מידע בידי המשטרה הצבאית), התשנ"ח-1998.
המשטרה הצבאית). התשנ"ז-1997.
הצבאית ושל מחלקת ביטחון השדה בצה"ל.
ועדת המשנה ומליאת הוועדה כבר אישרה את התקנות והכללים שמיועדים למשטרה.
שיועיל ויפנה לחקיקה הראשית ולא לתקנות, שהן בדרך הטבע נגזרות מחוק ראשי קיים.
עולמו של אדם.
שנחשבות כעבירות צה"ליות לבין עבירות אחרות. איך זה משתלב כאן?
חומר לגורמים בתוכה או בצבא.
שימוש במידע הזה, צורת העברת המידע והבקרה שעושים בתחום הזה.
כמו למשל לקבוע שעבירות משמעת לא תכללנה בנושא של הרישום.
הזאת יש סמכות בתקנות לשנות. אז הורדנו את העבירות הצבאיות מהרישום.
זאת סוגיה מאוד מיוחדת. כל העבירות הכלליות בדרך כלל קבועות בחוק עצמו.
אז כל שינוי מחייב שינוי בחקיקה.
בתוך אותם גופים וביניהם.
הסוג הראשון, כלומר תקנות לפי סעיף 5, הוא סוג שבאחריותו של שר המשפטים.
לכן אני יכולה להצביע על העקרונות שאנחנו קבענו לגבי אותן תקנות.
במשטרה הצבאית ולאותם שימושים.
הזמן שבו התיק פתוח, לגבי סוגי העבירות ולגבי סוגי הגופים שמקבלים את המידע.
הדבר הזה מוצא את ביטויו בתקנה 3 שמופיעה בתקנות ובתוספת לתקנות.
מי הם הגורמים שהמשטרה הצבאית מעבירה אליהם את המידע?
הגורמים שהמשטרה הצבאית מעבירה אליהם את המידע הם גורמים צבאיים בלבד.
האם היא מעבירה למשטרה עצמה?
ומעבירה אותו לשימוש בין השוטרים.
לגורמים המורשים לקבל את המידע על פי החוק.
התקנות והחוק מסדירים איך גופים אחרים משתמשים במידע המשטרתי.
שליפות מידע ודיווחים על הנעשה.
שעומד בראש אותו גוף, בין אם זה מחב"ש, משטרה או משטרה צבאית.
מועט ככל האפשר.
למה שהוא נדרש.
להעברת מידע בצורה שתבטיח שהוא לא יתגלה לעיניהם של מי שהוא לא צריך להתגלות.
ומחב"ש. נקבעו גם הסדרים של רישום.
מיוחדת מצד הגופים הללו?
יש להם מסוף והם ישירות מושכים את המידע.
האלה הוא צריך לקבוע לגבי עצמו?
אתה עכשיו קובע את זה בתקנות.
התקנות האלה מחייבות אותו.
גישה למסוף קובעים לעצמם מגבלות ואיזה חומר הם צריכים.
מוטל תפקיד הפיקוח על העובדים שלה. יש לה שורה של עובדים שמותר להם לקבל מידע.
האם יש לה כלים?
צריך לזכור שכל שליפה נרשמת.
היא מספיק מוגנת?
אצלי בענף יש חדר מיוחד שמכיל את המסופים האלה.
להיות נעול בצורה האופטימאלית ביותר.
בטחונית אלא רגישות אחרת.
יהיו חריגות אז אותו דו"ח יעבור למנהל הגוף והוא ינקוט בצעדים המתאימים.
בתוך הצבא, גם אצלם התחושה שלנו היא שאין מספיק אחריות על מי ששולף את המידע.
רגיש, חייבת להיות איזה שהיא אחריות על המידע שמסרתי לך.
השאלה היא אם יש לך יכולת, אפילו טכנית, להתמודד עם שאלה כזאת.
אין לי מושג מה עשית עם החומר אחר כך. אם אתה התרשלת, אז אין לי שום אחריות.
הזאת לגבי גוף שמשמש לשכת שירות.
אתה יכול לפנות ישירות אל אותו גוף שלקח את המידע.
כדי שידווח לי חזרה אם הוא השמיד את החומר, אחסן אותו וכו'.
מספיק. שמוי- זה נכון במסמך צבאי, אבל אנחנו מדברים על מסמך אזרחי.
מאוד מאוד רגישים לאותו אדם שתוחקר ונשאל.
בסיסי. אם הוא יעשה שימוש בחומר זאת עבירה פלילית ולא עבירה משמעתית.
כאן המידע מתפזר.
מהשירות והמשטרה שידעו שאחת לכמה זמן מרעננים בהשתלמויות את העניין הזה.
כל מסירת מידע כזו צריכה להיות מלווה באיזו שהיא הנחיה.
ומתווכחים עד שמטמיעים נורמות.
האם יש איזה שהיא הדרכה שוטפת שנעשית בקשר לעניין הזה של המידע המסווג?
ספצפיות לאנשים שעוסקים בחומר.
חאם יש דוגמאות אופייניות של פרצות בעניין הזה?
היו מקרים ספורים.
לעכשיו ננסה לחריץ את זה כמות שהוא.
שהוא צריך לקבל את הר.פ, ויכול להיות שהוא צריך לקבל רק מידע מעובד.
שמעידה על חוסר אמון, שהיא משמעותית מאוד לצורך העניין.
אדם שעוסק בסווג בטחוני או בנושא של חקירה משטרה צבאית, שזה יועבר הלאה.
שיימסר לו רק המידע הרלוונטי?
יעביר הלאה. למעשה, הוא כבר יוצר כבר צינור יותר צר.
מאוד מאוד שונים מהצבא.
זה מאוד מאוד תלוי בשאלה מי הקצין ומי הרס"ר באותה תקופה.
הכללים של המשטרה הצבאית צריכים להיות על פי דין.
כל התיקונים שסיכמנו עליהם בוועדת המשנה יוכנסו לנוסח.