בין הנביאים שקמו לעם ישראל בולטת דמותו של אליהו הנביא כאחד המיוחדים שבהם. הרב בכרך זצ"ל כבר עמד על היחס המיוחד שעולה מהכתובים לדמותו של אליהו והראה שישנם השוואות בין משה אליהו הבאות לידי ביטוי גם בלשון הפסוקים. הנבואה האחרונה בתנ"ך מסתיימת בבשורה על שובו של אליהו כמבשר הגאולה ומשיב לב אבות ובנים. הרב סמט עסק בעיון בדמותו של אליהו וספר זה הוא פרי עמלו בבירור וליבון הפרשיות העוסקות באליהו ובניתוח דברי המפרשים בעניין. המחבר עוסק בהרחבה בכל פרט ופרט בפרשיות אלו. וחותר גם להבנת המהלך הכללי של אליהו ודרכו בהנהגת עם ישראל . הוא מציג את דעות הפרשנים השונים ודן בהם כפי שמעיינים בסוגיית הלכתית למדנית. כמו כן מציע את מסקנתו ולהיכן דעתו נוטה. כל זה נעשה בניסוחים בהירים ושוטפים תוך חלוקה לפסקאות ושימוש מאלף בניתוח ספרותי ולשוני ובאמצעים חזותיים של הדגשות ועזרים נוספים.
נביא דוגמה מדיוניו: במבוא לספר הוא מביא את מחלוקת המפרשים האם אליהו פועל אך ורק עפ"י הוראות מדויקות מהקב"ה, כפי שכותב הרלב"ג שעצירת המטר נעשתה "בשליחות השם" וכן נמצא בקדמוניות היהודים . אך מדברי חז"ל ומפרשים רבים עולה שבידי אליהו היה "מפתח של גשמים" וכן כתב הרד"ק שאליהו גזר ובטח באל שיקיים דברו. המחבר מקבל את הגישה הזו ומרחיב לבאר את משמעות השליחות כדרך חיים שנגזרת ממנה האפשרות לבצע פעולות פרטניות שמכוונות לרצון ה'.
בעיון הראשון מנסה המחבר למצוא קשר בין המאורעות השונים שעוברים על אליהו בזמן הבצורת והוא רואה בהם מעין ויכוח בין ה' לאליהו על הדרך הראויה להתייחס לעם ישראל בזמן שהם חוטאים האם למצות את הדין או למצוא גם צדדי זכות ומתוך רחמים עליהם ללכת עמהם לפנים משורת הדין.
נוסיף הערה קצרה: המחבר כותב בעמ' 49 הערה 8 שדברי האלשיך שמוצא בשמות צרפת וצידון רמזים לצירוף ולצידה הם דרך דרש. אך דווקא נראה לנו שדרכו של הכתוב לגלגל שמות שמתאימים למאורעות וכך הדבר בנחל כרית המופיע לפני כן שבודאי משמעותו שורש "כרת" (מפרש המובא בעמ' 74 רומז על כך).
לסיום, ברכה להוצאת מעליות שהוציאה ספר נאה ומתוקן תחת ידיה.