פרופ' זאב ספראי נולד במלחמת השחרור בירושלים, בה ספג חינוך דתי לאומי רגיל, שירת בצבא במסגרת הנח"ל. במלחמת ששת הימים צורף לגדוד שעלה רגלית לרמה הסורית דאז. בסוף השרות החליט להצטרף לקבוצה הקטנה שהקימה את קבוץ מעלה גלבוע. לאחר נישואיו עם דינה בת קבוץ יבנה הצטרף לקבוצת יבנה. לפרופ' ספראי ארבע ילדים ושבעה נכדים (נכון ליום הכתיבה).
ספראי למד באוניברסיטה העברית תלמוד והיסטוריה והתמחה בתולדות ארץ ישראל, תחום מדעי שאז טרם היה קיים. כנושא הדוקטורט בחר בארץ שומרו ומאז פירסם עשרות ספרים ומאמרים שהמכנה המשותף שלהם הוא תולדות ארץ ישראל על שלל היבטיו של התחום. אחד מהם עוסק בכלכלת ארץ ישראל, נושא שעליו גם ירתה בכנס. בעשרים השנים האחרונות הפרויקט המרכזי בו הוא עסוק הוא כתיבת פירוש חברתי והיסטורי למשנה. המשנה היא היצירה השנייה בחשיבותה ביהדות והיא נכתבה בארץ ישראל, כך שיש ערך שלא יסולא בפז ללימודה על רקע חקר ארץ ישראל בהיבטים רחבים. את הפרויקט התחיל יחד עם אביו (פרופ' ש' ספראי ז"ל), ומאז תשס"ג המשיך בו בסיוע אחותו פרופ' חנה ספראי ז"ל. בשבע השנים האחרונות הוא משלים את הפרויקט לבד.
באוניברסיטה מילא שלל תפקידים, כיהן כראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל מספר קדנציות, ואף שימש כסגן רקטור.
בתקופת המשנה והתלמוד הגולן היה מיושב בצפיפות, ובכל אחד מעשרות הכפרים התגוררו מאות משפחות. התנאים החקלאיים בגולן קשים. עדות לכך יש בעצם העובדה שהגולן היה נטוש לאורך רוב ההיסטוריה שלו. אמנם כמויות הגשם בגולן רבות יחסית, אך המסלע קשה והטופוגרפיה הקיצונית הפריעו ובלמו את התפתחות היישוב.
התקופה הרומית היא חריגה ועלינו להסביר כיצד נמצאו ופותחו המשאבים החקלאיים דווקא בתקופה זו. למה הגולן לא פרח בתקופות אחרות? במסגרת ההרצאה ננסה לענות על חידה זו.
. כמו בכל הארץ ענפי הפרנסה העיקריים היו חקלאיים. היישובים שעל חוף הכנרת עסקו גם בדייג, אך בישובי ההר החקלאות הייתה צורת הפרנסה הדומיננטית. הגולן הוא אזור כפרי שלא הוקמו בו ערים להוציא את סוסיתא בדרום ופניאס בצפון שהיא למעשה מחוץ לגולן. על המשמעות של תופעה זו נעמוד בהרצאה. הענף היחידי שהותיר שרידים ארכיאולוגיים הוא ענף גידול הזית. את קיומם של יתר הענפים יכולים אנו רק לשער ולהעריך. מן הסתם המשק היה מבוסס גם על מרעה (במדרונות) ומן הסתם על ענפים נוספים. כך למשל כיום מניבה אדמת הגולן יין מיוחד בטיבו, אך כמעט ואיננו מכירים גתות בגולן. הדבר מלמד רק על אי השתמרות המתקנים בתנאי המסלע באזור, ולא על המציאות בעבר.
המשק החקלאי היה התמחותי ופתוח. הווה אומר שהכפריים התמחו כל אחד בגידול האופייני לו, והחקלאי שיווק את תוצרתו בעיקר לשוק. העדות הארכיאולוגית לכך הם ריבוי בתי הבד באזור, בתי בד שיכולים היו לעבד שמן בכמות העולה בהרבה על צריכת השמן המקומית. הוא הדין בכפרים לאורך חופי הכנרת שיצאו את מרכולתם לכל רחבי הארץ.
על המשק הפתוח וריבוי הפעילות בשוק החקלאי לומדים אנו מספרות חז"ל. במסגרת ההרצאה נעמוד על השאלה מה ניתן להסיק מספרות עחז"ל ומהפרוט הרב שיש בה על נושאי כלכלת היישוב היהודי בתקופה. ונבחן את טיפוס השוק המתואר בספרות. החקלאי הגולני לא יכול היה להגיע בעצמו לעיר ולשווק את תוצרתו. לשם כך פעלו שיירות חמרים שנעו בין הכפרים השונים, מכרו את מרכי המחייה לכפריים, ושימשו כצינור ליצוא הכפרי לערים, ובעיקרל חורן המדברי שהיה מאוכלס בצפיפות.
להערכתי רק בתנאים של משק פתוח ניתן היה להפריח את הגולן, ותנאים כאלה שררו רק בתקופה הרומית, וגם כיום.