ומה לעשות אם את אינך כזו?
מופנמים עשויים להרגיש שהם עצובים, ושזה לא בסדר לרצות שקט. פורים עכשיו, שמח – רעש, המולה, צחוק וריקודים. ולא לכולן זה מתאים, לא לך ואולי גם לא לילדים שלך, או לחלק מהם.
פורים הוא החג שבו הניגוד בין המוחצנים למופנמים מתגלה במלא עוצמתו.
פורים הוא חג שכולו חברה – אולי לעומת יום כיפור שכולו וידוי שקט ותפילת עמידה ארוכה. בפורים קוראים מגילה ברוב עם ובהדרת מלך, מרעישים עם כל המן בכל מיני תחבולות ותחכומים יצירתיים. התחפושות של הילדים ממקדות אליהם את המבטים של כולם והילד עומד במרכז מעגל משתאים שמחמיאים לאם המשקיעה שככה עשה לו וחפצה ביקרו.
הרבה ילדים אוהבים להיות במרכז המעגל. הם מתחננים שתתני להם עוד משלוח להגיש וללכת למשפחת פילכס בקצה השני של השכונה. הם פוסעים ברחוב ההומה ומחייכים לכל עבר כשהם רואים את החברים והאחים של החברים והמורים של האחים והחברים של ההורים – ולכולם הם אומרים בגיל "פורים שמח" ונעמדים בשמחה לשיפוט מפורט של התחפושת שלהם. אם לא ישאלו, הם יגידו בעצמם "התחפשתי לושתי, ראית פעם כזו תחפושת? אמרתי לאמא שלי והיא עשתה לי את הקרן הזו מעץ והנה תראי את הזנב!!". הם מסתובבים ומפנים אליך גב בביטחון שאת מסתכלת בהערצה על התחפושת שלהם.
הרבה אימהות אוהבות "שמח". מכינות מראש רשימת השמעה שמחה ומחברות את הרמקולים. הן מדברות על משלוחי המנות מאז ראש חודש אדר א' ועל התחפושות שוחחו כבר בחנוכה. הן שואלות משכנתן ומגרת ביתן רעיונות, דשות והופכות בהן, מקבלות ושולחות מיילים עם כל מיני המלצות וכשמגיע משלוח המנות המפתיע כולן כבר ידעו כמה הרבה טרחה הייתה פה. האימהות הללו מזמינות את כל הגיסות והשווגער לסעודת פורים גדולה, פותחות עוד חדר לריקודים של ילדים ומכינות את החצר למופע. יש מזרוני קפיצים, יש סוכר ימבמבם וכולם אוהבים נורא להגיע אליהם לפורים – "כי אצלנו באמת שמח", הן אומרות בשמחה.
וכמובן שיש גם גברים שממש חיים מהשמחה של פורים, וממשיכים אותה עוד קצת– ומסדרים לעצמם מקום טוב בירושלים כדי לחגוג עוד יום, ולוקחים איתם את הילדים ואת החברים ונוסעים בשיירה.
ויש מי שצריכים שקט. אני מתכוונת לדבר עכשיו על אימהות לילדים, על נשים שמנהלות משפחה גדולה ברוך ד' ובלי עין רעה, ועל אלו שהן גם בעבודה וגם בבית – וקשה להן לסבול רעש. האימהות הללו אוהבות ערב רגוע עם המשפחה ומעדיפות שבת "רק אנחנו בבית" במקום לארח ולהתארח. באורח החיים היומיומי שלהן יש הרבה מגע עם אחרים, הרבה תקשורת, הרבה דיבורים – וכל זה מרוקן אותן כשהן חושבות על חג פורים – חג גדול ליהודים, החלק של המסכות לא מרתיע אותם אבל החלק של הרעשנים, השירים והריקודים – ממש מפחיד. במקום לשמוח עם "הבה נרעישה" הן מפנטזות על אפשרות לא ריאלית להסתגר ליום אחד, ליום של פורים.
בעלך לפעמים תמה איך זה שאינך שמחה בפורים, וחלק מהילדים שלך עשויים להתרעם על כך ולבקש בכל זאת שתזמיני אורחים ושתביאי לפחות עשרה אורחים לסעודת פורים. אלא אם כן כולכם מהסוג של האנשים המופנמים.
למילה שמחה יש כעשר מילים נרדפות בעברית שמשקפות גם את החשיבות של המושג וגם את הגוונים הדקים של התחושה החיובית הזו, של הרגש הנעים הזה. יש עליזות פורצת ומצחיקה, יש רינה עם שירים, יש דיצה עם גילה וחדווה מחויכת. האהבה והאחווה לא במקרה משויכות גם הן לשמחה. מקורה העמוק של השמחה הוא תחושה של שלימות, הרמוניה, הלימה וסיפוק פנימי. נכון ששמחה פורצת מכילה גם עליזות וצחוק, אבל אפשר בהחלט להיות שמחה בלב – להרגיש שקורה משהו נהדר, לחוש אסירי תודה על הזכות לחוות את הטוב הזה ולהתחמם מהשפע של האהבה שמורעפת עלינו מלמעלה.
אם את מאלו שאוהבת לשמוח בשקט, לא תמיד תוכלי לגרום לכל המשפחה להיות בשמחה שקטה וחרישית. עם זאת, פורים רעשני גורם לך לחוש שלא היית בכלל בפורים, ורק המסכה והדמות שלך נכחו שם. תחושת ההחמצה מתסכלת כי פורים הוא יום גדול שאת רוצה לנצל ולחוות במלא הלב והחופניים. מה בכל זאת אפשר לעשות?
פני לך זמן לשמוח בשקט. הישארי ערה בשעה מאוחרת כדי להיות לבד עם עצמך ולהכיל את השמחה של עצמך ואת מה שפורים הוא בשבילך. שבי לכתוב. אמרי תהילים. חשבי עם עצמך על הספה – עם מוזיקה שקטה או בלי. ייתכן שתרצי רק לבשל או לאפות לסעודה ותוך כדי כך להיות עם עצמך ועם החוויה שלך. התעוררי מוקדם לפני כולם והתפללי שחרית של וותיקין. קחי לך זמן שקט כשכולם ממילא ישנים.
בצהרי פורים קחי לך זמן פרטי. היכנסי לחדר, נוחי. התפללי מנחה. סיגרי את הדלת והיי לבד למשך חצי שעה של התנקות מהבלגן שבחוץ.
את יכולה ליזום לך זמן שקט יחסית כשאבא לוקח את הילדים כשליחים למשלוחי מנות, לתפילה ולקריאת מגילה או לכל התרחשות בחוץ. אל תצאי עם כולם. בהעדרם – כבי את המוזיקה והתענגי על השקט.
ייתכן שתעדיפי מצב הפוך: את יוצאת עם משלוח מנות אל המהומה הגדולה בחוץ – יש מי שדווקא האנונימיות שבבלגן בחוץ עוזר לה להרגיש את השקט שלה ולקחת פסק זמן מהמחויבות לדבר ולחייך ולצחוק ולענות לכל הסובבים.
שימי גבולות: שנה אחת מארחים את כולם, אבל השנה – אנחנו כאן בעצמנו. מזמינים אורחים אבל לא את כל העולם. משלוחי מנות? כן, 10 חברים. לא 50.
לשמוח בשקט היא מיומנות שגם המוחצנים צריכים לדעת לחוות. לכן, כשיש שקט, דאגי שיהיה מעניין. אם לא הזמנת את כל המשפחה המורחבת, ואת רוצה שהילדים ישמחו ולא יכעסו שהפסידו חוויה – הכיני תכנית אמנותית מיוחדת שאפשר לקיים רק בחיק המשפחה. חידות, הצגות, תחרויות, נאומים ושירים – כדי שכולם [גם המוחצנים שבמשפחה] יוכלו ליהנות מחוויה פנימית של שמחה בנס שנעשה לעם ישראל ובקבלת התורה מתוך שמחה.
ככה, לקחת רגשות הכי רווחים, אבל, גם הכי לא מוחצנים, (ככה, כי לא מתאים…) ולהוציא מהם את העוקץ, זו אליפות בעיני.
ממש כך אני מרגישה כל שנה, אבודה ואפילו עצובה מרוב הבלגן והרעש וההמולה בפורים.
תודה על הטיפים לשמחה הפנימית!
תמשיכי לעזור לנו.. בלי שאת יודעת עד כמה..
וכיף לך שאת נהנית אצל ההורים של בעלך.
שלהורים יש מחויבויות כאלה – שבגללן הזוג מתחיל להתמודד בעצמו.
צריך מכלול של תנאים כדי לאפשר לכם הלמשיך להרגיש זוג צעיר – והנה, ה' מפנק אתכם.
זכור לי שדברת על כך לגבי התארגנות לשמחות משפחתיות.
ומוסיפים לאוירה האדרית בביתנו.
כבר שנים מנהלת בבית המולה ושמחה, נהנית לראות את כולם בגיבוש שמח, ומרגישה קצת מזה קצת מזה, לא מחבבת את החג הזה, הוא מפריע לי את הרצף המתוכנן לפסח ,קשה לי לחרוג מהיעד.
הפחת בי תקווה אחרונה וקלושה: כן, אכן, אפשר לעבור את הגלים המאיימים עלינו לכלותנו: פורים ופסח.
מקווה שלא אטבע, חלילה, בים המטלות, אבל לפחות נתת לי כלים מעשיים איך לחתור את ההפלגה בהצלחה.
מסכימה מאוד לכמות משלוחי המנות.
אבל מה עושים שהבעל הוא איש ידוע בקהילה ומגיעים ה-מ-ו-ן משלוחי מנות?
אם אתם אנשי ציבור – אנשים לא מצפים שתכיני משלוח מנות מעוצב לכל התלמידים של בעלך ולכל משפחות הבוגרים… אם הוא בתוך קהילה – אז בדרך כלל דווקא כן מצפים לכך. הפתרון הוא לחשוב על רעיון מבריק ומשעשע שהביצוע שלו קל וזול – ואז לשלוח שתי מנות מתוחכמות ושמחות בכל משלוח.
ממש התרגשתי לזהות את הפתרונות האינטואיטיביים שלי, וההגדרות עוזרות מאד! מצד שני, אני מאד אוהבת את משלוחי המנות והתחפושות היצירתיות, משקיעה ומתלהבת – ואז מוצאת לי פינות מחבוא מידי פעם בפורים עצמו. אני מרגישה שאת ממש מזהה את כוחות הנפש, מתארת אותם בצורה כל כך פנימית ולא שיפוטית, תודה רבה מאד!
חזק מאוד מאוד! כמה נכון להתייחס אלינו כמכלול, של אנשים שמרגישים !!!!!!!!! תודה ענקית!
כל מאמר שלך הוא פשוט מדהים! הבנה וניתוח מעמיק כל כך. תודה שאת משתפת אותנו בחכמת החיים העצומה שלך!
שוב הראית לנו שהתמחות בניהול דורשת יותר ממיומנות טכנית. מנהלת (בעבודה או בבית) צריכה מנות גדושות של הבנת נפש האדם.
תודה על הטיפים לשמחה פנימית!
מזדהה עם כל מילה! יעל תודה רבה!!