בפני תביעה שעניינה נזקים שנגרמו לרכב התובעת-1 המבוטח על ידי התובעת-2 (להלן: "רכב התובעות") בתאונה שארעה בתאריך 3/9/09, בין רכב התובעות לבין רכב בו נהג הנתבע-1, שהיה מבוטח על-ידי הנתבעת 2.
בהודעה לחברת הביטוח מסר נהג התובעות, כי נסע ברח' גולומב בחולון לכיוון מזרח וכי הנתבע-1 יצא מחניה סמוכה למדרכה מצד שמאל ופגע ברכבו בצד ימין.
לעומת זאת, הנתבע טען בהודעתו לחברת הביטוח, כי היה בנסיעה ברח' גולומב בכביש חד סטרי, כאשר רכבים חונים משני צידי הכביש. בזמן ניסיון להיכנס לחניה בין 2 רכבים חונים, צד ג' פגע בו בחלק הקדמי של המונית. נטען, כי ברכבו אין נזק.
נהג התובעת לא התייצב לדיון ההוכחות ולפיכך בדיון הראשון שהתקיים בתיק, בהסכמת הצדדים, נשמע הנתבע ועד מטעמו. הנתבע טען בעדותו, כי מדובר ברחוב חד סטרי, בו חונים רכבים משני הצדדים, לדבריו נכנס לחניה ונעצר ואז רכב התובעת בא מאחוריו ופגע לו בגלגל ימני קדמי. לדבריו, ניסה להיכנס לחניה בנסיעה אחורנית ונעצר כדי לא לפגוע במדרכה וכאשר הנתבע פגע בו היה בעצירה מלאה. הנתבע העיד, כי ראה את רכבו של הנתבע, אך הוא היה רחוק ממנו כאשר נכנס לחניה וכאשר ראה אותו הוא עצר. לדברי הנתבע מסר את ההודעה לחברת הביטוח לאחר 3 חודשים כי לא נגרם לו נזק. יצויין, בפני חברת הביטוח לא ציין הנתבע כי החלק שנפגע במונית היה הגלגל הקדמי, אלא דווח על פגיעה בחלק הקדמי של המונית.
מטעם הנתבעת העיד עד ראיה, חברו של הנתבע מזה שנים ארוכות שטען, כי ראה את התאונה מהמרפסת. לדבריו, הנתבע חנה בצד שמאל של הכביש, נעצר והמתין, ואז מכונית שהמתינה החלה לנסוע ופגעה בו.
אני מתקשה לבסס ממצאים על עדותו, במיוחד כך, כאשר התעקש, כי הנתבע חנה בצד שמאל בעוד אין חולק, כי רכב הנתבעים נפגע בצד הימני, ולכן הנתבע היה חייב לחנות בצד ימין של המדרכה ולא שמאל. מעניין לציין, כי אותה טעות נפלה בגרסת נהג התובעת לחברת הביטוח ויתכן שטעות זו גררה את גרסת העד. כמו כן, אפילו הנתבע עצמו לא טען שהיה שרכב התובעת המתין שהוא יכנס לחניה והתאונה ארעה לאחר שרכב התובעת חלף.
בישיבה הבאה התייצב עד התובעות והסתבר, לדאבון הלב, כי מדובר באדם מבוגר, שבחלוף השנים מאז התאונה מצבו הבריאותי והמנטלי התדרדר, עד כדי מצב בו לא ניתן היה לחקור אותו באופן אפקטיבי. לכתחילה טען עד התובעות, כי רכב הנתבעים היה בעצירה מלאה בעת התאונה, אולם לאחר שנשאל מספר פעמים העיד, כי אינו אשם בתאונה וכי רכב הנתבעים פגע בו בעת שיצא מחניה והיה בנסיעה. לא ניתן היה לחקור את העד על הודעתו לחברת הביטוח, לא התברר אם העד כתב את הדברים, אף שהוא חתום על ההודעה ולא הובהרה פשר הטעות שנפלה בהודעה כי רכב הנתבעים חנה בסמוך למדרכה מצד שמאל, דבר שלא מתיישב עם כך שרכב התובעת נפגע מימין.
יצויין, כי הנזקים ברכב התובעות לא היו חד משמעיים, ואף שמדובר בעיקר בנזק מעיכה מעל הגלגל, דבר שמתיישב עם העובדה שהכנף מעל הגלגל בולטת, קיים נזק גם בפגוש הקדמי, דבר שעשוי ללמד על פגיעה נמשכת.
כידוע המכשיר העיקרי לבדיקת מהימנותו של עד היא החקירה הנגדית. עד שלא ניתן לחקור אותו חקירה נגדית עדותו כלא היתה, פרט למספר מקרים יוצאים מהכלל. במקרה דנן, רצה הגורל, והסתבר, כי נשללה האפשרות לחקור באופן אפקטיבי את עד התובעות.
נטל ההוכחה על התובעות ובנסיבות בהן יש קושי לעמת את העד עם גרסת הצד שכנגד וכאשר בעדותו אמר העד תחילה דברים שהתיישבו עם גרסת הנתבע, אני מתקשה לקבוע, כי התובעת עמדה בנטל ההוכחה המוטל עליה וזאת על אף התמיהות שעלו מגרסת הנתבע והעד מטעמו.
אשר על כן, אני דוחה את התביעה. בנסיבות העניין, כל צד ישא בהוצאותיו.