א) וירא את עמלק. ראשית גוים עמלק. פרש"י הוא קדם את כולם להלחם בישראל וכן תרגם אונקלס ריש קרביא דישראל הוה עמלק, ואחריתו עדי אובד פרש"י ואחריתו ליאבד בידם שנאמר תמחה את זכר עמלק, והמזרחי ביאר דבריו וז"ל לא שהי' ראשית בזמן או במעלה שהרי עמלק מבני בניו של עשו היה כדכתיב ותמנע היתה פלגש לאליפז בן עשו ותלד לאליפז את עמלק, גם לא במעלה שהרי אחד מאלופי בני עשו היה עכ"ל. ועיין בתוי"ט רפ"ד דתמורה ולד חטאת ותמורת חטאת כו' וז"ל בפסיקתא פרשת ויקרא ד"ו יהיב סימנייהו ותמנע עכ"ל וסימנא מלתא שהיא סימן לחמש חטאות המתות שראשיתן ולד חטאת לכן יצא ממנה עמלק שסופו ליאבד ולמחות מן העולם. והרמב"ן פי' ראשית גוים שהן גבורים מכל הגוים, והבחיי פי' שהוא מזרע עשו ומזרעו בא לו המלחמה בראשונה, ובאחרונה היא מלכות אדום שהחריבה בהמ"ק.
ב) ונ' ראייה לפרש"י דאיתא במדרש תלים סי' קי"ז ע"פ הללו את ה' כל גוים שבחוהו כל האומים, שאל רבי שמעון בנו של רבינו הקדוש את אביו ואמר לו מי הן כל גוים ומי הן כל האומים, אמר לו כל גוים אלו האומות ששיעבדו בישראל, כל האומים אלו שלא שיעבדו וכ"ה בילקוט בתלים שם, וזהו ראשית גוים דוקא עמלק כיון גוים הם אלו ששיעבדו לכן ראשיתם הוא עמלק שבא להלחם כו' ועמשל"ק בשם הרמ"ז, והנה לע"ל הללו את ה' כל גוים, שאפילו הגוים ששעבדו בישראל עכ"ז כיון שהיו רוצים בקיומם ע"כ יהללו את ה', משא"כ עמלק שבא להלחם ולהרוס כדלקמן סעיף ה', ע"ד לכו ונכחידם מגוי ולא יזכר כו', לכן ואחריתו עדי אובד.
ג) והראב"ע והרלב"ג פירשו כדפרש"י, ובילקוט ס"פ בשלח בשם תד"א פי' ראשית גוים שהוא ראש לפורענות לכל יורדי גיהנם כו' ע"ש.
ובזח"ב ס"פ בשלח דס"ה ע"א וע"ד ראשית גוים עמלק בקדמיתא דאתא לאגחא קרבא בישראל כו', וזה מבואר כפרש"י, פ' פקודי דרל"ה ע"ב.
בלעם ועמלק כו', ובת"א פ' תצוה בד"ה ועשית ציץ ראשית גוים עמלק שהוא ראש לשבעה גוים היינו כי שבעה גוים נמשכים מז"ת שהם חג"ת כו' שהוא מה שנפלו ממדות דתהו בשבה"כ משא"כ עמלק הוא ראשית להם כי הוא מבחי' הדעת שהוא ראש ומקור להמדות כו'.
ה) וע' מענין עמלק בהרמ"ז ר"פ ויקהל כי נשתנה מיתר גוים אויבי ישראל שכולם היו רוצים בקיומם של ישראל אבל השתדלו לשעבדם כו' רק עמלק לבד מלאו לבו לחשוב מחשבות להרוס בנין הקדושה כו' והיתה דעתו לחזור ולעורר שבירת הכלים שהי' בסוד קרי לחסרון הנקבה, ומלאו לבו להשפיע טומאה על מקדש העליון מכח דכורא דק"נ שבו עון הקרי כו' ולהטות השפע מהקדושה אל הטומאה באופן כי בחושבו להדבק בדעת כו' עכ"ל וא"כ זהו ע"ד המשכת עץ הדעת טו"ר ועיקרו הרע שבעה"ד, והוא ההפך מבחי' כי מלאה הארץ דעה את ה' שז"ס יחוד העליון דקדושה, עמ"ש סד"ה וארשתיך לי בענין וידעת את ה'.
ו) ואפ"ל עוד ביאור דברי הרמ"ז כי גוים שנגד ז"ת ז' עממין הם מדות הרעות ע"כ אף שגורמים שהאדם יפול ח"ו באיזו מדה רעה עכ"ז כיון שבאמונת ה' בבחי' וידעת היום כו' כי הוי' הוא האלקים, הוא שלם, ע"כ יש לזה תיקון, אבל עמלק שהוא הקליפה שכנגד הדעת, דהיינו הפך בחי' וידעת היום כו' כ"א ע"ד אין דעת אלקים בארץ, כי אתה הדעת מאסת ע' מד"ר תצוה פל"ח. והנה במד"ר פ' בראשית פי"ט ע"פ ותקח מפריו ותאכל ותתן גם לאישה ויאכל רבי שמלאי אומר בישוב הדעת באתה עליו אמרה לו מה אתה סבור שאני מתה וחוה אחרת נבראת לך אין כל חדש תחת השמש כו' ע"ש, ופי' המ"כ בדברים של טעם באת עליו וזהו בודאי דברים של טעם וישוב הדעת מן הדעת דסט"א, כמ"כ וכ"ש ענין עמלק שהוא הקליפה שכנגד הדעת היינו ישוב הדעת דקליפה, הפך הדעת דקדושה וכמ"ש בסעיף זיין.
ק"נ תהי' במקום המלאכים כו' משא"כ בעמלק ואחריתו כו'. ובמד"ר פ' יתרו ע"פ לץ תכה זה עמלק והענין כמ"ש במד"ר ס"פ נח פל"ח ע"פ וימצאו בקעה אם ללצים הוא יליץ נק' דור הפלגה ליצנים והיינו כמ"ש ענין כוונתם להמשיך השפע ממקום עליון דקמי' כחשיכה כאורה ע"י זו"נ דקליפה שזהו העיר ומגדל וראשו בשמים ע"ד אם תגביהי כנשר, דרך הנשר בשמים אך כי משם אורידך נאום הוי' וזהו וירד ה' לראות את כו', וזהו הליצנות שהורסים כוונת בורא עולם ואומרים שאינם כלל נגד עצמותו דהא קמי' ממש כחשיכה כאורה כו' וכמ"ש מזה סד"ה ראשי המטות תרט"ו, ועד"ז ממש ענין עמלק חוצפא כלפי שמיא שכוונתו ג"כ להרוס המשכת הביטול ותומ"צ כמ"ש בד"ה ויאבק איש עמו ועמ"ש ע"פ כי יד על כס י"ה כו' שאין השם שלם זהו ג"כ עד"ז להרוס ההמשכה בו"ה שורש בי"ע כו', וזהו הלץ, אך ע"ז וטוב לא יהי' לרשע כצל כו' אותיות לץ, והנה לץ גימ' ק"כ צירופי אלקים וכן עמלק כנ"ל סעיף ד', ולכן ליצנות סופו כלייה כמ"ש בעמלק ואחריתו עדי אובד.