טעמו של התרד בזכרון הקולקטיבי מתקשר לדמותו של פופאי המלח, שאכילת תרד משומר איפשרה לו להציל את אוליב אהובת ליבו ולעשות בברוטוס מעשים מגונים. וכך נצרב התרד בתודעה כמאכל בריאותי, מלא בברזל, ויטמינים וסידן. הכל טוב ויפה אך למרבה הצער פרופגנדה כזו של צריכת תרד (מי לא רוצה להביא מכות לברוטוס?) הובילה בדיוק לדבר ההפוך כיוון שאופיו הקולינרי של התרד מתנגש חזיתית עם טעמם של ילדים. וכך נולדו דורות של אנשים שלא מוכנים אפילו לשמוע על תרד. למי שהצליח להדחיק חווית ילדות עגומה הכרוכה בתרד ממתין מעדן של ממש בדמותו של התרד הטורקי. התרד הטורקי, מכונה גם תרד ערבי וגם תרד בלאדי/ עליו גדולים וחלקים כמשי והוא עדין וטעים לאין שיעור מן התרד "הרגיל". הוא מגיע לשווקים בעיקר בצרורות ומעולם לא ראיתי תרד טורקי באריזת פלסטיק.
ניתן ואף רצוי להשתמש בגבעוליו וכמו את אחיו הקטן עם העלים המחוספסים' גם את התרד הטורקי ניתן לאכול חי וללא בישול כלל.
1. מחממים מחבת רחבה או סיר רחב עם שוליים נמוכים על אש נמוכה ומוסיפים את שמן הזית והחמאה.
2. כשהחמאה נמסה מוסיפים את עלי התרד ומערבבים בעדינות.
3. מוסיפים את ציר הירקות ומצמצמים עד שהתרד עטוף ברוטב.
4. מעבירים לצלחת הגשה, מניחים כפית ריקוטה ומתבלים במלח אטלנטי ופלפל שחור.
1. מחממים מחבת רחבה על אש בינונית ומוסיפים שמן זית.
2. מוסיפים את קוביות הפלפל האדום ומטגנים במשך 2 דקות.
3. מוסיפים את הכמון והפפריקה וממשיכים לטגן עוד כדקה תוך כדי ערבוב.
4. מוסיפים את קוביות העגבניה וממשיכים לאדות עוד כ-4 דקות. מוסיפים את רסק העגבניות, המים והמלח ומבשלים על אש נמוכה במשך 10 דקות.
5. בינתיים מחממים מחבת שמן זית במחבת נוספת על אש בינונית. מוסיפים את הבצל הלבן ומאדים במשך כ-5 דקות או עד לשקיפות. מוסיפים את התרד ומבשלים במשך 10 דקות. מורידים מן האש, מוסיפים את מיץ הלימון והכוסברה.