לורה רנדולף 30, קליפורניה טיפים של לורה לטיפול בהריון שעלול להיות בעייתי: • שוחח עם חברים על המצב שלך - הם עשויים להתמודד עם דילמה דומה. • אם אתה מתמודד עם תוצאות הבדיקה AFP, להתמקד בסטטיסטיקה כי להראות מספר גבוה של תוצאות שווא שקר. • נסה לא לתת לרגשות שלך לקבל את הטוב ביותר ממך או כדי לאפשר דאגות כדי לצאת מכלל שליטה.
הדבר היחיד שאיש לא אמר לי הוא בדיוק איך יכול הריון המרטיט עצבים. אמנם, אני נוטה להיות מדאיגה מדי, אבל מאז היום גיליתי שאני בהריון, אני אובססיבי על כל נזק אפשרי לתינוק שלי. לכן, כאשר יועץ גנטי התקשר כדי לומר שהתוצאות של בדיקת הדם האחרונה שלי הצביעו על כך שהתינוקת שלי עלולה לסבול מתסמונת דאון, הייתי לבד.
היועצת הגנטית סיפרה לי שתוצאות בדיקת ה- alpha-fetoprotein (AFP) הראו סיכוי של 1 ל -170 ללדת תינוק עם תסמונת דאון. בעוד הוא הסביר בשלווה שיש תינוקות בריאים מאוד במשוואה הזאת, הרגשתי כאילו כל הפחדים הלא רציונליים שלי לגבי בריאותו של התינוק אושרו זה עתה.
לאחר overeducated עצמי על כל היבט של ההריון, קראתי כי מבחן AFP קצת שנויה במחלוקת יכול להניב תוצאה מפחידה מאוד שקר חיובי. ומבין אלו שמקבלים קריאה חיובית, יש רק מספר קטן מאוד של תינוקות עם מומים מולדים.
אבל עדיין הרגשתי כאילו הסיכון שלי, קטן ככל שיהיה, הוא סוף העולם שלי. הרופא שלי הסביר כי הצעד הבא (רמה 2 אולטרסאונד) תופס רק 50 אחוזים של תינוקות עם תסמונת דאון. הדרך הבטוחה היחידה לספר היתה באמצעות בדיקת מי שפיר, הליך אשר, כשלעצמו, נושא על 1 ל 200 עד 400 סיכוי של הפלה. אם אמניו הוא הדרך היחידה לדעת בוודאות, זה מה שהייתי צריכה לעשות.
הדאגות שלי פתאום שולשו - פחדתי על ההליך amnio, מבוהל הסיכון של הפלה, ו פחד מוות מה הייתי עושה אם התוצאות אישר מום מלידה. לא נשמתי מילה ממה שעברתי על אף אחד מחוץ למשפחה שלי. פשוט לא יכולתי לעמוד בזה, הרבה פחות להודות בזה. כששכבתי על שולחן הרופא עם מכשיר האולטראסאונד שנלחץ על בטני ובעלי, בוב, אוחז בידי, דמעות זלגו על פני. התינוק הקטן על מסך הווידאו היה מדהים - משחק עם הברכיים שלו, להזיז את הרגליים, מסתובב.
האמניו הגיע אחר כך. אמנם אני לא יכול לומר שראיתי את כל זה (בחרתי לכסות את העיניים שלי), זה היה מהיר יותר ממה שציפיתי. בטני נשטפה בחומר חיטוי, האולטראסאונד הראה לרופא מקום בטוח על בטני הרחק מהתינוק, והמחט נכנסה לרחם שלי במשך פחות מדקה כדי לאסוף את הנוזלים הדרושים לבדיקה. זה הרגיש כמו נצח ולא היה נוח בכל אמצעי, אבל המתח הרגשי היה הרבה יותר גדול מאשר אי נוחות פיזית.
בזמן שבוב ואני חיכינו לתקופות הרגילות (וכואבות) של 7 עד 14 ימים לתוצאות, התינוק הפך להיות "היא", הבטן שלי צמחה פתאום, אז סוף סוף אני נראה בהריון, ועם היד של בעלי על הבטן שלי, הרגשנו אותה בועטת בפעם הראשונה. הרעיון של האפשרות לוותר על התינוק הזה היה הרסני, במיוחד עכשיו שהייתי ארבעה חודשים.
התברכתי שלא צריך לקבל החלטה: תשעה ימים אחרי האמניו, קיבלתי את שיחת הטלפון שהתינוק שלנו בריא לגמרי. בקושי יכולתי להפסיק לבכות מספיק כדי להודות לאישה שזה עתה הביאה את החדשות הטובות. סידני אללה נולדה ב -29 באפריל 2005, בשעה 8:20 בבוקר. האזנה לנשימתה של סידני ובהה בעיניה עם בואה, סילקה לחלוטין כל דאגה מתמשכת. היא ברכה מוחלטת והפכה את חוויית הפחד שלי לזיכרון רחוק.
מהו מבחן שאינו מתח?