האתר המוכר והמזוהה כל כך עם רומא ואיטליה כולה, מושך אליו כ6 מליון תיירים בשנה, מרהיב בגודלו ובעוצמתו, רבות נכתב עליו ועל שהתרחש בו, איצטדיוני ענק מפורסמים, למדו ממנו.
ביקור בקולוסאום יחד עם סיור בפורום הרומאי הצמוד אליו, נותן הצצה מרגשת, מרהיבה ומצמררת, אל עולם אותנטי, עתיק ומיוחד, אך גם עולם חשוך ואכזרי לא פחות.
המופעים ה’משעשעים’ היו בידור חינם להמונים – וכללו כמובן אוכל ושתיה – ‘לחם ושעשועים’. גג מתוחכם עם תריס נשלף, הגן על הצופים מפני שמש וגשם. התיאטרון הכיל כ 80,000 מקומות לצופים הנלהבים.
הרומאים אהבו בידור אינטנסיבי ודרמטי, ולכן אין זה מפתיע שרוב ההופעות שהתרחשו בקולוסיאום היו סוגים שונים של אלימות ברוטאלית, קרבות של בני אדם ובעלי חיים ואפילו הוצאות להורג של שבויים ובוגדים – לעתים קרובות באמצעות צליבה – כל אלו קרו כמעט מדי יום בקולוסיאום. מוערך כי 500,000 איש איבדו את חייהם באתר וכמליון חיות בר שונות. הגופות הוצאו דרך השער המערבי, הידוע בשם שער המוות.
מדי פעם הוסרה רצפת העץ שכיסתה את הארנה, המקום הוצף במים, וקרבות ימיים שוחזרו כהצגה לקהל. הרייטינג של המופעים הימיים לא היה גבוה (לא נשפך מספיק דם..), לכן הם הופסקו ורצפת העץ נשארה בקביעות לספיגת דם הקורבנות.
לדברי מומחים, צייד חיות הבר ע”י הרומאים, והטבח שנעשה בהם בקולוסיאום, הרס לחלוטין את אוכלוסיית חיות הבר של צפון אפריקה וכל אזור הים התיכון. מינים שלמים של בעלי חיים, הוכחדו מעל פני הגלובוס. לאחר סדרת משחקים אכזרית במיוחד שבה נטבחו כ 9,000 חיות בר, יצורים כמו הפיל הצפון אפריקאי, שהיה נפוץ גם כפיל מלחמה באותה תקופה והיפופוטם היאור, נמחקו לחלוטין מעל פני האדמה. בנוסף, אוכלוסיות שלמות של בע”ח כמו קרנפים, ג’ירפות, אריות, נמרים כספיים, תנינים, יענים ועוד, הצטמצמו עד מאוד.
הקולוסיאום שימש לקרבות כ350 שנה ולאחר מכן הוסב לשימושים אחרים. הקרבות עצמם הופסקו רק בגלל בעייה אחת פעוטה: עלות רכישתם של הגלדיאטורים ובעלי החיים היתה גבוהה מאוד וכך גם אחזקת המקום.
בפועל, האתר היה הליבה של החיים החברתיים של רומא במשך יותר מחמש מאות שנים, הירידה בחשיבותו החלה במאה ה -7 לספירה, כאשר החל מיחזור של השיש הלבן שציפה את המבנה, במטרה לבנות את הארמונות חדשים של רומא.
במקור נקרא תיאטרון פלאביאן. ה’קולוסיאום’, הוא שם מאוחר מימי הביניים, על שמו של פסלו הענקי (40 מטר!) של הקיסר השנוא נירון שעמד מחוץ למבנה. הפסל היה דומה לפסל היווני הענקי קולוסוס מרודוס, וכך בעצם האמפיתיאטרון הגדול בעולם קיבל את שמו.
המבנה אליפטי ברוחב 160 מטר, אורך 190 מטר וגבהו 48 מטר כבניין בן 12 קומות, עשוי ללא שימוש בטיט ומוחזק יחד על ידי 300 טון של מלחצי ברזל.
הסכום הכולל של שייש שציפה את הקולוסיאום נאמד ב -100,000 מטר מעוקב. שייש זה של הקולוסיאום שימש בהמשך את הולדתם של כמה מבנים היסטוריים ברחבי רומא, כמו בזיליקת פטרוס הקדוש בואתיקאן ופלאצו ברבריני.
חלקו הדרומי של המבנה, נהרס בשנת 847 ע”י רעידת אדמה. ומה שאנו רואים כיום הוא רק כ 1/3 ממידותיו המקוריות.
השטח מתחת לקולוסיאום נקרא “היפוגיום” (כלומר, תת קרקעי). ההיפוגיום כלל רשת תת-קרקעית דו-מפלסית של מנהרות וכלובים לבעלי החי. מערכת פירים ומעליות כולל 36 דלתות מיוחדות, סיפקו גישה מיידית לזירה עבור בעלי חיים ואיפשרו אפקטים מיוחדים בעת ההופעות.
בימי הביניים שודדים ופושעים, השתמשו בקולוסיאום, כאתר להשלכת הקורבנות שלהם.
התפשטותם של עשבים מסויימים וצמחים, שגדלו בין חורבות הקולוסיאום מעידים על כך שטקסים פאגנים וטקסי כישוף, התרחשו במקום.
בין חורבות הקולוסיאום נוצר מיקרו אקלים מיוחד שנשמר בין האבנים, כך שיגשגו יותר מ 350 מיני צמחים, חלקם אקזוטיים למדי. מומחים בוטניים החלו לחקור את התופעות הללו החל מהמאה ה17 ולמעשה זהו המחקר הבוטני הראשון שנעשה אי פעם.
הקולוסיאום הוכר כאתר מורשת עולמית ע” ארגון אונסק”ו וב2007 נבחר כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.
צילומי הסרט שובר הקופות ‘גלדיאטור’, לא נעשו בקולוסיאום, הבימאי רידלי סקוט, בנה במלטה העתק, בעלות של מליון דולר. חלק מהצילומים נערכו באמפיתיאטרון הרומי אל ג’ם שבתוניסיה .
הצילומים עצמם נערכו דיגיטלית, כדי לתת להם את תחושת ההוד של הקולוסיאום, אבל בסרט אשר קידש את הקולוסיאום, כהגדרה האולטימטיבית לזירה המרהיבה בתבל, מעולם לא נכלל ולו פריים אחד מרומא!
מס’ אומנים בודדים זכו להופיע בתוך הארנה: החיפושית לשעבר פול מקרטני, ריי צ’רלס, הטנור האיטלקי אנדריאה בוצ’לי ואלטון ג’ון. הבמה הוצבה מעל מה שהיה פעם רצפת הקולוסיאום, באזור בו נספג דם הקורבנות. אמנים מפורסמים נוספים זכו להופיע רק מחוץ לארנה, כבוד לא מפוקפק בעצמו: סיימון וגרפונקל, סטיבן טיילר, להקת ג’נסיס הנערצת, ואפילו בילי ג’ואל . לעיריית רומא יש תכנית לחדש הופעות במקום.