המבקש, הוא התובע, לא הגיע לדיון שהתקיים בעניינו, מיום 14/6/15, ואף הנתבע לא התייצב. בנסיבות אלו, ובהיעדרות שני הצדדים, הוריתי על מחיקת התובענה.
ביום 6/7/15, הגיש המבקש בקשה למשפט חוזר ולביטול פסק הדין, בנימוק כי משום מה נרשם ביומנו כי הדיון אמור להיערך ביום 5/7/15, כשלמעשה הדיון נערך ביום 14/6/15, דבר אשר התבהר לו אך ורק מעיון חוזר בזימון שקיבל ממזכירות בית המשפט.
הבקשה לביטול פסק הדין שניתן, ולקיומו של משפט חוזר, הועברה לתגובת הנתבע, אשר התנגד לקבלתה וטען כי התובע זומן כדין, וכי ישנו בתיק אישור מסירה כדין, ולפיכך טענות המבקש הינן מופרכות ואין לו לתובע אלא להלין על עצמו. זאת ועוד, הנתבע טען כי הבקשה לביטול פסק הדין שניתן בהעדר הוגשה לאחר חלוף המועד הקבוע לכך בתקנות.
המבקש אינו מעלה כל הצדקה עניינית לאי התייצבותו, לא מתנצל ולא מצר על כך. מבקשתו עולה כי עסקינן בשגגה, אשר בשלה לא התייצב למועד הדיון.