בפני ערעור על החלטת בימ"ש לתעבורה תל אביב יפו, כבוד השופטת שרית קריספין אשר דחתה בקשה שהגיש המערער לבטל פס"ד שניתן בהיעדרו על ידי כב' השופט בדימוס, שלמה איזקסון.
נגד המערער הוגש כתב אישום על עבירות חמורות של גרימת תאונת דרכים במעבר חציה, עת פגע באישה וגרם לה חבלה. בית משפט לתעבורה דן אותו לעונשים שונים, בין היתר, פסילה בפועל למשך 250 ימים. לטענת המערער, לא קיבל זימון לדיון, נודע לו על המשפט רק בדיעבד כאשר נדרש לשלם את הקנס בתוספת פיגורים ולהפקיד את רישיון הנהיגה.
באשר לעבירה, טוען המערער שהפגיעה בהולכת הרגל היתה קלה בלבד באמצעות מראת הרכב, שלא התחמק משום שהביא את הנפגעת לביה"ח ואף הלך בעצמו לדווח על התאונה למשטרת ישראל.
ב"כ המדינה עומד על כך שהמערער הוזמן כדין לדיון בבית משפט קמא, אך לא נטל את הדואר שנשלח אליו, שהמערער המתין זמן רב מעבר לאפשרי על פי סעיף 130 לחסד"פ (נוסח משולב) תשמ"ב-1982, כדי להגיש את הבקשה לביטול פס"ד שניתן בהיעדר ומשכך, לא צריך ביהמ"ש להיזקק לערעור, אף לא בשאלות הקשורות במידת העונש ולפנים משורת הדין.
דינו של הערעור דחיה, כך אין ספק. המערער הוזמן כדין אלא לא נטל את הדואר שנשלח אליו בדואר רשום, ואין לו לבוא בטענות אלא אל עצמו.
גם לאחר שהודע למערער כי נידון בהיעדרו, התמהמה זמן רב עד אשר הגיש את הבקשה לבימ"ש קמא, ובימ"ש קמא דחה את הבקשה בצדק.
מדובר במערער שלחובתו הרשעות תעבורה, אם כי אין לומר שהוא עבריין תעבורתי, הרשעה פלילית יש לו בענין אחר. וגם אם שירת בצבא באופן ראוי בנסיבות תיק זה, אין הצדקה עניינית אף להיזקק לערעור ולו לפנים משורת הדין, ועל כן הנני נאלץ לדחות את הערעור.