פקודת רכב מנועי בישראל קובעת שכל רכב צריך להיות בעל ביטוח רכב בתוקף. ביטוח חובה נועד לכסות נזקי גוף של הנוסעים ברכב, לרבות הנהג, ושל הולכי רגל. הכיסוי שניתן במסגרת ביטוח חובה כולל הוצאות רפואיות, פיצוי בגין פגיעה ביכולת ההשתכרות (עד תקרה מסוימת שנקבעת גם היא על פי החוק ומתעדכנת על ידי נציגי משרד האוצר ואגף הביטוח) ופיצוי בגין כאב וסבל.
סוג נוסף ומטבע הדברים פחות נפוץ של ביטוח, בגלל שהוא לא חובה, הוא ביטוח רכב מקיף. זהו ביטוח לרכוש והוא מכסה נזקים כאלה בלבד. ביטוח רכב מקיף מאפשר לנהג לקבל פיצוי כספי בגין נזקים שנגרמו לרכב שלו לאחר תאונה. הפוליסות בביטוח מקיף מבוססות על נוסח תקני שמופיע בתקנות משרד האוצר, אך חברת הביטוח רשאית לשנות את הנוסח – כל עוד השינוי של הפוליסה התקנית הוא אך ורק לטובת המבוטח.
סוג שלישי של ביטוח רכב נקרא צד ג'. כמו ביטוח מקיף, גם כאן מדובר על פוליסה שמטרתה להעניק פיצוי על נזקים שנגרמים לרכוש. עם זאת, ביטוח צד ג' מכסה נזקי רכוש שנגרמו לצד שלישי ועד הסכום הנקוב בפוליסה. את הביטוח הזה מפעילים לאחר תאונה באשמתו של המבוטח ובמקרה ונגרם נזק לרכב אחר, לציוד פרטי של אדם מסוים, לרכוש ציבורי או לכל ציוד של צד ג' כלשהו.
היכרות עם ההבדלים בין ביטוח חובה, ביטוח מקיף וביטוח צד ג' היא רק השלב הראשון בבחירת פוליסת ביטוח עבור נהגים בישראל. השלב השני הוא בחירת חברת ביטוח שתציע את הפוליסה המשתלמת והאטרקטיבית ביותר. התחרות בין חברות הביטוח בארץ פועלת לטובת הלקוחות, אך מצד שני היא גם מחייבת אותם להכין היטב את שיעורי הבית.
בחירת פוליסת ביטוח מתבצעת בראש ובראשונה לפי גובה הפרמיה. עלות הפרמיה היא פונקציה של מידת הסיכון מצד חברת הביטוח, ולכן נהגים צעירים או חדשים למשל משלמים הרבה יותר מנהגים ותיקים בלי רקע של תאונות. עם זאת, חברת ביטוח מסוימת יכולה לספוג עלויות פרמיה כדי לגייס לקוחות חדשים ולשכנע אותן לרכוש דרכה את הפוליסה.
את חברת הביטוח בוחרים גם לפי ניסיון קודם ומדיניות ניהול התביעות. מי שאין לו ניסיון עם חברה מסוימת יכול לקבל עליה המלצות מלקוחות ומבוטחים אובייקטיביים. לבסוף כדאי גם להכניס למערכת השיקולים את מספר התשלומים שהחברה מאפשרת לטובת תשלום דמי הביטוח. כך ניתן לחסוך בהוצאות בלי לוותר על תחושת הביטחון.