שני אוטובוסים, מצב רוח מצויין ומזג אוויר לא ברור.
לינה בקיבוץ אלמוג.
טיול רגלי בנחל תלכיד שבבקעת הירדן.
ביקור באתרים מעניינים - קאסר אל יהוד, דר חוג'לה, חאן השומרוני הטוב.
כולל שיטפון בנחל אוג הסמוך, לאלו שהזדרזו לפגוש בו.
ארוחת ערב בהפקה עצמית, והרבה מאד חדוה וצחוק.
לקינוח: חמי עין גדי או סיור בקיבוץ עין גדי שהוא כולו גן בוטאני ייחודי.
יש משהו בטיול משק שגורם לאיחוי בקהילה. הזדמנות לבלות יחד רחוק מאזור הנוחות, ויעידו על כך אלה שהטיפוס בנחל תלכיד גרם להם לשחרר קללות נמרצות בשלל שפות.
יצאנו בשש בבוקר לכיוון דרום, (צפון ים המלח), עצרנו לרגלי הנחל הנמצא בבקעת הירדן לארוחת בוקר בפריסה מתורגלת ומתוקתקת, ולאחריה טיפסנו במסלול מאתגר במיוחד, תוך כדי שימוש בידיות וסולמות ברזל המותקנות בסלע. נרשמה הצלחה מסחררת בקרב בני הגיל השלישי, שעקפו את הצעירים בסיבוב והראו יכולות מרשימות בטיפוס וזחילה במערות.
לאחר שהתאוששנו מההלם שעלינו לחזור באותה דרך, נסענו לקאסר אל יהוד (ארמון היהודים), שהוא אתר הטבילה על גדות נהר הירדן הנחשב לאתר מקודש, שעל פי המסורת הנוצרית ישו הוטבל בו ע"י יוחנן המטביל. מכוחותינו טבלו עמרי בהט ואור צפרוני שעברו לידה רוחנית, וכמעט גרמו לתקרית בינלאומית כשעברו את המצוף המפריד בין המים העכורים הישראלים למים העכורים הירדנים.
לאחר ההיטהרות הרוחנית נסענו לדר חג'לה (מנזר חוגלה) שנוסד במאה החמישית לספירה על ידי הירונימוס הקדוש. נכנסנו לחצר קסומה וטיפסנו במדרגות לכנסיה. בארונות זכוכית היו מונחות גולגולות ועצמות של נזירים שנטבחו על ידי הפרסים בשנת 614 לספירה, ובארון אחר הניחו שרידים של קורבנות רעש האדמה שהחריב את המנזר בשנת 1837. על אחד הקירות מצויר גראסימוס כשלצידו אריה. אנחנו כמובן לא ויתרנו על הפסקת קפה וקרטיב מרענן.
המשכנו בנסיעה לחאן השומרוני הטוב. מבנה עתיק עם שישה אולמות שעבר שימור, ונבנה בתקופה העות'מאנית כאכסניה. התרשמנו מהשרידים הארכיאולוגיים, ומעושר פסיפסים מרהיבים מהתקופה הביזנטית.
אחד האגפים במוזיאון מוקדש לעדה השומרונית.
לאחר שספגנו היסטוריה וארכיאולוגיה, ופונקנו בעוגיות אלוהיות של איריס דיסלר, נסענו לפוש בקיבוץ אלמוג ליד יריחו. שם קיבלנו חדרים וזכינו במטח של גשם זלעפות. הזריזים בינינו ירדו לנחל אוג לתפוס את השיטפונות ולרקוד בתוך הנחל. הגשם החזק לא מנע מהגברברים החסונים להכין לנו ארוחת מלכים המורכבת מדגים מטוגנים, צ'יפס עם בצל, פרגיות על האש ומבחר מפנק של סלטים. וכל זאת תוך כדי שתיית כמויות של בירה וערק, מה שגרם לאור ושגיא להתחרות בסלטות וגלגלונים ואחר כך לרקוד עם סאלי בגשם.
למחרת עלינו ברכבל למצדה, המעוז האחרון של המרד הגדול.
שמענו על מיתוס הגבורה והאומץ של הבחירה במוות ולא בעבדות.
סיפור שהתחיל במצודה חשמונאית, והפך למבצר מפואר וארמון של הורדוס המלך.
משם נסענו למרחצאות עין גדי. ציפינו לחוויה הוליסטית וקיבלנו סירחון של ביצים רקובות בבריכה חמה ומקורה, לאחר שטבלנו במים החמים, יצאנו החוצה להימרח בבוץ שחור שיעשה לנו פילינג ויצעיר אותנו. הבוץ היה מונח בפיילה, מה שלא מנע מאיתנו להתמרח, אך לא ממש לצפות לתכונות הריפוי שלו, כי די מהר שטפנו את עצמנו ויצאנו לאוטובוס. היו שויתרו על המרחצאות ויצאו לסיור בגן הבוטני. אחרי "שלא אכלנו מספיק", נסענו למסעדת צל תמר בקיבוץ אשדות יעקב.
תודות רבות לשלמה רווח, המפיק הראשי, לסיגל מירובסקי, עוזי הרמן ואלון אדרת, על ההכנות והארגון, תודה למובילי הציוד, עדי, יאיר ועופר, תודה לאנשי ההעמסה, הבישול והטיגון, וכמובן למובילי ההווי - על שמחת העשייה המבורכת בשיתוף וחדווה.
על הדאגה שלא נחליק במסלול ועל העזרה, הושטת יד ודחיפה קלה כשצריך. תודה לג'ף הפפרצי שלא הפסיק לתעד אותנו. תודה לבני הנהג האדיב והאחראי, למדריכים נעמי מרגלית, מנור ויואב, וכמובן - לכל הטיילנים.
חזרנו בתחושת סיפוק, הנאה וגאווה עמוקה. האווירה הייתה נהדרת, צחקנו המון, שמענו סיפורים מפעם, כולל דמויות מן האוב שהעלה חומי, ודאג שלא נפסיק לצחוק. ובעיקר הרגשנו בבית. כל אחד בטיול הביא את עצמו, נרתם ועשה זאת במלוא האיכפתיות. אין ספק שזה טען את כולנו להמשך עשייה משותפת בקיבוץ ורצון להיות יחד.
הערה לשלמה – בפעם הבאה חייב מסגד אחד או שניים לחבר מוסטפה, ששרד בגבורה את הביקורים בכנסיות ובבתי הכנסת.