"...אני לא בא במקום אף אחד, ואני לא מנסה להיות מתווך. אני יודע בדיוק את מקומי. אבל בעניין זה מה שדחף אותי היה האווירה בציבור שבאה לידי ביטוי בקריאות נרגשות והסטריות שמגיעות יום יום. אתמול בבוקר אי-אפשר היה לתקשר עם הבית, כמעט כל היום, הכל סתום. קיבלתי מכתבים גם מחו"ל, נרגשים מאד. ויש תחושה שעומדים ערב איזה אסון וצריך לעשות משהו. לכן התחושה היא שיותר קל לנקוט צעדים החריפים שמתבקשים באמצעות ממשלה רחבה ככל האפשר, נקרא לזה ממשלת אחדות לאומית או כל שם אחר..."
בבחירות לכנסת ה-11 התמודדו 26 רשימות, ומתוכן עברו את אחוז החסימה 15. אל מערכת הבחירות הזאת נכנס המערך בעמדה עדיפה, אך איבד מכוחו. הוא אומנם ניצח את הליכוד והפך לרשימה הגדולה ביותר, אבל במאזן הבין-גושי לא חל שינוי של ממש. מבחינה תאורטית יכול היה המערך להקים ממשלה צרה בתמיכתן של חד"ש ושל הרשימה המתקדמת לשלום, אבל מנהיגיו שללו אפשרות זו ופעלו לצירופה של אחת המפלגות הדתיות לקואליציה. המפלגות הדתיות סירבו להיכנס לממשלה צרה בראשות המערך, והמערכת הפוליטית נקלעה למבוי סתום.
במסגרת ההתייעצויות אז, הן הליכוד והן המערך סברו כי על יושב-ראש סיעתם לקבל את מלאכת הרכבת הממשלה, גם במסגרת ממשלת אחדות.
הנשיא הרצוג: לפני שאתחיל השיחה הפורמלית ברצוני למסור לכם כי בחבילת הדואר שאני מחזיק בידי, והיא רק מהבוקר, יש פניות רבות מאזרחים בעד ממשלת אחדות לאומית, אבל במגמה לשנות את שיטת הבחירות. יש כאן גם פניות רבות בעניין הרב כהנא. אתמול אי-אפשר היה להשיג את הלשכה הזאת בטלפון עקב פניות רבות של אזרחים המודאגים מן המצב והמתחננים לפעול בכיוון של הקמת ממשלת אחדות לאומית.
(..) נקודה שנייה היא, אמרתי קודם שאני מאמין שמה שאתה אומר ערב בחירות צריך להאמין בו, שאם לא הרי זו שיטת פסולה. הליכוד הודיע במערכת הבחירות שלו שהוא מצטרף לממשלת אחדות לאומית. המערך תקף את הצורך ואמר את כל מה שאמר ח"כ רוני מילוא. אם לתת למישהו להרכיב ממשלת אחדות לאומית צריך לתת אותה בידיו של מי שמאמין בכך. שהרי מי שאינו מאמין לפחות כך דיבר, אינני יודע אם התכוון לכך.
(...) אדוני הנשיא, אני חושב שממשלת אחדות לאומית היא צורך השעה, ואני מוכן להגביל אותה כפי שהוא תוגבל בתוקף הנסיבות. הבחירות לכנסת ה-11 היא חגיגה של מפלגות קטנות. לדעתי עוד ניצחון כזה ואבדנו, ובכנסת ה-12 אני מעריך שחלקן של המפלגות הקטנות יפחת מאוד, בין אם נשנה את שיטת הבחירות ובין אם לא נשנה את שיטת הבחירות. [ח"כ משה קצב: בין אם זה ייעשה עכשיו ובין אם זה ייעשה בעוד ארבע שנים.] נכון. אני משוכנע ששתי המפלגות הגדולות יעשו יד אחת לאור הצרכים של מדינת ישראל להגדיל את אחוז החסימה או לשנות את שיטת הבחירות.
כחבר כנסת אני לפעמים מקנא במוסד הנשיאות. בימים אלה זה המוסד הכי מעניין במדינה. [הנשיא הרצוג: היום אפשר לא לקנא]. זה מה שרציתי להגיד.
ח"כ אהוד אולמרט: התשובה שלנו היא בהחלט ברורה, אני חושב, כפי שראש הממשלה הודיע אנחנו רוצים לקיים משא-ומתן.
הנשיא: אני אתמול לא ראיתי את החדשות בטלוויזיה.
משה שחל: מבחינה קונסטיטוציונית. אני מדבר על האספקט הזה. וחשיבותה, לדעתי, לדורות הבאים היא מכרעת ללא כל ספק. כבר למעשה יצרת תקדים ב-1983, מעניין, חשוב. והייתי אומר שאפילו המהלך של אתמול הוא בעצמו חידוש במבנה החוקתי שלנו. החשיבות שאני מייחס לאירועים שמתרחשים היום במסגרת ההתייעצויות עם הנשיא הם בבחינת קביעת הלכה להרבה זמן. כאשר יש מי שמנסה לחדש הלכות שאין להן בסיס בעיקר בטענות שהועלו אמש על-ידי שניים מחברי הליכוד: אתמול אחד, השני הבוקר- רוני מילוא ואהוד אולמרט- דברים שההיגיון המשפטי אינו סובל אותם. ובכן, על-פי חוק, המסורת ורצון הבוחר אני חושב שהמועמד שאנחנו ממליצים עליו, שמעון פרס, הוא המועמד שעל-פי שלושה קריטריונים אלה ראוי שיזכה להמלצתך.
על-פי חוק, למעשה חוק יסוד: הממשלה, בסעיף 6 בו העניק לנשיא המדינה שיקול דעת רחב ביותר בקביעת המועמד, הוא לא חייב אותו להתייעץ עם כל הסיעות, נאמר שהוא רשאי להתייעץ עם נציגי סיעות הכנסת. נקודה זאת היא חשובה בעיניי מפני שהיא כבר אומרת מיניה וביה שאין משמעות למי שיבוא ויאמר יש סיכום של מספרים, יש לאחד 54 ולשני- 55. מפני שמה נאמר? נאמר- משיש לכונן ממשלה חדשה יטיל נשיא המדינה לאחר שיתייעץ עם נציגי הסיעות בכנסת את התפקיד להרכיב ממשלה על אחד מכבי הכנסת שהודיע לנשיא תוך שלושה ימים מיום שנשאל שהוא מוכן לקבל את התפקיד הזה, כלומר אילו הייתה כוונה לבוא ולומר שהנשיא כאילו סופר את אלה שבאים אליו והוא שוקל את מבחן הסיכויים, היו באים ואומרים לו אדוני הנשיא, אתה חייב לשאול את פי כולם, ולאחר שעשית את החשבון האריתמטי אתה תבוא ותטיל. ולא כן הוא. נתנו לנשיא שיקול דעת רחב ביותר. במיוחד הדוגמה הזאת טובה למקרה שלנו.
משה שחל: באין מצב כזה, הנשיא צריך לחזור למסורת שהייתה. נקודה שנייה, אני לא יודע מה מבחינת הצד האריתמטי, אני חושב שהנשיא יתרשם מהסיעות שיהיו אצלו, איש לא יודע, אבל לנו ברור שהליכוד איננו יכול להצביע היום על סיעות שיש לה רוב של 61. כל מה שייאמר הוא איננו אלא אומדן של ספקולציה בלבד, כי המשא-ומתן לא הסתיים, הוא נמצא בשלביו הראשונים, ההתחלתיים, אנחנו יכולים לבוא ולהגיד, קיימנו שיחות עם סיעות, הליכוד קיים שיחות עם סיעות, לנו יש סיבה להאמין שסיכויינו טובים יותר, אבל לדעתי המבחן החשוב ביותר הוא של רצון הציבור, רצון העם.
עדנה סולודר: אנחנו נמצאים במצב ללא תקדים מבחינת ההתפתחות הכלכלית והמצב הזה הביא אולי את תוצאות ההצבעה שהן בכל זאת מצד אחד כאילו נתנו לשני גושים איזה שהוא שיווין, ומתבטא רצון העם לאחדות. ומצד שני רוב ברור, והזכירו כבר את דבריו של בגין שהסתמך על רוב של 10,000 קולות ואמר שזה נותן מנדט מוסרי ממשי, על אחת כמה וכמה רוב של 63,000 קולות שנתנו בעצם בכורה ברורה על מי להטיל את האחריות לניסיון לבנות ולתקן את שיבוש הערכים הזה. אני מעריכה, אני לא חוקרת צפונות לב, אבל אני מעריכה שהמצב הזה של המדינה מחד-גיסא ותוצאות ההצבעה מאידך-גיסא, הביאו אותך כבוד הנשיא, לנקיטת אותו צעד שהוא גם חסר תקדים, גם בגלל גודל האחריות, כי לא ניתן להשאיר את המדינה במצב כזה לאורך זמן. לכן אני רוצה לחזק את הבקשה וההכרה שלנו ואנו מקווים שאתה אכן תטיל את הרכבת הממשלה על ראש הסיעה הגדולה, שהעם נתן לו רוב כזה- ואמר חבר הכנסת משה ברעם- אולי פחות מאשר ציפינו אבל רוב מאוד ברור הצביע למערך בראשות שמעון פרס ואנחנו מקווים שאכן תוטל עליו הרכבת הממשלה.
הנשיא: אני מודה לכם גם על המאמץ וגם על הטיעונים העניינים החשובים. אני רוצה להבהיר כפי שהבהרתי אתמול, שאני לא בא במקום אף אחד, ואני לא מנסה להיות מתווך. אני יודע בדיוק את מקומי. אבל בעניין זה מה שדחף אותי היה האווירה בציבור שבאה לידי ביטוי בקריאות נרגשות והיסטריות שמגיעות יום יום. אתמול בבוקר אי-אפשר היה לתקשר עם הבית, כמעט כל היום, הכל סתום. קיבלתי מכתבים גם מחו"ל, נרגשים מאד. ויש תחושה שעומדים ערב איזה אסון וצריך לעשות משהו. לכן התחושה היא שיותר קל לנקוט צעדים החריפים שמתבקשים באמצעות ממשלה רחבה ככל האפשר, נקרא לזה ממשלת אחדות לאומית או כל שם אחר.
בשיחה אתמול, כמובן בכוונת תחילה, לא עוררתי את בעיית ההנהגה, מי יעמוד בראש. אני מאוד נזהרתי בעניין זה אחרת אני נכנס לוויכוח, ואני גם לא נכנסתי לעניין הזה- העלו את העניין שהיות ואתה התחלת צריך לתת זמן לעניין הזה. אני הבהרתי שהתהליך צריך להימשך. יש תהליך חוקי שמחייב אותי ואני אלך לפי החוק. אבל כוונתי, ואני יודע מראש שהיוזמה שלי לא תיצור ממשלת אחדות לאומית מיד אבל היא תיתן ביטוי לרצון העם והיא יוצרת דינמיקה שמי שמוטל עליו לא יוכל להתעלם ממנה וגם שני הצדדים לא יוכלו להתעלם ממנה. הרבה מאוד תלוי באווירה. לי ברור היום, אתם אמרתם שתעשו את זה מיד, דרך אגב הייתי מעדיף שהנושא הזה לא יהפוך לוויכוח, אל תעשו את זה לוויכוח עקרוני אם אני צריך להמשיך או לא, אני אסתמך על המפלגות הקטנות בעניין הזה, אני אסתמך על רוב המפלגות. אתם אמרתם כך, הם יאמרו כנראה להפך. לפי ההתבטאויות באמצעי התקשורת, והיתר יאמרו מה שיאמרו הן ביחס למצב הפרלמנטרי והן ביחס לעניין זה. הייתי רוצה שהנושא הזה יקבל פרופיל נמוך.
הכפויה הזו של הפרוטוקולים, מיותרים ואינם במקומם. ראשית משום שאין זה נכון שהציבור היום מבקש אחדות. רבים מתנגדים לאחדות שכן הם יודעים היטב שהמנהיגים של היום אינם ג'נטלמנים ואינם מכבדים את הצד השני, במיוחד אלה מן השמאל. דבר אחר: עם מנהיגים כהרצוג, שמיר, ע. וייצמן ניתן היה לקיים אחדות. היום - הטינה, המשטמה, חוסר האמון, הרדידות של מנהיגי כחול-לבן בעיקר, לא מאפשרים כלל לקיים אחדות. יש להוריד זאת מהפרק. ושוב: אין המצב היום דומה לשנת 1984.