"רק מי שלוחץ על משרד התחבורה, כמו החרדים, מקבל תחבורה ציבורית"
שבע שנים לאחר שנוסד בידי פעילים חברתיים, נהפך ארגון 15 דקות לפה של נוסעי התחבורה הציבורית בישראל ולמחולל השינויים הגדול בענף: "משרד התחבורה מנותק מהציבור ושורץ לוביסטים. נוסעים מרגישים שאין להם כתובת - ולוואקום הזה נכנסנו"
למי פונים כשנתקלים בליקויים בתחבורה הציבורית: כשהאוטובוס לא מגיע לתחנה, האם יש טעם להתלונן בפני משרד התחבורה, הרשות המקומית או להתקשר למפעילת האוטובוסים? בשנה האחרונה יותר מ-1,000 ישראלים החליטו לדלג על הביורוקרטיה ועל התשובות הלקוניות של הגופים המוסמכים. הם פנו למוקד הפניות של עמותת 15 דקות - ארגון נוסעי התחבורה הציבורית.
"נוסעים מרגישים שאין להם כתובת. הם פונים לרשויות ולא מקבלים מענה. חלקם קיבלו תשובה בסגנון 'זה לא בסמכותנו' או 'פנייתך בטיפול', ואחר כך לא חוזרים אליהם. הנוסעים נופלים בין הכיסאות ומרגישים אבודים. לתוך הוואקום הזה אנחנו נכנסים. עם 1,300 פניות בשנה האחרונה, פונים אלינו לא פחות מאשר למשרד התחבורה" - כך מסביר מנכ"ל 15 דקות, גיל יעקב, את הרציונל מאחורי הפעלת המוקד של העמותה.
בראיון ל-TheMarker מתארים חברי הארגון את ההשלכות של מצוקת התחבורה הציבורית על הפערים החברתיים בישראל, על אובדן השעות בפקקים של ריבוי המכוניות הפרטיות - ומפרטים את החסמים שמציבה המדינה בפני כל מי שרוצה לשפר את מערכי האוטובוסים והרכבות.
מהן התלונות הנפוצות ביותר שמגיעות אליכם מנוסעים?
דפנה עורי, רכזת מוקד פניות הציבור בעמותה: "תלונות על זמנים הן הנפוצות ביותר. למשל, תדירות אוטובוסים בעייתית וזמני נסיעה ארוכים. כמה זמן מתבזבז כשאני מחכה בתחנה או נוסע. אנחנו מקבלים פניות רבות באתר שלנו, בפייסבוק, בטלפון ועוד".
יעקב מוסיף: "במקום השני, אחרי בעיות הזמנים, ממוקמות תלונות על כרטיס הרב־קו. פונים אלינו אחרי שכבר ניסו את מזלם במשרד התחבורה והתייאשו".
מדוע בכלל יש צורך בארגון אזרחי לתחבורה ציבורית, בזמן שמשרד התחבורה משקיע בתחום מיליארדי שקלים בשנה?
יעקב: "משרד התחבורה מנותק מהציבור. סדר העדיפויות שלו לקוי, שלא לדבר על יכולות הביצוע הגרועות שלו. יש נתק בין מה שהמשרד חושב שהוא מקדם למה שצריכים בשטח. אנחנו רוצים להזיז את המשרד וגם להפעיל את הציבור. מניסיוננו, בלי שהציבור דורש, דברים לא זזים. בדו"ח הביקורת הפנימי של משרד התחבורה, רואים שחצי מהפניות מוצדקות ואין טיפול הולם. יש בעיה פנימית במשרד ואין עם מי לדבר. צריך לשנות את סדר העדיפויות - כי כל עוד לא תהיה אלטרנטיבה לרכב הפרטי נמשיך לעמוד בפקקים".
יוסי סעידוב, מייסד ודובר 15 דקות, מצטרף: "אנחנו מביאים את הזווית של הנוסע בתחבורה הציבורית לשולחן מקבלי ההחלטות. גם כשהמדינה משקיעה מיליארדים, כמו בפרויקט הרכבת הקלה בירושלים, זמני הנסיעה לא השתפרו, ולכן לא העבירה במסות גדולות את האזרח מהרכב הפרטי לתחבורה הציבורית. המדינה לא בדקה מה היו זמני הנסיעה לפני הרכבת הקלה ואחרי - אנחנו היחידים שעשו זאת.
"השקיעו מיליארדים אבל מרכז ירושלים לא מתרומם. מקבלי ההחלטות פשוט לא נוסעים בתחבורה הציבורית ולא מבינים שממד הזמן הוא החשוב ביותר. בעקבות לחץ שלנו, לראשונה ערך משרד התחבורה מיפוי, שלפיו חסרים בישראל 1,800 אוטובוסים כדי להגיע לרף מינימלי של שירות".
איזה יכולת יש לכם לפתור בעיות שנמצאות באחריות המדינה?
יעקב: "מה שצריך לעשות, ולצערנו זה נופל עלינו, זה לצאת בסקרים ששואלים את הציבור מאיפה ולאן הוא צריך להגיע. לא יכול להיות שמתכננים מערכות תחבורה ציבורית וקווי אוטובוס בלי לדעת את הנתונים האלה. זה מידע בסיסי. יש למדינה רק נתונים כלליים של מפקד מ-2008, ומאז השתנו הרבה דברים, כמו מרכזי תעסוקה חדשים וכאלה שהכפילו עצמם. קמו שכונות חדשות ואין לכך מענה. אין קשר ישיר עם הציבור, והאזרח לא יכול להגיע למשרד התחבורה ולהגיד מה הוא צריך".
תנו דוגמה לפעילות שלכם שהובילה לשינוי.
לרה פארן, רכזת מאבקים ציבוריים בארגון: "כשאנחנו רואים בעיה שמאפיינת עיר או שכונה, אנחנו מנסים לבנות קבוצת תושבים שסובלים ממנה, אבל בדרך כלל לא יודעים אחד על השני - וצריך לאחד אותם כדי לתת להם כוח. למשל, קרית שלום, שכונה בדרום־מזרח תל אביב, היתה מנותקת כמעט לחלוטין מתחבורה ציבורית. מדובר באוכלוסייה מוחלשת, שפנתה לעירייה ולא זכתה למענה. כל אחד סבל בשקט וכך ניסינו ללוות אותם. ערכנו מפגשי תושבים והגיעו רבים.
"שמענו מבוגרים שלא יכולים להגיע לקופת החולים, או מובטלים שלא יכולים למצוא עבודה בלי תחבורה, וצעירים שלא מסוגלים להגיע ללימודים. הצפנו את הבעיה בתקשורת והחלטנו להביא את התושבים להפגנה מול העירייה. מיפינו את הפערים בתחבורה הציבורית בתל אביב והראינו לעירייה ולמשרד התחבורה שזו השכונה הכי מנותקת בעיר - וזה הצליח. לפני שבועיים הוחלט להסיט קווים כך שיחברו בין קרית שלום ליעדים המרכזיים במרכז העיר וביפו. זה לא היה קורה ללא הלחץ הציבורי".
עורי מזכירה סיפור מעורר התפעלות על אשה חרדית מחולון בשם אילנה, שבנותיה נאלצו להחליף מדי בוקר שלושה קווים כדי להגיע לבית הספר בבני ברק: "חיברנו את אילנה עם האנשים הנכונים, גם בכנסת, והיא החתימה 1,200 תושבים מחולון על עצומה שבה הם מלינים על החיבור החסר לבני ברק. היא התארגנה למאבק לבד ואנחנו שידכנו אותה עם כלי התקשורת והעברנו את הממצאים למשרד התחבורה ולעיריות. התוצאה היתה תוספת של קו חדש מהניילונים, קו 146 של אגד".
לתפישתכם, משרד התחבורה פועל רק כשלוחצים עליו?
עונים כל חברי הארגון: "בהחלט. יש ברשות הארצית לתחבורה ציבורית מצוקה של כוח אדם שקורס פנימה. הכל נתקע בפקק שלהם. הם לא יוזמים שיפורים, אלא בקושי מכבים שריפות. כשפונים אליהם בבקשה לחזק את השירות, התשובה הראשונה שלהם היא 'אין צורך כי אין ביקוש'. אחרי שמוכיחים להם שיש, הם עונים שאי־אפשר כי 'אין מסוף, אין תקציב, ואין תחנות'. אחרי לחצים - גם זה בסוף נפתר.
"ויש גם בעיה של מבניות, כי מטה אחד בירושלים לא יכול לתכנן את הקווים לכל המדינה. לכן צריך להקים רשויות תחבורה מטרופוליניות, אבל שר התחבורה, ישראל כ"ץ, מתנגד לבזר סמכויות כלפי מטה. הלחצים היעילים ביותר כיום הם של מפעילות התחבורה הציבורית, כמו אגד ודן, שהלוביסטים שלהם שורצים במשרד. אנחנו מגיעים לשם רק פעם בכמה חודשים, וגם אז מבטלים לנו פגישות".
יעקב: "לפני שנה עשינו דירוג של היישובים לפי רמת שירותי התחבורה הציבורית, וניסינו למצוא סיבה למה יש יותר או פחות תחבורה באזורים שונים. לא מצאנו קשר לרמת המינוע (מספר מכוניות לתושב) או לחלוקה של מרכז מול פריפריה. גילינו שאיפה שהרשות המקומית פעילה ולוחצת - יש יותר שירותי תחבורה ציבורית. היישובים הראשונים בדירוג שלנו הם חרדיים, כמו מודיעין עילית וביתר עילית. ראשי הערים בעצמם יושבים במשרד התחבורה ומגיעים לדיונים בכנסת. בשורה התחתונה, מי שלוחץ יותר, משיג יותר תחבורה - וזה כמובן מצב בלתי־תקין".
וראשי הערים החילוניות - הם לא דוחפים לתחבורה ציבורית?
סעידוב: "האסימון מתחיל ליפול להם. מתחילים להבין שההתמכרות לרכב הפרטי גורמת לנו לבזבז המון שעות וכסף בפקקים. אחת הבעיות של הציבור החילוני היא שאין תחבורה ציבורית בשבת. מי שבמשך 36 שעות בשבוע אין לו תחבורה, לא יכול להתקיים בלי רכב פרטי. וכשעברת לאוטו, אין דרך חזרה לתחבורה הציבורית - זה מחסום פסיכולוגי. המדינה צריכה לספק תחבורה לאזורי תעסוקה, שתגרום לאנשים להשאיר את המכונית בבית".
פארן: "אנחנו פועלים מול העיריות בגוש דן, כדי לשכנע אותן להצטרף לפרויקט פרישת נתיבי תחבורה ציבורית (נת"צים) באזור המרכז, שיאפשר לאוטובוסים לעקוף את הפקקים. מרבית הרשויות המקומיות כבר חתמו וזאת הצלחה גדולה. לפני שנגענו בזה, אף אחד לא היה אחראי על נת"צים, אף שכולם אמרו שצריך. באנו מלמטה עם הציבור והראינו לראשי הערים איפה יש דרישה בשטח לנת"צים. עד היום, שמענו אותם מדברים רק על מצוקת החנייה של בעלי רכב פרטי, ועכשיו השיח משתנה".
אבל לטובת הנת"צים יפקיעו נתיבי נסיעה ויגלחו חניות.
פארן: "ערכנו סקר בגבעתיים, שעירייתה התנגדה לנת"צים, ומצאנו ש–80% היו עוברים לתחבורה ציבורית אילו היו לה מסלולים ייעודיים. 51% אמרו שימכרו את הרכב במקרה כזה. גבעתיים תצטרף לפרויקט בעקבות הלחץ הציבורי".
איך אתם מממנים את הפעילות?
יעקב: "רובנו מתנדבים או עובדים במשרות חלקיות. עד כה גייסנו בעיקר מקרן סבה לתחבורה. לאור הפניות הרבות, אנחנו רוצים להרחיב את הפעילות ולהוציא אפליקציה. בתחילת החודש יצאנו בקמפיין גיוס משאבים דרך אתר הדסטארט (Headstart) - ועכשיו הציבור יוכל לתמוך בפעילות שלנו לקידום תחבורה ציבורית".