איך שהתגעגעתי... אני אף פעם לא יודע מראש מתי אבא אמריקאי חוזרת לעונה חדשה בערוץ 3 ותמיד איכשהו קורא על זה באיזה עיתון לגמרי במקרה, וכך גם הפעם. אחרי הגימיק המאכזב של הפרק הראשון לעונה היה ממש כיף לראות איך בפרק השני כולם חוזרים לאלמנט שלהם ועושים את מה שהם עושים הכי טוב - סטן קשוח ושמרן, פרנסין ותרנית ומפנקת, היילי ביצ'ית וסקסית, סטיב טיפש ומגעיל, רוג'ר מנותק כרגיל מחוקי הגיאוגרפיה, הכלכלה, הפיזיקה והעולם שאנחנו חיים בו באופן כללי וקלאוס לא עושה כלום. פשוט תענוג, כמו לצפות בפרק מהעונה הראשונה בתוספת הכתיבה המשודרגת של העונה השישית. הבדיחה על החתולים שבסאות' פארק בטח הייתה נגררת ומקבלת נופך אפל וסדיסטי הרבה יותר פשוט החליקה לי בגרון בפרק הזה. בכלל, אני ממש מעדיף בזמן האחרון את מקפרלן על סאות' פארק, פשוט הרבה פחות מטיף והרבה יותר מצחיק.
אגב, היה לי מוזר להכיר את איש משפחה אחרי אבא אמריקאי, כי לא יכולתי להפסיק לחשוב דברים כמו "למה פיטר נשמע בדיוק כמו רוג'ר, ואבא של לינדה נשמע וגם מתנהג בדיוק כמו סטן? ואיך זה שכל בחורה יפה נשמעת כמו היילי?" בהחלט מעשיר את החוויה.
עוד בנושא איש משפחה ובצ'דל: ממש זיעזע אותי לגלות שאת כריס ומג השמנים מדבבים סת' גרין ומילה קוניס. אין לזה שום הצדקה.
אין לכך שום הצדקה? מה לגבי העובדה שבדיבוב אתה משתמש פשוט במדובבים טובים, בלי קשר לאיך שהם נראים?
איך העובדה שהדמויות שלהם שמנות, אומרת שצריכים לבחור במדובב שיראה דומה?
אבל תרשה לי לחדד - את בארט וליסה סימפסון מדבבות שחקניות מבוגרות הרבה זמן כי הן קומיקאיות שהתחילו את דרכן במופע של טרייסי אולמן שם נוצרו הסימפסונס ובכל מקרה אי אפשר להשתמש בשחקנים ילדים בתוכנית שרצה למעלה מעשרים שנה. בסאות' פארק את הילדים מדבבים יוצרי הסדרה כי גם ההורה הכי ליברלי בארה"ב לא ירצה שהילד בן 8-10 שלו, גם אם הוא שחקן, ילמד את כל המילים הגסות שפארקר וסטון מכירים. באיש משפחה לעומת זאת הקטע הוא שכל הדמויות הראשיות שמנות, ואת לינדה גריפין אכן מדבבת שחקנית שמנה, אבל כשזה מגיע לדמויות הצעירות בכל זאת העדיפו לקחת כוכבים מוכרים. אני מבין שגרין וקוניס לא נבחרו רק בגלל מראה חיצוני, אלא גם בזכות כישרון קומי מוכח, אודישנים וכן הלאה, אבל בכל זאת - הם הפנים של הסדרה, הם חותמים למעריצים במפגשי מעריצים וזה קצת צורם, כמו הקומדיות האלה על שמנים בהן לוקחים שחקן רזה, מכניסים אותו לחליפת שומן ומאפרים אותו, כאילו אין בהוליווד מספיק שחקנים קומיים שהם גם שמנים כשמדובר בפירוש בדמות שמנה. סתם מחשבה שהייתה לי בעקבות בצ'דל, לא חשבתי שאני אצטרך להסביר את זה כל כך לעומק.
לינדה גריפין זאת האימא של סנדי בדריה, לכן התבלבלתי. בשמות של הדמויות באיש משפחה אני שולט הרבה פחות טוב מאשר באבא אמריקאי.
קוניס וגרין נבחרו בגלל הכישרון שלהם. מן הסתם בתחום יש לך הרבה מדובבים לא נאים כי זו לא הדרישה (אבל מן הסתם הדרישה היא לא להראות כמו הדמות שלך). אתה צריך קול, כישרון ודיקציה. כל עוד הם ענו על כך, הם התאימו לתפקיד.
כשאתה מחפש מדובב, אתה לא חושב על שטויות כמו "אבל אולי הוא יפגוש מעריצים שעלולים לחשוב שהוא לא מייצג את הדמות מספיק".
גם הדמות הראשית, פיטר גריפין, מדובב על ידי אדם בעל משקל תקין ולא אחד הסובל מאוביסיטי כמו הדמות... האם הוא היה צריך לפסול גם עצמו (וזה למרות העובדה שהוא כל כך מוכשר שהוא מדובב שם המון דמויות בהצלחה) רק כדי שבמפגש מעריצים ילדים יוכלו להיתקל במישהו שמזכיר יותר את הדמות הקריקטורית הזו?
שיצר דמויות מצליחות כמו פיטר וסטואי גריפין או סטן ורוג'ר סמית' ולכן מותר לו לעצב אותן ולדבב אותן בעצמו ואיך שבא לו, לבין גרין וקוניס שאתה בעצמך מודה שאולי נבחרו בגלל הפופולריות הנגררת שלהם מבאפי וממופע שנות השבעים? מה שאתה אומר הוא נכון בחלקו הגדול ואני בטוח שמקפרלן בחר אותם קודם כל כי הוא חשב שהם הכי מתאימים לתפקיד; ועדיין, זה פשוט צורם לחשוב על בייב כמו מילה קוניס מדבבת את מג השמנה והדחויה, כי ברור שהיופי של קוניס פתח לה הרבה דלתות והיא מעולם לא הייתה מתבגרת מתבודדת שרק יושבת בחדר שלה וקוראת את פעמון הזכוכית כמו מג. אם קוניס מוכשרת מספיק כדי לצאת מעצמה ולדבב דמות כל-כך שונה ממנה, זה מראה שהיא שחקנית מצוינת וכל הכבוד לה, אבל היה מלבב לראות בתפקיד שמנה דחויה אמיתית לשם שינוי, אולי איזו ג'ניפר האדסון או משהו, לא יודע.
סתם, נקודה למחשבה. נראה שאתה ממש אנטי-בצ'דל. חבל.
אני די בצד של זיו בכל הנוגע לבצ'דל , אם כי לא ידעתי שיש לו נגיעה גם לנושא הזה, במקרה שיש אני עדיין לא מבינה מה הביג דיל, גם מי שמלוהק כיפיוף פופולרי לא בהכרח מכיר את זה מהמציאות האישית שלו, אני מאמינה שקוראים לזה "משחק".
גם אני בעד שחקנים טובים קודם כל ודמיון לדמויות אחר כך, אבל לא יודע, זה צורם, כמו בכל סרטי המהפך האלה שבהם לוקחים שחקנית יפהפיה ו"מכערים" אותה עד לרגע המהפך שבו מתגלה שהיא עדיין הכוכבת ההוליוודית שתמיד הכרנו. בחיים לא ייקחו מישהי מכוערת וינסו לייפות אותה, כי בהוליווד אין מכוערות, וכן, גם מקפרלן הוא חלק מהוליווד.
שנכתב בצורה מתלהמת ובלי טיפת מחשבה, כך שהרבה סדרות יפלו בו ויהפכו להיות כביכול "חלק מהבעיה", למרות שהם יכולים להיות דוגמא לאיך עושים טלויזיה.
מה שצריך בטלויזיה זו כתיבה טובה, משחק טוב ויכולת להביא אותם אל המסך מבלי שמבחנים מטופשים יעמדו בדרך לשם איזה פוליטיקלי קורקטיות.
זה מזכיר לי את האדיוטיזם שקם ברגע שועדת טרכטנברג קמה (עוד לפני שהאנשים אפילו זכו ליום בודד של עבודה) ומייד פסל אותה כי אין בה אף ייצוג של אישה ערבייה אחת. כלומר עזבו לבחור אנשים לפי התאמה לתפקיד ויכולת לשנות, רק תבחרו את האדם הכי "מופלה".
לכן אם מישהו יכתוב מבחן שיבדוק כמה גמדים מקסיקנים הסובלים מנכות רגשית קיימים בטלוויזיה, הוא יזכה ממני לגיחוך וזלזול לא פחות מהמבחן הזה. כי מה שאני רוצה בטלויזיה שלי, מה שצריך להיות בטלויזיה שלי, זה סדרות טובות, לא טלויזיה שתגרום לכולם להחזיק ידיים ולשיר קומבייה. זו לא סדנת שיתוף.
מבחן בצ'דל, לפחות עד כמה שאני מבין אותו, לא פוסל סדרות או מחפש אפליה בכוח. הוא סתם נותן לך עוד זווית להתבוננות בפיקשן, שזה דבר מבורך. זה כמו ללמוד את שלושת ממדי הדמות הפיקטיבית על פי אריסטו, בערך - לא חובה לעשות את זה, או לנתח כל דמות פיקטיבית לפי זה, אבל זה סתם מגביר את הכיף, לפחות מבחינתי. זה לא אומר שאם יש סרט מצוין כמו טרילוגיית בחזרה לעתיד או סדרה שנכתבה מראש לפי נקודת מבט גברית כמו סיינפלד או סאות' פארק שלא עוברים בצ'דל אז הם פסולים, מפלים נשים וכדומה, זאת סתם צורה מעניינת להסתכל על דברים.
לא, לא חשבתי שהדיבוב של כריס ומג לא אמין, אבל כשצפיתי בסדרה בהתחלה לא היה לי מושג מי המדבבים ולכן כשצפיתי בתוכנית המיוחדת של סטודיו למשחק על איש משפחה הופתעתי לגלות שמי שמדבב דמויות כל כך שמנות הם שחקנים כל-כך מושכים (קודם כל מושכים בגלל פרסום קודם, אחר כך גם בגלל מראה חיצוני). אני מסכים לגמרי שקודם כל צריך כתיבה טובה ושחקנים טובים, בלי קשר לשאלה האם הם נראים כמו הדמות שהם מגלמים או לא, אבל יש קסם מיוחד בלצפות בדמות אנימציה שגם נראית ומושפעת ממי שמדבב אותה. לדוגמה, את היילי סמית' מדבבת רייצ'ל מקפרלן, אחותו של סת', שיש דמיון חיצוני מסוים בינה לבין היילי. רייצ'ל היא גם מוזיקאית אינדי חובבת אאל"ט וברור שזה השפיע על עיצוב הטעם המוזיקלי של היילי כשמקפרלן יצר את הדמויות. סקוט גריימס שמדבב את סטיב הוא גם מוזיקאי ולכן כשהוא נבחר לתפקיד העיצוב של סטיב השתנה מחנון סטריאוטיפי לחנון מגניב יותר. די ברדלי בייקר שמדבב את קלאוס מדבר גרמנית שוטפת ולכן הוא נבחר לדבב דמות גרמנית במובהק. מבין את הכיוון? לא חובה שזה יהיה ככה, ואם גרין וקוניס מוכשרים מספיק כדי לדבב שמנים, אדרבא ואדרבא, אבל זה מעשיר את החוויה אם השחקנים גם מביאים לדמויות משהו משלהם.
ואם הם משחקים שם כל-כך טוב אז בוודאי שהם הביאו, ומגיע להם כיפאק היי על מגוון הדמויות העצום שהם מצליחים לשחק - אין שום קשר בין מג החכמה לג'קי הסתומה ממופע שנות השבעים או בין כריס המאונן הסדרתי לקני פישר הוויגר מלא יכולים להתאפק. זאת הגדולה של שחקנים טובים. אולי גם בסדרת אנימציה סאטירית יש יותר מרחב להביא שחקנים ששונים מהדמויות שהם מגלמים, וזה אפילו רצוי - הרי כלב אמיתי לא יכול לדבב את בריאן. אבל תאר לך שהייתה סדרה סאטירית אחרת על משפחה של שמנים, לא באנימציה ובלי תינוק בריטי גאון ורשע וכלב מדבר - לא היה מפריע לך אם היו לוקחים לתפקיד השמנים שחקנים רזים ומלבישים אותם בחליפות שומן? לא מייק ומולי, סאטירה איכותית. גם בחברים כל פלשבק לתקופה השמנה של מוניקה שבר את הכביכול-ריאליזם של הסדרה.
סטיב עדיין חנון סטריאוטיפי אבל במקור הוא היה עוד יותר סטריאוטיפי, וגם דוחה ומכוער כמו החברים שלו. בעידודו של גריימס הוא קיבל מראה יותר חמוד ומושך שאיפשר לו להשיג בנות שוות בכמה פרקים וכן כישרון מוזיקלי.
האם היה נראה ריאליסטי יותר להביא שחקנית שמנה לשחק אותם בתקופה ההיא?
התקופה השמנה של מוניקה הייתה קו עלילה גרוע ולא אמין. כל פעם שהייתי צופה בו הייתי נזכר שאני בסיטקום ושהדמויות לא אמיתיות. אין שום סיכוי שבחורה רזה כמו קורטני קוקס הייתה פעם כזאת שמנה, במיוחד אם היא שפית שכל הזמן עובדת עם אוכל.
שמוניקה הייתה צריכה "להרזות" כדי להיות דמות ראשית בסדרה? ז"א, בטוח שקודם כל יצרו את הדמות של מוניקה כמו שהיא בהווה של חברים ובחרו את קורטני קוקס ורק אחר כך מישהו שם החליט שזה יהיה מצחיק שפעם היא הייתה שמנה באופן גרוטסקי. והאם אותו שמן לשעבר שאתה מכיר הוא במקצועו שף, עוזר לשף, או עובד עם אוכל באופן כללי? לא נראה לי. זאת עוד אחת מהשמרנויות הבוטות של חברים - שינוי חיובי בחיים חייב לגרום לך להיראות במשקל של ג'ניפר אניסטון (אחרת למה שמישהי כמו ג'ניפר אניסטון תהיה חברה שלך בכלל?), מערכת יחסים שלא מובילה לחתונה וילדים היא לא רצינית ועוד ועוד. הרבה לפני ששמעתי בכלל על בצ'דל זה צרם לי.
ואיפה ראית שם שמערכת יחסים שלא מובילה לחתונה וילדים היא לא רצינית? הרי היו להם הרבה יחסים שונים, חלקם רציניים וחלקם לא. בסופו של דבר, כן, זה חלק מהחיים וזוגות מאוהבים מספיק, בדרך כלל ממסדים את הקשר. כל זוג בטלוויזיה חייב להיות משהו שונה מרוב האוכלוסייה? כי זה יפגע באמינות. למה שמישהי כמו מוניקה לא תרצה להתחתן? הרי היא מסוג האנשים שיתכננו את החתונה שלהן לפרטי פרטים ותכין רשימות על גבי רשימות.
(לא ששחורים זה כזה מיעוט גם כן) ג'ואי איטלקי-אמריקני, פיבי צרפתיה-אמריקאית ורוס ומוניקה יהודים. היוצרים אמרו שיכול להיות שגם רייצ'ל יהודיה, אבל זה אף פעם לא מוזכר בתוכנית עצמה, אז כנראה שהיא לא. מוניקה אכן הייתה חברה של רייצ'ל גם בתקופה השמנה אבל לא היו לוקחים אף שחקנית שמנה לתפקיד הראשי, כי המהפך בחיים של מוניקה היה חייב לכלול גם גזרה מדהימה, בהתאם לחלום האמריקני.
מוניקה מייצגת את השמרנות הכוללת שטבועה בסדרה כולה. זה בסדר אם היא הדמות היחידה שמתנהגת ככה אבל זה משפיע גם על כל הדמויות האחרות - זכורה מערכת היחסים של רוס עם אליזבת' (הסטודנטית שלו) שבהתחלה נראית בוגרת לגילה אבל אחרי שרוס מתעייץ עם מוניקה והיא אומרת לו שאם הוא לא רואה חתונה באופק אז זה כנראה לא זה אליזבת' מתחילה להתנהג כמו נערת קולג' ילדותית, ובכל מקרה הדמות שלה נוצרה רק כדי להביא את ברוס וויליס כשחקן אורח. אותו דבר רוס ורייצ'ל - הדבר שגורם להם להבין שוב עד כמה הם מאוהבים זאת התינוקת המשותפת שלהם. זאת בניגוד לסיינפלד שם זכינו לראות הרבה סוגים של מערכות יחסים, וכמעט אף פעם לא גבר + אישה + חתונה + תינוקות = אהבה. זאת שמרנות.
בסיינפלד לא באמת זכית לראות מערכות יחסים רציניות. ראית מערכות יחסים מוזרות והכל מלבד רציניות (רובן ממש קצרות). גם כשלג'ורג' הייתה מערכת יחסים ארוכה, הוא אשכרה הרגיש טוב כשהיא מתה, רק כי הוא לא רצה להתקדם בה. אז מה רציני בזה?
ומה מוניקה אמרה שלא נכון? הרי אם אין להם עתיד משותף, ככל הנראה שזה לא מספיק רציני. ככה זה בחיים. אם מערכת יחסים רצינית מספיק, תהיה לה המשכיות.
היו הרבה חורים בעלילה, כי כל העלילה הזאת נכתבה רק כדי להביא את ברוס וויליס לתפקיד הקלישאי של האבא המפחיד. בהתחלה אליזבת' אומרת לרוס שאין שום בעיה שהם ייצאו, כי אחרי חופשת האביב היא כבר לא תלמידה שלו. אחר כך רוס שוכח ממה שהיא אמרה ממש בתחילת הקשר ומחביא אותה מהפרופסורים שמלמדים איתו באוניברסיטה, שפתאום צצים בכל מיני מקומות ברחוב וגם בסנטרל פרק (לא קרה אף פעם שהוא פגש עמיתים שלו לעבודה בסנטרל פרק, ופתאום כשיש לו רומן עם סטודנטית כולם בסביבה?). אחרי שאליזבת' מתחילה להרגיש לא נוח עם ההסתתרות, רוס ניגש איתה לפרופסורים ומציג את שניהם בתור זוג, זאת למרות שהוא פשוט היה יכול ללכת איתה למקום אחר מבלי להציג אותה. כשהפרופסור הכי בכיר אומר לרוס שיפטרו אותו, רוס שוב לא חושב בכלל להגיד לפרופסור את מה שאליזבת' אמרה לו ממש בהתחלה, שבגלל שהיא כבר לא סטודנטית שלו מותר להם לעשות מה שהם רוצים ביחד כל עוד זה בהסכמה הדדית, והרי ידוע שברגע שלא קיימים יותר יחסי מרות בין שני אנשים הם יכולים להיות זוג או סתם לשכב כמה שבא להם. פשוט חור אחרי חור בעלילה, לא כל-כך מה שמוניקה אמרה או שרוס בעצמו אמר שהוא לא רואה איתה עתיד, אלא כי פשוט ברור שהעלילה הזאת נכתבה בשיא הרישול ועל פי עיקרון של כוכבים אורחים קודם, עלילה אמינה אחר כך. מה שאמרת על מה שרווח מבחינה סטטיסטית נכון אבל סיטקומים נוטים להעדיף עלילות מעגליות ופתוחות ודברים כמו חתונה וילדים סוגרים את העלילה, בגלל זה חברים הפכה למלודרמה איומה מרוב פרקי חתונה והריון ואילו פרק "ההזמנות" של סיינפלד נשאר מזעזע ומצוין עד היום, גם אם הוא פחות אמין מבחינה מציאותית.
שזה סבבה, אבל לא מה שעשו בחברים, שם הדמויות מעט פחות קיצוניות והסיטואציות גם כן. זה הכל שאלה של מינון ובחברים רצו קצת יותר ריאליזם מבחינת היחסים בין הדמויות.
צ'נדלר חנון לא פחות מרוס (בעונה הראשונה הוא נפרד מנימפומנית) וג'ואי היה נפרד ממנה כי הוא היה עובר לבחורה הבאה. אם רוס כבר לא רצה להיות איתה בגלל פער הגילאים זה מובן, אבל עדיין שמרני ואומר שחברים לא הייתה סדרה מגניבה וצעירה כמו שהיא שיווקה את עצמה.
בסיינפלד היו דמויות קיצוניות ובחברים לא? פיבי לא קיצונית, ג'ואי לא קיצוני, צ'נדלר לא קיצוני, מוניקה לא קיצונית, ג'ניס לא קיצונית? אפילו רוס קיצוני בכמות הפעמים שהוא עושה מעצמו מחצלת של הבחורות שהוא יוצא איתן.
הבחורה הייתה מדהימה ומתוקה וקשה לי להאמין שהם היו זורקים אותה רק בגלל שלא ראו חתונה באופק.
אלא העובדה שפיבי היא ביצ'ית שרירותית שנוטה למצבי רוח וג'ואי הוא רודף שמלות מכור לפורנו שניסה להתחיל גם עם רייצ'ל, מוניקה, פיבי וג'יל (אחותה של רייצ'ל). מוניקה פשוט מזכירה לי את אימא שלי, חיצונית ופנימית, וזאת לא תכונה שמחפשים בבחורה. עם יד על הלב, האם תמיד חשבת שהדמויות בסיינפלד אנטיפתיות, או שזה קרה רק אחרי מוסר ההשכל המזויף והצדקני של הפרק האחרון? היו הרבה פרקים שבהם הם ניסו לעזור לאחרים ("מנקה השולחנות" - ג'ורג' הפרנואיד ממש הולך עד הבית של האיש המפחיד הזה ונותן לו את הכתובת שלו, או "האיש הזקן" בו הזקן התגלה כ-asshole רציני). קריימר במיוחד תמיד ניסה לעזור לאחרים ולראות את הטוב באנשים, גם אם זה איזה פסיכי כמו הנאצי של המרק. האנטיפתיות של ג'ורג' בולטת בעיקר בפרקים עם סוזן, בשאר הפרקים הוא סתם לוזר ואפשר להבין את המניעים שלו. ג'רי ממש לא אנטיפת, פשוט אדיש ונהנתן כמו רוב האנשים שאנחנו מכירים.
שאני עושה עכשיו מרתונים של סיינפלד עם אבא שלי והדמויות (אולי למעט קריימר) באמת מפגינות אנטיפתיות כמעט בכל פרק; עם זאת הדמויות של חברים גם הן אנטיפתיות בדרכן שלהן - פיבי שלקחה בחזרה צ'ק למען ילדים בסיכון, ג'ואי הוומנייזר הסדרתי, מוניקה שמנסה להפריד בין פיבי למייק, רייצ'ל אחרי הלידה של אמה ועוד ועוד.
אבל חוץ מהגניבה של הלחם אף אחד מהם לא עשה אף פעם מעשה מתועב באמת. צריך לזכור שכל אותם אנשים בהם הם "פגעו" ו"השפילו" - הילד בבועה, האיש הזקן, הנאצי של המרק - היו מניאקים לא קטנים שהגיע להם לגמרי להידפק, ובפרק האחרון מתעלמים מזה לחלוטין כדי להציג את הדמויות הראשיות באור אפל ומנוכר. אפילו ההורים של ג'רי לא יכלו לתת עליו עדות אופי טובה? מילא ההורים של ג'ורג', אבל ג'רי? ניומן לא רצה לפחות להציל את קריימר משנה בכלא? ברגע שהמטוס נחת בליית'ם מסצ'וסטס (מקום שאינו קיים במציאות) כך התנתקה הסדרה כולה סופית מהריאליזם שהיה טבוע בה תמיד.
ומה שיותר חמור זה לא שג'רי שדד אותה כדי שלג'ורג' יהיה לחם טוב יותר, אלא כדי למנוע מבוכה בין ההורים של ג'ורג' להורים של סוזן, כלומר עניין עוד יותר קטן וטיפשי, והיחס של איליין לגברים באמת מזעזע, אבל מה היה רע ביחס שלהם לנשים? להפך, סיינפלד די קידמו מבלי להתכוון סובלנות בחברה - קריימר יצא עם נכה וגם עם כושית, ג'רי יצא עם בתולה ועם חירשת-אילמת, ג'ורג' אירח אצלו בבית ידיד הומו של סוזן (אמנם לא מרצון, אבל ניחא), איליין עצמה הייתה פתוחה מספיק כדי לדבר עם השאר על אוננות ואמצעי מניעה. היום זה נראה מובן מאליו אבל בלי הדברים האלה בסיינפלד לא בטוח שהיינו מגיעים לסקס והעיר.
אגב, אהבתי איך כמעט כל דיון במסמ"צ תמיד מגיע בסוף לסיינפלד, חברים ו/או באפי, לא משנה מאיפה הוא התחיל. אחת הסיבות שאני כל כך אוהב להיות כאן.