ארבע שנים אחרי "כיס אוויר" המצוין משחררת המוזיקאית הישראלית רוני אלטר (32) את אלבומה השני, Go Wild. לפני ששחררה את אלבומה הראשון ב2010 הספיקה אלטר להקליט יחד עם אריק איינשטיין, דודו טסה, טרי פויזן, מטרופולין ודנה ברגר שירים שונים לאלבומיהם. ב"כיס אוויר" שרה בעברית; כיום היא מתגוררת ויוצרת מפריז, עיר האורות, אך מעבר השפה באלבום הזה כיוון דווקא מהעברית לכיוון האנגלית ולא הצרפתית, מה שמסמל כנראה חתירה לכיוון חשיפה רחבה אפילו יותר.
עיצוב העטיפה היפהפה, קולה הנעים והאווירה הרגועה מטעים לחשוב שמדובר באלבום פופ אלטרנטיבי שקט, אך מתחת לפני השטח האלה פועמת ליריקה כואבת וקודרת הרבה יותר מהמצופה. ההקשר בו מופיע שם האלבום בשיר בעל אותו השם, למשל, אינו קשור כלל לשום מסיבה; היחידים שמשתוללים פה הם הפחדים. בהמשך, בקול רגוע ונעים באופן מטעה, היא יוצאת נגד כל המבקרים שאומרים לה שהיא טועה (Circles), שרה על עצלנות (Lazy) ועל דחיית מאהב עיקש (Stay at Home), ומקנחת בשיר אהבה לבחור יפה שצץ, חולל סערה ונעלם כשם שבא (Pretty Boy). אכן כבד הרבה יותר מהמצופה, ולא ממש אופטימי.
ההפקה המוזיקלית של אלון לוטרינגר, אשר גם ניגן על רוב הכלים לצד המתופף שחר חזיזה והחצוצרן אבישי כהן, משרה אווירה רגועה ובלוזית. יש דיסוננס בין המנגינות, שמעלות ברובן אסוציאציה של בוקר שמשי ואופטימי, לבין הליריקות שמתאימות יותר ללילה דכאוני, חשוך ובודד – אבל הוא נפתר דווקא בדו-קיום יפה למדי שמצליח לחיות בשתי האווירות השונות. המילה המתאימה ביותר לתיאור האלבום הוא "יפה": פשוט נעים להאזין לו, ולכך תורמת העובדה שאת המלנכוליות של המילים מכסה המוזיקה המרגיעה והלא מעיקה. השירים הארוכים עוברים מהר וסופחים אליהם את הסערות המתישות של המאזין, אשר מתקפלות בשקט יחד עם אלו של אלטר עצמה מתחת לשמיכת ההפקה הנעימה, ומותירות אותו דווקא עם תחושת הקלה.