ערעור על פסק דינו של בית המשפט המחוזי בחיפה בתפ"ח 392-11-15, במסגרתו הרשיע בית המשפט (ר' שפירא – סג"נ; א' אליקים – סג"נ; והשופטת ת' נאות-פרי) את המערער ביום 7.12.2016 בביצוע עבירות של ניסיון לרצח והחזקת סכין ממניע גזעני, וביום 27.2.2017 גזר עליו עונש מאסר בפועל בן 11 שנים, וכן עונשי מאסר על תנאי ותשלום פיצוי למתלונן.
נגד המערער הוגש כתב אישום בהתייחס לאירועים שהתרחשו ביום 13.10.2015. על פי האמור בכתב האישום, על רקע אירועי טרור שפקדו את מדינת ישראל באותה תקופה, החליט המערער לבצע מעשה נקם באדם ממוצא ערבי ולעודד אחרים לבצע מעשי נקם דומים.
בהתאם לאמור בכתב האישום, בסמוך לשעה 11:00 ביום האירוע, המערער הצטייד בסכין מטבח (להלן: הסכין), בסכין יפנית ובפטיש, ונסע ברכבו למרכז העיר קריית אתא כדי לאתר אדם ממוצא ערבי ולהמיתו. בהגיעו למקום, יצא המערער מרכבו תוך שהוא מחביא את הסכין בשרוול חולצתו, וכאשר הבחין באדם אשר נראה לו כי הוא ממוצא ערבי (להלן: פלוני) האט את מהירות הליכתו על מנת שזה יחלוף על פניו במטרה לדקור אותו. אולם לפני שהמערער הספיק לעשות כן, נכנס פלוני לתוך סניף בנק הנמצא בקרבת מקום (להלן: הבנק). המערער המתין מחוץ לבנק לצאתו של פלוני ומשלא יצא בחלוף זמן קצר, החליט המערער לעזוב את המקום (להלן: האירוע הראשון).
בשלב זה, כך על פי כתב האישום, נסע המערער לסניף "שופרסל דיל" באותה עיר (להלן: הסופר) מאחר שסבר כי רבים מהעובדים שם הינם ממוצא ערבי. בסמוך לשעה 12:15 נכנס המערער לסופר כשהסכין מוחבאת בשרוול חולצתו ובכיס מכנסיו מוחזקת סכין יפנית. המערער הבחין במתלונן, יליד 1993, אשר סידר מוצרים אותה עת, ולאחר שבחן את מראהו והשתכנע כי מוצאו ערבי, החליט לדקור אותו ולגרום למותו. אז ניגש המערער למעבר בו עמד המתלונן, הגיח מאחוריו כשהסכין בידו ודקר אותו מספר פעמים – באזור המותן, הגב התחתון והכתף. המתלונן החל לברוח, והמערער רדף אחריו כדי להמשיך ולדקור אותו. במהלך אותו מרדף הניף המערער את הסכין בתנועת איום לעבר עובד אחר בסופר אשר נקרה בדרכו. בשלב מסוים, המערער התקרב למתלונן אך האחרון חסם את דרכו באמצעות עגלת סחורה ולא אפשר לו להמשיך לדקור אותו. אז עזב המערער את המקום. כתוצאה מהאירוע, נגרמו למתלונן פגיעות פנימיות רבות, ובכללן פגיעה בחזה, שבר בצלעות, בועות גז בשרירים לאורך הגב ובדופן בית החזה וקרע בכליה הימנית (להלן: האירוע השני).
בשל המעשים האמורים יוחסו למערער בכתב האישום שתי עבירות של ניסיון לרצח, לפי סעיף 305 לחוק העונשין, התשל"ז-1977 (להלן: חוק העונשין), וכן עבירה של החזקת סכין ממניע גזעני, לפי סעיפים 186(א) ו- 144ו לחוק העונשין.
בתגובתו לאישום טען המערער כי בעת ביצוע המעשים המיוחסים לו הוא היה שרוי במצב נפשי המקים לו הגנה של "אי שפיות הדעת" לפי סעיף 34ח לחוק העונשין. בנוסף, לגבי האירוע הראשון, הסכים המערער עם תיאור העובדות בכתב האישום, אך טען כי פעולותיו אינן עולות כדי עבירה כיוון שלא חצו את שלב ההכנה, וכי לא הייתה לו כוונה להמית. לגבי האירוע השני, הסכים המערער עם עובדות כתב האישום למעט שתיים - כי הניף את הסכין בצורה מאיימת כלפי העובד הנוסף בסופר וכי עזב את הזירה לאחר האירוע, וטען כי לא הייתה לו כוונה להמית.