שנזכרים ביום זה. אנא יבהירו לי.
אולי יעזור לכם שתי מרא"מ אלו.
הנטעי גבריאל בהקדמה לכרך על הלכות יום הכפורים, עמ' ט"ו, עמד על קושיא זו, רק לא הבנתי דבריו (לא קראתי אותו בעיון).
וע"ע בפניני רבינו האבי עזרי לר' מ"מ שולזינגר זצ"ל עמ' רי"ז, שמביא קושיית בעל האבי עזרי, וכותרת הקטע הוא א"א לברוח מגזרת הקב"ה. ואולי תמצא שם תשובה על זה ג"כ (אבל ג"ז צריך לי עיון, אבל אולי עם הבנת דין הקב"ה, שמבינים שא"א לברוח, לכן קורים אותו כדי להבין עד כמה הוא דין).
פעם שמעתי, ואינני יודע איפה כרגע מקור דבריו, שיש לבכות בקריאת מיתת בני אהרן, ואולי יש לזה קשר ג"כ.
מקווה שיש כאן איזה שהוא פתח.
עקיבא כתב: פעם שמעתי, ואינני יודע איפה כרגע מקור דבריו, שיש לבכות בקריאת מיתת בני אהרן, ואולי יש לזה קשר ג"כ.
רבי עקיבא נהרג ביוה''כ.
רבי עקיבא היה רק אחד מעשרת ההרוגים!
אבל חשיבותו שהיה כנגד העשירי , כנהוג לרמוז מהפסוק וכל מעשר וגו'.
(שאולי ברוב המקומות מקיימים בהם 'ויהיו דילוגינו לרצון'),וממילא נכנס גם קינה נוספת עליהם .
לאחרונה יצא ספר בהוצאת מוה"ק בעניינם של עשרת הרוגי מלכות, יעויין שם. ולזכרוני, ראוי גם לבדוק בספרה של פרופ' ש' אליצור, למה צמנו. הוא מקיף ביותר.
מנין לך שר' עקיבא היה ההרוג העשירי והאחרון?
סקירה היסטורית מקיפה על התקופה, תקופת מרד בר-כוכבא, וכן מספר מאמרים חשובים על סיפור 'עשרת הרוגי מלכות' מצויה באסופת המאמרים: מרד בר-כוכבא, בעריכת אהרן אופנהיימר, ירושלים 1980, בהוצאת שזר.
לא הבנתי את השאלה..מה בכך שלא היו באותו דור? (ועיין מדרש "אלה אזכרה" שבאו לכפר על השבטים בחטא מכירת יוסף והדברים ידועים (אני מאמין שאני לא מחדש לאף אחד) וידוע מה שכתב ר' שמשון מאוסטרופולי על הפס' "כל אשר יעבור..העשירי יהיה קודש לה'" ויש לי מה להאריך בנושא אך אכ"מ..
בספרו של אלתר ולנר 'עשרת הרוגי מלכות' דן ברבות מהשאלות שהועלו כאן.
אחת השאלות הגדולות היא מקור הביטוי הזה, שהרי מניין ההרוגים נע ונד כמו גם חלק מהמוגדרים כ'הרוגי מלכות'.
חשבתי היום בשעת אמירת הפיוט - דשמא הוא קשור במזה שר' ישמעאל טיהר עצמו והזכיר שם המפורש לדעת אם נגזרה גזירה.
נערך לאחרונה על ידי תוך כדי דיבור ב ש' ספטמבר 18, 2010 11:15 pm, נערך 2 פעמים בסך הכל.
זה לא עובד טוב בפורום..צריך לעשות העתק-הדבק על כל השורה.
אולי הצוות יוכל לסדר זאת..
כבר החו"י בספרו מקור חיים העיר על דיוק הפיוט.
תמיה נוספת יש בתיאור לקיחת ראשו של ר' שמעון ע"י ר' ישמעאל הכהן. הראשון שעורר ע"כ הוא הגרצ"פ פראנק שהביא ששמע להקשות כן, ורגלים לדבר שבעל הקושיא הוא האדר"ת. האריך על קושיא זו וגלגוליה , הגרש"ח דומב מו"ל המשך חכמה, בספרו שבכתובים.
מעניין גם מדוע הפיוט מתאר את אופן ההריגה רק לחמשת הצדיקים, והשאר רק צויין שנהרגו.
נערך לאחרונה על ידי סענדער ב א' ספטמבר 19, 2010 10:27 am, נערך פעם 1 בסך הכל.
"אומר אני כי שקר נחלו אבותינו להאמין שהאבות יאכלו בוסר ושיני בנים תקהנה ולא נהרגו כל החכמי ההם זולתי קצת הכתוב בגמרא והם רשב"ג ור"ע ור"י בן בבא ותרדיון וכיוצא. וגם הם לא מתו כי אם בעוונם או בעוון דורם אז ולא בעוון זולתם והפייטנים בדאו עניין זה מלבם להביא מורך בלב ההמון בימים ההם שהם ימי ענוי ותשובה"
לפי מה החלטם שר"ע נפטר ביוהכ"פ? בטור (תק"פ) כתוב שנפטר בה' תשרי ובליקו"ש משלי רמז תתקמד נראה שמת בערב יוהכ"פ.
בתוך הגולה כתב: "אומר אני כי שקר נחלו אבותינו להאמין שהאבות יאכלו בוסר ושיני בנים תקהנה ולא נהרגו כל החכמי ההם זולתי קצת הכתוב בגמרא והם רשב"ג ור"ע ור"י בן בבא ותרדיון וכיוצא. וגם הם לא מתו כי אם בעוונם או בעוון דורם אז ולא בעוון זולתם והפייטנים בדאו עניין זה מלבם להביא מורך בלב ההמון בימים ההם שהם ימי ענוי ותשובה"- שלשת הקבלה .
נאום השקרן הגדול בעל שלשלת השקרים.
מגמת הפייטן לעורר וכו' ע"ח הדיוק ההיסטורי נזכרה גם אצל החו"י שם ואולי מביא גם את השלשלת.
האם זהו ציטוט?!
איש_ספר כתב: נאום השקרן הגדול בעל שלשלת השקרים.
החיד"א קרא לספר זה "שלשלת הכזבים", וכדומני הובאו הדברים בספרו של בניהו על החיד"א.
ראה בס' 'אלף דור' לר' ירוחם הורביץ מת"א בח"ב שלו שהרחיב בנושא.
(ככלל ספרו מצויין ומקיף לכל ההסטורי' היהודית מימי בית חשמונאי עד חתימת המשנה, באספקלריא תורנית; ולא כמו אחרים ההולכים שבי אחרי ה'דורות ראשונים', הוא מציג עצמאות מחשבתית. דבר יפה מאד בעיני). אינו באוצר, וחבל.
קושיא נוספת על הפיוט, הפייטן שם בפי הקב"ה אם אשמע קול וכו' אהפוך את העולם כולו למים וכו', והרי נשבע הקב"ה שלא להביא מי נח על הארץ. (ואם היה מדבר רק על אר"י ניחא, כי למ"ד בגמ' שלא היה שם מבול, גם אין הבטחה שלא ירד שוב, כך שמעתי בדרוש ארוך מהגאון רש"פ שליט"א).
אפשר דכוונתו כמו שעשה בדור אנוש..
איש_ספר כתב: קושיא נוספת על הפיוט, הפייטן שם בפי הקב"ה אם אשמע קול וכו' אהפוך את העולם כולו למים וכו', והרי נשבע הקב"ה שלא להביא מי נח על הארץ.
"אהפוך את העולם כולו למים" אינו הבאת מבול, אלא ביטול העולם לגמרי, בחינת 'תוהו ובוהו' (עי' חגיגה יב ע"א, ש'תוהו' הם אבנים מפולמות מהן יוצא מים), ועל זה לא נשבע הקב"ה. שהרי דרשו על הפסוק 'אם לא חוקות שמים וארץ', שאם לא ילמדו את התורה - ייחרב העולם, והא כיצד?! על כרחך, ששני דברים כאן. ודוק.
סענדער כתב: מעניין גם מדוע הפיוט מתאר את אופן ההריגה רק לחמשת הצדיקים, והשאר רק צויין שנהרגו.
סופר השבועון 'בית משיח' כתב: "באחד הכפרים השייכים לאחוזה של הפריץ המקומי חי לו חייט יהודי מומחה מאד במלאכתו. באותה תקופה היו כל תושבי האחוזות נתונים לשליטתו המוחלטת של הפריץ בעל האחוזה. הפריץ היה בעצם שליט יחיד באחוזותיו והיה יכול לעשות בתושבי המקום ככל העולה על רוחו ללא פוצה פה ומצפצף.
"כמה פעמים הזמין הפריץ בגדים אצל החייט היהודי והיה מרוצה מאד מתוצאות העבודה. לאות הוקרה הזמין אותו לארמונו, התחיל לדבר עמו בדברי חכמה והתפעל מאד מחכמתו. כך עלתה קרנו של החייט היהודי בעיני הפריץ, למגינת לבם של הכמרים שונאי ישראל. הם ניסו לדבר על לבו של הפריץ שיתרחק מן היהודי, אבל הוא היה עונה להם כי רק הקנאה מדברת מתוך גרונם.
"יום אחד קנה הפריץ בד יקר מאד בחוץ לארץ, בד שאפילו חלק קטן ממנו היה שווה ממון רב, ורצה לתפור ממנו חליפה עבורו. קרא לחייט היהודי, הראה לו את הבד, והטיל עליו את המשימה לתפור ממנו חליפה יוקרתית כיאה לפריץ כה מכובד. אבל, הוסיף הפריץ בנימה מאיימת, היזהר והישמר לבל תיקח לעצמך מאומה מן הבד הנותר. אם ייוודע לי כי נטלת אפילו משהו משאריות הבד לעצמך, דמך בראשך, וכל זכויותיך עד היום לא יצילו אותך מידי!
"נטל החייט את הבד ובמשך מספר שבועות הכין חליפה מפוארת שכל רואיה גמרו עליה את ההלל. הפריץ לבש אותה בהתרגשות מיוחדת, ובכל מקום שהלך קיבל שבחים על הבגד הנאה והמרשים והיה מרוצה מאד.
"אלא שכאן התערבו הכמרים, הם באו והעידו בשבועה כי ראו שהיהודי לקח לעצמו מן הבד. הפריץ שסמך על אמינותם של הכמרים, התרגז מאוד, ולא הועילו כל הכחשותיו של החייט היהודי, והוא נלקח לכלא ועמד להיות מוצא להורג.
"לפני שהוצא להורג ביקש היהודי בקשה אחרונה: את החליפה המהודרת ומספריים דקות ועדינות. הפריץ התרגז: אתה רוצה לקלקל ולהרוס לי את החליפה הכל-כך יקרה? אני אהרוג אותך בייסורים נוראים! אבל היהודי עמד על כך שזו בקשתו האחרונה, והבקשה חייבת להתמלא.
"לקח היהודי את החליפה, והתחיל לגזור בעדינות את חוטי התפירה ולפשוט את הקמטים. כאשר סיים את מלאכתו היה הבד כולו שטוח על הרצפה בלי שיחסר ממנו אף מילימטר אחד!
"עתה ראו כולם את צדקתו של היהודי והכמרים נכלמו. הפריץ ביקש את סליחתו, השיב אותו כמובן למעמדו הקודם, ואף רומם ונישא אותו יותר ויותר. 'איך הצלחת לעשות זאת מוצלח כל כך?' שאל הפריץ, 'והרי בדרך כלל בכל תפירה צריך לגזור בקצוות ולהפסיד פה ושם חתיכות בד'?
"זהו הפירוש, אומר לו החסיד, "בתשובת הקב"ה לאותם שרפי מעלה 'אם אשמע קול אחר אהפוך את העולם למים' - אין זה סתם איום בהחרבת העולם, אלא בהחלט הסבר למה שקורה. הקב"ה אומר לאלו שטוענים על העוול המשווע שמתרחש לכאורה לנגד עיניהם בניגוד לכל כללי הצדק והיושר: שמעו נא, הדברים שאני עושה הם תמיד צודקים וישרים אבסולוטית, גם אם אתם זועקים שנראה לכם בבירור גמור שאין זה אלא עוול משווע ללא שום הצדקה, אלא שאתם רואים רק חלק מהתמונה ולכן אינכם יכולים להבין איך ייתכן דבר כזה. אם תתעקשו שאתם חייבים לראות כיצד אכן כל מעשיי נכונים וצודקים, לא תהיה כביכול ברירה אלא "לפרום את כל התפרים", להחזיר את העולם למצב של תוהו ובהו, ולראות שלב אחרי שלב כיצד הדברים נבנים. רק אז תוכלו לראות כיצד אכן כל פרט שמתרחש בעולם צריך אכן להיות דווקא כפי שהוא. אבל לשם כך יצטרכו כביכול להרוס את הכל, להפוך את העולם למים, וזה לא כל כך כדאי..."
סופר השבועון 'בית משיח' כתב: "..."
משל זה לתרץ הקושיא הנ"ל שמעתי מכבר ואשמח לדעת את מקורו.
איש_ספר כתב: קושיא נוספת על הפיוט, הפייטן שם בפי הקב"ה אם אשמע קול וכו' אהפוך את העולם כולו למים וכו', והרי נשבע הקב"ה שלא להביא מי נח על הארץ. (ואם היה מדבר רק על אר"י ניחא, כי למ"ד בגמ' שלא היה שם מבול, גם אין הבטחה שלא ירד שוב, כך שמעתי בדרוש ארוך מהגאון רש"פ שליט"א).
שמעתי מהרב צבי דיקמן מרמ"ש ששמע מאחד מרבותיו [כמדומני שמע זאת מרבו הרב אהרן סולובייצ'יק, אחיו של הגרי"ד מבוסטון] שמזכירים עשרת הרוגי מלכות בת"ב וביו"כ, כנגד מה שאחז"ל שקולה מיתת צדיקים כשריפת בית אלקינו [-ת"ב] ומיתת צדיקים מכפרת [כשעיר המשתלח, יומא מ"ב.] [-יו"כ].