לפניי בקשה למתן רשות להתגונן.
הבקשה נקבעה לדיון ליום 5.2.14, אך במועד הדיון התייצבו ב"כ הצדדים בלבד כאשר ב"כ המבקש מסר כי מרשו חולה ועל כן לא הגיע לדיון.
ב"כ המשיבה ביקש שלא לדחות את מועד הדיון בבקשה והודיע כי מוותר הוא על חקירת המבקש על תצהירו. הצדדים ביקשו להגיש סיכומים ובית המשפט יכריע על יסוד החומר שהוגש והסיכומים.
המבקש טוען כי סיפק סחורה לאחד, ראיד אבו תמימי, על פי בקשת עובד המשיבה, אילוז, אשר אף התחייב בשם המשיבה לשלם עבור הסחורה שהזמין אבו תמימי, אם תמורתה לא תשולם על ידו. לתמיכה בטענותיו, הציג התובע שתי תעודות משלוח, במספרים עוקבים, האחת ל- 10.2.09 והשניה ל- 10.3.09 עליהן נרשם כי המשיבה אחראית על פי התחייבותו של אותו אילוז. מר אילוז לא הגיש תצהיר במסגרת הבקשה ואף לא התבקש לזמנו לדיון. לטענת המבקש, חוב המשיבה בגין אספקת הסחורה לאבו תמימי עולה על החוב בגין השיקים שביטל ועל כן דין הבקשה לביצוע השיקים להידחות או לחילופין יש לקבל את התנגדותו במלואה.
המשיבה טוענת כי השיקים אשר הוגשו לביצוע חוללו מסיבת "אכ"מ" ומסיבת "חשבון מוגבל" ולא משום שניתנה הוראת ביטול כפי שטוען המבקש. המשיבה טענה לחוסר ההגיון שבטענות המבקש אשר סיפק, לדבריו, סחורה לאותו אבו תמימי כבר בחודשים פברואר-מרץ 2009, אך חרף העובדה שלא שולם לו ולשיטתו, התשלום צריך היה להגיע מן המשיבה, מסר למשיבה שיקים לחודשים אוגוסט-אוקטובר 2009 ולא טרח להזכיר כי קיים חוב אשר לטענתו, המשיבה צריכה לשאת בו.
המשיבה הפנתה את תשומת לב בית המשפט לכך שמאז שנת 2009 לא הגיש המבקש תביעה כלשהי נגד אבו תמימי או נגד מר אילוז או נגד המשיבה בגין אותו סכום חוב, לטענתו, ורק לאחר שהוגשו השיקים לביצוע, נזכר לטעון לקיזוז. המשיבה טענה כי השיקים נמסרו לה כנגד סחורה אשר סופקה למבקש, כפי שאף מודה המבקש בעצמו, ועל כן, אוחזת היא כשורה בשיקים ודין בקשתו להידחות.
עיון בשיקים שהוגשו לביצוע על ידי המבקשת מלמד כי מדובר באחד-עשר שיקים, שמועדי פרעונם נעים בין חודש אוגוסט 2009 לאפריל 2010, עשרה מהם סורבו מחמת היות החשבון מוגבל ואחד סורב אכ"מ – "אין כיסוי מספיק". לא צויין כי ניתנה הוראת ביטול ביחס לשיק כלשהו והדבר סותר את טענת המבקש כי ביטל את השיקים בגין אותה מערכת יחסים משולשת – בינו לבין המשיבה לבין ראיד אבו תמימי.
עיון בטענות המבקש מלמד כי המבקש אינו טוען כל טענה ביחס לזכות המשיבה לאחוז בשיקים. המבקש מודה כי מסר את השיקים למשיבה בתמורה לסחורה שקיבל ממנה על פי הזמנות שביצע (סעיף 2 לתצהירו וכן בסיכומיו). המבקש לא השמיע כל טענה לכשלון תמורה בעסקה שבינו לבין המשיבה. לטענתו, כשלון תמורה היה אבל בעסקה בינו לבין אבו תמימי, כאשר לדבריו, המשיבה חלק מן העסקה שכן התחייבה, באמצעות עובדה, מר אילוז, לשלם תחת אבו תמימי.
משעה שאין חולק על זכות המשיבה בשיקים, יוצא כי טענתו היחידה של המבקש היא לזכותו לקזז מסכום השיקים האמורים חוב אשר לדבריו, הובטח לו על ידי מר אילוז, מטעם המשיבה, כי היא תישא בו, אם לא ישולם על ידי ראיד אבו תמימי אשר קיבל את הסחורה מן המבקש.
"הלכה פסוקה היא שהטוען טענת קיזוז, עליו נטל ההוכחה" (ע"א 2196/93 מכבסת שלג חרמון נ. סלע חברה לביטוח, פ"ד נ (3) 744 , עמ' 747 (1996 ).
אין די בהעלאת טענת הקיזוז באופן כללי, אלא על המבקש לטעון לקיזוז, להתכבד ולפרט טענתו.
בענייננו, המבקש טוען כי עובד המשיבה, בשם אילוז, התחייב בשם המשיבה לערוב לתשלום בגין אספקת הסחורה על ידי המבקש למר אבו תמימי. טענה זו נתמכת, לשיטת המבקש, בתעודות משלוח עליהן מצויין שמו של אילוז והעובדה שהמשיבה ערבה לתשלום.
טוענת המשיבה כי המדובר בטענה שהמבקש לא עשה דבר בשביל להוכיחה. הוא לא הגיש תצהיר של אותו אילוז ואף לא ביקש לזמנו לדיון בהתנגדותו לביצוע השטר.
המבקש רשות להתגונן צריך להראות כי יש בידיו הגנה אפשרית מפני התביעה. אם הציג הנתבע הגנה אפשרית, יש ליתן לו רשות להתגונן ואין בודקים, בשלב זה של הדיון, כיצד יצליח הוא להוכיח את הגנתו, או מהו טיב ראיותיו לצורך כך. בית המשפט אינו קובע עובדות או מהימנות עדויות ודי אם התצהיר עם החקירה הנגדית מגלה טענה שאם תוכח במשפט, תהווה הגנה מפני התביעה.
(ע"א 10984-05-10 מאיר אזרואל נ' הלן מזרחי (25.7.10); ע"א 6514/96 חניון המרכבה חולון בע"מ נ' עיריית חולון, פ"ד נג(1) 390, 400; בר"ע 39/86 גליק נ' גליק, פ"ד מ(1) 51; ע"א 518/87 פטלז'אן נ' בנק איגוד לישראל בע"מ (25.11.1993); ע"א 18/66 חפץ נ' אוצר הקבלנים בע"מ, פ"ד כ(3) 265; ע"א 453/83 סולל בונה בע"מ נ' גרוסי עזאם, פ"ד לט(3) 20, 24; ע"א 543/86 כלל חברה לביטוח נ' כלפון, פ"ד מב(3) 339 וכן בש"א 216/89 אברהמי ובניו נ' בנק המזרחי המאוחד בע"מ, פ"ד מג(2) 174).