הודעות 1,468	הסיכום שהכנתי מחולק לראשי פרקים שאכתוב בהמשך, הסיכום עוסק בחומר של כיתה ח' ולא של כיתה ב'. מחר אעדכן את הסיכום ואוסיף את סופו. הסיכום עוסק במעמד הר סיני ועשרת הדברות וגם הוספתי על היחס לגר ולחלש ואני שוב מזכיר החומר הוא החומר שנלמד במחצית השניה של כיתה ח' ראשי הפרקים לפי הסדר הם : מעמד הר סיני עלית משה להר עשרת הדברות מצוות שבין אדם לאלוהים מצוות שבין אדם לחברו פרשת עגל הזהב דברי משה לאלוהים דברי אהרון למשה היחס לגר ולחלש קרדיטים : החברה הישראלית בהתהוותה משעבוד מצרים עד השופטים ולמורה שלי כי העתקתי הרבה מהמחברת ______________________________________________________________________ _____________ מעמד הר סיני ועשרת הדיברות לימודי כיתה ח' מחצית שניה פרק י"ט פס'2 – "ויסעומרפידים ויבואומדבר סיני ויחנובמדבר ויחןשם ישראל.
הקושי הלשוני : הופעת הפועל ביחיד אחרי שלושה פעלים ברבים.
הפתרון של רש"י : חשוב להדגיש שהעם כולו שלם עם הברית.
- היתרון של המדבר כמקום ברית הוא שאין שם עמים אחרים שתיוצר איתם מלחמה.
1. והייתם לי סגולה מכל העמים"
2. "ואתם תהיו לי מלכת כוהנים וגוי קדוש"
א. לפי ספורנו - יהיה עליהם לשמש דוגמא לעמים אחרים לאמונה באלוהים.
ב. לפי קסוטו – "אומה שתתפוס בתוך האנושות את המקום שבתוך כל אומה תופסים כוהנים"
ישראל מתחייבים לציית למצוותיו של ה' ולמלא את ההסכם שביניהם. ה' מתחייב שעם ישראל יהיה לו קניין מיוחד אומה שכולה משרתי ה'.
תאופוניה – התגלות ה' באמצעות תופעות טבע כגון ברקים, רעמים, עשן כעשן הכבשן, רעידת ההר וענן כבד.
משה עולה להר 4 פעמים, עלייה ראשונה כדי להיפגש ישירות עם אלוהים כהמשך לפגישתו בפרק ג' פסוק 12. בעלייה זו אומר לו אלוהים להציע לבנ"י לכרות איתו ברית.
עלייה שנייה כדי להעביר לאלוהים את תשובת העם ולקבל את הוראות ההתקדשות.
עלייה שלישית אלוהים קורא למשה עוד פעם ועליו להזהיר את העם לא להתקרב להר.
עלייה רביעית פרק כ' פסוק כ"א.
בני ישראל עומדים נרגשים לפני הר סיני לשמוע את קולו של אלוהים שימסור להם את מצוותיו, והנה השמיע להם אלוהים את קולו וציווה על קיום עשרת הדיברות. שיאו של סיפור יציאת מצרים, ובעיקר שיאו של השחרור מעבדות מצרים, שכן רק בני חורין זכאים לקבל חוקים ומסוגלים לקיימם.
הכינוי ”עשרת הדיברות" מלמד אותנו על אופי המצוות שבקובץ מיוחד זה : אלה הן עשר תביעות ישראל. כל יחיד ויחידה בעם מתחייבים לשמות מצוות אלה. חלק מהמצוות מסדירות את היחסים שבין אדם מישראל לאלוהים, וחלקן הוא מצוות שבין אדם לחברו המסדירות את היחסים בתוך החברה.
עשרת הדיברות מחולקים לשני חלקים מצוות שבין דם לחברו ומצוות שבין אדם לאלוהים.
"אנכי ה' אלוהיך"
"לא תישא את שם ה' אלוהיך לשווא"
"כבר את אביך ואת אמך"
דיברות – בשמות ל"ד פסוק 28 מכנה הכתוב את הדיברות בשם עשרת הברים. כינוי זה חוזר בדברים ד' פס' 13, י' פס' 4 והוא תורגם בתרגום השבעים ליוונית deka logoi (באנגלית Decalogue) הלשון חכמים החליפו את המילה "דברים" במילה "דיברות" כצורת ריבוי של דיבר, שהוא דיבור של ה'. כך למשל : "בשישי בחודש ניתנו עשרת הדברות לשיראל" למספר עשר משמעות של שלמות. מונותיאיזם – מונותיאיזם פירושו אמונה באל אחד. האמונה באל אחד היא תפיסה דתית שהתפתחה בישראל, בשונה מהעולם האלילי שסביבו שהאמין בריבוי אלילים (פוליתאיזם). במוקד האמונה באל אחד קיימת ההכרה שה' הוא בורא העולם כולו ומנהיגו, והוא אדון ההיסטוריה ; ה' הוא שקבע את חוקי הטבע ואת הערכים המוסריים שלפיהם יתנהלו האדם, החברה והעולם.
"קום עשה לנו אלוהים אשר לכול פנינו כי זה משה האיש אשר העלנו מארץ מצרים ולא ידענו מה היה לו". לפי התפיסה הדתית שהעם קיבל על עצמו נאסר עליהם לעשות פסל וכל תמונה, דרישת העם מנוגדת לתפיסה זו. אהרון מתקשה לעמוד נגד העם ומבקש מהם לפרוק את נזמי הזהב אשר באוזני בניכם נשיכם ובנותיכם, ולהביאם אליו. אהרון ניסה להרוויח זמן עד לבואו של משה, הוא חשב שדרישתו תעורר התנגדות בקרב הנשים והילדים.
סינקרטיזם – מיזוג ושילוב של יסודות, מדתות שונות, למשל, כאשר עבדו בני ישראל לה' אלוהי ישראל בדרכי הפולחן של האלילים : זבחו לו ליד עצים מסוימים, שילבו בפולחן אשרה, מצבות ועוד. ביטוי אחר לסינקרטיזם הוא כאשר עבדו לה', ובמקביל גם לאלילים, כגון לשמש, לירח ולכוכבים שונים. על שני סוגי הסינקרטיזם חל איסור והם נחשבים במקרא לעבודה זרה.
בדרכו חזרה מן ההר פוגש משה את יהושע. כשהם קרבים למחנה ישראל, מגיע לאוזניהם קול רעש והמולה. קולות אלה מעוררים דו – שיח בין משה ליהושע, במטרה להבין מה פשר התרועה וההמולה במחנה ישראל. יהושע אומר שאלה קולות מלחמה. משה חולק עליו. משה מגיע למחנה ישראל ורואה את עמו חוגג ומריע לעגל ועובר על הדיבר השני.
1. איך ייתכן שה' ישמיד את עמו שהוציאו ממצרים.
2. מה יאמרו המצרים ? ואיך תראה אלוהותו בעיניהם ? הם יטענו שמלכתחילה הוציאם ממצרים לרגם.
3. זכור את הבטחתך לעשות את האבות לעם גדול.
טענתו האחרונה של משה היא המשמעותית ביותר מאחר שאלוהים לא יפר שבועתו לאבות. אלוהים מתחרט על כוונתו להשמיד את עם ישראל והוא פועל לפי מידת הרחמים.
אהרון נותן דין וחשבון למשה על בניית העגל, קיימים הבדלים בין דרכי אהרון ומעשיו כפי שהתרחשו לבין דיווח אהרון משה. בתיאור הראשון אהרון מציע לעם מהיכן ישיגו את הזהב הנדרש. ואילו בדיווחו למשה הוא אינו מזכיר זאת כלל אולי כדי לגרוע מאחריותו למעשה אהרון אינו מזכיר את יצירת העגל והוא טוען כי זרק את הזהב לאש כמו שהוא והנה יצא עגל. לפי רש"י אהרון מנסה ליצור רושם כי לא הייתה לו שליטה או אחריות על יצירת העגל. אהרון אינו מזכיר את בנית המזבח על ידו, ואת ההכרזה על החגיגות, אולי כדי להמעיט ככל האפשר בין מעורבותו ובאחריותו לבניית העגל. משה שותק, משתיקתו נראה כי דבריו של אהרון לא התקבלו על דעתו.
חטא העגל הוא נקודת משבר בתולדות משה, 40 יום מאז המעמד הנשגב של מתן תורה העם מגיע לידי עבירה על איסור מפורש בעשרת הדברות. מצד אחד חש משה בשעה זו שגורל העם נתון בסכנה ושעליו לגייס את כל כוחות הנפש כדי לנסות להגן על העם מכעסו של אלוהים. מצד שני עליו להוכיח את עמו ולהעניש קשות על החטא שחטא, עגל הזהב נקשר בימינו לסגידה לשפע חומרי ולתרבות הצריכה.
אצבע אלוהים – הביטוי מציין שהלוחות נכתבו על ידי אלוהים ולא על ידי בשר ודם. "הואיל ומדובר בלוחות, שנחקק בהם נוסח הברית שבין ה' לעמו, סבורים חוקרים אחדים כי עניין הכתיבה האלוהית של הלוחות משקף את הנוהג המוכר בבריתות המזרח הקדום, ש"המל הגדול", האדון, הוא הכותב את לוחות הברית בשביל הווסל שלו. בפסוקנו אלוהים הוא אפוא בבחינת המלך הגדול, הכותב את נוסח הברית בשביל הווסל שלו – עם ישראל".
מידותיו של אלוהים – במסורת היהודית נזכרות 13 מידות המהוות את חוט השדרה של ה"סליחות" (סוג מסוים של פיוטים שעיקרם בקשת סליחה ורחמים). שתי המידות העיקריות של אלוהים המאפיינות את התייחסותו אל בני האדם היא מידת הדין ומידת הרחמים, והן ממתנות ומאזנות זו את זו.
חטא – חטא הוא מעשה שיש בו עבירה על רצון האל שנתן את החוקים. זו הפרה של אחד האיסורים, או אי קיום של אחת המצוות , אם המדובר בחטא ש"בין אדם למקום" (לה') או "בין אדם לחברו" כל חטא בין אדם לחברו, כמו בין אד לאלוהים, נחשב ביהדות לפגיעה באלוהים, שכן מקור כל החוקים והמצוות הוא אלוהים. אדם שחטא יכול לתקן את דרכיו ומידותיו, כי האדם התברך בבחירה חופשית, והוא יכול לשלוט בנטיית-לבו הרעה ולבחור בטוב.
ספר החיים – במזרח הקדום, ובדומה לכך גם בישראל הקדומה, רווחה האמונה שיש בשמים ספרים שבהם רשומים חטאיו של כל אדם, ושמגזר בהם מי לחיים ומי למוות. "בבבל הקדומה האמינו שבידיו של נבו, אל הכתיבה, היו 'לוחות גורל', שעל גביהם נרשמו גורלות האנשים". הספר שעליו מדבר משה הוא ספר הנזכר ביהושע ל"ד פס' 16 דרשו מעל ספר ה', ולדעת אבן עזרא, הוא הספר שבו כתובות באצבע אלוהים גזירות שמים. עשרת הדיברות בשמות כ' מופיעים בדברים ה' וחלקם גם בספר ויקרא פרק י"ט. בדברים ה', 6-18, הנוסח מצטיין במידת התאמה גדולה לשמות כ', ואילו בויקרא י"ט (פסוקים 1-4,9-18) לא נזכרים כל הדיברות של שמות וקיימים הבדלים גדולים של ניסוח. מצד שני, נזכרים כאן חוקים נוספים ושונים. גם בפרק זה בולטת התופעה של הצגת קבוצת חוקים ששמירתם היא תנאי הכרחי ליצירת חברה ייחודית.
כיבוד הורים "איש אמו ואביו תיראו" (פסוק 3).
בעשרת הדברות נדרש האדם לכבד את אביו ואמו ואילו בויקרא י"ט מוחלפת מצוות הכיבוד במצוות יראת ההורים.
בעלי הקרקעות (המעמד המבוסס) היה אחראי לדאגה למחסורם של החלשים בחברה : העני, הגר, היתום והאלמנה. בעלי הקרקעות נדרשו להשאיר חלק מיבולם לנזקקים.
לבעלי השדה : 1. לא לקצור את פינת השדה (פאה).
2. לא ללקט את השיבולים הנושרים בשדה מידי הקוצר בעת הקציר (לקט) יש להשאיר אותם לעניים.
1. יש להשאיר את העוללות על הענף ולא לבצורן.
2. יש להשאיר את הפרי הנופל ארצה בעת הבציר (פרט).
לקט - כמות קטנה של שיבולים הנופלת מיד הקוצר בעת הקצירה.
פאה - כמות של תבואה בסוף השדה אשר בעל השדה צריך להשאיר לעניים ולא לקצור.
פרט – שם הלקט של פירות העץ.
עוללות - העוללות הם ענבים אשר גדלו ללא אשכול, ואף אותם חובה להשאיר לעניים.
הודעות 2,428	תודה.
הודעות 716	איכס די כבר להעתיק ממני!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!! אתם לא רואים שאני עשיתי את זה כבר?
הודעות 1,468	מה ? מתי עשית כזה סיכום ? שים פה קישור לסיכום שלך ודרך אגב העתקתי מהמחברת שלי ומהספר שאת שמו רשמתי למעלה.
הודעות 7,332	אל תייחס .