אמנון נבות כתב שספרות המתעלמת חמישה עשורים מסופרה הגדול אינה ספרות אלא בדיחב. הכוונה היא לדוד שחר והיכל הכלים השבורים.
ממישהו שבא בטענות לשימוש קולקל בשפה הייתי מצפה לשים במרכאות שמות של ספרים, ולדאוג לפיסוק מעט פחות מבולבל.
אמנון נבות לא מפסיק לכתוב שדוד שחר הוא הסופר הטוב ביותר וכו', אבל הוא אף פעם לא טורח, מלבד מסה קצרה ומבולבלת אחת, להראות את זה. שיוציא כבר ספר עליו, במקום לתקוף אחרים על כך שהם לא כותבים עליו. אבל הוא לא עושה את זה. אז מה הוא מלין.
אגב, אני קוראת עכשיו (בשנית!) את "מלך בשר ודם" של שמיר. איזה ספר! ללקק את האצבעות.
תודה עוגי! זה באמת ספר גדול! ולטעמי נכנס לכל רשימה של חמשת הרומנים הישראלים הגדולים בכל הזמנים (כלומר ב-64 שנים, אם להיות יותר קונקרטי).
גם לטעמי, אריק. לעומת שאר הספרים שמרכיבים את "הרשימה שלי" ואני חושבת שהם מצוינים, אך נתונים למצב הרוח או הזיכרון שלי באותו רגע, יש אחד שאני תמיד זוכרת, ותמיד עולה לי לראש כשאני "נדרשת" לרשימה כזאת, וזה הנ"ל.