אתרים שונים מספקים API חיצוני על מנת לאפשר למפתחים לכתוב אפליקציות ותוכנות המתממשקות לאתר. הידועים שבהם: פייסבוק, גוגל, טוויטר וכו' מאפשרות למפתחים חיצוניים לגשת לפרופיל של המשתמש הרשום, לבצע פעולות בשמו, לקבל מידע, לבצע עדכונים וכו'. על מנת לנהל את ההתממשקות וההרשאות של משתמשי הAPI נעשה שימוש במנגנון אישור בשם oAuth. במאמר זה נסקור את הטכניקה הזו ואת היישום שלה בפועל בAPI של Facebook. נושא זה הכרחי כמעט לכל Facebook Application Developer ולמעשה לכל מי שרוצה לפתח אפליקצייה לפייסבוק או אתרים דומים (גוגל, טוויטר ועוד).
כאשר אפליקציה כלשהי פונה לפייסבוק ומבקשת לבצע פעולה על פרופיל של משתמש, פייסבוק צריכים להבטיח שהמשתמש אישר את הפעולה. הדרך הפשוטה ביותר זה שהAPI יעביר את המשתמש והסיסמה של המשתמש וכך פייסבוק יידעו שהאתר מורשה. כמובן שזה מחייב שהאתר החיצוני (משתמש הAPI) יבקש את המשתמש והסיסמה של משתמש הפייסבוק. זה גורר בעיית אבטחה חמורה שכן הסיסמה נשמרת באתר חיצוני, האתר יכול עם הסיסמה הזו לבצע כל פעולה שירצה, הסיסמה עלולה להיות לא מוגנת וכו'.
מסך זה חשוב מאוד, הוא מאפשר את הlogin לFacebook כך שהאימות נעשה בין המשתמש לפייסבוק אבל בשום שלב המשתמש לא מוסר את הפרטים שלו לאתר החיצוני.
לאחר האימות, פייסבוק יבקש מהמשתמש לאשר את התקנת האפליקציה בפרופיל. מסך זה יציג למשתמש את ההרשאות שהאפליקציה מבקשת כפי שהוגדרו בלינק, והמשתמש יוכל להחליט אם לאשר או לדחות.
כעת פייסבוק יודע שהמשתמש אישר לאתר לבצע פעולות מסויימות.
במידה והמשתמש אישר את האפליקציה, פייסבוק יעשו redirect לכתובת שצויינה בבקשה המקורית (הועבר כפרמטר בURL). הURL שפייסבוק שולח יכלול פרמטר בשם code. עם הפרמטר הזה נפנה לפייסבוק על מנת לקבל את הaccess_token, שהוא הקוד הסופי שמאפשר קריאות API לפייסבוק.
הקוד הזה ישמש אותנו לקריאות API. כל קריאת API (מבוססת REST) מאפשרת שירשור של הaccess_token כפרמטר. כך אנו יכולים לבצע קריאות לפייסבוק ופעולות על משתמש מסויים, לאחר שאישר אותנו מבלי לבקש פרטי משתמש. פייסבוק יאפשרו פעולות רק מתוך הדומיין שהוגדר באפליקציה כדי למנוע מצבים בסגנון cross site scripting. הaccess_token תקף למשך הזמן שהוגדר לו. אפשר גם ליצור token שאינו פג לעולם, תלוי בהגדרות.
לשלב הבא הפוסט הבא: למה אני עובר מג'אווה לRuby On Rails?