1. התובע ביקש בתביעתו סעד הצהרתי על פיו הנתבעות חייבות לשלם לו פיצויי פיטורים בגין שנות עבודתו העודפות (מעל 35 שנות עבודה).
התובע טען בתביעתו כי הוא בוטח אצל הנתבעת מס' 2 במסגרת עבודתו ב"סולל בונה" החל מ- 1.8.64 עד 1.11.86, מחודש 11.86 עד 6.89 בוטח כעובד מדינה בקופת "מבטחים" ומתאריך 1.7.89 עד ליום 31.12.01 הוא בוטח בפנסיה תקציבית – סה"כ 37 שנים ו- 6 חודשים.
4. ב"כ הצדדים הגיעו להסכמה על פיה לא נשמעו הוכחות בתיק.
אולם, בפני התובע, שהיה בשנים האחרונות לעבודתו עובד מדינה, עומדים קשיים לחשב את זכאותו הנטענת, בהתחשב לרכיבים המשמשים בסיס לתשלום.
ח. שיעור קצבת הפרישה הכולל של התובע, לאחר ההגדלה ובצירוף שיעור הקצבה לה זכאי מקרן הפנסיה "נתיב", הגיע לכדי 70%.
שיעור הקצבה הוגדל על פי החלטה של נציב שירות המדינה ל- 40.5%, אך הובהר כי ההגדלה היא לעניין "שיעור הקצבה בלבד".
ב"כ התובע טען בתגובה כי המכתב הוא שגוי וכי התובע קיבל פנסיה בשיעור 70% מלכתחילה.
נאמר כי מאחר ומטרתה ותכליתה של הענקת פיצויי פיטורים עבור תקופת שירות העולה על 35 שנים היא לפצות עובד עבור תקופת העבודה שאינה מניבה קצבה, מדובר בתשלום חריג, ויש לפרשו פירוש דווקני.
"התשתית הרעיונית של חוק שירות המדינה (גמלאות) ושל חוק פיצויי פיטורים התשכ"ג - 1963, היא כי אין זכות לשניהם כאחד. הזכאי לקצבה מכוח חיקוק אינו זכאי לפיצוי פיטורים, ומי שזכאי לקצבה מכוח חוק שירות המדינה (גמלאות) אינו זכאי לפיצוי פיטורים. תשלום פיצוי פיטורים בעד התקופה העודפת הוא חריג, וככל יוצא מהכלל יש לפרשו פירוש דווקני. העובדה שהוחלט ליתן פיצוי בעד תקופת שירות בפועל העולה על 35 שנה, פיצוי שלא היתה זכאות לגביו עד לאותו תיקון בחוק הגמלאות, אינה מזכה באותו פיצוי מי שהוגדלה תקופת שירותו מכוח דין זה או אחר".
לאור זאת, התוספת של אחוזי גמלה שנתנה לתובע, תוך הבהרה כי מדובר בתוספת לצורך גמלה בלבד לא צריכה להיחשב לצורך בדיקת התנאים לזכאותו לפיצויי פיטורים לפי סעיף 39 (ז) לחוק הגמלאות.
משלא הוכיח התובע כי הוא מקיים את הדרישות שנקבעו בחוק, דין תביעתו להידחות.
יש לציין כי ב"כ התובע גם מסתמך על מכתב מטעם מר יוסי מימון, מנהל מחלקת תפעול אצל נתבעת מס' 2, מתאריך 13.3.02, שבו נאמר: "הערה: הנ"ל צבר 267 חודשים בפנסיה מקיפה המקנה זכאות למעקב מעל 35 שנה" וכן, הוא מסתמך על עמדת נתבעת 2, שמכירה בזכאותו של התובע על פי התקנות החלות עליה ומוכנה להשתתף בחלקה.
על אף עמדת הנתבעת 2, הזכאות למענק פיצויי פיטורים נבדקת לפי התנאים הנדרשים כאשר נוצרה העילה, קרי, בעת פרישת התובע, אז הוא עבד אצל נתבעת 1, שהיא זו שצריכה לשלם את המענק בהתאם להוראות חוק הגמלאות וההסכם.
לכן, אפילו אם לפי התנאים החלים על הנתבעת מס' 2 התובע היה זכאי לתשלום, הם אינם רלוונטיים לגבי הכרעת זכאותו מנתבעת מס' 1.
על התובע לשלם לכל אחת מהנתבעות הוצאות משפט ושכ"ט עו"ד בסך 1,000 ש"ח בצירוף מע"מ כחוק.
ניתן היום ב' בכסלו, תשס"ד (27 בנובמבר 2003) בהעדר הצדדים.