בחודשיים האחרונים (נובמבר ודצמבר) הייתי עסוק מאד וכתוצאה מכך היו רק רשומה אחת בכל חודש. בנובמבר התכוננת לנסיעה לארץ, ואת התוצאה מהנסיעה ראיתם ברשומה על גמלא. חודש דצמבר היה עמוס בחופשות ונסיעות גם שלי וגם של MammaQuail ושוב לא היה זמן לכתוב דבר. את החודש סיימנו בעשרה ימי נסיעה ברכב לדרום אריזונה, ועל כך אני מספר הפעם. תחילה חשבתי רק להציג את הציפורים ושאר בעלי חיים שראינו בטיול. אחר כך חשבתי שלראות ציפורים בלי הרקע של הטיול יהיה משעמם למדי, הנוף חשוב כאון מאד. ואז אספתי צילומים בעיקר של אשתי, ואין לי מקום לציפורים – אז הציפורים יופיעו בפעם אחרת.
תחילה, כמה מילים על הנוף. כתבתי כבר רשומות על הפריחה הנהדרת שראינו במדבר של דרום קליפורניה (המדבר מתעורר חלקים ראשון, שני, שלישי ואחרון). זהו מדבר מוהבי (Mojave). כאשר עוברים את הגבול מזרחה מדרום קליפורניה לדרום אריזונה, עוברים אל מדבר סונורה (Sonora). נוף טיפוסי הוא סלעים אדומים וקקטוסים ענקיים שקוראים להם סגוארו (Saguaro Cactus). הצילום בראש הרשומה הוא נוף טיפוסי מהשמורה Saguaro National Park שנמצאת צמוד לעיר טוּסוֹן שבדרום מרכז אריזונה (זה נכתב באנגלית Tucson).
יצאנו ביום שישי בערב. זהו יום העבודה האחרון לפני החופשה וגם יום הלימודים האחרון של הבנות. לא מבזבזים זמן פנוי. אשתי טוענת שאם יוצאים בבוקר, לוקח עד הצהריים כדי לצאת מהבית אז עדיף בערב הקודם, וכך עשינו. שעתיים נסיעה ועצרנו במלון. ארזנו מהר וככה יוצא ששכחנו כמה דברים. את הרוב אפשר לקנות בדרך, אבל לא את מנשא המצלמה שלי, שאני קורא לו "החזייה". בלעדיו אני צריך לשאת את המצלמה ביד, וזה שוקל הרבה ומכביד על הגב (ראו בצילום שלי עם הקקטוס למעלה).
בשבת עשינו נסיעה ארוכה מאד עד לעיירה Blythe שעדיין בקליפורניה אבל על גבול אריזונה ובדרום הרחוק. עשינו רק עצירת טיול של שעה בערך אחר הצהריים, והגענו למלון בערב – נסיעה של כמעט כל היום. נשאלת השאלה מה עושים בנסיעה כזאת. בשנים האחרונות אנו מקשיבים לספרים, Audio Books, בנסיעות ארוכות. מדי פעם עושים הפוגה מהספר ומקשיבים למוסיקה. את הספרים אשתי מביאה מהספריה העירונית. הפעם התחלנו את הנסיעה בהקשבה לספר Watership Down (בעברית תרגמו את זה במדוייק ל"גבעת ווטרשיפּ"). הספר הכיל 13 דיסקים, אז זה לקח את רוב הטיול, עם הרבה הפסקות למוסיקה. במהלך הטיול גם ראינו מדי פעם ארנבונים (גיבורי הסיפור). מדי פעם קראתי לילדות "הנה Hazel-Ra" (או Bigwig או Fiver בהתאם לגודל הארנבון).
משם נסענו עוד שעתיים לפחות אל העיירה Gila Bend, כי זה בדרך לטוסון, וגם כי העיירה היא הקרובה ביותר לשמורת הבאה בדרך, בה נבקר מחר.
השלט אינו סתם אזהרה, וגם אינו חדש. הדרכים המובילות חזרה צפונה יש מחסומים קבועים של רשויות ההגירה, והרבה מכלי הרכב בדרך שייכים למשמר הגבול. מרכז המבקים בשמורה נקרא על שם פקח של השמורה שנרצח על ידי פושעים שהתגנבו אל ארה"ב כדי להמלט מהשלטונות המקסיקניים. בנקודת תצפית בה היינו בסוף יום הטיול בשמורה ניתן היה לראות את העיירה שמעבר לגבול עם מקסיקו. בין העיירה המקסיקנית ויער הקקטוסים השייך לשמורה ניתן להבחין בחומה, אם תפתחו את הצילום. זה צילום ממרחק רב, אז לא קל לראות.
בסוף היום נסענו שוב שעתיים בערך עד לעיר טוסון, שם שהינו חמישה לילות.
נשארנו באותו מלון בטוסון חמישה לילות. היו הרבה דברים שרצינו לראות. לפני עשרים שנים בביקור הראשון שם, נהנינו מאד מהליכה בקניון מלא מים בצפון העיר: Sabino Canyon. ביררתי פרטים ומסתבר שאין שם מים. זה נחל עונתי, ולמרות שהעונה היא חורף הגשמים עדיין לא הגיעו. בילינו את היומיים הראשונים בעיר בשמורה Saguaro National Park, בחלק המערבי של השמורה (יש לשמורה גם חלק ממזרח לעיר, ושם לא היינו בפעם הזאת).
ביום הראשון בעיר (זה יוצא יום שלישי), נסענו אל The Desert Museum שזה מעין תערובת של גן חיות וגן בוטאני שמתרכז בבעלי החיים והצמחים של מדבר סונורה. היו שם שני מופעים (בבוקר ואחר הצהריים) של תעופת דורסים מאומנים ממינים שונים. לא אראה צילומים של זה הפעם, אבל היה שם מין אחד שלא הכרתי קודם, נדיר מאד בארה"ב: Grey Hawk. אחר כך נגלה איפה אפשר לראות אותם בטבע – אבל רק באביב. היו שם גנים מסודרים לפי חבורות צומח, וגם גן גדול של קקטוסים ממינים שונים. הקקטוסים כולם התפתחו במדבריות אמריקה ורק שם. בכל מקום אחר בעולם הם מינים שהובאו בידי אדם. מרגש לראות אותם בסביבתם הטבעית. עוד שני מקומות מעניינים היו Aviaries, בניינים בהם מגדלים ציפורים. נכנסנו לראות ולצלם הרבה מהם מקרוב. אחד מהם היה מוקדש רק ליונקי הדבש, Hummingbirds מהמינים המקומיים. רוב המינים נצפים שם רק באביב ובקייץ, ונצטרך לשוב בעונה המתאימה כדי לראותם בטבע.
למחרת החלטנו ללכת למסלול הליכה ארוך. לפחות פעם אחת בעשרה ימים, נעשה מסלול טיול רציני. יצאנו שוב לצד המערבי של השמורה, התחלנו קרוב ל"מוזיאון" של היום הקודם במסלול שנקרא Kings Canyon Trail וניסינו לעלות על הפסגה השולטת על הנוף – אל ראש ההר. לא היה קשה במיוחד, אבל לקראת סוף העליה הבת הקטנה התמלאה חרדות מהגובה (למרות שהמסלול קל ובטוח), והחלטנו לרדת. הלכנו בסך הכל עשרה קילומטרים, והגענו כמעט לפסגה. הנוף משם היה מרשים. ראינו מעט בעלי חיים – זה בעיקר היה בשביל הנוף.
יש שתי שמורות ציפורים מיוחדות בדרום אריזונה, שם רציתי לבקר. בפינה המזרחים של המדינה נמצא Chiricahua National Monument. המקום הוא הר עם תצורות גיאולוגיות יפות, וידוע בשטחם של אחד משבטי האפאצ'י ומנהיגם המפורסם ג'רונימו. האתר השני הוא שמורה עם מים וקצת ביצות מדרום לטוסון על גבול מקסיקו וזה נקרא Buenos Aires National Wildlife Refuge. יש ברבה מיני ציפורים אקזוטיות שמקום מחייתם במקסיקו, אבל הן מגיעות צפונה ומגיחות רק אל שתי השמורות הקטנות האלה מתוך כל שטח ארה"ב. בקיצור, יש הרבה מיני ציפורים, כולל כמה יונקי דבש יפים, שניתן לראות רק שם. החלטנו שהפעם שמורת Chiricahua רחוקה מדי, אבל הקדשנו יום לשמורת Buenos Aires.
הלכנו מסביב ל"אגם" וראינו ציפורים לרוב. היו שם גם איילים, וזו הפעם הראשונה מזה שנים רבות מאד שצפינו ביונק הדומה מאד לחזיר בר, אבל לא קרוב אליו מאד: Javelina.
הלכנו כמה מסלולים בשמורה, ואחד הצילומים של Roadrunner ממעל היה משם. יש לשמורה שלוחה קטנה בצד המזרחי, ושם למדנו שמקננים כשבעה זוגות של אותו Grey Hawk, אבל רק באביב. נצטרך לשוב לשם.
אשתי רצתה לראות את העיירה Tombstone המפורסמת ביותר מהמערב הפרוע. בשנות השמונים של המאה התשע־עשרה, היתה זו עיר גדולה של עשרים־אלף תושבים, מעט חקלאים, הרבה פועלים של מכרות הכסף הגדולים שנמצאו במקום, ועוד הרבה כנופיות פושעים, זונות, מלונאים, בדרנים, וכיוצא באלה. היו בעיר אפילו שתי חנויות של גלידה (במאה התשע־עשרה!) העיר היתה ידועה בפראות של החיים בה. כאשר מחיר הכסף צנח בסוף אותו עשור, הצטמקה העיר ורק החקלאים נשארו. בשנות השלושים של המאה העשרים התחילו לנצל את העיר המפורסמת לצורך תיירות – אנשים רצו לראות את המקומות המפורסמים. היום העיירה (1600 תושבים) היא מלכודת תיירים משומנת היטב. נהנינו מאד.
הצילומים ממעל הם של האתר המפורסם ביותר בכל המערב הפרוע – מקום הקרב המפורסם של OK Corral. האמת היא שאותו OK Corral בכלל קצת במורד הרחוב, והיה מקום בו מטפלים בסוסים (אוכל, הנעלה וכדומה). הקרב נעשה בסמטה שבפינת הרחובות 4th and Fremont, בצילום למעלה, במקום בו השלט מצביע על המקום. שני הבניינים הירוקים היו שם בזמן הקרב: 26.10.1881. (הבניינים, ורוב העיר נשרפו זמן קצר אחר כך, אבל שוחזרו עוד באותו זמן). בין שני הבניינים היתה סמטה פתוחה, אבל בינינו סגרו את זה בקיר הנראה בצילום העליון. בצילום התחתון, נראה המקום מהצד השני של הקיר. יש שם תצוגת בובות בגודל טבעי בדיוק במקום הקרב. ראינו שם גם מופע קצר של שיחזור הקרב באופן די משעשע.
למי שמתעניין, ניצן לקרוא על המקום והקרב בויקיפדיה. בנוסף נעשו על ההיסטוריה סרטים מפורסמים: Tombstone וגם Gunfight at the OK Corral.
היה יום מהנה מאד.
אגב, אחד מצילומי Coyote למעלה הוא משם. תוך שלוש שעות הכל החשיך ונסענו אל העיר Yuma לשנת הלילה. התכנון היה לבקר בכלא ההיסטורי של העיר ואז לנסוע הבייתה.
יש רק שני סרטים בסדרה המפורסמת (בארץ) ואהובה עלי במיוחד: טריניטי ובמבינו. סרטי מערב פרוע שנעשו על ידי איטלקים. זה מתחיל קצת אחרי שבמבינו בורח מהכלא האיזורי בעיר Yuma, חוצה אצ המדבר לכיוון מערב, ובסופו של הסרט השני יש קרב מפורסם באתר היסטורי: Mission San Jose, שבמקרה הוא במורד הרחוב מממקום מגורינו. אז הנסיעה חזרה נראתה לי מעין שחזור של המסע של במבינו. התחלנו את היום בביקור בכלא ההיסטורי של העיר.
הכלא שימש לכליאת אלפי פושעים, וגם כמה פושעות. התנאים נראים לנו איומים היום, אבל זה נחשב כלא מתקדם וטוב בתקופה ההיא.
ממעל, שורות של תאי כלא, בכל אחד שוכנו שנים־עשר אסירים. היתה לכלא ספרייה, האסירים עסקו במלאכה והיתה חצר לטיול. ביררתי, ואכן ברחו משם כמה עשרות אסירים, אז הסיפור של במבינו נראה סביר.
ממעל, צילום הכניסה לצינוק. זה תא כלא ללא אור ובאמצעו כלוב מתכת בו היו כולאים את המסכנים. היו שם הרבה עטלפים שחירבנו על האסירים מלמעלה (ראינו עטלף). אחר כך יצאנו למסלול הליכה לאורך נהר הקולורדו, צמוד לכלא.
נסענו עוד שעתיים צפונה והגענו אל מול השמורה Joshua Tree National Park שפגשנו בעבר. על פי Waze משם זה רק שבע שעות הבייתה, ויש לנו למחרת את כל היום. בינתיים כבר סיימנו את Watership Down והיינו באמצע הספר הבא. הבנות רצו ספר בו מככבות גם דמויות נשיות, אז עברנו לשמוע את The Wonderful Wizard of Oz.
למחרת עצרנו בשמורה קטנה על הבוקר, ועשינו מסלול למציאת ינשופים. צילמתי ינשוף אחד. ואז בעשר בבוקר יצאנו לדרך. בתנאים טובים זה היה צריך לקחת שבע שעות. אבל היה זה ראש השנה, יום בו אמריקאים חוזרים מחופשה (ממש כמונו), וזה ארך שתים־עשרה שעות מתישות. אני בטוח שבפעם הבאה שנרצה לבקר בדרום אריזונה, נעשה זאת בטיסה.
זו לא רשומה אופיינית לי. אני מעדיף להתרכז בבעלי החיים. אבל הנוף וההיסטוריה היו הכוכבים של הטיול. הפעם הבאה, אראה את הציפורים שצילמתי.
וה-Roadrunners! אני מתה לפגוש אותם, הרגע שראיתי אחד היה ממש לא מספק בשבילי.
האם ראיתם Gila Monster? זו לטאה מדהימה שהייתי שמחה לראות.
בקיצור, תודה על רשימה מרתקת.
קודם כל תודה. את כמובן מוזמנת לטיול שם איתנו, באביב זה הרבה יותר טוב.
3. יש גם חזירי בר בארה"ב, אבל Javelina שהוא שם עממי של Collared Peccary הוא ממשפחה אחרת.