ימינה )בצומת מוצב שלט המכוון ליער ברעם( לכביש נחל דישון - ריחניה, ולאחר כ5-.1 ק"מ, במקום בו חוצה הכביש את יער האורנים, נפנה שוב ימינה בדרך עפר, ונחנה את הרכב בכניסה ליער האורנים ליד אבן הציון )נקודה מספר )יער לאה ויצחק רבין.
ממקום חניית הרכב מתחיל השביל המסומן בכחול שביל מספר ,שלאורכו נלך כ-350 מטר לכיוון דרום, עד למקום בו מסתעפת דרך צדדית ימינה זו נוכל לצפות אל נופו הירוק והסבוך של יער ברעם, הנשקף במלוא יופיו. כבר במבט ראשון נראה שיער זה, ששטחו כ000-,1 דונם, שונה מכל יערות הארץ בעציו הגדולים המכסים את השטח כיסוי מלא, ואין ספק שהוא מהגדולים והיפים ביערות הטבעיים בארץ.
בולטת לעין העובדה כי רוב עצי היער הם עצי אלון מצוי )בבדיקה התברר כי אלה אכן מהוים כ-%90 מכלל העצים( ורק פה ושם נראים גם שאר נציגי החורש הים-תיכוני: אלה ארץ-ישראלית, ער אציל, אדר סורי, לבנה רפואי ואלון תולע. לאחר תצפית על היער נפנה ימינה ונרד בדרך העפר המסומנת בכחול כ100- מטר, עד שנגיע לאפיק רדוד היורד ממטע התפוחים של קבוץ ברעם.
עין השמש ומטילות צל כבד על כל הסביבה.
נרד עם האפיק בצל העצים, עד למקום בו נשפך האפיק לנחל דישון ) נקודה מספר וכאן לפתע, כאילו נחתך בסכין, נגמר היער, ומכאן והלאה, לצפון-מזרח מכוסה השטח בבתה של סירה קוצנית ואזוב מצוי.
הגורם לתופעה זו - השוני בסוגי הסלע והקרקע משני עבריו של גבול היער.
סלעי הגיר הקשים והסדוקים שמי הגשם מחלחלים בהם, צומחים עצי היער ששורשיהם יונקים את המים מעומק רב )ראה תרשימים בעמוד הבא.
זלזלת, אספרג החורש, טמוס מצוי ואחרים( הנאחזים בגזעי העצים בדרכם אל האור.
הוא בונה בגדרות אבן וסלעים, על שיחים וענפים נמוכים. הקן עגול ומאורך ופתח בצידו, ולבנייתו משתמש הגדרון בטחבים ובחזזיות, הממשיכים לחיות ולצמוח במקומם החדש, כשהם נותנים לקן צבע ירוק ומהווים הסואה מצויינת.
בערימות קטנות של ספלולים ובלוטי אלון מכורסמים. אלו הם "שולחנות האכילה" של היערון הגדול - המכרסם הנפוץ ביער. היערון אוסף את הבלוטים אל מקומות האכילה, ושם מכרסם אותם מצדם הרך, במקום שבו מחובר הבלוט לספלול.
מסתבר שעובר הבלוט מצוי דוקא בצידו השני, המחודד, של הזרע; בניסוי הוכח שבלוט שלא כורסם כולו מסוגל לנבוט ולהצמיח אלון חדש, אך למרות זאת, עדיין לא ברור באיזו מידה מסייע היערון להפצת זרעי האלון בטבע, והאם אמנם נובטים בטבע בלוטים מכורסמים בחלקם.
הנמנמן לפעילות רגילה. את קינו בונה הנמנמן בצמרות העצים, מענפים קטנים אותם הוא מקצץ בשיניו, ולריפוד משמשות קליפות עצים הנחתכות אף הן בשיניו החדות.
ה"לעוסיות", שאריות עשב אשר החזיר פולט לאחר לעיסה ומציצת העסיס.
אלא שבחורשים המנוונים לא נמצאו קורות ארוכות דיין לקירוי הבתים.
נשמור על החורש מפני פגיעה, הוא עתיד להפוך ליער כדוגמת יער זה.
לא התפתח יער, אלא חורש סבוך.
ולאורך השביל השחור נעלה אל דרך העפר החוצה את היער לאורכו.
הצפון, ואתו לכפר בירעם ועתיקותיו.
שלצערנו לא מוזכר במקורותינו הקדומים.
ורוחני ליהודי א"י.
במאות 3-2 הופך בית הכנסת להיות המוסד הציבורי העיקרי בכפר היהודי.
מבנה אורך, שחזיתו המפוארת, בעלת 3 הפתחים, פונה דרומה לכיוון ירושלים.
גפן ואשכולות, שבהם ענבים עגולים וענבים מאורכים.
הכנסת, והעברת הלחץ של הקיר מהמשקוף הארוך אל המזוזות למניעת שבירתו.
והמערבי - בדגם חבל.
הסף של החלון המזרחי חרוטה כתובת בשפה הארמית "בנוי דאלעזר בר יודן"
עיטורים וסמלים יהודיים - הרי הכתובת היא הוכחה לכך שמדובר במבנה יהודי.
נשר ונעלם במשך הזמן.
לב. בצמוד לקירות לבד מקיר החזית היו בנויים ספסלים לישיבת המתפללים.
היתה גם קומה שניה )כמו למשל בביה"כ העתיק בכפר נחום שלחוף הכנרת(.
נושא שנוי במחלוקת במחקר בתי הכנסת העתיקים הוא מיקומו של ארון הקודש.
בתי-הכנסת בגוש חלב ובעין נשוט שברמת הגולן )שהוא מבנה מאוחר יותר(.
הבטון של בסיסיהם לפי דוגמא מקורית הנמצאת בשורת העמודים הצפונית.
בית הכנסת שבראשה ניצבת כנסיה. זוהי הכנסיה המרונית של הכפר בירעם.
הזה והפכה לאחת הבעיות הפוליטיות המסובכות והארוכות במדינת ישראל.
הביניים הגיעו המרונים לסיכום של פשרה עם הכנסיה ברומא, והרדיפות פסקו.
ולידו ניצבת עדיין אבן הממל שהסתובבה עליה בעבר.
** קיימות גם השערות אחרות באשר למקור התוכנית של בתי הכנסת הגליליים.
*** קונסולה - אבן זיז.
**** קריאת הכתובת עפ"י י'. נוה "על פסיפס ואבן".