צעקת החסידים גברה ונאלצנו לספח פה אפס קצה מרשימת הגבאי הנאמן ע"ה שליווה את רבינו שליט"א בימי חופש דו-שנתי (חודש בחורף וחודש בקיץ), הכתבים שייכים באמת לארכיון משפחת הגבאי העומד תחת הנהלת בנו יחידו, אלא שהגיעו לידינו בהשתדלות ידידינו האהוב מו"ה משה שליט"א ראש "כולל יום-ראשון וחגאות" לבעלי-בתים, במאנסי נ.י. העומד בקשר תמידי עם משפחת הגבאי בהיותו שכן טוב להגבאי המנוח ע"ה וביקר אצלו בכל עת, ועל כן זכה שכתבים אלו נמצאים תחת ידו וד"ל.
ולאחר דיניום ארוכים עם חברי "מכון להוצאת ספרי רבותינו הק' לבית הימעל-ערד זצוקללההזיעועכי"א קבלני רשות בכתב (ומונח באוצר חתום).
ולהוי ידוע בשער בת רבים, שהכינוי "הימעל-ערד"ע רבי שליט"א, נתהווה במקרה על ידי מעריצים וחסידים, וזאת מפני שבאמת לא היה רבינו רוצה שיקראו על שם אבותיו, כי ויתר ברוב צדקתו המופלגת על ירושת השם לאחיו הגדול ממנו בשנים(בלבד), ומפני שקרובי רבינו ראו בחוש איך שהוא ברגל אחת על הארץ וברגל השני למעלה בשמים, על כן כינוי את רבינו 'הימעלערדע רבי.
עבודת הקודש של רבינו זיעועכי"א ברכישת הארבעה מינים לכבוד חג הסוכות היתה מן המפורסמת. כד עייל שתא קרא להמשמשים בקודש וגילה להם אפס קצהו מידיעותיו בהידור המינים, ועוד הוסיף כמה הוראות והדרכות ישרות בכל המסתעף בלקיחת הארבעה מינים בכלל וכל מין ומין בפרט. בתחילה הציע להתמקד על האתרוג. ואמר בשם אביו רבינו האמצעי זיעועכי"א רמז לדבר כי בפסוק הידוע ולקחתם לכם הוזכר קודם 'פרי עץ הדר', שזו מין האתרוג כידוע מש"ס.
אף על פי שאין לנו ידיעה איזה אתרוג לקח רבינו זיעועכי"א בשעת הברכה בסוכתו לפני התפילה, כי לא הרשה כניסה לאיש מטעם כמוס, וזאת ידוע שהיה מונח לפניו אז אתרוגי ארץ ישראל ומאראקא ועוד. מכל מקום להנענועים שבהלל לקח אתרוג יאנעווע הידועים בחזקת בלתי מורכב, ומהודרים במראיהם הירוק. בהזדמות אחת (באושפיזא דיצחק בהסוכה הגדולה שעל יד בית מדרשו של רבינו זיעועכי"א) אף הביא רבינו זיעועכי"א ראיה מפורשת שצבע האתרוג יכול להיות ירוק, ואין קפידא שיהיו צהוב דוקא, שהרי שנינו במשנה אתרוג הירוק ככרתי כשר. ובהרמנא דמר העיר הרב הגאון ראש הכולל שליט"א, שיש מדובר מה פירושו של "ירוק", ועל אתר נענה רבינו הגאון זיעועכי"א ואמר "יא, תוספות דארטען". וכוונתו (לכאורה) על התוספות במסכת סוכה שמאריך הרבה בענין זה. לאחר הסעודה לחש הרב הגאון ראש הכולל שליט"א באזנינו, דפלא הוא שרבינו ידע להעיר מתוספות במסכת סוכה שהרי לפי ידיעתו עיקר לימודיו של רבינו זיעועכי"א היתה ב"ישיבישע מסכתות" ו"קאדשים מסכתות", ומסתמא לא למד מסכת סוכה מעולם, ואולי - סיים ראש הכולל שליט"א את דבריו - נתקיים ברבינו זיעועכי"א את הנאמר בירושלמי מתוך שחסידים היה תורתן מתברכת.
אמר העורך: הפקס ששלח בעל העבודה יצא מטושטש, ולא היה בידי לפענחו, גם לא היה לי דרך להתקשר אליו, כי רצה בעילום שמו. – אמנם מסוף דבריו משמע שהיה לו ישועה נפלאה, אבל עיקר התפעלתו היתה מן המסירת נפש של רבינו זצ"ל אליו בשעת דחקו.
פעמים רבות ביקר רבינו זיעועכי"א בארצינו הקדושה – ארץ ישראל.
מאוד היה רבינו נזהר בכבוד המלמדים של בניו שליט"א, ועשה עצמו לחוב ולקבע לשלוח כסף מתנה להמלמדים בימי החנוכה, וביום הפורים. סיפר לנו רבינו שליט"א – בעת שעבר על ספר זה בעודו בכתובים – שזכור לו איך שפעם אחת חל יום הפורים בערב שבת קודש, ולא היה העת מוכשר לנסוע לבית המלמד בו ביום כי ביתו היה רחוק קצת, בכל זאת במוצאי שבת קודש הכין הרבנית תליט"א בפקודת רבינו כסף מזומן לשלחם להמלמד, והוסיף רבינו שליט"א שכשהגיע לבית המלמד שמח מאוד וכשקיבל המתנה בידו אמר בהתרגשות "אה! א זכיה, פון רבי'ן אליין..."
אגב באותו יום הפורים שחל בערב שבת קודש, לא נסע רבינו זיעועכי"א מביתו להבית המדרש לסעודת משתה היין, אלא הלך רגלי, על אף גילו המופלג כבן שבעים, כי אמר "אז מ'גייט, איז עס שנעלער...", ובאמת כן היה, כי הרחובות היו מלאים איש איש ברכבו ובפרשיו, והפקק היה גדול.
בהזדמנות אחרת אמר רבינו זיעועכי"א, שנהנה מאוד לראות איך שיהודים שמחים לכבוד היום, ומשום כך הוא מעדיף לילך רגלי מלנסוע ברכבו הקדוש. ובשנותיו האחרונים נשמעו מפיו דברים גבוהים אשר לא ניתן לפרסמם, בין הדברים אמר "א נקמה אינעם רשע...". והיה פלא איך שבזמן שמחה לא שכח ימי יגון ואפילה.
פעם בליל שבת קודש עבר רבינו ברחוב 13 בבארא פארק ונזדמנה לו לראות במקרה איש ואשה יושבים על ספסל באם הדרך ומתעלסים באהבים, המראה לא מצאה חן בעיניו הטהורים, ונפלט מפיו דברי תוכחה כמדבר לעצמו, ואמר: "הם הוסיפו חלק בתורה". ויהי בעיני השומעים כפלא מה זה ועל מה זה? רבינו שליט"א שהתלווה אז עם רבינו זיעועכי"א עשה עצמו כאילו לא ידע ושאל לפירוש הדבר, או אז באר רבינו את דבריו ואמר: ברמב"ם הביא טעם לאיסור מוקצה כדי שהשבת יהא ניכר גם ליושבי קרנות שישבתו מלטלטל, אם כן כל דיני מוקצה גרמו היושבי קרנות.. ושפתים יושק.
פעם בתפילת מנחה בשבת קודש לאחר קריאת התורה נכנס לבית המדרש אברך פשוט אחד, ועל פניו היה ניכר שינתו הקבוע, ופנה רבינו לעומתו ואמר: "חיים, נאר וועגן דיר ליינט מען! און די ביסט נישט דא?" האברך סבר שכוונת רבינו לומר שבשבילו לבד היו מוציאין ספר תורה לקרות בו, אבל כשהלה סיפר עובדא זו לתלמיד חכם גדול, עמד הוא לדעת עד היכן הדברים מגיעין, כי כוונת רבינו היתה – לכאורה – על טעם תקנת הקריאה שבת במנחה מפני יושבי קרנות.
לא יאומן כי יסופר גודל החביבות שהראה רבינו למשרתות ביתו, אם כי רבים היו הכיר כולם בחזותם ובשמם לא אחת קרה שקרא רבינו את המשרתות אחת אחת לחדרו הפרטי אז השיחו הם את אשר בלבביהם ורבינו אב הרחמן האזין לקולם והיה נראה בעליל את גודל התענינותו בפרטי פרטים, ובנאמנות סעד ויעץ והכניסם בצלו. משרתת ד. סיפר לבקשתינו איך שבאחת מן הפעמים שנקראה אל הקודש והרבנית לא היתה אז בעיר (מפני שמחה משפחתית), ורבינו העיר לה שמזה זמן נתן לליבו שהיא באה בבגד בלויה מאוד ישנה ואין זה מכבוד המלכות לכן הלבישה רבינו בגד חדש לשמחת ליבה כי רבה. וזה אחת מיני אלף ממה שנעשו יום יום בבית המלכות.
חסיד אחד קנה לרבינו סכין חדש וחרץ עליו שמו כנהוג, בפעם הראשון שראה רבינו את הסכין ושם החסיד חרוץ עליו סיבב רבינו את ראשו לעומת החסיד ואמר לו סכין? מקצרת ימיו של אדם! ענה החסיד השנון והחריף החותך חיים לכל חי! ניכר היה איך שרבינו נהנה מתשובת החסיד ההוא ותיכף חזר ונענה אזוי?! נא, זאל זיין. ולמעשה החסיד ההוא האריך עוד 21 שנה כמספר חי עם התיבות והכולל... והוא פלאי.
חנוכה בחצר המלכות היה ללא ספק מהחגים המיוחדים בבית המלכות רבינו ישב בשלחן אחד עם כל המשפחה איש ואשתו וירד משה מן ההר אל העם ושחק עמהם כאחד האדם בהזדמנות אחת כשחצף מאן דהוא להעיר את רבינו שאין מן הנימס להתנהג ככה לפני החתן החדש שלקח לבתו כי בן גדולים הוא.. ענה רבינו בקצת רוגז, אני מבין מה שאני עושה גם החתן הטרי יש לו לדעת כי זמן ועת לכל חפץ וגם מזה אל תנח ידיך.
אצל רבינו זצ"ל לא ראינו עבודה מיוחדת בימי השובבים ופעם אמר ביי אינז האט מען נישט געזינדיגט ביי אונז האט מען נישט גירעדט, וכפי הנראה לכותב השורות שהיה לו לרבינו דרך בלעדי בענינים אלו וכמו שסיפר פעם אחד מהמשגיחים שהתלונן לפני רבינו על אודות בחור אחד וכו' ולא התפעל רבינו כלל והגה בפיו נא וואס קען מען דען טוהן?
ופלא שבדו שיח עם הגה"צ זצ"ל שהיה המשגיח בישיבה בעת שתקופת הבחרות של רבינו זצ"ל סיפר לנו שאדמו"ר הזקן ציוה עליו שיפקח במיוחד על התנהגות בנו רבינו זצ"ל במשך כל היום ובפרט בחדרו השינה, והיה לעיניו פלא למה יחשוד כזאת על בנו יקירו ממשיך דרכו, עכ"פ לאחר זמן קצר עמד לדעת כוונת רבו, והמשך הדברים אין כאן מקומו.
ראיתי בסייט שלכם שהנכם מעונינים בחומר מכל סוג שהיא הנוגע לקורות ימי האי איש יקר ראביי (שם רבינו), ואמינא לפעלא טבא לא אמנע הטוב, לכן אבוא בשורות אלו, לשתף עמכם ממה שקרה עמי, ורישומו ניכר עד היום.
מעודי לא הכרתי את ראביי (שם רבינו) אף שהייתי מתושבי השכינה לא הרחק מחצרו, היה זה ביום חורף והתפללתי מנחה בהפסקת צהרים באחד מגורדי שחקים פה מנהעטען כנהוג, תוך כדי ענית אמן וב"ה וב"ש הצצתי.
אמר העורך, עורך-דין הנ"ל השתמש באנגלית-גבוה מידי השגתי, על כן לא יכולתי לתרגם ההמשך. – ומבין השורות עולה התבטאות נדירה, נדיר לשמוע כן ממי שגדל בבית מודרני, כלפי צדיק חסידי.
מן המפורסמת היה מידותיו התרומיות של רבינו לא הניח דינער של מוסדותיו שלא השתתף בגופו הקדוש אף כי לא היה לרוחו כל השבחים שהפליגו הנואמים על רבינו וכו', למרות זאת נדב מזמנו היקר ופיאר את המסיבה מתחילתו ועד סופו.
אותות של שמחה ראו על פני רבינו בעת שפיאר בראש המסובין אצל שמחת-צאצאיו, ביותרת הכבוד העריך אורחי השמחה, מהם בני המשפחה, ומהם ששירתו באחד אגפי המוסד, אצל כמה מהשמחות השתתפו גם אורחים נכבדים מעבר לים. רבינו הביע קורת רוח על החבל שלקחו.
אין לתאר ההתרגשות העזה בעת שרבינו נכנס להאולם, - לאחר שלקח תנומה קלה - בלבוש חדש, קבוצותיו תלתלים על לחיו, ועל ידיו המחותנים וכו' וכו'.
רבינו נהג לערוך "תיקון ליל שבועות" קצת לפני הטיש, וקצת לאחר הטיש, בהזדמנות פלט פה רבינו ואמר: "הטיש הוא בין שני התיקונים, והוא בעצמו תיקון", וכידוע מה שאומרים אתקינו סעודתא, שהוא מלשון תיקון (רבינו קידוש פרשת מטות מסעי תשס"א, וומ"ס).
הניגונים ששרו אצל שלחן הטהור בחג השבועות, על פי רוב - היו: לולי תורתך (סקולען/גאלדמאן), כי לקח טוב (עממי), והערב נא (סאטמאר), עליונים ששו (עממי, בעלזא, וויזניץ), ולעתים היו מוסיפים אבינו אב הרחמן (עתיק).
אגב בענין ניגוני משה גאלדמאן, התבטא פעם רבינו שלמרות שהרבה ממלחיניו דומים זה לזה, עם כל זה יש לכל אחת מהם טעם לשבח בפני עצמו, ופעם מנה רבינו הניגונים שהוא אוהב ביותר, ולפי זכרון אחד המשבקי"ם, מנה רבינו ניגונים אלו, אלקי נשמה, אלקא דמאיר ענני, כאיל תערוג, ברוך אל עליון, ליל שימורים, ועוד.
פעם אמר רבינו שהוא מכיר טוב לר' משה גאלדמאן על שזיכה את הרבים בניגונים יפים ורצינים, מבלי להיסבח אחר מזמרי-זמנינו שכל תנועותיהם ממקורות לא-טובים נשאבים.
ופעם אמר על המזמר הידוע "ליפא שמעלצער", שהוא בעל חסד, לכן אינו חותם שמו על ה"קול-קורא'ס" שחתמו שאר רבנים שליט"א. מכל מקום לא הרשה רבינו שישרו ניגוניו - בפרט הבחורים, כי גילה דעתו ביחידות למנהל הישיבה וכה אמר "מה יאמרו הבריות, בכל הישיבות אסרו קלטותיו ורק בישיבה שלי מותר? הרי יצא מזה חילול השם!"
אגב, בנוגע ה"מזמרים" כינה אותם רבינו פעם בזעף "ממזרים", ואף הוא ביאור כעסו "שמעתי אותם מזמרים "ויצמח פורקנה ויקרב משיחה", ודחו את ה"קץ" לחוץ" – אף על שידעו שאני נוכח שם.
ועל עובדא זה העיר לנו בן רבינו שליט"א, כי רבינו הסתיר מדרגותיו הגדולים בתוך דברים פשוטים, כי באמת מה שספר העומר מתוך הסידור היו כדי לראות את השמות שבצד ה"היום", מה רבו מעשי רבינו!!!
בנוגע שמיעת "מוזיק" אמר רבינו שיש מקום להחמיר מלשמוע טעיפ או סידי, כיון שמיוחד לכלי שיעור, משא"כ ניגונים מראדיא או מקול-מבשר, מותר, כיון שאינו מיוחד לשם זה דוקא.
פעם לפני חג השבועות נכנס רבינו לבית מדרשו וראה איך שהשמש טורח מאוד בהעמדת האילנות ושטיחת העשבים, על פני כל אורך המזרח, ורבינו שצר לו עבודת הפרך של המשמש, העיר לו באומרו, אינך צריך לטרוח כל כך, די במה בהאילנות שכבר העמדת סביב למקומי.
השלום-בית של רבינו ראוי להאריך בו ביותר למען ידעו דורות הבאים איך שרבינו קיים ודבק באשתו ממש, וכמובן שאי אפשר לגלות הכל כי לאו כל מוחא סביל דא, ומקורבי רבינו יודעים מה זה בחינת כאילו כפאו שד... (מפי הרבנית).
סיפר לנו איש מהימן, אשר לאחר חתונתו היה לו איזה קושיים עם הנהגת ביתו, בהיות אשתו מאותן נשים צנועות יתירה, והלה לא מצא בה כל חפצו, הלה - שמו שמור במערכת - טען בלבו צער זה, כי סבר שאינו רצוי להרצות דברים אלו בפני רבינו, למעשה היה זה רבינו שגילה והוציא ממחשבה לדיבור כל המעיק על לבו, ורבינו לא הרפה עד שהלה סיפר בפרוטרוט כל הבעיות, וכל מה שהוא רוצה והיא אינה מרוצת.
לאחר ששמע רבינו כל הדברים הציעו להעלות בדרגה לאט לאט, והראה לו פנים שוחקות, ומנה לו ברשימה בדבר-מה שיתחיל וממנו ימשיך וכן הלאה.
בקיצור לאחר חודש ימים שב אל רבינו וסיפר לו שאשתו נשתנית מקצה אל הקצה, עוד יותר מהר ממה שהגיד רבינו בתחילה, מה שהוא לא ידע הוא, אשר לאחר שיחתו עם רבינו, צלצל רבינו בעצמו לביתו זו אשתו של החסיד, ורבינו דביר עמה באריכה כל הענין לפרטי פרטיו עד שנתחממה כל צרכה. והמבין יבין עד היכן הדברים מגיעים.
פעם בעת קריאת שמע במעריב, עצר רבינו באמצע פסוק אחד, והיה אחוז במחשבות עליונות, והבעל תפילה סבר שרבינו כבר סיים כל הפרשיות, וחזר בקול 'ה' אלוקיכם אמת', ורבינו חזר פניו אליו, והיה נראה בעליל שאינו מרוצה ממהירות הבעל תפילה שאינו ממתין עד שיסיים.
פעם ראו איך שרבינו מכניס ידיו בכיסו שעל ליבו כמה פעמים באמצע הטיש, ושוב נתברר שהטלפון לא היה סגור. והגבאי אשם בזה.
תחת אחד השיחים אמר רבינו שכבר נשנה הדבר הרבה פעמים ששכח לומר יעלה ויבוא וכדו' וזאת מפני עוצם כוונתו לדיבורי התפילה, כמעט ששכח באיזה עולם עומד.
פעם אמר כשיבוא אדם לבית דין של מעלה וישאלו אותו 'קבעת עתים לתורה?', אם יאמר שכן ישאלו אותו "אם אתה מחשיב זאת לקביעות, הלמאי לא בירכת המוציא וברכת המזון כשאכלת כל כך מזונות...???
הרבה התכונן רבינו לקראת ימי הקיץ, ולא הלך למנוחה עד שהיה וודאי לו שקיים מנין חסידים במקום (ובעיקר הקפיד שיהיו מנין לליל שבת בעריכת השלחן, - במקרה שהה רבינו פעם במקום שלא היה שם עוד יהודים, לאחר תפילת ליל שבת פנה אל הרבנית ואמר לה שמחמת המצב לא יערוך שלחן, וסעד עם הרבנית, ועם החדבן הבכור, אשר סיפר לנו לאחר השבת, שאז התגלה לו פנימית רבינו כמה גדלו עוד יותר מבעת עריכת השלחן, אבל לא הרשה לנו לספר מחמת חשש שהמקורבים שעליהם דיבר רבינו, לא יוודע להם אף חצי דבר.
פעם נכנס רבינו לחדר הגבאים וראה את הגבאי מעיין ב"כל העולם כולו" שיצא לאור אחר שמחת בת-מצוה לבתו יפהפיה ונחמדה של רבינו שליט"א, הגבאי לא שם לב שרבינו שליטא עומד ומאחריו, על כן לא מנע עצמו מלהשמיע קול אנחה.. רבינו שליטא הזדעזע על מה קול אנחה זו, ושאל לו "וואס איז?", או אז נודע להגבאי לאור הגדול העומד לימינו, ובהיותו נדהם מהנעשה לא עצר מילין, ושפך לבו לרבינו על שאינו מוצא את עצמו בהתמונות שנצלמו אצל הבת-מצוה, והסיבה לכך הוא שכיון שהתמסר כל כך לסידור הכניסה לרבנים ועמד על המשמר שלא יכנס להאולם בדרך זו מי שאינו אדמו"ר או לכה"פ משגיח-לילה בישיבה קטנה בקעמפ, על כן כמעט ולא היה עומד מאחוריו של רבינו במשך השמחה, ולא ינצח גבאיתו לדורות הבאים, והאם אתנחם על בכיה הלא-חינם הלזו??
רבינו הרחמן הציע למשרתו הנאמן שהוא בעצמו יתקשר עם המצלם ויזמין אותו במיוחד לבית רבינו באחד מן הימים, וירשה להמצלם לעשות כל מיני תמונות ממנו עם הגבאי, עומדים או יושבים, מלפנים ומלאחור, וכל משאלות לבו. וכן הוה, ויתנחם.
לא הובא עובדא מאלפת זו אלא כדי לקבל את הלקח שבו, איך שרבינו השפיל עצמו לעשות דברים שאינו מותאמים לכאורה לגברא רבא כמוהו, והכל כדי לעשות רצון זולתו.
ואגב באותה שיחה אמר רבינו בלשון של כפייה והכרח, שהתמונות ממנו המופיעים בכל העולם כולו, אינן לפי רוחו, (ואולי נראה כוונתו בדרך אפשר שכאב לו על שאין הדר זיו תפארתו מציץ בשער הקונטרס אלא לעתים רחוקים בלבד, ואם שגיתי ה' הטוב יכפר), אבל איך אתנגד בהיות דבר זה מקור פרנסה למשפחות רבים.
וכבר התבטא הרה"ג ראש ישיבת למצויינים "דור העתיד" שליט"א, שאע"פ שמוצאו מתלמידי הגר"א ז"ל, ונושא דגלה בגאון, מכל מקום ברור לו שהחרם הידוע על החסידים לא כלל חצר הקודש של רבינו שליט"א, מאחר שאינו רואה אותם מבלים זמן להתפלל באריכות ביותר כמו שהיו חסידים הראשונים מבלים זמן על זה.
נהג היה רבינו שכל DVD או CD שקנה, שיכפולם תיכף למאגר למחשב, כדי שאם יתקלקל הדיסק, לא יפסד את התוכן.
מעולם לא שמעו את רבינו קורא בקול את הרבנית בשמה הקדושה, לפעמים אמר "הער נאר..." ופעם התלוצץ בדרך צחת בעת ברכת המזון ואמר הרחמן הוא יברך אותי ואת הער נאר.
אצל רבינו לא ראינו הקפדה לומר קרבנות לפני התפילה, כשנשאל פעם על כך אמר שבאמת הוא בא לבית המדרש בזמן הראוי, אלא שאנשים אחרים מפריעים אותו בדברים של מה בכך, ולפעמים נמשכת עד תוך התפילה ממש, לכן "קומט נישט אויס" לומר קרבנות בתמידית.
ממנהגי רבינו ביום היארצייט: למד המשניות הנדפס בסוף הסידור, עלה והשתטח על ציון הקדוש, כאשר מן הצד עומדים בני המשפחה, התפלל בתפילה חרישית, נטל ידיו לאחר שאמר תהילים.
על פי רוב נהג היה גם להסתכל על המצבות החדשות שניתוספו מאז ביקר שם באחרונה.
פעם כאשר ישב רבינו על בימת הכבוד באחד מכינוסי הישיבה, הופיע שם אחד מהדיינים השייכים לאותו צד ושאל לו למה הם הולכים בערכאות והדיין הנ"ל התבייש ואמר שאין זה ענין שלו. והיה נראה על רבינו אות נצחון שדיין מצד האחר לא היה לו מה לענות ביום הדין.
בנו הנ"ל ביקר בבית רבינו באחד משבתות אחה"צ בימי הקיץ, והביא עמו דף מהכתבי עת של הצד שהוא נוטה, ושם היה רשימה של דברי דופי וקשיות על המנהיג של צד האחר, מיד כששמע רבינו דברים אלו נענה ואמר "אה! יעצט פארשטיי יעך שוין, וואס זיי זאגען", כי אינו מפורש בכת"ע הנגדי על מה דבריהם מוסבים, אבל אחר ששמע מה שיחת היום במחנה הנבדלת, הבין כל הרמזים.
טרח בעצמו להניח סכך.
מר' קאווע דו ביסט זיס!
אייזן שטארק, קאווע!
אוי אוי, מיין קאפ טוט מיר וויי פון לאכן אזויפיל... געוואלדיג איז נישט דאס ווארט!
וואס האט ער דערפון?
און פארוואס איז אין אישי מער מותר ווי ברבים?
משמעות דבריו -במש״כ מע״כ בסוף דבריו (בסגריים)- יש מקום לטעות שרבינו התיר ליקח אותם במקומות לא נקיים. וח״ו לומר מילתא דאתי לידי תקלה, וידעתי בברירות שרבינו שליט״א מקפיד מאוד לשמרם בקדושה ובטהרה ככתבי קודש הכתובים על הנייר. ומה לך גדול מזה שרבינו שליט״א קבע בעצמו שיעור יומי בזה ומעיין ומדקדק בו בעיון ובדקדקות גדול. ועוד שמעתי עדות ברורה מהנוהג של השמות טראק דבכל ערב פסח שולח רבינו ע״י אחד ממקרביו שקית אשפית גדול להשמות, ורובא דרובא מלאים המה בקונטרסים הנ״ל. וכבר הגיד רבינו כמה פעמים שבכל תמונה שלו טמורין ביה כמה רזין דרזין כידוע לנושאי חן, ואכמ״ל.
ואמרתי בלבבי דבודאי כוונת מע״כ היה, שהיות שרבינו שליט״א נודע בשערים במדת ההסתפקות שלו, ובפרט בדברים הנוגעים במידי דאכילה (וכפי ששמעתי כמה פעמים שרבינו צוה להרבנית לא לבשל לו יותר מככר שלימה ועוף קטן). וכנראה דהסתפקתו של רבינו גרם שיצווה לועד קרן הבנין לא לבזבז מקום הרבה לצורך ביה״כ, וממילא נתהוה שורה גדולה בבוקר לפני הבתי כסאות, ומש״ה צווה רבינו להחק״ס דקהלתינו לקנות הקונטרסים הנ״ל לא לבטל זמן ח״ו.
משה געציל האט געשריבן: געוואלדיג!
בדרך אפשר יש לומר כוונת רבינו היה בביה"כ ממש כי ידוע לו בראיתו האצילות איך שיונגעלייט יושבים בביה"כ עם הכלים למיניהם כמו איי פאן וענדרויד והם כסדר קליק אחת לפני כידוע ליו"ח השם ישמרנו ויצלינו מהם ומהמונם, ע"כ רבינו מקיים העת לעשות לה' הפירו תורתך ומוטב שימחה שמי על המים כדי לעשות וד"ל.
ביטע נישט פארקריכען, נאר העלפן די חסידים בנשיאות עול הוצאת ספרי רבותינו הקדושים.
בד"וו, די אלע מעשיות זענען עכט, זיי האבן פאסירט ביי מיר.
נעכטען דארכגעליינט די גאנצע אויפן וועג אינעם באס, די גאנצע באס איז געוועהן משוכנע איך בין אראפ פין זינען וואו כ'האב מיך געקאטשעט פאר געלעכטער, גיי זיי זיי מסביר ווער קאווע טרינקער איז!!!
קאווע טרינקער, ערשטענס א גרויסן דאנק פארן עפענען די אשכול וואס וועט בקרוב פירען צום דריק פון די הערליכע לאנג ערווארטעטע ספר וואס וועט באלד זיין ספו ותמו מן השוק צוליב די גרויסע פארלאנג.
עד שבא הכתוב השלישי די חתן אליינס הרה"צ ראבגד"ה שליט"א און געזאגט: "אויב די טאטע האט געקוקט אויף קול רנה איז זיכער א זוהר אדער אדער כתבי האר"י אז דאס איז א פסוק" עכלה"ק.
וען הרה"ח הוותיק הישן ר' תשר"ק ז"ל האט עס געזען האט ער זייער געשמייכלט פאר הנאה, און געזאגט: "זייער ריכטיג".
א שכוח פארן ארויפברענגען, טאקע א הערליכע ארבעט.
קאווע טרינקער האט געשריבן: ביטע נישט פארקריכען, נאר העלפן די חסידים בנשיאות עול הוצאת ספרי רבותינו הקדושים.
האב איך פארשטאנען. רוצה אדם בקב שלו יותר מתשעה קבין של פרישות.
איך ווייס נישט וואס איז אזוי פאני, איך מיין אז ס'זייער שיינע מעשיות! גראדע זענען אפאר פון זיי געגנב'עט פון אנדערע צדיקים (לדוגמא, על איזה אתרוג בירך, של"ש תורה, תמונות, תוכחה לריקים, שובבים ועוד) אבער אנדערע זענען גאר שיין און באלערנד (הער-נאר, תיקון ליל שבועות, קביעת עיתים, שלום ביתו וכו').
שכוח @קאווע טרינקער זכותו יגן על כל העוסקים ומסייעים לבנות ולנצח על מלכת בית רבינו. אמן.