יחד עם חכמתו הרבה וכישרונו הרב בהם ניחן, לקה נתניהו לצערנו בכמה תכונות בעייתיות כמו נהנתנות, קמצנות, נרקסיסטיות ורדיפת סיקור אוהד, אשר לאחר שנים רבות בראשות הממשלה, הוליכו אותו, ואת רעייתו שכנראה שותפה עימו בתכונות אלה, לסיאוב וחוסר זהירות שהביאו עליו את האישומים הרובצים מעל ראשו.
ברי הוא כי נורות האזהרה אמורות היו לדלוק אצל נתניהו כבר בקדנציה הראשונה שלו מסוף שנות ה-90, בפרשת עמדי (ההובלות) ובפרשת בר-און-חברון וכדו׳, מהן ניצל בעור שיניו, כאשר כבר אז ניכר היה בעליל שמחפשים אותו ועליו להיזהר.
הנכווה ברותחין נזהר הצוננים. היה עליו להתרחק מחברויות מפוקפקות עם עשירי ישראל ומקבלה מחשידה של מתנות יקרות ורבות, אבל יצרו הרע גבר על שכלו הטוב, והביא לכך שהוא התקרב לאש יותר מידי. במקביל היה על נתניהו לבצע, החל מהקדנציה השנייה שלו, רפורמות במערכות האכיפה והמשפט, אך תחת זאת הוא בחר לשחק את המשחק של מי שמגבה אותן ומתחנף אליהן.
במצב שנוצר כעת, כאשר נתניהו מסובך ונוגע בדבר, לא יהיה ניתן במסגרת שלטונו למתוח ביקורת נקייה על ׳כנופיית שלטון החוק׳ (ביטוי שטבע בשעתו הנשיא ריבלין) ולבצע רפורמות בפרקליטות. גם כל פעולה של הגדלת כוחה של נציבות מבקר הפרקליטות תיתקל בהתנגדות עזה, השבתה של המערכת, צעקות גוועלד של האקדמיה והתקשורת וכו׳.
לכן נדרש תיחכום, ולענ״ד עקב הפרשייה החדשה בעניינו של עד המדינה ניר חפץ (שהיא בבחינת הקש ששבר את גב הגמל), האקט הכי נכון ומוצלח בנסיבות העניין הוא הקמת ועדת חקירה ממלכתית אשר תוסמך במנדט רחב לבדוק את התנהלות הפרקליטות בדור האחרון, לרבות בכל הקשור לחקירות ולאישומים המופרכים שהוגשו כנגד יעקב נאמן, אביגדור קהלני, רפאל איתן (רפול), רובי ריבלין וכדו׳, וגם בקשר לחקירה המופרכת שנפתחה כנגד ׳אחד׳ ושמו אביחי מנדלבליט.
כך גם תוסמך הועדה לבדוק את טענותיה הקשות של השופטת הבכירה הילה גרסטל (נציבת ביקורת הפרקליטות שאולצה לעזוב את תפקידה), את מסמך ההפללות של ניצב מני יצחקי, את פרשיות רות דוד, את כל נושא גיוס עדי המדינה כנגד נבחרי ציבור, את סגירת התיקים המוזרה כנגד מי שהפרקליטות חפצה ביקרו (דוגמת פרשת עמותות אהוד ברק, פרשת האי היווני של אריק שרון ובנו גלעד, וכדו׳). עוד יש לאפשר לכל בוזגלו, גולדשטיין וישראל ישראלי להעלות את טענותיהם בפני הוועדה ביחס להתנהלות הפרקליטות כנגדם.
בראש הועדה יש למנות שופט עליון אשר לא הגיע מהפרקליטות, דוגמת פרופ׳ אלכס שטיין, ואין להגביל את הועדה בזמן היות וישיבתה על המדוכה תהיה מן הסתם ארוכה מאד.
הפרקליטות לא תוכל להתנגד להקמת ועדה שכזו, שכן הרכבה לא יהיה חשוד בהטייה כלשהי, והיא לא תיגע דווקא בפרסונות הקיימות כעת במערכת או בתיקים שנמצאים כעת בכותרות.
לכאורה, לשיטת הפרקליטות, זו גם תהיה הזדמנותה שלה לטהר את שמה אחת ולתמיד מכל הטענות והקונספירציות, וכך כולם יוכלו לצאת נשכרים מחקר האמת, ובעיקר הציבור בישראל שהולך ומאבד את האמון היקר אשר לו כל כך זקוקה מערכת אכיפת החוק בכדי לעבוד ללא רעשי רקע וללא משוא פנים.