גם התנצלותו המהירה של הרוש מוכיחה לנו כי מדובר באדם אימפולסיבי שאין לו "סוף מעשה במחשבה תחילה", וכי אילו לא היה מוקלט – אזי, לא היינו שומעים ממנו התנצלות אלא עוד הכחשה.
פרשת הרוש היא לדעתי חמורה יותר גם מאישומיהם של ראשי רשויות מוניציפליות בשחיתות, משום שגניבת ילד מחיק אימו חמורה שבעתיים מגזילת כספים. כאן מתגלה כי לסגן ראש העיר אין שום רגש של חמלה אנושית משום שמסחר בחיי אדם חמור ממסחר בכספי ציבור. את האיש הזה – למרות התנצלותו (בעקבות פרסום הקלטתו…), יש לפטר לא רק מסגנותו ומהחזקת תיק החינוך אלא גם ממועצת העיר. הגיע הזמן שאמות מידה לקבלה לתפקידים לא ישודרגו רק למינויים מקצועיים, אלא גם נבחרי ציבור יאלצו להשתדרג ולעמוד באמות מידה לפני שיציגו את מועמדותם לרשימה מוניציפלית ולרשימות פוליטיות.
אין ספק שמר הרוש הרגיש בנוח לאיים איום כזה משום שהשתוללות פקידי הסעד והרווחה – בהוצאת ילדים מרשות הוריהם, עברה מזמן את "גבול הטעם הטוב".
הורים טובים ודואגים הופכים בישראל לקורבנות של עו"ס צעירים וצעירות חסרי ניסיון של הורות ושל העמדת משפחה רק משום שאותם צעירונים קיבלו "תעודת הסמכה" תיאורטית בענייני ה"עבודה הסוציאלית", ובזכות חרב זו הם עוברים על "גונב איש ומכרו".
ילד איננו כלי נשק או נכס שכל הוצאה לפועל אקדמאית ו"מקצועית" יכולים להוציאו מרשות הוריו מולידיו רק משום שלדעת הצעירון האחראי הרי שהחינוך וההשקפה של בית ההורים איננה לטעמו ואיננה תואמת את "לימודיו המקצועיים".