13 בספטמבר 2014	21 שנה להסכם אוסלו. באותו יום, ה-13.9.1993 זומנתי למשפט צבאי על סירובי לשרת בשטחים הכבושים. כמה ימים לפני כן פגשתי היכנשהו שותף פוליטי ומקצועי כלשהו (לא אציין סימנים מזהים), שאמר לי: "לא צריך לסרב יותר. מעתה יש לכיבוש לגיטימציה בינלאומית." נשבע לכם! ובכן, עמדתי לפני השופט הצבאי, אל"מ במילואים, והוא מתחיל להתווכח איתי: "תראה, עכשיו הם עושים שם שלום בוושינגטון! אז בשביל מה לסרב?" אני: "בוא לא נדבר פוליטיקה. אני לא משרת בשטחים הכבושים. נקודה." באתי מצויד, עם מברשת שיניים והכל. הוא התחיל לדפדף באיזה קלסייר. חשבתי שהוא מתקשה להחליט אם להכניס אותי ל-28 או ל-56 ימים. ואז הוא אומר לי: "אני אציב אותך ביפו. זה בסדר? או שגם את יפו צריך להחזיר?" וצחק.