"אני לֹא מבינה", אמרה זיקי הזיקונית כּשֶׁהיא קראה בּ"ילדי טבע הדברים" על תחרוּת ההסוואה; "הרֵי כּוּלם יוֹדעים שאנחנוּ, הזיקיות, אלוּפוֹת ההסוואה… אז מה בּכלל עוֹשִׂים תחרוּת? יש עוֹד מישֶׁהוּ שיכוֹל להחליף צבעים כּמוֹנוּ?" והיא רצה בּמהירוּת לעלים הצהובּים שעל הקרקע, תוֹך כּדֵי שֶׁהיא צוֹבעת את עצמה בּצבעים דוֹמים, ואז עלתה על עץ הפיקוס עִם העלים הירוּקים, ובזמן טיפוּס הפכה את צבעה לירוֹק כּהֶה.
"לֹא לִקפּוֹץ, זיקי" אמרה לה אימא זיקולה; "אנחנוּ כּבר מִזמן לֹא אלוּפוֹת ההסוואה. לֹא ראית בּחוֹברת הקוֹדמת את התמנוּן? לֹא רק שהוא מחקה בּדיוּק את הצבעים של האלמוּגים והאבנים שלידם הוּא מִתחבּא, אלא הוא אפילוּ מצליח לחקוֹת את מִרקם הסלע עד כּדֵי כך שֶׁהצלם לֹא הִרגיש שֶׁהוּא מניח עליו את היד. והאילנית לֹא יוֹדעת להחליף צבעים? וחוּץ מִזֶה, הסוואה לֹא מסתכמת בּלהחליף צבעים. יש בּעִניין הזֶה עוֹד הרבּה מאוֹד הִתחכּמוּיות".
"אבל", ניסתה זיקי להמשיך, אך זיקזקן, סבּא שלה, הרים לאט לאט את ידוֹ (כּמוֹ שזיקיות עוֹשׂוֹת) ואמר: "שששש… תקשיבי למה שאוֹמרים לך הזקנים".
פּתאוֹם נִשמע רִשרוּש מבין השיחים, אחריו לחישה, ואז שמעוּ הזיקיות קוֹל יוֹצא כּאילוּ מֵהקרקע: "אני בּמקוֹמכם, בּמקוֹם לחשוב שֶׁהחלפת הצבעים תגן עלֵיכם – הייתי פּוֹקח את העֵיניים… אִם לֹא היינוּ מִשתתפים בּתחרוּת – זיקי לֹא הייתה יכוֹלה עוֹד להחליף צבעים". וּצפוֹני, נחש הצפע הענק, הרים את רֹאשוֹ ממש סנטימטרים ספוּרים מרֹאשה של זיקי, שלח את לשוֹנוֹ ימינה וּשְׂמֹאלה, וזחל מִשם תוֹך כּדֵי שֶׁהוּא ממלמל לעצמוֹ "אלוּפים בּהחלפת צבעים…".
אילוּ הייתם מִסתכּלים על הבּעוֹת הפּנים של זיקי הייתם מִתגלגלים מִצחוֹק… הירוֹק החזק הִתחלף בּצהוֹב, בּאפוֹר, וּבעצם מרוֹב בּהלה זיקי לֹא הצליחה לעצוֹר את הצבעים המתחלפים שלה. היא זינקה בּמהירוּת לענף, והִתחבּאה מאחוֹריו.
בּמשך השבוּע הִגיעוּ למערכת תמוּנוֹת רבות של מִתחרים. התמונות שבּלטוּ בּמיוּחד היוּ אלֶה שֶׁהִגיעוּ מאיֵי גלאפגוס. חברי המערכת ישבו והִסתכּלו על התמוּנוֹת. בּשנייה הרִאשוֹנה נִראה כּאילוּ אלה צילומים של סלעֵי לבה בּכל מינֵי צוּרוֹת, אבל בּמבּט שני ניתן לִראוֹת שבּעצם הסלעים מכוסים איגואנות שמשתזפות בּשמש הנעימה.
"בּשביל מה בּכלל אתן צריכוֹת להסתוות שם, בּאיֵי גלפגוס?" כּתבה רוּחמה, מנהלת התחרוּת, בּמייל חוֹזר לאיגואנות ששלחוּ את התמוּנוֹת, "הרֵי אֵין על האי שלכן בּכלל טוֹרפים – לא?".
בּתוֹך שניוֹת הִגיע מייל חוֹזר: "נכוֹן שֶׁהיוֹם אֵין טוֹרפים שמאיימים עלינו, אבל את יוֹדעת – כּכה האבוֹלוּציה קוֹבעת מי ניצח בּתחרוּת בּסוֹפוֹ של דבר. אִם אֵין טוֹרפים, ואנחנוּ מִתרבּוֹת בּאוֹפן חופשי על האיים, סימן שבּעצם ניצחנוּ בּתחרוּת ההישרדוּת על האי. את הרֵי יוֹדעת שהאבוֹלוּציה היא תהליך שנמשך מאוֹת אלפֵי שנים, ואפילוּ מיליוני שנים, וּבסוֹפוֹ של דבר שורד מי ששוֹרד אחרוֹן. ולא, הטוֹרפים היוּ כּאן ולֹא אנחנוּ…".
למען האמת – בגלפגוס חיים עוֹד הרבּה מאוֹד מינים שכּולם הִצליחוּ לִשְׂרוֹד, וּמי שלֹא הִצליח היוּ דווקא הטוֹרפים. וּמאֵיפֹה אנחנוּ יוֹדעים שֶׁהיוּ בּכלל טוֹרפים? כּכה זֶה בּאבוֹלוּציה – אִם בּעלֵי החיים היוּ יכוֹלים לִשְׂרוֹד בּלי לִלמוֹד להסתוות, כּלוֹמר – אִם לֹא היוּ להם אויבים שמִפּנֵיהם הם צריכים להסתוות – היינוּ רוֹאים איגואנות בּכל מינֵי צבעים, ולאו דווקא כּאלֶה שנִראות כּמוֹ סלעֵי בּזלת עִם אצוֹת על גבן.
במייל שֶׁהִגיע עִם התמוּנוֹת ששלחוּ הנחשים נאמר: "היי, שמענוּ על התחרוּת שלכם. רצינוּ לוֹמר לכם שלִשכּב על הקרקע, כּמוֹ הצפע ההוּא שראינוּ – זו חכמה קטנה מאוֹד. וּמה היה עוֹשֶׂה אדוֹן צפע אילוּ הוּא היה צריך לארוֹב לכל מינֵי זיקיות וּלטאוֹת אחרוֹת על העצים? כּן, נגיד שֶׁהוּא היה נחש עצים, מה הוּא היה עוֹשֶׂה?".
והם צֵירפוּ תמוּנוֹת שֶׁבהן נראים שנֵי אחים נחשים שצילמוּ זֶה את זֶה על העץ. אחד נִמתח לאוֹרך ענף ועשה כּאילוּ הוּא חלק מֵהענף, כּשֶׁהוּא מבליט בּעיקר את הצבעים הבּהירים שלוֹ (קיבּל ציון בּכלל לֹא רע…), והשני – נִמתח לאוֹרך ענף גם הוּא, אבל אצלוֹ הנקוּדוֹת החוּמוֹת הכּהוֹת בּלטוּ הרבּה יוֹתר, ולכן הוּא קיבּל ציוֹן קצת פּחות טוֹב.
ממש לִפנֵי סגירת הגיליוֹן הִגיע המייל של דוני חרדוני, שאמר: "ס'תכלו עליי, נכוֹן שאני נִראֶה כּמוֹ קוֹץ? אוֹ ענף? אוֹ גזע? אוֹ כּמוֹ חרדוֹן?".
תוֹך כּדֵי עריכת התמוּנוֹת לגיליוֹן הזֶה הִתחילוּ להגיע תמוּנוֹת מִמחלקת הטוֹרפים בּאפריקה. חכּוּ וצפוּ, זֶה מעניֵין.