אם יאיר לפיד יבחר בתיק החוץ, סביר להניח שיאיר שמיר יזכה בביטחון. ואז - לאחר המלחמה שבה הוא מאמין - עלול שמיר לקרוא לנכדתו תל-אביבה.
הניצחון של לפיד אינו אישי. מי שמפנה את גבו למשמעויות ניצחונו מאבד כאהוד ברק את עולמו הפוליטי ואת מצביעיו. צודק לפיד באומרו שאין גוש מרכז-שמאל. אך גוש לא-ימין-דתי-קיצוני-אנטי-דמוקרטי יש. רוב הבוחרים במפלגות שנכנסו לכנסת - ועוד יותר אם מוסיפים את קולות הבוחרים שלא עברו את אחוז החסימה - הצביעו למפלגות שהתנגדו לשלטון הדתי-ימין. רק חוק באדר-עופר ואווילות משחיתי קולם לאחוז החסימה איפשרו לבנימין נתניהו 61 שביר.
המצביעים שנתנו את קולם ל"תנו לחיות בארץ הזאת" רוצים לחיות. הפניית הגב של לפיד לתיק הביטחון ולתוכניות נתניהו בעניין היא השלכת מצביעיו. כל הישג באיכות החיים יימחק מול אובדן החיים. בכוחו של לפיד לעמוד על שר ביטחון שקול ומדיניות ביטחון מאוזנת.
לפיד אינו מאוהב בציפי לבני, אך מוטב שילמד מניסיונה. הציבור יכול לסלוח על טעויות. על מה שנתפש כפחד מלאחוז בשלטון אינו סולח. 12 ראשי ממשלה היו לישראל. רק ארבעה נבחרו לתפקיד בלי להיות קודם ראש הממשלה. מהארבעה רק בברק ובאריאל שרון בחר הציבור בכוונה מלאה; שני האחרים - מנחם בגין ונתניהו - נבחרו בהיסח הדעת. רוב מוחלט בציבור לא חשב ביום הבחירות שקיים סיכוי שייבחרו, והצביע הצבעת מחאה.
שרון אחז בשלטון עם 19 מנדטים. מי שנופלת בחלקו הזדמנות להיות ראש הממשלה מוכרח לאחוז בה, שאם לא כן היא לא תשוב. ואם נשמטה, לפחות יאחז בהתוויית המדיניות האסטרטגית. ולעולם יידע מועמד הלא-ימין, כי ללא ה"זועביז" אין לו שלטון. כפי שלימין כמעט עלתה המתקפה על ה"בנטים" בשלטון.
כשלפיד ויתר על השלטון - באמצע הספירה - היו לו 60 מנדטים תומכים. אך גם עם 59 היה יכול להיות ראש הממשלה ביותר מ"אני מניח". בחרדתם מגיוס היו אריה דרעי-יעקב ליצמן שמחים להיעזר בנשיא ולהקים ממשלת 66 לפיד-יחימוביץ'-לבני-מופז-גלאון-חרדים, בתמיכה מבחוץ של 11 "זועביז". אין זו הזיית גשם. אלו העובדות שנלחשו מהנשיא ומטה. הואיל והפעם פחד, חייב לפיד להבין את מתמטיקת המצביעים - לפעם הבאה - ולא להביא במו ידיו לשינוי שיטה שימנע ממנו אפשרות ניצחון לעד.
אחוזי ההצבעה שבו והוזכרו כאן. ההנחה היתה, שבעקבות המחאה ישתנו האחוזים ויביאו לתיקו. לא בכדי נשמר לשישה ימים לפני הבחירות הסקר שהראה, שאחוזי ההצבעה משתנים ומביאים לשוויון. חציו השני של אפקט המחאה שהעלה את אחוזי ההצבעה במרכז-שמאל - העובדה שמצביעי הליכוד של אחרי-מחאה לא רצו להצביע לליכוד עושקם - במתכוון לא נחשף לנתניהו. והשינוי באחוזים הגיע. לא רק ב"זועביז" אין לזלזל, גם לא בדפני ליף.
נכתב כאן, שבחירות אלו הן 1996, הבחירות לאחר רצח יצחק רבין, שאותן היה חובה ואפשר לנצח. לאחר 96' מגיעה לרוב 1999, כשנתוני היסוד מובנים, למפסידים על הקשקש ניתנת הזדמנות שנייה. זאת ועוד, חוסר הרצון להצביע לליכוד אינו חדש. מדובר ב"יתומי בגין"; מאז לכתו רבים אינם רוצים להצביע ליכוד. לכן "הליכוד התנתק מהעם" - המנצח מבחירות 1992 - שב במחאה כ"השלטון התנתק מהעם". סנטימנט זה עזר לניצחון ברק, והפיל את נתניהו ל-12 מנדטים ב-2006. לשלטון הדתי-ימין המנותק מהרוצים לחיות בארץ הזאת אין רוב אמיתי. אחיזתו בשלטון נובעת מפחדנות יריביו.
לרוצים לחיות בארץ הזאת משימה שמתחילה עתה: ש-99' תשוב, ובעוצמה. האחריות הכבדה של לפיד - שברח מהשלטון - היא שיישמרו כאן החיים והשיטה לבוא הניצחון.