9:45: חארס: בכניסה חונות הרבה מכוניות, הוסבר לנו שמכונית שאין לה טסט או שאינה תקינה אינה יכולות לעבור במחסומים. כיוון שרוב המכוניות בגדה אינן תקינות (מפאת בעיות תקציב) הם נאלצים להשאיר את המכונית ביציאה ממקום מגוריהם וללכת ברגל לעבודה או לחכות להסעה.
הפעם בדקנו את המכוניות ואכן רק למכונית אחת היתה תווית של טסט. לכל האחרות (כ - 20) לא היה טסט. גם נאמר לנו כי אלו שעובדים בהתנחלות לא יכולים להיכנס לשם עם מכונית ומעדיפים להשאירה בכפרם.
הרחובות רקים מאדם - ראינו רק ילד אחד קטנטן צועד לבדו ברחוב הראשי. רוב החנויות כרגיל סגורות.
9:55: כפלחראת': הכפר שקט ושומם. גם שם היו מכוניות בכניסה אולם הרבה פחות. רוב החנויות סגורות, מכולות אחדות פתוחות.
10:00 קירה : הכפר שקט ושומם. נסענו ישירות למועדון הנשים. הפעם חיכו לנו כ - 15 נשים שהתכוננו, בהתרגשות רבה, לצאת עימנו "לפיקניק בשדה" (הן הכינו אותנו לכך כבר בשבוע שעבר). בכל זאת עשינו להן שיעור קצר באנגלית – שהיה ברובו מעין משחקייה – ויצאנו לדרך. הן הביאו מגשים מלאי אוכל שאותם נדים לקח באוטו למקום הפיקניק. אחדות נסעו עם נדים אבל הרוב צעדו ברגל במצב רוח מרומם. חווינו בדרך נוף יפה ומזג אוויר נהדר. הגענו למקום הפיקניק שהיה ליד ביתן קטנטן השייך לאחת מנשות המועדון. הבית מכיל רק חדר אחד המשמש כסלון וחדר שינה, מטבחון ושירותים ללא מקלחת. האישה טוענת שהיא ובעלה גרים פה (כנראה שאין ילדים). הבית עומד על צלע ההר ונישקף ממנו נוף בראשיתי יפיפה (עכשיו הכל ירוק) עם הפצע הנקרא - אריאל. לפני הבית יש גינה נחמדה עם דשא ופרחים ובצד שולחן שעליו נפרשה מפה והנשים ערכוהו בשפע של אוכל (הרייט הביאה עוגיות מעשה ידיה ואנוכי ריבה ביתית). היה יום נעים, מהנה ומשביע לכולנו. רק חבל ששפתינו המשותפת (אנגלית) היא מאוד דלה כך שקשה להיכנס לשיחה מעמיקה, והאמת היא שהן גם לא מוכנות להיפתח. בכל זאת בשיחה צולעת עימן התברר לנו שהן כולן באיזה שהוא אופן קרובות משפחה – אחיות, בנות דודות, דודות, אימהות, סבתות וכדומה (שתי צעירות חדשות הבאות לאחרונה למועדון אך אינן שייכות למשפחה המורחבת לא יצאו לפיקניק). 12:30 נדים הגיע עם האוטו לקחתנו חזרה. הנשים מהכפר רובן חזרו ברגל.
12:45: נסענו חזרה דרך כפל חראת' וחארס.
13:00: מעבר שומרון: הפעם עצרו אותנו ובדקו בקפדנות את תעודות הזהות – בעיקר את של נדים. לאחר הבדיקה נתנו לנו לעבור.