ומכאן נעשה שורש לבחינת זכר ונקבה שבעולמות. כי הרשימו דבחינת התלבשות הנשאר תמיד אחר הסתלקות האורות דגוף העליון, נבחן לזכר, שפירושו, שהוא פלג גופא, ואינו ראוי להמשיך אור עליון, זולת ע"י שיתוף עם נקבה, המשלמת חסרונו. וכן היה ברשימו דבחי"ד דהתלבשות שהוא נשתתף עם בחי"ג, ואז נשלם הזכר גם מבחינת המשכה, מכח העביות דבחי"ג. ואז יצא עליו זווג העליון, דהיינו, על מסך הכלול מב' הרשימות: בחי"ד דהתלבשות, ובחי"גדהמשכה. כמ"ש שם הרב. והרב מבאר שם שהם עושים ב' זווגים בדרך התכללות, שבזווג הא' נכללת הנקבה שהיא בחי"ג, בהזכר שהוא בחי"ד, שאז ממשיכים קומת כתר עליון, כי הזווג שעל עביות דבחי"ד ממשיך קומת הכתר, כנודע. אמנם בהיותו חסר מבחי"ד דהמשכה, ע"כ, אינו יכול לירד לגוף, שהוא לבחינת התלבשות בכלים כי אין התפשטות כלים, אלא מבחינת העביות, דהיינו מכח ההמשכה. שזאת חסרה לבחי"ד, וע"כ לזווג ב' הוא צריך, והוא ע"י התכללות הזכר בנקבה, דהיינו בבחי"ג, שיש שם בחינת המשכה, אבל הקומה היוצאת ע"י זווג זה, היא רק קומת חכמה. ואחר שנעשו ב' זווגים אלו, יכולים הם לירד להתלבש בהגוף, והם מתלבשים בכלי דכתר של הגוף. עש"ה.
וכעד"ז הוא בכל הפרצופים, כי כן היה גם סדר אצילות הפרצוף ס"ג מהע"ב, כי גם שם היה הבחינה אחרונה שנשארה אחר הסתלקות האורות דגוף הע"ב, רק בבחינת התלבשות, הנקרא זכר, דהיינו בחינת התלבשות דבחי"ג. כי בחינה אחרונה דע"ב הוא בחי"ג. וגם הוא מחויב להתחבר עם נקבה, כדי להשלים לו בחינת המשכה שיהיה ראוי לזווג עם אור העליון. וע"כ נתחבר עם הבחי"ב, שנשארה שלמה גם מבחינת המשכה. ואז נכללו שניהם בב' זווגים ע"ד שנתבאר בהראש דפרצוף גלגלתא.
ועד"ז היה באצילות הפרצוף ב"ן, שהוא עולם הנקודים, הנאצל ויצא מן ראש הס"ג. כי אחר שנסתלקו האורות דנה"י דא"ק, עם הט"ס תחתונות דס"ג, כנ"ל. הנה גם כאן נעלמה בחי' אחרונה, ולא השאירה אחריה רשימו דהמשכה, אלא רק מבחינת התלבשות, הנקרא זכר, כנ"ל. שהוא אינו ראוי לזווג עם אור העליון, זולת שישתתף בבחינת המשכה של הנקבה, אשר כאן היא רק בחי"א. כי הבחינה אחרונה דפרצוף ס"ג, היא בחי"ב, שממנה לא נשאר אלא בחינת התלבשות, נמצא אשר הרשימו השלמה הוא בחי"א.
והנה הזכר ונקבה האלו עלו אל נקבי עינים, שנתכללו שם בב' זווגים כנ"ל אצל הע"ב והס"ג, שבזווג הא' נכללה הנקבה בהזכר שהוא בחי"ב דהתלבשות, ואז נמשך עליהם קומת בינה, כנודע שבחי"ב ממשיך קומת בינה, ונמצא שגם הנקבה שהיא קומת בחי"א, הרויחה בחינת ג"ר בהתכללותה עם הזכר. אלא שעדיין אינם יכולים לירד לגוף מפני חסרון העביות של המשכה מבחי"ב, עד שעשו הזווג הב' שנכלל הזכר בנקבה שהיא בחי"א, והמשיכו קומת הז"א, ואז ירדו לבחי' התלבשות בגוף. ע"ד שביאר הרב אצל פרצוף הע"ב. עיין דף ש"ג אות י"ד.
עתה תבין היטב תכונתם של הג"ר דנקודים. כי הכתר דנקודים ה"ס הזכר שהוא הבחי"ב דהתלבשות, וחכמה ובינה דנקודים הם שניהם הנקבה, שהם הבחי"א. והם נתכללו זה בזה בב' הזווגים בהראש דס"ג, ומשם ירדו דרך הדיקנא למקומם למטה מטבור. ונתפשטו לפרצוף בפ"ע. דהיינו לג' בחינות הנ"ל שהם ב' ראשים וגוף: שראש הא' הוא הישסו"ת, בבחינת גו"ע לבד. וראש הב' הוא, ג"ר דנקודים, שהם האח"פ שיצאו לחוץ מהראש הא'. והגוף, הם הז"ת דנקודים.
ועל פי זה תבין ג"כ את הפרצוף הדיקנא. כי נתבאר לעיל, אשר כל תחתון, יוצא מכח הרשימות העולים מהסתלקות האורות דעליון אל המלכות דראש עליון עצמו, שהם בחינת זכר ונקבה, ומתחלה הם מתכללים בהמסך דראש העליון ועושים שם ב' זווגים, בב' מיני התכללות, וממשיכים שם ב' קומות, קומה א' במדת הזכר, וקומה ב' במדת הנקבה, אשר כל זה נעשה בהראש דעליון עצמו. ואח"ז הם מתפשטים ויורדים למקומם הראוי להם. ותדע, שאלו ב' קומות שהזכר ונקבה דפרצוף הנקודים המשיכו בעת היותם בראש הס"ג, המה הם כל פרצוף הדיקנא שבראש הס"ג עצמו. כי אינם ניכרים בעצם הראש דס"ג, אלא רק בבחינת ענפים היוצאים לחוץ שהם השערות, כנ"ל. ובזה תבין שתיקון הא' דדיקנא, שהוא ב' מצרי הזקן הנמשכים מתחת האזנים, ה"ס הזכר, דהיינו הקומה שיצאה בהתכללות הנקבה שיצאה במדת הזכר, שקומתו עד הבינה. וב' תיקונים תחתונים, שהם השערות שעל השפה עלאה שמתחת החוטם מימין ומשמאל. ואח"ז האורחא הפנוי משערות שיש באמצעם, הנמשך בקו ישר באמצע השפה, מתחת החוטם להפה. הם שניהם הנקבה של הראש, דהיינו הקומה דבחי"א, שיצאה בהתכללות הזכר בנקבה. וכבר נתבאר שגם הנקבה יש לה קומת בינה, שהרי היא נתכללה בזווג הא' במדת הזכר, אלא עכ"ז, יש הפרש גדול ביניהם, כי הזכר להיותו בעצמו בחי"ב, הרי יש לו עצם אור הבינה. אבל הנקבה שהיא עצמה אינה, אלא בחי"א, שהיא אור ז"א, ע"כ יש לה רק הארה מאור הבינה, אבל לא עצמות אור הבינה.
והנה כל האורות דזכר ונקבה שבג' תיקונים הללו, באים בהתלבשות בשבולת הזקן, שהוא האח"פ שיצאו לבחינת גוף כנ"ל. ולפיכך נבחנים אותם ב' הקומות הנ"ל, בג' העליונים דדיקנא, בשבולת הזקן.
וזה אמרו "הכתר לקח מבחינת האזן עצמה ממה שהראיה שואבת בהסתכלות באור האזן". כי הכתר דנקודים הוא בחינת הזכר, שיש לו קומה דבחי"ב, כנ"ל. ע"כ הוא נמשך מהסתכלות באור האזן, כלומר מהזווג שיצא בקומת בינה שהוא אור האזן, שמשם נמשך אל הזכר, שבבחינת השבולת. ומהשבולת ירד למקומו, למטה מטבור, לבחינת כתר דנקודים. הרי שיש לו להכתר עצם אור האזן.
וזה אמרו "ואבא לקח ממה שהראיה שואבת מאורות החוטם וגם אור הפה נכלל בו" כי אבא דנקודים, הוא בחינת הנקבה, שאין לה אלא בחי"א, כנ"ל וגם אמא דנקודים נכללת באבא, כי הם שניהם נחשבים לבחינת הנקבה אל הכתר. ולפיכך אין לו מצד עצמו זולת אור החוטם, שהוא אור הז"א, כי בחי"א אינו ממשיך אלא קומת ז"א. וגם אור הפה שהוא מלכות נכלל באור החוטם. משום שהם שניהם קומה אחת שיצאה בזווג הב', במדתה של הנקבה כנ"ל.
סיכום: היום למדנו על הראשים שנק' כתר ואו"א. כתר הוא ראש הזכר ואו"א היא ראש הנקבה.
כדי לזכור מה זה ראש זכר וראש נקבה, לימד אותנו בעה"ס מה שקרה בגלגלתא, שם, לאחר שהיה ביטוש, הטבור הזדכך ועלה, דהיינו הכח של העביות של המסך על בח' ד' הזדככה. הכח לקבל בע"מ להשפיע הזדכך, ועלה לראש, המסך. כשעלה, העלה איתו רשימות לראש: רשימה מצד התלבשות ד' וג' עביות. ד' התלבשות זו רק חצי מדרגה, כי זכר הוא רק חצי מדרגה כי לא יכול להתפשט לגוף. לע"ז הג' שהעלה למדרגה היא מצד עביות המסך שהיתה בראשונה, וע"ז יכול לקבל. ז"א שעלו ב' מידע לראש – ד' התלבשות וג' עביות. כך בגלגלתא. מצד א' התלבשות חצי מדרגה יוצא עביות, ומצד ג' עביות גם יוצא עביות. יש ב' זיווגים שונים זמ"ז. ד' התלבשות לא יכול לעשות זיווג לבד, אלא חייב נקבה, למה חייב, למה א"א בלי נקבה? כי א"א בלי רצון. בלי רצון אין קיום. 'אני רוצה משמע אני קיים'. אחרת מי עושה זיווג? לכן משתמשים בהתכללות של רצון. אבל זה לא עצם. בגלל שהוא לא עצם אז נקרא זיווג של זכר. רק מחשבה רעיונית, ללא התפשטות לגוף. נעשה זיווג ד' התלבשות ואח"כ גם ג' עביות עושה זיווג. אבל היות והתכללה עם ד' התלבשות, אז קיבלה ניחוח ממנו שבא לה במקומה לעשות זיווג ג' עביות, אז יש לה התכללות של הזכר. יוצא שיש ב' זיווגים בראש גלגלתא כדי להוציא ראש ע"ב. זיווג זכר וזיווג נקבה. אותם זיווגים יורדים כשיורדים הרשימות, אחר שהתגלתה עביותם, יורדים למקומם, ועושים ב' זיווגים – של זכר (שאינו מצוייר) ושל נקבה. של זכר על ד' התלבשות בסיוע ג', וזיווג נקבה על ג' עביות לאחר שהתכלל מהזכר. שם מתקיים זיווג ד' התלבשות וג' עביות ואותו דבר בס"ג. כשע"ב מזדכך מעלה רשימות של ג' התלבשות וב' עביות. עושה ב' זיווגים. שניהם ג' ב'. זכר לא מתפשט לגוף וג' ב' נקבה כן מתפשט.
אותו דבר ס"ג מזדכך וכשמזדכך מעלה מידע לראש, של ב' א'. ב' התלבשות – זכר. א' עביות – נקבה. עושה זיווגים בראש ואח"כ בגוף. בראש על שערות דיקנא, יוצא זכר ויוצא נקבה. הזכר והנקבה של עולם הנקודים, משבולת הזקן מקבל ראש דנקודים, הראש מקבל לפי מה שקורה בשיבולת הזקן. היא בח' אח"פ שלא במקום יציאתם, ומאח"פ זה יש ב' בח' – א. אוזן דשיבולת הזקן. ב. חוטם פה בשבולת הזקן. בכ"א מהם עושים בשבולת הזקן זיווגים. אח"כ הרשימות יורדות לגוף וגם שם עושים ב' מיני זיווגים: כתר ואו"א. כתר כנגד האוזן שבשבולת. ואו"א כנגד חוטם פה שם. יוצא שיש גם בעולם הנקודים זיווג זכר וזיווג דנקבה.
דזכר, זה כך, מה שרצינו להגיע – מי הכתר ומי או"א. כתר זכר יצא על ב' התלבשות, ואו"א יוצא על א' דעביות. כתר לא יכול להתפשט לגוף כי קודם כל לא יכול לעשות זיווג בלי א', אז עושה זיווג על ב' א' ואם כך למה לא מתפשט לגוף? הרי יש לו א'. לא מתפשט כי רק התכללות ולא עצם, והתכללות לא מספיקה כדי להתפשט לגוף, אלא רק כדי לחשוב על זה. לכן היה צריך את הא', אבל לא מספיק להתפשטות. לאחר מכן עושה זיווג על א' ובגלל שא' התכלל בב' יש לו כח ב', רק הארה ממנו, כי הב' הוא רק בהתכללות והא' הוא העצם. ב' א' התפשט לגוף כי נקבה? לא, כי עביות קלושה. אז בשני המקרים לא מתפשט לגוף, אז ההבדל ביניהם, שב' א' כן מאיר לגוף, אבל רק סוג הארה כדי להחיות הגוף. נלמד בהמשך. בכ"א כתר ואו"א מתחלקים, כשכתר בח' א' זיווג דזכר, ואו"א שניהם יחד בח' נקבה שהם ב' א' מבח' הנקבה.