הגעתי לקטע על המלווח והשניצלים ונזכרתי בטבעול שמתחמם כבר שעה על המחבת.
(למחבת שלום. שניצל תירס שרוף זה איכסה).
תני לזה זמן, שלומית.
בסופו של דבר, את מחפשת את מה שנקרא "הגבר החדש" , אותו זכר מתוקן שעבר חינוך מחדש ע"פ משנתן של עירית לינור, שלי יחימוביץ' ושאר אבירות מסדר הוונדטה.
אבל את חייבת להבין שהגברים שעברו את המודל הזה עדיין בחיתוליהם, משמע הם נכנסים ממש עכשיו לגיל העשרים, חכי קצת.
בתור בן 30 בקרוב, אני מבקש ממך להניח לי ולחברי לחיות כמו שייח'ים. להשתמש באותו נוזל לחפיפת שיער, הסתבנות וצחצוח שיניים, לחטוף סקאביאס ממצעי ה'סמנטה פוקס' שלנו, שכובסו ביחד עם מדינו המטונפים ולהתענג על פיתה עם חומוס , למי יש זמן למיקרוגל.
לא יכולתי לתאר את התופעה טוב יותר ממך.
אין ספק שאת צודקת במאה אחוז, אבל חשוב לזכור שיש גם יוצאי דופן. גם אותם יצא לי להכיר. החיסרון בהם הוא שאי אפשר לרדת עליהם בעינין הזה …. שגורם לי להרגיש מצוין כשאני עושה את זה.
תמיד היו וכנראה תמיד יהיו מי שיעשו אידיאולוגיה מהסבל. אני לא מצליח לתפוס, למה אדם צריך לעשות מה שאינו גורם לו הנאה. אלא אם כן, אין לו אמצעים שיקנו את האושר שלו.
אני לא אוהב להחליף פנצ'ר, לנקות, לכבס, לגרז טנקים, לעשות כלים, לתפור כפתורים או אפודים וחגורים.
אני אוהב בית נקי, בגדים נקיים, אוכל מדהים, יין טוב, לישון עד הצהריים ולחיות בתוך הבלאגן הפרטי שלי.
בשביל כלים יש לי מדיח. וכשאין, אני מעדיף לשטוף בעצמי, כדי שיצא נקי, על פי טעמי. בשביל כביסה יש לי הסדר מצויין. הם באים, לוקחים, מכבסים, מגהצים ואני עוזר להם עם חשבון הבנק שלהם.
פנצ'ר? שאני אחליף? רק אם זה במדבר!
לגרז טנק, בשביל זה יש מי שמוכן לשרת בשריון.
אוכל, זה כבר עסק רציני. את זה אני אוהב. גם לקנות את המצרכים, גם לבשל וגם לאכול. אותו דבר סקס. רק ששם אני לא כל כך רוכש.
לפני שנים רבות, אחותי, שהייתה מנכ"ל של חברה החלה חיים משותפים עם בן זוג. הוא האמין בשוויון. לדעתו, כל אחד מהם צריך היה לקחת חלק שווה במלאכות הבית. אמרתי לאחותי: מה, את מפגרת?!
אם הוא אוהב לנקות שינקה. את, ב"חצי" שלך הביאי עוזר/ת. את עובדת מספיק קשה ומשתכרת מספיק על מנת לרכוש את הדברים האלה שמונעים ממך לסבול.
אני מוכן לעבוד שעות נוספות ולהתאמץ על מנת שמישהו אחר, שבעבור שירותיו אשלם, יעשה את מה שאני לא אוהב לעשות. אין לי מושג ירוק למה עלי לעשוק במלאכה שנואה שניתן לרכוש כל שעה ממנה בחצי שעת עבודה שאותה אני אוהב או מעדיף לעשות. הרי אין סיכוי בעולם שאהיה מוכן לעבוד בתפירת כפתורים בעבור נגיד 35 ש"ח לשעה!
הכי זה מזכיר את האידיאולוגיה של אוספי הבולים. אוספים להם אנשים בולים. פחחחח. יושבים מסדרים, מיישרים מדברים על זה. כי מישהו פעם חשב שזה מאד תרבותי, או משהו.
מה כבר חשוב במלאכות הבית, מה? צריך, עושים. יש כסף כדי שאחרים יעשו בשבילך, תשלם. אתה קמצן? תסבול. אבל לעשות אידיאולוגיה מהסבל?!
מי שאוהב לאכול טבעול, שיבושם לו. מה זה צריך להטריד את זקנתי הצולעת. ואם הליכה לקניון נעימה יותר מתפירתו של כפתור, ויש את האמצעים, למה לא?!
מה כבר חשוב בדיוק ודחוף כל כך בלתפור דווקא את הכפתור.
אני פה כדי להינות מהחיים שלי. אני משתדל לעשות יותר ממה שאני אוהב ופחות ממה שגורם לי סבל. אם אתקע במדבר, אתפור לי כפתור אחליף גלגל, אגרז את הפרימוס.
עד אז, אני כאן בשביל להינות.
כן, עכשיו עוד אפשר להשתעשע בקיטורים על זה שהתהליך של כביסה וקיפול נראה לו כמו קסם – זאתאומרת, זה קורה אבל אין לו מושג איך לעזאזל.. אבל כשתתחתנו או יהיו לכם ילדים זה יהיה ניג'וס אמיתי ולא מצחיק בכלל. אני מאוהבת בטירוף בבעלי החתיך והמוכשר, אבל זה שהתחתונים שלו זרוקים באמבטיה וזה שהוא מוריד גרביים יחד עם המכנסיים ומשאיר אותם לעמוד כך בפוזה אמנותית מ ש ג ע א ו ת י!!! כך שאני אוספת אחרי הבייבי את הצעצועים ואחריו את הבגדים. ודרך אגב, יש גם נשים כאלו וזה לא פחות מעצבן. אני מכירה כמה וכמה זוגות שזו ההתכסחות העיקרית ביניהם – אז ראו הוזהרתם/ן!!!
לא תמיד הגבר כל כך חסר אונים – אבל ברוב המקרים.
זה מראה שהם פשוט ל א י כ ו ל י ם ב ל ע ד י נ ו!
אבל אני אישית מעדיפה להפעיל את המכונת כביסה פעם נוספת מאשר לתקן תקר או לדפוק מסמרים!
אז כמו שאני מבינה שיש דברים שאני פשוט לא מוכנה לעשות ככה אני גם מקבלת את המגבלות שלהם. ואני מודה שחוסר האונים שלהם די מבדר אתי.
אני לא יודעת מה אתכם חברים, אבל כשאני רואה את הפרסומת של הגבר החולה במיטה ("מירה…מירה…), חיוך עולה על שפתיי ומחזיר אותי אחורה לתקופה שבה גרתי עם חבר שהיה תסלחו על הביטוי מזיין לי את המוח בכל פעם שכאב לו הגרון, עד שבוקר אחד הבחור התחיל עם אותו סיפור (אל תלכי לעבודה, אני חולה, תעשי לי תה), כמובן שהלכתי ואח"כ התברר שלבחור היו אבנים בכליות – מה שנקרא "זאב זאב".
אכן מאמר יפה ויש בו יותר משמץ של אמת, אך למען הפרוטוקול עלי לציין כי חברתי הטובה ביותר, בעלת מקצוע חופשי הדורש שנות לימוד רבות, עדיין (בגיל 31) לוקחת את כביסתה לאמא.
הגבר שבחיי היה עצמאי מאוד עד שפגש אותי. מאז גרושיו כיבס וייבש, אם כי צבר כלים של שלושה ימים לעוזרת. מאז שנכנסתי לחייו נטלתי, בעצמי את התפקידים שמילא בעצמו ואף חלק ממטלות העוזרת. נוח לי לקפל בעצמי את בגדינו ולהכניסם לארון בדיוק כפי שאני רוצה. "האשמה" במקרה זה כולה עלי.
ועוד דבר, ייקח לו שלושים שנה לתלות מדף שהבטיח לי. אני מחליפה נורות, פותחת סתימות, תוקעת מסמרים וקובעת תורים לרופאים. מאז ומתמיד כך עשיתי….
הגבר צריך ללמוד לעשות דברים אלו לשם עצמו בלבד ללא קשר למסורת או לנורמה.
זהו חלק מלהיות עצמאי כמו מכונית ודירה משלך.
אין בזה משהו חינני במיוחד.זוהי תלות.כל אחד יכול ללמוד להפעיל מכונת כביסה.
אני בעד לא להסתמך על אף אחד ואף אחת ככלל בחיים.
אני מכבס את הבגדים של שנינו (אשתי לא יודעת להפעיל את המכונה!), מנקה (גם היא) מבשל (בעיקר אני, גם היא) ויודע אפילו לתפור כפתור!
מהרגע שעזבתי את בית הורי לאחר השחרור, החלטתי שאם אני עצמאי, אז עצמאי עד הסוף. ובאמת אני יודע לעשות את כל הדברים ה"גבריים" וה"נשיים", פשוט בגלל שאני רוצה. למה אני רוצה? כי אני רוצה לדעת שאני אדם עצמאי ולא תלוי בחסדיו של אף אחד.
Self-Reliant זו המנטרה שלי.
אז מה שאני גם יודע לגהץ יפה וגם להחליף גלגל?
גם אני גבר מהחריגים וכל הכבוד לך ולנסיך החלומות.
ולכן בנות: יש לי שני חברים בני שלושים, האחד לא עצמאי מכבס אצל אמא ואוכל מקופסאות טונה , מצד שני הוא רגיש אמיתי ונאמן.
השני עצמאי מגיל 18 ויודע לעשות הכל כולל לבשל מעולה ולבצע את כל עבודות הבית אך מרקם אישיותו מורכב , הוא בעל אגו גדול וכנראה לא מתאים לכל אשה.
לכן אני אומר : הסתכלו על החבילה בכללותה , וראו על מה אתן מוותרות ומה אתן רוצות.
אני , אגב , משהו באמצע ונוטה יותר לכיוון העצמאות.
באמת מאוד יפה שיש יוצאים מן הכלל שמפריכים את התיאוריה, הנוטה, מעצם טיבה, להכללות. אך לא בחריגים עסקינן, אלא בתופעה, ושני היוצאים מן הכלל בעצם מעידים על הכלל.
אגב, חברה שלי הצליחה, אחרי מאמצים, לחנך את בן זוגה לקחת חלק בעבודות הבית. עכשיו גם הוא בחריגים.
אני רוצה להגיד לכם שאצלנו יש בדיוק את המצב ההפוך. הגבר שלי מאוד מאוד עצמאי, ואני לעומת זאת- ממש מתחילה את החיים בגיל 30 מהבחינה הזו. (כולל ניקיון, כביסה , בישול- הכול..).
והוא מתעצבן הרבה יותר מאשר אם המצב היה הפוך, לדעתי באיזשהו מקום מטעמים שוביניסטיים- הוא מצפה שהאישה שלו תהיה העיקרית בתחזוקת הבית, וזה שהוא גם יכול לתרום – אני רק צריכה לשמוח.
הויכוחים אינסופיים ולמען האמת אני פוחדת שבגלל ה'שטות' הזו הכל יתפרק, כי אמנם אני מנסה להשתנות, אבל כנראה זה לא מספיק לו- וחיים כאלו הם די אומללים כשאני כל הזמן לא בסדר.
וחבל חבל חבל לנתק את הקשר שלנו.
למישהו יש משהו להגיב?