מעשה שהיה: נער בן 14 מיהוד קפץ מהגג בעקבות התערבות. הנער ועוד קבוצת חברים צפו במשחק כדורגל, שתו משקאות אלכוהוליים והתערבו עימו על 100 שקלים שהוא יקפוץ מהקומה שנייה. הנער אכן קפץ וניצל בנס. כתוצאה מהנפילה הוא שבר יד, רגל וחוליה בגב. האירוניה שבדבר הוא, שהורים רבים משתמשים במשפט "ואם כולם יגידו לך לקפוץ מהגג אז תקפוץ?", על מנת להסביר את חוסר ההיגיון הקיים בלחץ קבוצתי.
לחץ חברתי מהווה תופעה המשותפת לכלל בני הנוער בשל הצורך בהתרחקות ונפרדות מההורים והצורך בקבוצת שייכות חליפית. מותגים כגון, כובע "נייק", מכנס "בילבונג" ונעלי "וונס", חזרה בשעות מאוחרות, שתייה של משקאות אלכוהוליים, עישון נרגילה בגינה או התנסות בסמים הנם דוגמאות להתנהגויות המהוות ביטוי לצורך של מתבגרים לחוות עצמם כשייכים. מתברר שלחץ חברתי הינה חוויה שכל אחד נאלץ להתמודד עימה בשלב כלשהו בחייו. בד"כ בגיל הנעורים, הלחץ החברתי בא לידי ביטוי בעוצמה הרבה ביותר.
גיל הנעורים מהווה שלב שבו מתבגרים מנסים לייצר לעצמם זהות אישית, אך באופן פרדוקסלי הם עושים זאת באמצעות שייכות לקבוצה ואימוץ הכללים וחוקים ה"מקובלים" בקבוצה. לכן, הם מושפעים בקלות יחסית ומהווים מטרה נוחה ללחץ חברתי. חשוב לזכור שהצורך לחוות שייכות בקרב מתבגרים אינו בעייתי כל עוד המחיר אינו יקר. עם זאת, לעיתים קרובות משמעותו של לחץ חברתי היא להיות מושפע או "להידחף" על ידי חברים לעשות מעשה שהם היו מעדיפים לא לעשות או שעלול לסכן אותם, כגון קפיצה ממרפסת.
כחלק מתהליך הנפרדות והצורך ביצירת זהות נבדלת מהורים, מתבגרים מתחילים לבלות הרבה יותר זמן עם חברים ופחות זמן עם המשפחה. יחסיהם עם חבריהם הופכים להיות מרכז חייהם. לעיתים קיימת סכנה שבני הנוער יטו לשמור על מרחק מהוריהם, ובסופו של דבר יאבדו את הקרבה הרגשית ואת החום שפעם היו בינם לבין הוריהם. קבוצה זו הופכת להיות רגישה אף יותר להשפעות של חבריהם.
בנוסף, ייעוץ גרוע מצד חברים, סקרנות לנסות משהו שכולם מנסים או פשוט החשש להיות מקור ללעג על ידי חבריהם גורמת לחלקם להיות "מושפעים". עם זאת, ההשפעה, יכולה להיות גם חיובית. לדוגמה: לחץ חברתי חיובי יכול לבוא לידי ביטוי בהצטרפות לתנועת נוער, מוכנות לעזור ולהתנדב, לחץ להצלחה בלימודים או התמודדות עם אתגרים חדשים.
מניסיוני בעבודה עם הורים ומתבגרים בנושאים הקשורים להתמודדות עם מצבי סיכון, הורים למתבגרים מדברים רבות על נזקי הלחץ חברתי ולעיתים קרובות אף מאשימים את הלחץ החברתי כמשפיע על ההחלטות האומללות של ילדיהם. אולם, חשוב שנבין כי לקבוצת השווים יש תפקיד חשוב בתהליך התפתחותם של ילדינו המתבגרים. היא עוזרת להם לעבור מחווית תלות בהורים לתחושת מסוגלות להתנהל באופן עצמאי במרחב. לקבוצה יש את הפוטנציאל לחזק את הדימוי העצמי של המתבגר לגבי יכולתו להתמודד עם משימות החיים. אלו הסיבות שרבים מהמתבגרים יעדיפו לבחור ללכת עם ציפיות הקבוצה כשהתמורה לכך הינה שצורכיהם לחוות עצמם כעצמאיים תסופק.
המתבגר נחשף למספר קבוצות של חברים במהלך גיל ההתבגרות, בין היתר בתיכון, בשכונה, בתנועת הנוער ובמסיבות. מתברר שלכל קבוצה עשויות להיות תכונות ייחודיות, נורמות ומערכות ערכים המשפיעות על תפיסותיו, ערכיו והתנהגותו של המתבגר. מידת יכולתו של המתבגר להתמודד בהצלחה עם לחץ חברתי, תלויה ברובה בתחושותיו לגבי עצמו ולגבי מקומו בעולם, בתחושת ערך עצמי חיובי, ביכולתו למצוא קבוצה חלופית בעת משבר, וביכולת של הוריו לחזק את חוסנו באמצעות תפיסת עולם אסרטיבית.
לעומת זאת ישנם מספר "גורמי סיכון" ללחץ חברתי המובילים בני-נוער "לקפוץ מהגג", הכוללים בין היתר דימוי עצמי נמוך, הערכה עצמית שבירה, חוסר חלופות בקבוצת שווים (לדוגמה: קבוצה בישוב קטן כאשר כולם מבלים עם כולם) והורים אשר מבינים, עד כדי מזדהים, עם הרצון של ילדם להיות שייך ומוכנים לאפשר לו לסכן את עצמו. הורים אלו מתקשים להיות ה"קול השפוי" שמתבגרים כל כך זקוקים לו, כאשר חבריהם לוחצים עליהם לשתות, לנהוג בפראות על הכביש, להתנסות בסמים או כל התנהגות בסיכון אחרת.
כיצד הורים יכולים לעזור לילדיהם להתמודד עם לחץ קבוצתי?
הכירו את החברים של ילדיכם: בקשו מילדיכם להזמין את חבריהם אליכם כך שתוכלו לפגוש אותם ו "להחליף" איתם מילה או שתיים.
הציבו ציפיות וחוקים ברורים: רוב המתבגרים מבלים זמן רב יותר עם חבריהם מאשר עם הוריהם ולכן חשוב שתגדירו ציפיות ברורות להתנהגות, בססו חוקים לגבי יציאות ובילויים עם חברים והגדירו מראש את התוצאות לגבי אי-עמידה בהסכמים שנקבעו.
תקשורת ברורה: הבהירו בצורה ברורה את הציפיות שלכם מילדיכם והסבירו להם מדוע הצבתם גבול כלשהו. הדבר ימנע את היכולת של ילדכם לטעון שהוא "לא ידע" כיצד אתם מצפים שינהג.
זהו את הסיבה להשפעת הלחץ החברתי – אחד הנושאים היותר מורכבים שהורים נאלצים להתמודד עמו הינו כאשר ילדיכם מחליטים להסתובב עם הקבוצה ה"לא נכונה". מתברר שלהורים בגיל הנעורים כמעט ואין שליטה עם מי ילדם יבחר להיות. הורים עשויים לייצר משבר ואף להקטין את יכולת ההשפעה שלהם במידה וינסו לאסור על ילדם המתבגר להסתובב עם אנשים מסוימים. במקרה כזה, החברים הופכים למגנט וירטואלי עבור ילדכם. דרך יעילה יותר להתמודד עם חברים "לא רצויים" הינה לומר לילדכם שאתם חוששים מחבריהם, באמצעות הצבת גבולות תוך משא ומתן עמם, דרישה מהם לשתף אתכם במקומות הבילוי ובחוויותיהם וציפייה שלכם שהם יעמדו בהסכמים. דרך אמצעים אלו, תוכלו להגביל את ההשפעה של קבוצת השווים. במקביל חשוב לבדוק מדוע ילדיכם נוהג להתרועע עם קבוצה המשפיעה עליו לרעה. יתכן שלילדיכם יש בעיה עם הדימוי או הביטחון העצמי והוא חש שהוא חייב להתקבל בכל קבוצה שמוכנה לקבל אותו, גם אם משמעות הדבר שמדובר בקבוצה שלילית. הורים לא יצליחו לשנות את גישתו של הילד אם יאסרו עליו מפגשים עם חבריו. הם יכולים לשנות את הגישה על ידי התמודדות עם הסיבה המרכזית אשר גורמת לכך שמלכתחילה ילדם בחר בקבוצה זו. מתבגר נמשך לקבוצה מסוימת מכיוון שהיא מספקת לו צרכים שהוא זקוק להם. בכל מקרה, במקרים מסוג זה חשוב לקבל ייעוץ וסיוע מקצועי על מנת להבין את הסיבות לבחירות שילדכם עושה ומציאת דרכים לעזור לו להימנע מנזקי הקבוצה בצורה יעילה.
לסיכום, זכרו שקבוצת השווים מציעה עצמאות מהמשפחה, קבלה, תחושת ערך, תמיכה במצבי בלבול, מודלים להתנהלות בעולם מורכב וזהות חברתית. משתנים רבים משפיעים על האופן שבו בסופו של דבר הקבוצה משפיעה על חבריה ובד"כ מתבגרים יעדיפו לפעול על פי ציפיות הקבוצה בתמורה לכך שהצרכים שלהם יסופקו על ידה. עם זאת, לנו ההורים תפקיד חשוב לווסת את הכוחות שיש לקבוצה על ילדינו ולחזק אצלם חשיבה ביקורתית וחוסן להתמודד במצבי מבחן. הורות נוכחת, מטפחת ומדריכה המגדירה ציפיות בצורה ברורה, מגבירה את יכולתם של המתבגרים להתמודד בצורה יעילה עם הלחץ הקבוצתי.
לעתים קרובות הורים מרגישים חסרי אונים בכל הנוגע לצריכת סמים ואלכוהול בקרב ילדיהם. מחקרים בתחום החינוך למניעה משני העשורים האחרונים מלמדים שעל ידי עידוד הילדים למעורבות בפעילויות הקהילה ובית הספר, בפעילויות ספורט וכדומה, יכולים ההורים להשפיע על יכולת ילדיהם להתנגד לצריכת סמים ואלכוהול. בידי ההורים מצוי כוח השפעה רב על ילדיהם והם מהווים גורם דומיננטי בהחלטות שמקבלים הילדים, במיוחד בשנים החשובות של תחילת גיל ההתבגרות.
בשנות התשעים של המאה העשרים ערכו שני צוותי חוקרים בתחום מניעת סמים ואלכוהול בארצות הברית (דונבון, ג'סור וקוסט: הוקינס, קטלנו ומילר) מחקר אשר תוצאותיו תומכות בהתמקדות בפוטנציאל החיובי של הילדים ולא בפוטנציאל השלילי העלול להוביל לצריכת סמים ואלכוהול. אם נעצים את ילדינו כך שירגישו נוח עם עצמם, מחוברים לקהילותיהם ויבינו שמוקד שליטתם הוא פנימי, נעניק להם את הכוח להתגבר על מכשולים רבים. חוקרים רבים הגדירו גישה חדשה זו למניעה בשם "התפתחות של בני נוער באורח חיובי" שכן במקום להתמקד בהתנהגות הבעייתית, ההתמקדות היא בפוטנציאל העצום הטמון באנשים הצעירים.
מה מבדיל בין ילדים המחליטים לשתות אלכוהול ולצרוך סמים מאלו שאינם עושים זאת? החוקרים מציינים כי בתחילת גיל ההתבגרות רק מעטים מהילדים צרכו חומרים אלה אך עד כיתה י' נראה היה שרובם התנסו לפחות פעם אחת בסמים ובאלכוהול. כמו כן, לא היה כל גורם מקשר בין הילדים – אחדים היו חכמים, אחרים התקשו בלימודים, חלק היו מקובלים בקרב חבריהם ואילו אחרים לא, לחלקם היו הורים פעילים ולאחרים היו הורים נעדרים, אחדים היו ספורטאים ואחרים לא. מה יכול, אם כך, להיות המאפיין המשותף לקבוצה כה רב גונית של מתבגרים?
המסקנה המתבקשת היא שההחלטה לצרוך סמים ואלכוהול היא אישית ולכן יש לקדם ולפתח את המתבגרים בתקופה בה הם עשויים לקבל החלטות מכריעות בעניין זה. החוקרים ממליצים להורים ולאנשי מקצוע בתחום החינוך והמניעה, לאמץ חינוך למנהיגות לשם סיוע במניעת התנהגות בעייתית. המחקר מלמד שכהורים, ביכולתנו להנחיל כישורי מנהיגות לתלמידים וייתכן שזהו "מפתח הקסם" אותו חיפשו אנשי המקצוע בתחום המניעה ב"פיתוח חיובי של צעירים".
יפה צוברי, מידענית הרשות הלאומית למאבק בסמים ואלכוהול.
הורים יקרים ! כשם שפרצופיהם שונים כן עולמותיהם שונים- התשובה שלפניכם מתאימה לילד הפרטי שלנו, של משפחת פרל, לאישיותנו כהורים ולמצבנו המשפחתי. בחרו אתם מה, אם בכלל, מתאים לכם לאמץ לביתכם.
ראשית כל – עם הגילוי המסעיר אודות הבן הסורר והמעשן הייתי מודה לבורא עולם על הזכות שזימן לידינו כהורים להיפגש יחדיו ולעסוק בעניינים מהותיים כהתבגרות, לחצים, לחץ חברתי, גבריות, יצרים ועוד ועוד. מעטים הגורמים המזמנים שיחות עומק שכאלה בינינו ובין ילדינו ולא כל אחד זוכה להם.
שנית – הייתי רץ לעדכן את אשתי שכן התכשיט הנו נכס משותף וחובת העידכון והשיתוף חלה על כל המושקעים בו. מה עוד שרק סך הדעות, הגישות והתחושות של שנינו יוכלו ליצור הענות נכונה ושלימה לאתגר שהונח לפתחנו.
שלישית – הינו יושבים לברר בינינו מה מפריע לנו בעישון הבן האהוב ומנסה לעשות סדר באנדלרמוסית השבר והחורבן.
מה יגידו השכנים ומה יהיו ההשלכות על השידוך ? בשביל זה, אני אישית, לא מבזבז אפילו 3 דקות.
הדברים האמיתיים הנם – הנזק הבריאותי העתידי ? (וכאן הבן שואל: ומה עם הכרס שלך אבי היקר והטראפיה בממתקים של אמא?) סכנת ההתמכרות (וכאן הבן אומר: אני לא מכור כשארצה אפסיק). בזבוז הכספים (וכאן הבן עוקץ: יותר זול מלהחזיק בן בישיבה תיכונית) השיוך החברתי (וכאן הבן נזעק: הרבה רבנים חרדים מעשנים, גדולי החסידות עישנו מקטרת, "כתוב באיזה מקום שגם הרב קוק").
אך מעל הכל, לטעמי, ניצבת בעיית האמון וההסתרה וחוסר הכנות בינינו לבין הבן יקיר האהוב.
ובראש, ההכרה כי עישון ,על פי רוב, מהווה סימן ולא סיבה – העישון מאותת על מצוקה פנימית, על דימוי עצמי נמוך, על תסבוכת אישיותית או פלונטר מחשבתי או חברתי. והרי בדיוק בשביל זה אנחנו כאן מלווים את בננו המוליד את עצמו מחדש כאדם בוגר ומלא – אשרינו מה טוב חלקינו.
רביעית – את סוגית האמון הייתי מנטרל מראש ומיד, אין סודות הכל שקוף ללא דחיות. "בן, מה קרה שהתחלת לעשן ? ככה מעשנים ולא מודיעים ? בא נשב לדבר על זה במוצא"ש על כוס קפה בלי סיגריה, אחרי שתגמור לפרוק את המדיח". הפצצה הוטלה, הוונטיל שיחרר את כל המתח, ומתברר שקבענו מפגש לשיחה עמוקה ששאר ההורים יכולים רק לחלום עליו.
חמישית – מעכשיו עד הפגישה הייתי משקיע בכוונת יתר בברכת 'חונן הדעת' ובהתייעצות עם חברים שכנים ומכרים שניצבו בפני אתגרים דומים, אין לנו מושג כמה עצות טובות ניתן לשמוע מאנשים שכבר היו בסרט הזה, ומהורים וותיקים ובעלי פרספקטיבה רחבה משלנו.
שישית – בשיחה עצמה כנראה יתברר שהבן עצמו אינו מודע עד הסוף ל'למה'. אל לנו להתפתות לויכוחי סרק לוגיים או אידיאולוגיים ולסיפורי זוועה על מחלות סרטן ודום לב תוך כדי ריצה. את האמת הבן יודע – זה מזיק, זה ממכר, זה יקר ומיותר, אולם את השרש טרם העיז לחשוף – אני נבוך, אני מבולבל, אני מחפש את מקומי, אני צמא לביטחון עצמי, למקום בחברה.
מפגש נפלא שכזה הייתי מנצל להבהיר את האהבה כלפיו. הייתי מנסה לרדת לשרש העניין מה באמת מעסיק ומטריד אותו בלי שום קשר לסיגריה ומסביר כי הסיגריה היא סימן וקריאה להעמקה. בהמשך הייתי מסביר לו בקצרה את הדאגה שלנו כהורים הן מהסיגריה ובעיקר מהגורמים לה. הייתי מנסה לברר, לא בחקירת שב"כ, את היקף התופעה – ממתי מעשן, עם מי, כמה, האם קונה, היכן.
סיום רומנטי ומתאים יכול להגיע בדמות הבהרת התנגדותנו הנחרצת לעישון וקביעת גבולות (לא קונה מהכסף שלנו, אין עישון בבית) בליווי מתנה קטנה שקנינו עבורו (לא מצית או מאפרה ולא אורות התשובה במהדורת כיס).
שביעית – עכשיו מגיעה העבודה הקשה שלנו כהורים. לחשוב לעומק מה יושב עליו, להעצים את מקומו במשפחה, ליצור פעולות גיבוש בינו לבין אבא – טיולים, עבודה משותפת ושאר ירקות, להציפו ביחס בחום ובאהבה. להכיר כי בכח שום דבר לא ילך, לא לנהל חקירות שב"כ ולא לאסוף מודיעין, לא לנג'ז ולא לנקץ, לא לגזור כתבות ולא לחפש באינטרנט נתונים מצמררים. דעתנו כבר הובהרה חד משמעית , זוכרים ???
בהחלט מדי פעם לשאול מה המצב, יצאנו מזה או שאנו עדין שם ואם עדין אנחנו שם להמשיך ולחפש את שרשי הענין ולתקנם – שכן אין עשן בלי אש.
שמינית – להמשיך להתפלל, להתפלל ולהתפלל.
מאז פרצה הנרגילה אל עולמנו – זאת אומרת מדינת ישראל, זאת אומרת בני נוער בישראל – בערך לפני כעשור, והפכה מקישוט במסעדות אוריינטליות לאביזר חובה בטיולים שנתיים בבתי הספר, במפגש חברתי בחוף הים ואפילו במסיבות בר/בת מצווה, הופעלו בארץ אין ספור תוכניות הסברה וקמפיינים (אפילו בטלוויזיה), על מנת להבהיר את הסכנות שבשימוש בנרגילה. בכל מערך ההסברה הרחב נטלו חלק גורמים רבים וביניהם גם הורים ומורים, אותם אני פוגש בסדנאות והרצאות. אחת הבעיות בהן אני נתקל באופן קבוע כאשר אני משוחח עם אנשי חינוך והורים, היא המידע השגוי שזורם בין ההורים והמורים לבני הנוער, בשני הכיוונים. מיתוסים, דעות קדומות ועובדות מסולפות הם רק חלק מהמטען השלילי שעובר מהמבוגרים לילדים ולהיפך. לדעתי חשוב מדי פעם לעצור, לחשוב ולעכל את המידע שנמסר לנו לפני שאנחנו מעבירים אותו הלאה לבני הנוער, המלצה שאותה אני מפנה גם לבני הנוער עצמם.
על מנת שנוכל לתת מידע קצת יותר אמין ומדויק ובעיקר אפקטיבי, הנה כמה תיקונים שיסייעו לנו במשימה.
לא פעם אני שומע הורים ואנשי חינוך מתייחסים לנרגילה כסם. זו שגיאה בסיסית בהבנת הנרגילה ותפקודיה. נרגילה זהו אביזר דמוי אגרטל, שנולד (כנראה) לפני אלפי שנים באזור הודו. הנרגילה משמשת לעישון טבק ב-99% מהמקרים ורק במקרים בודדים ישתמשו בני נוער בנרגילה לעישון סמים כגון חשיש/מריחואנה. אמנם בטבק יש חומר ממכר אך הוא עדיין אינו מוגדר כסם, לא בישראל ולא בכל העולם. בישראל אין חוק המונע לעשן נרגילה או לקנות אותה, אלא רק חוק האוסר למכור אותה ואת הטבק, לקטינים מתחת לגיל 18, בדיוק כמו סיגריות. התמכרות לנרגילה אמנם אפשרית, שהרי יש בטבק הנרגילה ניקוטין, אך לא ממש רלוונטית לבני נוער ובכלל לאדם הממוצע, כיון שעישון הנרגילה דורש לא מעט הכנות, ארגונים וקניות. ברור שמעשן הסיגריות הממוצע יעדיף עישון סיגריה על פני עישון נרגילה בכל רגע נתון, או כל 15 דקות בערך. אם כך, נער ממוצע הלומד בבית ספר וגר בבית הוריו יתקשה להתמכר לנרגילה בעיקר בהיבט הטכני. כלומר, ההכנות והפעלת הנרגילה שדורשים זמן רב ולמען האמת די מסורבלים, לא מאפשרים הסתתרות קלה במחששה בבית-ספר או בזולה בחצר ליד הבית, והם שימנעו מלבחור בנרגילה כתחליף לעישון סיגריות. ניתן לשער שזו אחת הסיבות מדוע נקלטה הנרגילה בקרב בני הנוער כעיסוק חברתי הרבה יותר מאשר תחליף לעישון סיגריות.
המרכיב העיקרי בטבק לנרגילה, או כפי שהוא מכונה בלשון החברה "טעמים", הוא טבק!!! לא בננות, לא תפוחים ולא צואה של בעלי חיים. העובדה שמשרד הבריאות מצא שרידים של צואת בעלי חיים בטבק וששדות של טבק במצריים מושקים (אולי) גם במי ביוב, לא ממש מרגשת את בני הנוער גם אם היא גורמת תחושת גועל לנו ולהם. הרי בסופו של דבר אף אחד לא מת מצואת גמל. יחד עם זאת, בכך שמדגישים את הצואה והביוב שוכחים את הסכנה האמיתית: טבק, שאחראי למותם של כ-10,000 בני אדם בשנה בישראל. הטענות כאילו נרגילה יותר מסוכנת מסיגריה וש"שחטה" (שאיפה) מנרגילה שווה "X" סיגריות (החל מ 3 ועד 40), הן טענות הורסות ולא בונות. למה לתת לבני הנוער מדרג מה יותר או פחות מסוכן בין שני הרגלים שכל אחד מהם מסוכן בפני עצמו: "זו נבלה וזו טרפה". ומה זה שחטה מנרגילה, איזו שחטה, קטנה או גדולה? הילדים אומרים: "שחטה רגילה". מסתבר שיש מדרג אפילו לגודל של שחטה.
לפעמים נדמה שאם בני הנוער היו משקיעים בשיעורי כימיה וביולוגיה את האנרגיה שהם משקיעים בעישון נרגילה ובעיקר בפיתוח פתרונות יצירתיים לשעמום שנוצר סביבה, מבחני המיצב היו נראים אחרת לגמרי. הוויכוח סביב תפקוד המים בנרגילה, שנראה כאילו לקוח מדיון סוער באוניברסיטת אוקספורד, מוכיח כמה אנרגיה משקיעים בני הנוער בהקשר לטענה שנשמעת הן מהורים ומורים והן מהילדים שהמים בנרגילה מסננים רעלים ולכן משמשים כ"פילטר". אז ככה, התפקיד של המים בנרגילה הוא להרטיב את העשן, על מנת שיהיה לח ולא ישרוף כאשר הוא עובר בגרון. אגב כך, העשן שנכנס לריאות נכנס רטוב ממים ויכול לגרום להצטברות של נוזלים בריאות (בהמשך אף לבצקות). כיום, בני הנוער שכללו את התהליך ובמקום מים בנרגילה יש כאלו שיצקו אל הכד וודקה, או כל משקה אלכוהולי זמין ובכך שידרגו את הנרגילה. גם משקאות תוססים יעשו עשן סמיך יותר ועדיף משקאות רוויים בצבעי מאכל (תותית למשל), למען יצא עשן צבעוני. חלב (עדיף 1%) יוסיף עניין ואולי יסחרר חלק מהנוכחים, ואפילו שתן יכול למצוא את דרכו אל תוככי הנרגילה, כ"מעשה קונדס חביב". מדענים קטנים כבר אמרנו?
לסיכום ניתן לומר שבנושא ה"נרגילה", עדיף לנו המבוגרים ללמוד את החומר טוב טוב לפני שאנחנו יוצאים בהצהרות חינוכיות אל מול המתבגרים, אחרת יש סיכוי שנהפוך במהרה לליצן החצר, כאשר אנחנו נשווק רעיונות הזויים בהם צואת גמלים הופך לזהב, ומים מסננים רעלים. על מנת להכיר את הנושא לעומק די אם נקרא אפילו רק את התקציר בדוקטורט של דר' קורן, או את המידע שמופיע באתר של הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול או כל גוף סמכותי אחר אשר חקר בדק ומצא. אבל, גם שם, כמו גם בדברים שלעיל, אני מציע תמיד לקרוא לסנן ולבקר, על מנת שהפלט יהיה האמיתי והמדויק ביותר. כך נצליח (יש לקוות) להעביר לבני הנוער את המסרים החשובים באמת ולצייד אותם במידע מדויק ואמין על מנת שהבחירות שלהם בנושא נרגילה ינבעו בסופו של דבר ממקום של ידע ושיקול דעת ולא רק פוזה, לחץ חברתי והרבה הרבה סקרנות.
החל משנות ה-70, התרחש בקרב החברה תהליך של העדפת ערכים אישיים (הנאה, הצלחה) על פני ערכים חברתיים. נטען, שהמושג "לחיות טוב" הפך בשנים האחרונות לגורם בעל חשיבות בקרב בני הנוער כמו בקרב המבוגרים, כי הנוער מושפע מאותם שינויי ערכים ושינויים נורמטיביים החלים בקרב האוכלוסייה הבוגרת. המשקה האלכוהולי הפך גם בקרב בני הנוער אחד האמצעים הקלים להשגת הנאה, סיפוק מיידי, הרגשה טובה, תענוג אישי, בילוי ושעשוע.
צעירים מחקים את ההורים ואת המבוגרים האחרים. ההורים משמשים דגם להתנהגות בוגרת, ועמדותיהם לגבי שתיית משקאות אלכוהוליים והתנהגותם משפיעות על הצעיר. במחקרים רבים נמצא קשר חיובי בין דפוסי שתייה של הורים לדפוסי שתייה של מתבגרים. צעירים, בכמיהתם להיראות מבוגרים מאמצים לעצמם התנסויות ב"התנהגויות מבוגרות", שהם חוזים בקרבתם, כגון – איפור, נהיגה, עישון ושתיית משקאות אלכוהוליים. השתייה יכולה לשמש להם סמל להשגת מעמד של מבוגרים ולהוכחת בגרות ועצמאות.
השפעת קבוצת החברים על השתייה היא חשובה בדומה להשפעת הבית. ההשפעה יכולה להיות כמו זו של השפעת ההורים והמבוגרים אך מאידך יכולה לחזק נגד דפוסי השתייה במשפחה. אהדה (פופולאריות) היא מטרה חשובה בקרב צעירים. הצעיר יכול לשתות, כדי להיות מקובל בחברה או כדי להשתייך לקבוצה בה, בין השאר, מעודדים שתיית משקאות אלכוהוליים. זאת מאחר, שסירוב לשתות עלול לטעת בו הרגשה שהוא בלתי-אהוד, או שלא יתקבל לקבוצה המפעילה את הלחץ הקבוצתי לשימוש במשקה האלכוהולי וינודה. כלומר, הטענה היא, שלחץ הקבוצה יכול להיות גורם חשוב להתחלת שתייה. בתחילה יכול הנער לפעול מתוך התרצות, כדי להשביע את רצון הקבוצה, שבכוחה לספק לו תגמולים או למנוע אותם ממנו. אולם השתייה בקבוצה בשל מניע תועלתי, עלולה להפוך להרגל. כלומר, בסופו של דבר, הנער עלול לאמץ דפוס שתייה כלשהו, שלא יפוג גם שלא במסגרת הקבוצה.
רבים מסרטי הקולנוע והטלוויזיה הזרים, המוקרנים בארץ, מציגים את שתיית המשקאות האלכוהוליים כמעשה כמעט טבעי של הגיבורים, כדבר שבאופנה, כסמל לגבריות ועוד. יש הסבורים, שהשפעת התרבות המערבית, בה נפוצה שתיית המשקאות האלכוהוליים, מועברת אל הנוער בארץ באמצעות סרטים אלה והוא מחקה את אורח החיים של החברה המערבית. צעירים מחקים את אליליהם, המופיעים בכלי התקשורת. צעיר יכול לפעול מתוך הזדהות – מתן כבוד לאליל והערצתו, ולשתות כל עוד הוא מרגיש רצון להידמות לו. אולם, הצעיר עלול להמשיך בשתייה גם בחלוף ההערצה, ושתייה עלולה להיות הרגל.
עם עליית רמת החיים בארץ, נפוצו טיולי הצעירים לחו"ל. בארצות רבות הם מתוודעים למנהג שתיית משקאות אלכוהוליים. גם תיירים, המבקרים בארץ, ממשיכים לשתות כמו בארצות מוצאם, והם מקור לחיקוי.
יש הגורסים, שפרסומת למשקאות אלכוהוליים מעוררת צעירים לשתות ומגדילה את הצריכה של המשקאות בקרב בני-נוער. זאת בשעה, שרבים מהם חסרי מידע ביחס לתוצאות אפשריות של שתייה ושתייה מופרזת, וחסרי-דאגה לגבי העתיד ובייחוד לגבי העתיד הרחוק הטומן בחובו תוצאות חמורות עקב השתייה המופרזת הממושכת. יש המצביעים, שהפרסומת מעודדת שתייה הן על ידי הצגת המשקאות האלכוהוליים כמשקאות יוקרה אופנתיים לבילוי חברתי וכמשקאות לצעירים, הן ע"י הדגשת תכונות הקורצות לצעירים (כמו אהדת חברים, גבריות, מעמד חברתי גבוה, הרפתקנות), הן ע"י הצגת משקאות אלכוהוליים חדשים שאין להם עבר של דפוסי שתייה מסורתיים, והן באמצעות פנייה לשני המינים.
שתייה מופרזת של משקאות אלכוהוליים יכולה לבוא בעקבות שימוש לרעה בחומרים אחרים. כמו כן, ישנם הורים המעודדים את שתיית המשקאות האלכוהוליים בקרב ילדיהם, בתקווה שיימנעו משימוש לרעה בחומרים אחרים. אולם, שימוש לרעה בחומרים שונים נושא בדרך כלל אופי של "סיפוח" ולא של "התמרה".
יש הסבורים ששתייה בצורה בלתי מקובלת יכולה להיות התנהגות סוטה, שבאה בעקבות התנהגויות סוטות שונות ובצמוד להן. עם זאת, שתייה מופרזת עלולה להוביל להתנהגויות סוטות אחרות.
צעיר עלול לפנות אל השתייה ובייחוד אל השתייה המופרזת, כאשר הוא חש אי וודאות לגבי נורמות שתייה. למשל, כאשר להוריו ישנן התייחסויות שונות לגבי נוהגי שתייה, האב גורס ששתייה מופרזת היא מעלה והאם גורסת שזו מגרעת.
כאשר משקה אלכוהולי זול, זמין ונוח להשגה, "נפח הצריכה" בחברה גבוה וכן שיעור האוכלוסייה השותה. אלה מעודדים את הצעיר להשתמש בו בהזדמנויות רבות. בחברות אלה, הגבלת גיל השתייה כמעט ולא קיימת.
יחסים בלתי תקינים של הורים וילדיהם, בבית בלתי יציב, יחסים מעורערים במשפחה וגם בעיות קיום יכולים להוביל צעיר אל השתייה ואל השתייה המופרזת. הצעיר יכול לפנות דווקא אל המשקה האלכוהולי בגלל תכונותיו ובשל השפעותיו המדכאות על הגוף. הוא יכול לשמש לו אמצעי הגורם הנאה, אמצעי להקלת דאגות, להפגת מתחים ולהטבעת היגון הנובעים מן המצב השורר במשפחתו. באמצעות המשקה הוא יכול הן לנקום במשפחתו (לגרום למשפחה בושה כשהוא שיכור) והן להשתמש, בו לפעולה אנטי חברתית ולנקמה בחברה.
צעיר יכול לפנות אל המשקה האלכוהולי כדי להרפות שרירים, להקל על כאבים, ולהשרות שינה.
צעיר יכול להתחיל לשתות או לשתות בצורה מופרזת כדי לספק, באמצעות פעולתו המדכאת של המשקה האלכוהולי על המוח, את שאיפתו לשעשוע, להרגשה טובה, לחידוד החושים, ליציאה משגרה ומאפרוריות, לנטילת סיכונים, להפגת פחדים וחששות, לפתרון מבוכה רגשית, ליכולת לשאת רגשות ייאוש ואכזבה, לסיפוק הסקרנות לגבי הטעמים וההשפעות של המשקאות האלכוהוליים, להסרת מעצורים ופעולות גומלין חברתיות (למשל, להתגבר על חוסר ביטחון עצמי, על ביישנות, על חוסר יכולת ליצור קשרי קרבה או על הערכה עצמית נמוכה), ולמרידה כנגד החברה. הוא יכול לפנות אל המשקה גם כדי להשתחרר מהמועקה האופפת אותו הנובעת ממציאות אישית עגומה ובלתי נעימה כמו כישלון בלימודים, חוסר הצלחה בהגשמת שאיפות, חוסר הזדהות עם קבוצה כלשהי, בדידות, זרות, דחייה חברתית, שעמום וחוסר מעש.
עלה לאתר "לב אבות" ברשות המחבר.
זה צפוי להיות אחד הטרנדים החזקים בחופש הגדול: מסיבת תרופות. בני נוער, בגילאי 15 או 16, מרוקנים את ארון התרופות הביתי או קונים אותן ללא מרשם, נפגשים עם בני גילם, טורפים יחד כמות עצומה של גלולות ומורידים אותן, ברוב המקרים, באמצעות אלכוהול ומשקאות אנרגיה. בבת אחת מותקף הגוף באסיול (ואליום), בקסנקס או בריטלין מעורבים בוודקה ורד־בול. בקוקטיל כזה ההתמסטלות מובטחת, וכך גם תופעות לוואי, למשל רעידות, עוויתות ופרכוסים, ערפול ועילפון.
ברשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול מתריעים שבראש רשימת התרופות המשמשות את בני הנוער כסמים לכל דבר מככבים סירופים טריוויאליים נגד הצטננות ודלקות אוזניים העונים לשמות סינופד ותרופד. 8,000 בני נוער ישראלים כבר העידו שהשתמשו בהם ללא מרשם רופא במטרה להתמסטל. ברשות מתעקשים ששמות התרופות יפורסמו. בני הנוער, לטענתם, אינם זקוקים לעיתון כדי להתעדכן ברשימת התרופות הללו. המידע הזה ידוע להם כבר מזמן וזמין לכל באינטרנט. ההורים, הם אומרים, חייבים להיות מודעים לכך שהתרופות האלה, המצויות בארון הביתי, עשויות בתהליך פשוט להפוך לסם דמוי קוקאין, שכמה הסנפות ממנו מעניקות תחושות ריחוף ואופוריה. ההתמסטלות מובטחת וכך גם ההתמכרות, הנזקים הפיזיים והנפשיים וסכנת המוות. היום, מדגישים ברשות, כבר לא צריך לשבור את הראש כשתוהים איך משיגים סמים. "לפני ארבע שנים התקבל מידע מארה"ב על מסיבות התרופות", מספר יאיר גלר, מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים, "אנחנו יודעים שכל תופעה שקשורה בסמים ובאלכוהול בארה"ב מגיעה ארצה באיחור של כמה שנים, אבל בממדים גדולים. לפני שנתיים התחלנו לקבל דיווחים מרוקחים בארץ שהעידו על צריכה מוגברת של תרופות בקרב בני נוער. נוסף על התרופות הזמינות בארון התרופות בבית, הם משיגים מרשמים בכוחות עצמם או רוכשים תרופות ללא מרשם. אין פשוט מזה. "בהתחלה, כשהתברר לנו שהתופעה הזו חדרה לישראל, החלטנו לא לדון בה באופן פומבי כדי לא לנדב רעיונות מסוכנים לבני הנוער. עכשיו מסיבות התרופות צברו תאוצה בישראל, ואין ברירה אלא לצאת בקריאה ברורה להורים: תנעלו את ארון התרופות שלכם, תעקבו באופן יומיומי אחר כמות התרופות בבית, ותפקחו על הילדים שלכם, במיוחד בחופש הגדול".
במחקרים אפידמיולוגיים שערכה הרשות נמצא כי קרוב ל־40 אלף בני נוער בארץ כבר הודו שצרכו תרופות שלא לצורך וללא מרשם רופא. התופעה כבר גבתה את חייהם של כמה בני נוער בארה"ב. "בישראל תועדו עשרות מקרים של צעירים שעקב שימוש שלא לצורך בתרופות נזקקו לאשפוזים ממושכים בבתי חולים ובכפרי גמילה שונים", מציין גלר.
מסקר שערכה הרשות למלחמה בסמים במיוחד עבור "ישראל שישבת", עולה כי 70 אחוזים מבני הנוער בארץ, בגילאי 12 עד 18, יחפשו בחופש הגדול ריגושים חדשים, ומסיבות התרופות עשויות להיות אחד מהריגושים הללו. קייטנות כבר לא מעניינות אותם, הם לא ילדים. שעות הפעילות שלהם נמתחות מעשר בלילה עד ארבע או חמש לפנות בוקר, כשההורים שלהם ישנים. הם מתעוררים בצהריים, יושבים שעתיים מול הפייסבוק, שעתיים מול הטלוויזיה, עוד שעתיים מול הפייסבוק וחוזרים לישון. משעמם להם. 72 יום של חופש גדול משעמם להם. מהסקר עולה כי 45 אחוזים, כמעט מחצית, מבני הנוער בישראל מודים כי הם צורכים אלכוהול כדבר שבשגרה. 27 אחוזים מבני הנוער בארץ הודו שישתו בחופש הגדול יותר אלכוהול מבדרך כלל. 18 אחוזים הצהירו שימשיכו לשתות אלכוהול כרגיל. עוד עולה מהסקר כי כמעט רבע (24.7 אחוזים) מהילדים בגילי 14-12 שותים משקאות אלכוהוליים. אחוז השותים עולה בהתמדה עם הגיל, כך ש־40.8 אחוזים מבני 15 עד 16 ו־67.6 אחוזים מבני 17 עד 18 מודים כי הם צורכים אלכוהול.
בנוסף, ואולי כתוצאה מצריכת האלכוהול הגבוהה, בני נוער בארץ מעורבים בהרבה יותר מקרי אלימות במהלך הקיץ, בעיקר בהשחתת רכוש. אגף החקירות במשטרת ישראל מגדיר את ההתגודדות של בני נוער בחניונים, בגנים ציבוריים וסמוך למוקדי הבילוי בשעות הלילה כאחד המטרדים הקשים ביותר. "ערכתי סיורים ליליים בשנה שעברה כדי ללמוד את השטח, ופשוט נבהלתי", אומרת שולה כהן, ממלאת מקום ראש עיריית כרמיאל והממונה על תחום הנוער, "בני הנוער נאספים בגינות ציבוריות, מרעישים נורא, משתכרים ומשתוללים. זו תופעה כלל ארצית בחופש הגדול. הם שוברים בקבוקים, צורחים, פורקים עול, מוציאים אגרסיות זה על זה ועל חפצים. את רואה ילדים בני 13 מעולפים מרוב אלכוהול".
כל הארגונים תמימי דעים בנוגע לדבר אחד: הצורך הקריטי בפיקוח ההורים, בהשגחה ובתשומת לב, שיכולים למנוע או לצמצם את מרבית הסכנות שנשקפות לילדיהם במהלך החופש הגדול. אלא שאל מול 72 ימי החופשה של בני הנוער, ניצב מספר ימי החופשה המועט של ההורים העובדים שנע בין 10 ל־26 ימי חופשה בשנה. "זה נושא מאוד כאוב וגם מאוד לא הגיוני", אומרת פרופ' סילביה ביז'אווי, ראש התוכנית לתואר שני בלימודי משפחה, המסלול האקדמי – המכללה למנהל, "אנחנו טוענים שאנחנו חברה שמשקיעה בילדים, ואני לחלוטין לא מסכימה עם זה. זה מיתוס, וההורים קורסים מקושי התמרון".
על האפשרות לקצר את החופש הגדול היא אומרת כי מדובר בפתרון הזוי: "זה יעלה הון של כסף ועדיין לא יהיה פתרון לשאר השבועות של החופש. במקום זה, שישקיעו את הכסף במסגרות חינוך אלטרנטיביות בחופשה, בהקמת מקומות בטוחים ומעניינים לילדים בכל גיל. ברוב המשפחות בישראל שני ההורים עובדים, אבל למדינה אין שום אחריות עלינו ועל הילדים שלנו. אפילו מקומות העבודה לא הפנימו שכדאי להם לנסות להשקיע במציאת פתרונות עבור ילדי העובדים".
קטעים מתוך כתבה מאת: נעמה לנסקי, סיגל ארביטמן, שהתפרסמה ב"ישראל היום", יום שישי, 25 ביוני 2010.