בהופעת הבכורה שלה בלונדון אשר התקיימה בנובמבר 2002, ז’אנין ינסן ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הלונדונית בניצוח ולדימיר אשכנזי. ינסן משכה מייד תשומת לב עולמית. חודשים ספורים קודם לכן, הספיקה לעבוד, כבר בפעם השלישית, עם המנצח ולרי גרגייב, שהזמין אותה לפסטיבל "לילות לבנים" בסנט פטרבורג ביוני 2003. בפברואר של אותה שנה חתמה ינסן על חוזה הקלטות בלעדי עם חברת "דקה", ואלבומה הראשון זכה לביקורות מהללות ושבחים מעולים, בכלל זה ציון של חמשה כוכבים במגזין המוזיקה של ה-BBC. התקליטור הבא שלה עתיד לראות אור במהדורה באמצע שנת 2005, ובו תנגן ינסן את "ארבע עונות" של ויואלדי.
ז’אנין ינסן החלה לנגן כשהיתה בת שש, וכעבור ארבע שנים התקיימה הופעת הבכורה שלה. מוריה הראשונים היו קוסייה ויזנביק ופיליפ הירשהורן בקונסרבטוריון אוטרכט. בהמשך, למדה בהדרכת בוריס בלקין. הופעת הבכורה שלה באולם "קונצרטחבאו" ב-1997, באמסטרדם, הובילה מייד להזמנה להופעה נוספת. עוד בעקבות הופעה זו כמו כן הוזמנה לקונצרטים בכל רחבי אירופה. באביב 2000 הופיעה לראשונה ביפן עם התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, בניצוח ולרי גרגייב, שהזמין אותה לנגן את הקונצ`רטו של צ`ייקובסקי עם תזמורת קירוב. באותה השנה התקיימה גם הופעת הבכורה שלה בדרום-אמריקה. היא נגנה באולם ה"תיאטרו קולון" המאוד מפורסם בבואנוס איירס.
תוך זמן קצר ביותר, היתה ז’אנין ינסן לאחת הכנריות הצעירות החשובות ביותר על במת הקונצרטים הבינלאומית. היא מופיעה באולמות הקונצרטים של אמסטרדם, הפילהרמונית של בריסל, הפילהרמונית של ברלין, קלן ומוסקבה, ב"קונצרטהאוס" בווינה, באולם "קרנגי" בניו יורק, ובאולם ויגמור בלונדון, בפסטיבל התזמורות המלכותי כמו באולם הקונצרטים של התזמורת הקאמרית, התזמורת הבינלאומית של בלגיה, רדיו ברלין, התזמורת הקאמרית של מינכן, התזמורת הסימפונית העירונית של ברמינגהם, האלה, והתזמורת הפילהרמונית של הBBC. ז’אנין ינסן ניגנה תחת שרביטם של מנצחים כמו: ולדימיר אשכנזי, פרנס ברוכן, מיקו פראנק, ולרי גרגייב, ג`ינאנדריאה נוסדה, סאקרי אוראמו, יבגני סווטלנוב, הנס פונק ויאפ ואן זוודן.
בספטמבר 2004, באמצעות הצבעה של הציבור ההולנדי באמצעות האינטרנט, טלפון וטפסי הצבעה, היא זכתה בפרס הקהל של אדיסון לשנת 2004, לאלבום הבכורה שלה בחברת "דקה". הפרס הוענק לה בקונצרט חגיגי באולם ה`קונצרטחבאו` באמסטרדם. האירוע שודר בשידור חי בטלוויזיה הארצית. בספטמבר 2003 היא זכתה בפרס המוסיקה ההולנדי, אותו העניק לה ראש מינהל התרבות ההולנדי. פרס זה הוא אות ההכרה הגבוה ביותר שאמן עשוי לקבל בהולנד.
הכינור שברשותה של ז’אנין ינסן הוא כינור מעשה ידיו של ארתורו סטרווארי, בקרמונה 1727 , הכינור ניתן בהשאלה לז`אנין ינסן, כהלוואה לטווח ארוך על-ידי עמותת סטרדיווארי בשיקגו וקרן אליזה מטילד. עמותת סטרדיווארי היא ארגון מיוחד שתומך בנגני כלי מיתר, ברמה הכי גבוהה, על-ידי סיוע לפטרונים שבבעלותם כלי נגינה יקרים עתיקים והם בוחרים להפוך אותם לנגישים לאמנים בעלי כשרון ויכולת יוצאים מן הכלל.