השאיר אחריו הורים, אחים, אשה וארבעה ילדים.
בן יוסף נולד בכ"ח תשרי, בשנת ה'תשמ"ז בירושלים. גרנו באלון מורה שליד שכם מיום חתונתנו, ובמשך שנים רבות זכיתי ללמוד בישיבת 'עוד יוסף חי' אשר שכנה בקבר יוסף בשכם. על כן טבעי היה הדבר שאת ברית המילה של בננו הראשון נערוך בעיר הברית שכם, בקבר יוסף. על שמו ולכבודו של יוסף הצדיק, שומר הברית, ומתוך כמיהה להתגלותו של משיח בן יוסף קראנו לבננו בן יוסף. גם את טקס ה'חלקה', בו לבש את ציציתו הראשונה, עבר 'בניו' בקבר יוסף, ושם גם הניח תפילין לראשונה.
הוא גדל באלון מורה ולמד בבית הספר המקומי. אחר כך בחר להמשיך את לימודיו בישיבה התיכונית 'מקור חיים' שבגוש עציון. עם תחילת לימודיו שם פרצה ההתקוממות הפלשתינאית המכונה 'האינתיפאדה השניה', וכבר בראשיתה נטש צה"ל את קבר יוסף והערבים השתלטו על המקום. ישיבת 'עוד יוסף חי' לא שבה עוד למקומה, והנסיעות הקבועות של תושבי האזור במוצאי שבתות לתפילות בקבר יוסף, להן היה בן יוסף שותף קבוע, חדלו מלהתקיים. כעבור שנתיים שב בניו לנחלת יוסף, והשלים את לימודיו בישיבת 'חצים' באיתמר. כשסיים, בחר לדחות את שרותו הצבאי כדי להמשיך וללמוד תורה בישיבה גבוהה. תחילה למד אצל הרב ברוך גנות, בישיבה במעלה אפרים, ואחר כך עבר לישיבת 'נצרים' שבגוש קטיף, שבראשות הרב ציון טוויל. שם למד גם כשגורשו תושבי הגוש מבתיהם והיישובים חרבו כליל. בן יוסף עשה עם המשפחה כולה ככל יכולתו למנוע את הגרוש והחורבן, אך כוחות ההרס היו חזקים יותר. הוא המשיך ללמוד במקומה החדש של הישיבה, ביישוב 'יבול' שבנגב, וכעבור זמן קצר נשא את שירה לאשה – והוא אז בן פחות מעשרים שנה.
הזוג עבר לגור ביישוב בת עין שבגוש עציון, ובן יוסף עבר ללמוד לימודי רבנות בכולל 'אור שלמה' בראשות הרב ישראל שליסל. בזה אחר זה נולדו להם ב"ה ארבעה ילדים: אברהם-עילאי, בת ציון, נהוראי-ישראל ואודל, ובתוך כך הם העתיקו את מגוריהם לעיה"ק חברון. בניו נדבק, יותר ויותר, בתורתו של רבי נחמן מברסלב והפך להיות חסיד נאמן של ממשיך דרכו, הרב אליעזר ברלנד שליט"א. בהדרכתו עברה המשפחה לדירה קטנה בשכונת 'בית ישראל' בירושלים, ובן יוסף המשיך להתעלות בתפילה ובלימוד התורה בישיבת 'שובו בנים' אשר ברובע המכונה 'מוסלמי' בעיר העתיקה.
מאז חזר צה"ל והשתלט על שכם, על אף שלא שבה עטרה ליושנה וקבר יוסף נותר נטוש ושומם, הרבה בניו לפקוד בלילות את ציון קברו של יוסף הצדיק ולהתפלל שם, בכניסות מרובות משתתפים באבטחת הצבא ובכניסות מוצמצמות יותר, בחברת אחיו הצעיר, חברים וחסידי ברסלב אחרים. בשנת ה'תשע"א תכפו ביקוריו במקום עד כי זכה, בהתדבקותו העזה ביוסף, לנסוע מירושלים לשכם לילה לילה; עתים זכה להגיע עד הציון עצמו ולהתפלל שם, ועתים נמנע הדבר בגלל אנשי כוחות הבטחון הפלשתינאים. בהוראת הרב ברלנד נמנעו החסידים מלהתעמת עמם, ומעולם לא נשאו עמם נשק.
במוצאי שבת, עם שחר יום ששי של פסח, שב בניו לקבר יוסף, מלווה באחיו יהודה ובחמישה עשר חסידים נוספים. בסמוך למתחם הקבר היו 'שוטרים' פלשתינאים חמושים, אך הם לא עשו דבר למנוע בעד החבורה מלהכנס ולהתפלל על ציון הצדיק. רק אחרי שנכנסו המתפללים פנימה החלו הערבים לירות באויר. החסידים מיהרו לשוב למכוניות בהן הגיעו, ומשנכנסו כולם החלו הרוצחים בירי מכוון. חמישה נפצעו, שניים מהם קשה. בן יוסף נפגע בכדור בודד בצווארו ומת במקום, בעודו בסמטת הקבר. אחיו, שהיה לצדו, לא יכול היה להצילו. בן יוסף כשמו כן היה. כבנו של יוסף חי, וכבנו עלתה נשמתו בכ' בניסן ה'תשע"א בסערת אש להבה השמימה והוא נלקח למחיצתו של יוסף בישיבה של מעלה. תהא נשמתו הקדושה צרורה בצרור החיים.