נולדה בחיפה כבת האמצעית מבין שלושה ילדים למאיר ויצמן, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים פולנים, ולרחל לאה לבית שניידר, ילידת גרמניה שהגיעה ארצה בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20. אחיה הוא האדריכל אייל ויצמן.
לאחר שירותה הצבאי עברה ויצמן לתל אביב והשתתפה במספר קורסים למשחק. בעלת תואר ראשון באמנות רב-תחומית ותואר שני במחקר תרבות מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני נוסף בתקשורת פוליטית.
בשנת 2004 התחתנה ויצמן עם עורך הדין איתן דיאמונד ועברה לגור איתו בלונדון. לזוג שתי בנות והם מתגוררים כיום בישראל.
בשנים 1996–1998 שיחקה בסדרה "הפוך", בה גילמה את דמותה של ענת שילון. בשנת 1999 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מבצע סבתא", וכן שיחקה בהצגות תיאטרון כגון "ליזיסטרטה 2000", "דם" ו"ג'ונגול".
בשנת 2004 השתתפה ויצמן בסרט "אהבה קולומביאנית" ובתוכנית הקומית "אפידורל". בשנת 2005 שיחקה בסרט "דמיונות". בשנים 2007–2008 שיחקה בסדרה "מתי נתנשק?", שיצרה השחקנית דלית קהן.
בשנת 2009 השתתפה בהצגה "ג'ננה" שכתב וביים יפתח קליין, עליה זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל עכו. באותה שנה סיימה גם תואר שני בתקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
ב-2013 הוציאה ויצמן ספר ילדים בשם "שתי סינדרלות". שתי הגיבורות בספר אוהבות להיות נסיכות עדינות ומנומסות, אבל כשהעלילה מתפתחת הן מגלות שלעיתים כדאי לוותר על הפרסונה הממלכתית, כדי ליהנות מילדות אמיתית שאינה שברירית ורכה כבאגדות.
בשנת 2013 הצטרפה לסגל המורים של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, שם היא מלמדת משחק בפני מצלמה.
בשנת 2016 התנדבה עינת בארגון הנוער "החוש-השמיני" ותרמה להקמתו.
בשנת 2016 כתבה מחזה קומי פוליטי בשם "פלסטין, שנת אפס" המספר על הריסת בתים פלסטינים בידי כוחות הביטחון דרך עיניו של שמאי פלסטיני. המחזה נכתב בשיתוף פעולה עם עמותת זוכרות וארגון עדאלה. המחזה הוצג בפסטיבל עכו 2016 בשפה הערבית עם כתוביות בעברית. בדצמבר 2018 בוטלה הופעת ההצגה באולם הפיס בכאבול בעקבות פניה של יו"ר מפעל הפיס אביגדור יצחקי לראש המועצה סלאח רייאן.
בשנת 2017, במסגרת "פסטיבל א-ז'אנר" בתיאטרון תמונע, העלתה יחד עם עזיז א-טורי מהכפר הבלתי מוכר אל-עראקיב יצירה בשם "הבית ה-112 – שיעור בבנייה פוליטית" בו משוחזרת על הבמה בניית בית כפי שנעשתה בכפר אחרי 111 ההריסות מאז 2010 ועד העלאת היצירה.
באותה שנה פסלה ועדת ההיגוי של פסטיבל עכו את הצגתה "אסירי הכיבוש". בתגובה התפטר המנהל האמנותי של הפסטיבל, אבי גיבסון בר-אל.
ב-2017 ערכה בתיאטרון יפו את אירוע מחברות הכלא בו הקרינה סרטונים בהם קוראים אנשי ציבור מכתבים של אסירים פוליטיים וערכה קריאה בימתית של התכתבות בין אסיר פלסטיני לבחורה יהודיה . באירוע נאם ח"ב לשעבר באסל גאטס לפני כניסתו לכלא על האסירים הפלסטינים. בעקבות אירוע זה איימה שרת התרבות מירי רגב על תיאטרון יפו בשלילת תקציבים בגלל עברה על חוק הנכבה. בסופו של דבר החוק לא יושם והאיום הוסר.
עינת ויצמן הביע הזדהות ותמיכה במשוררת דארין טאטורבמשך התקופה בה הייתה נתונה במעצר ובמאסר והמשיכה בעבודה משותפת איתה לאחר שחרורה. ב-30 באוגוסט 2017 ערכה עינת ויצמן בתיאטרון יפו את האירוע "מדינת ישראל נגד המשוררת דארין טאטור" בו ביימה קריאה מתוך הפרוטוקולים של המשפט נגד טאטור אותה ביצעו דורון תבורי וליאורה ריבלין.
ב-2018 כתבה בשיתוף דארין טאטור הצגה בתיאטרון תמונע "אני, דארין טאטור" המספרת את סיפורה של המשוררת בבימויו של ניצן כהן ובביצועה.
ויצמן מזוהה עם השמאלי הרדיקלי בישראל ולקראת הבחירות לכנסת ב-2013 הצהירה כי היא תומכת בבל"ד ועקרון 'מדינת כל אזרחיה'.
בשנת 2017 השתתפה בעצרת למען באסל גטאס, לפני לכתו לכלא באשמת הברחת טלפונים סלולריים למחבלים בעת ביקורו בכלא.
בשנת 2018 שובצה במקום השלישי ב"רשימת יאפא" למועצת העיר תל אביב.
תואר שני מעשי בחוג לקולנוע, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב.
תואר שני בתקשורת פוליטית, החוג למדע המדינה, אוניברסיטת תל אביב.
1999-1996 - "הפוך", סדרת טלוויזיה, שלוש עונות. גילמה את דמותה הרחפנית של ענת שילון.
1999 - "זאפ קולטורה", הנחיה של תוכנית תרבות לנוער.
1999 - "מבצע סבתא", סרט טלוויזיה. שיחקה את אלופת ישראל בג'ודו.
2003 - "אהבה קולומביאנית" סרט קולנוע, בבימויו של שי כנות. שחקה את יעל, בת זוגו של ניר לוי המתאהבת בסוחר סמים ערבי.
2004 - "אפידורל", סדרת מערכונים, יס פלוס.
2004 - "נשות בית לחם", מונודרמה, מוזיאון אסירי המחתרות- תצוגת קבע. מבוסס על תחקיר על חייהן של האסירות.
2004 - "דמיונות", סרט עצמאי, סינמטק. שיחקה את כפילתה של ריקי בליך.
2008 - "מתי נתנשק", סדרת דרמה, ערוץ 10. בסדרה זו עינת גילמה את דמותה של דורית, מסז'יסטית לסבית המתאהבת באישה נשואה.
2012 - "אני אוהב אותך (הסרט)", סרט בבימויו של דני ססלר, בעבודה.
2014 - שושנה חלוץ מרכזי, סרט בבימויו של שי כנות.
2016 - "רבין, היום האחרון" סרט בבימויו של עמוס גיתאי, שיחקה עורכת דין בוועדת שמגר.
2017 - "ראש גדול (סדרת טלוויזיה)", סדרת טלוויזיה לילדים ונוער, ערוץ KidZ. שיחקה את כרמית, אשתו של אקי אבני.
2020 "הדבר הגדול המיוחד", בתפקיד יהודית, כאן 11.
2000-2001 - "ג'ונגול", צוותא, בבימויו של משה נאור.
2010 - "ג'ננה", בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, זוכת פרס השחקנית על הצגה זו.
2014 - "עובד שבת" בתיאטרון אל מידאן בחיפה.
2016 - משחקת בהצגה "המלט מאשין", בתפקיד אופליה, בבימוי נאוה צוקרמן בתיאטרון תמונע.
2017 - שיחקה בהצגה Yitzhak Rabin: Chronicle of an Assassination בלינקולן סנטר, ניו יורק ובתיאטרון הפורד בלוס אנג'לס.
2015 - "בושה: טוקבקים על תיאטרון", הצגה המורכבת ממונולוגים של שני שחקנים על המפגש בין תיאטרון לפוליטיקה והמחיר שהם משלמים על דעותיהם וזהותם. ההצגה הופיעה בפסטיבל אביניון, בכנס התיאטרון הבינלאומי בסגוביה, ספרד ובפסטיבל מופו, אוסלו, נורווגיה.
2016 - "פלסטין, שנת אפס" עלה בפסטיבל עכו וזיכה את השחקן הראשי ג'ורג' איברהים בפרס השחקן. הצגה תיעודית העוסקת בהריסות בתים של פלסטינים על ידי ישראל. ההצגה הופיעה בפסטיבל טוקיו 2017 ופתחה את בפסטיבל קרלה, הודו 2018.
2017 - "הבית ה112: קורס בבניה פוליטית" - בשיתוף עם עזיז א-טורי מהכפר אל ערקיב. פרפורמנס תיאטרלי.
2017 - "מחברות הכלא" אירוע סביב מכתבים של אסירים פוליטיים הכולל קריאה מבוימת של תכתובת בין אסיר לבחורה יהודיה, סרטונים שביימה של מכתבים מהכלא ודוברים שונים.
2017- "מדינת ישראל נגד המשוררת דארין טאטור" אירוע תמיכה במשוררת הנמצאת במעצר על פרסום שיר בפייסבוק, במסגרת האירוע אותו הפיקה ביימה את הפרוטוקולים מהמשפט של דארין טאטור.
2019 "אני, דארין טאטור", הצגה בבימוי ניצן כהן, יצירה משותפת של דארין טאטור ועינת ויצמן. ההצגה הופיעה גם באוסלו, איטליה, צרפת ובלגיה.
2019 "אסירי הכיבוש", מאת ויצמן ואסירים פוליטיים. ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע בהפקה פרטית. היא מופיעה בעיקר ביישובים ערביים. במקביל הוצגה גם באוסלו, בהפקה נורווגית.
2005 - טיים אאוט, כתבות.
בן-דרור ימיני, מי אשם בטרור, באתר ynet, 14 באוקטובר 2016.
^ "Exit wounds: Einat Weizman on her controversial play ‘Palestine, Year Zero’". The Indian Express (באנגלית). 28 בינואר 2018. בדיקה אחרונה ב-14 בפברואר 2018.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=עינת_ויצמן&oldid=28038174"