i– מכונית מתוצרת קונצרן מיצובישי יפן, סמל "קניית קולות" של חברי כנסת ישראליים. אבי ההגדרה הוא אלכסנדר גולדפרב שכיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת "צומת" ופרש ממנה יחד עם גונן שגב ואסתר סלמוביץ חבריו למפלגה. גולדפרב תמך בממשלת רבין בימי הסכמי אוסלו בשנת 1995 ובסיועו הועברו הסכמים אלו בכנסת. בקרב חוגי הימין נטען כי גולדפרב חבר לרבין לאחר שהובטח לו כי ימונה לסגן שר בממשלתו ויזכה במכונית מיצובישי. גם אם מדובר בבדיה זכה ח"כ גולדפרב שתקרא ה"מיצובישי" על שמו.
למען האמת, הנסיונות לשחד בני אדם לא החלו בימינו. כבר בעת נדידת בני ישראל במדבר פיתה בלק מלך מואב את בלעם כדי שיקלל את ישראל באומרו "כי כבד אכבדך מאד וכל אשר תאמר אלי אעשה ולכה נא קבה לי את העם הזה".
בצורתו העממית מתואר השוחד כמעטפות שמנות עמוסות במזומנים המחליפות ידים מתחת לשולחן משרדי או בקרן רחוב חשוכה. אלא שפנים רבות לו לשוחד וחמקמקותו אינה מסתכמת באופן זה. ישנם סוגי שוחד מתוחכמים משוחד הממון וארסיים ממנו כגון הבטחת הכבוד וכו' עד שניתן לומר כי ככל שהשוחד נסתר ועמום כך מידת השפעתו וארסיותו.
סגולתו ההרסנית של השוחד אינה מתבטאת בעובדה שהוא מטה את דעתו של מקבל השוחד אלא בכך שמקבל השוחד אינו מאמין כי נטייתו לטובת נותן השוחד מקורה בשוחד שקיבל. הוא מסרב להכיר בכך כי השוחד שקיבל הוא האחראי להסברים ולצידוקים ההגיוניים והמקוריים העומדים מאחורי דעתו. מסיבה זו מתכחשים מקבלי השוחד להאשמות המטחות בהם עם גילויים התכחשות זו איו מקורה בבושה בלבד, מקבלי השוחד מאמינים באמת ובתמים כי לא הוא שהשפיע על החלטתם. זו סגולתו הארסית של השוחד.
אם נטיח בפוליטיקאי כי מנוייו הפוליטיים נועדו "לקנות" את אצבעות מקורביו ביום פקודה הוא יתכחש לכך ויטען להגנתו כי קרבתם אליו אינה מהווה שיקול בקבלת החלטותיו ואין בכך כדי לפסול את מינויים וזאת על אף שהדבר ניכר בעליל. אם נטען באוזניו של אלכס גולדפרב כי ההבטחה למנותו לסגן שר, ללשכה ועוזרים ולמיצובישי הם שהביאוהו לתמוך בהסכם אוסלו, הוא בודאי יכעס ויוכיח באותות ובמופתים כי מדובר במהפך אידיאולוגי טהור שלא נבע משיקולים זרים חלילה. בין אם צדקו מתנגדיו ובין אם לא מלמד מקרהו של גולדפרב מלמד עד היכן יכולה להגיע השפעתו של השוחד שבכוחו לקבוע את עתידן של מדינות על כל ההשלכות שבדבר. תסכול זה הוא שעמד מאחורי דבריו של רפאל איתן מנהיג מפלגת צומת ממנה פרש אכס גולדפרב "כל המדינה על האצבע של גולדפרב". ואם בשוחד ישיר כך בשוחד עקיף על אחת כמה וכמה.
על עוצמת השפעתו של השוחד העקיף העיד רבי ישמעאל בנו של רבי יוסי.
הגמרא מתארת כי בין אריסו של רבי ישמעאל לחברו התגלעה מחלוקת ממונית וכדי להכריעה ביקש האריס לדון עם חברו בפני אדונו ורבו. מסיבה זו הקדים את משלוח הפירות השבועי לביתו של רבי ישמעאל רבו ביום אחד. כששאלו רבי ישמעאל לסיבת הדבר הסביר האריס כי עקב הדיון בבית דינו שנקבע למחר לא יוכל להביא את משלוח הפירות בזמן הקבוע ועל כן הקדימו. בעקבות דבריו סרב רבי ישמעאל לדונו בבית דינו ושלחו לבית דין אחר.
בעת הדיון האזין רבי ישמעאל לטיעוני אריסו תוך שהוא מהפך בדעתו כאומר – אם יטען טענה זו יזכה ואם יטען טענה זו יתחייב. אל יטען כך אלא כך וכו'.
עם תום הדיון אמר רבי ישמעאל "תיפח נפשם של מקבלי שוחד. ומה אני שלא נטלתי (שהרי סרב לדונו) ואם נטלתי (את הפירות שהביא האריס) שלי נטלתי (שפירותיו הם) כך (נסיתי להפך בזכותו של אריסי) מקבלי שוחד על אחת כמה וכמה".
חז"ל קובעים כי למרות ששוחד הממון הינו בולט יותר, השפעתן של טובות הנאה כגון חנופה – שוחד דברים או הבטחת הכבוד אינן פחותות ממנו ואפשר שחמורות אף יותר. הנוסף לכך הם קובעים כי על אף שאפשר וינצל האדם משוחד הממון ודומיו ישנו ישנו שוחד שכמעט ואין לך אדם שניצול ממנו – השוחד העצמי.
בתאריך 12.07.2010 קיבל בית המשפט בפתח תקוה את עיסרת הטיעון שנרקמה עם בני זוג שדרסו את הילד אמיר בלחסן והפקירוהו כשהוא מדמם חסר הכרה וגזרו עליהם שלוש שנות מאסר. אפשר אמנם להתווכח עם גזר הדין ולטעון שהוא קל מידי ביחס לעברה שנעברה אלא שעדיין מדובר בעונש מאסר. העיוות שבגזר הדין התגלה מאוחר יותר.
לאחר שזרק פיני כהן את נעלו לעבר נשיאת בית המשפט העליון דורית בייניש הוא נעצר והועמד לדין. העונש שנגזר עליו בגין מעשהו החמור נקבע על שלוש שנות מאסר בפועל. בעקבות גזר הדין הביע אביו של אמיר בלחסן את תסכולו מגזר הדין המיקל עם דורסי בנו ואמר: "על בייניש זרקו נעל וקיבלו שלוש שנים - הבן שלי שוכב במיטה ולא מגיב".
עכשיו ינסו המשפטנים את כוחם ויפלפלו במילים שאינן מובנות להדיוט כמוני. יאמרו כי העונש על תקיפת עובד ציבור חמור יותר... שאין תפקידו של בית המשפט לעשות צדק אלא דין... ינסו ככל שינסו זה ממש לא משנה. עובדה היא. על דורסי ילד שהפקירוהו בדעה צלולה גזר בית משפט בישראל שלוש שנות מאסר ועל אדם שזרק נעל על שופטת גזר בית משפט עונש זהה.
גם אם תכננן פיני כהן את מעשהו הטפשי מתוך דעה צלולה, האם סיכן במעשיו את חייה של דורית בייניש? האם מעשהו מלמד על זלזולו המופגן בחיי אדם?. כנראה שלא. בכל אופן כששמעתי על מקרהו של פיני כהן ידעתי בברור שטעה, שהוא זרק נעל על האדם הלא נכון.
אתם שואלים למה? כיון שהיה לי ברור כשמש בצהרי יום קיץ כי מר כהן הנכבד לא ייצא טוב מן הסיפור הזה. ואף על פי ש"שופטי ישראל אינם מושפעים כלל מדעותיהם האישיות בבואם לפסוק את הדין" – כפי שטען נשיא ה"עליון" לשעבר פרופ' אהרן ברק, קשה מאוד ליצור אנושי להיות גם הקרבן, גם השופט וגם התליין, מבלי להיות משוחד.
כבר קבעו חז"ל כי "אדם קרוב אצל עצמו" ואף אם סלביו ברלוסקוני נשיא איטליה מחל מחילה גמורה לתימהוני שריסק את אפו ושיניו באמצעות פסלון שיש לא כולם זכו להגיע ל"מעלתו".
קירבה זו של אדם אצל עצמו מהווה את מתחם השוחד המצוי ביותר. מתוך שאיפתנו הנסתרת לרפד את רצונותינו ודעותינו אנו שופטים את המציאות באופן התואם את עמדותנו. סיווגינו הבררני את נתוני המציאות משול לאדם הצועד עם עגלתו ב"סופר מרקט" השכונתי כשרישמה סדורה בידו. הוא מטיל לתוכה רק את המוצרים החביבים עליו וזאת על אף שלידם שוכנים מוצרים נוספים. אם נשאל אותו מדוע לא נטל אותם הוא ישיב כי הם אינם "מתאימים לו". בדיוק כך אנו נוהגים עם המידע הזורם אל תודעתנו. אנו נוטלים ממנו את מה שמתאים לרצוננו ולאורח חיינו ומתעלמים ממה שלא. מדוע? לפי שאנו משוחדים וזהו שאמרו חז"ל "אדם קרוב אצל עצמו" וידוע הדבר כי "קרוב – פסול לעדות" לפי שקירבתו יש בה כדי להטות את עדותו לטובת קרובו.
אמרו נא לי חברים... האם יתכן כי נדון לכף חובה אדם המספק את כל צרכינו ומאויינו ללא כל בקשת תמורה מצידו?. הייתכן כי נזרוק אבן לבאר ממנה אנו שותים?. כיצד אם כן נוכל לדון את עצמינו לכף חובה?. האם נוכל להצדיק אדם או חברה, דעה או עמדה המסכנת את איכות חיינו? מסתבר שהדבר כמעט בלתי אפשרי.
נמצא כי הסכנה שבשוחד העצמי גדולה מזו של השוחד הממוני ודומיו. גם משום תדירותו וגם משום שאי אפשר להוכיחו שהרי בין ה"נותן" וה"מקבל" שרוי ה"אני" בלבד.
במהלך הרצאותיי אני נוהג לעסוק עם מאזיני באמיתותה של תורת ישראל. פעמים רבות מתנהלים בינינו דיונים ערים ביותר בהם אנו מנתחים את ההוכחות אותן אני מציג בפניהם.
אודה ואתוודה כי הסיבה העיקרית בגינה אני עוסק בנסיון להוכיח את אמיתותה של תורה הינה הרצון "לעשות נשמות" לרעיונות היהודיים בהם אני מאמין. אולם מדוע מאזיני נאבקים בדברי בעוצמה רבה כל כך? וכי מה אכפת להם אם אמיתית היא תורתנו אם לאו?. הבה נניח כי הייתי מציג בפני מאזיני הוכחות ברורות לפיהן האריה סטיבן מגן החיות אינו אביו האמיתי של יאנוש - הגור החמוד שלצידו, האם הם היו מתווכחים?, האם היו מנסים להוכיח כי אני טועה?. ברור שלא. מדוע אם כן הם מתווכחים איתי בלהט רב רק כדי לנסות לסתור את ההוכחות לאמיתות התורה ואתן אני מציג בפניהם?.
מסתבר שחכמים הם מאזיני. הם יודעים היטב כי אם נכונים דברי אזי לא יוכלו להמשיך באורח חייהם בו הם בחרו. יודעים הם כי אם אמיתית תורתנו, תדרש מהם מהפכה של ממש שתתן את אותותיה ותטביע את חותמה בכל תחום מתחומי חייהם. תסכימו איתי חברים... זה לא קל! ואם נודה על האמת זה מאוד קשה.
לשנות הרגלים ותכונות, לכבוש יצרים ומידות, להתאים את מעשינו לרצון ה' המופיע בתורתו אינו דבר של מה בכך שכן זהטו איום קיומי על ה"בית" האישי ביותר, וכי קל הדבר בעיניכם?. וכבר אמר הכתוב "כל אשר לאיש ייתן בעד נפשו" וכי יש לך "נפשו" גדולה מזו? ומתוך שאין לו לאדם בעולמו אלא ארבע אמות של תענוג עד שבהעדרו ימאס האדם בחייו, נמצא כי כל אשר לאיש יתן בעד הנאותיו והוא יפתח במלחמת חורמה כנגד המאיימים עליהם. זהו טבעו של השוחד העצמי עד שכמעט ואין האדם ניצל ממנו.
בפרשת שופטים מצוה התורה:"שפטים ושטרים תתן לך בכל שעריך אשר ה' אלוקיך נותן לך ושפטו את העם משפט צדק: לא תטה משפט ולא תכיר פנים כי השוחד יעור עיני חכמים ויסלף דברי צדיקים".
כדי להציל את האדם מן השוחד העצמי דורשת התורה מן האדם להציב בשעריו "שופטים ושוטרים". היא דורשת מן האדם להציב בפתחו של כל חוש וחוש מחושיו את שוטרי ה"דעת", בעזרתם יוכל האדם לשפוט את המציאות משפט צדק. קבלת נתונים בלתי מבוקרת מן החושים – עבדי השכל, משרת הרצון, טומנת בחובה את הטיית משפט המציאות והיא מביאה להכרת פנים לאורח חיינו זוהי קבלת השוחד מעצמנו.
כשופטי המציאות מצווים אנו להנהיג עצמינו במידת השופט. כשם שנדרש השופט להציב מול עיניו את מידת האמת בלבד, כך מצוה התורה את האדם לראות את המציאות בעיני האמת ולא בעיני הנוחות ותפקידן של המצוות הינו להביא את האדם לידי כך. לחנכו כל ימי חייו לביטול רצונו העצמי בפני רצון בוראו. חינוך זה אפשר שיביא את האדם ליכולת ההתגברות על אהבתו העצמית ולהעצמת מקומה של האמת על פני נטייתו הטבעית אל התענוג. זהו שנאנמר בתורה "כי השוחד יעוור עיני חכמים". גם אם חכם האדם וגם אם אינו נוטל שוחד עדיין מסוגל הוא ליפול ברשתו של השוחד העצמי ולפיכך זקוק הוא לשוטרים.
ובכן... אמרו נא לי חברים... מיהו האדם שאינו נוטל שוחד?