תשובה: לדעתי הדין עם הפרנס וכל דברי המתנגדים אינם רק דברי קנאים ומתלונני' שבעדת קרח ואין כאן טענת ודאי כלל. וראוי לגעור בהם דאל"כ אתה נועל דלת לפני הצריכי' שתדלני' ובכה"ג חששו רז"ל (ע' י"ד ס"ס רנ"ב בהג"ה וח"מ סי' ש"פ ס"ג) בכמה דוכתי. ואף אם נהנה השתדלן בהוצאת הקהל מה להם הרי זה נהנה וזה אינו חסר כמבואר בהג"ה ח"מ בסי' רס"ד ס"ד. ושאר דבריהם הם רק חששות. ומי ששולח שתדלן דעתו שיעשה כפי שכלו מכ"ש אם דיבר עם יועצי' אשר ידעו דעת עליון הוא המלך וטבעו גם השכל נותן דיש לחוש לחרון אף בשאלה שאינה הוגנת ושאל' בת שבע מבנה נתת אבישג לאדוניהו יוכיח.
וכמ"ש רז"ל על שגיאות מי יבין והמשילו לסוחר כותי ואע"פ דשם אחר הריצוי דבר קטן חוזר ומבקש שאל יחתם דאין בבקשתו השני' חזרה מבקשתו הראשונה מש"כ אם הבקשה ראשון ריצוי כנדון הנ"ל. וכן אר"ל על מ"ש ומברכותיך דבשאלה שאני [ברכות ד"נ ע"א] ש"מ דאפי' כלפי שמיא. ומה שארז"ל על ריב"ז באגדת החרבן שהיה סבר כסברא זו משיב חכמים אחור נ"ל דשאני שם שא"ל המלך שאל ובכה"ג אמר והקשה אלישע לשאול פי שנים ודו"ק. כך נ"ל מדעת תורה ודעת נוטה.
הטרוד יאיר חים בכרך.
אוחזר מתוך "https://he.wikisource.org/w/index.php?title=חות_יאיר/רו&oldid=705920"