"יש שחקנים טובים, הגיע הזמן להעז ולהאמין"
במשך עשרות שנים נבחרת ישראל לא מצליחה להעפיל לאף טורניר גדול. אחרי סדרה של אכזבות מקצועיות, נראה שהאוהדים כבר פחות מאמינים בה ופחות מתחברים אליה. לתוך המצב הזה נכנס אנדי הרצוג, מאמן הנבחרת החדש, שמתחיל להכיר לעומק את השחקנים ואת הבעיות שקיימות בכדורגל הישראלי. האוסטרי, שנמצא רק כחודשיים וחצי בתפקיד, יגיע הערב (חמישי) ב-21:45 למפגש מול נבחרת סקוטלנד בידיעה שלהופעה נגדה עשויות להיות השלכות רבות להמשך.
הרצוג יגיע לראשונה למשחק ביתי, באצטדיון סמי עופר בחיפה, ובליגת האומות הוא יוכל לבחון שוב את הכלים שעומדים לרשותו בנבחרת, מול יריבות שעל הנייר הן די שוות לרמתה. למאמן נבחרת אין הרבה זמן עבודה מול השחקנים שעומדים לרשותו, אבל בטורניר שכזה הוא יוכל להיכנס לעניינים מהר יותר ואולי גם להביא בשורה חדשה לקהל הישראלי.
רגע לפני המשחק הקרוב בליגת האומות ONE חוזר לשני הרגעים שבהם הנבחרת הייתה הכי קרובה להעפיל לטורנירים הגדולים ונותן לאנשים שהיו שם לנסות ולנתח מה קרה בדרך, איפה נכשלנו ועם אילו כלים הרצוג פותח את הקדנציה שלו בארץ.
בשני העשורים האחרונים נבחרת ישראל הייתה קרובה רק פעמיים להעפיל לטורניר בסדר גודל משמעותי. פעם אחת זה קרה עם הנבחרת של שלמה שרף שהתמודדה על הכרטיס ליורו 2000, שם היא עלתה להצלבה לאחר שגברה על אוסטריה במאבק על המקום השני בבית המוקדם בזכות הפרש שערים, אך הפסידה לבסוף לדנמרק במאבק על הכרטיס לאליפות אירופה. זה היה הפסד שהגיע למרות כדורגל מלהיב וסוחף, כזה שרבים עדיין מתגעגעים אליו.
"הסגנון שלנו עשה את ההבדל", הסביר אייל ברקוביץ' שכיכב באותן השנים בנבחרת. "תמיד ניסינו לתקוף, להעז ולחלום. היו לנו שחקנים מוכשרים והיה לנו מאמן שלא הגביל אותנו, והוא הביא את היכולות שלנו לידי ביטוי גם מול נבחרות גדולות. נכון שברגע האמת הפסדנו לדנמרק, אבל עד אז שיחקנו טוב, הקהל התלהב מזה וזה היה הדבר הכי חשוב מבחינתנו. לצערי, זה משהו שקצת נעלם בשנים האחרונות והגיע הזמן שיחזור".
"מאמנים צריכים להבין שהדרך חשובה לא פחות מהתוצאה", הוסיף חלוץ העבר אלון מזרחי, ששיחק גם הוא באותו הקמפיין. בגלל שהנבחרת מושפעת כמובן ממצבם של השחקנים הישראלים, לדעתו של האווירון יש בעיה שורשית יותר קודם כל עם המאמנים המקומיים. "המאמנים בארץ לא ממש מאמינים בשחקן הישראלי. הם מעדיפים להביא זרים בינוניים במקום לתת לצעירים זמן להוכיח את עצמם. אנחנו מאבדים מהאיכות של השחקנים שלנו ואחר כך קשה להרכיב ככה נבחרת".
ברקוביץ' מסכים עם רוח הדברים אבל גם טוען כי "בשנים האחרונות בחירת השחקנים שהגיעו לנבחרת לא הייתה מספיק טובה. המאמנים שבאו לאמן אותה היו שמרנים מדי וברגע שהם קיבלו את התפקיד הם פחדו על הכיסא שלהם. כולם, בלי יוצא מן הכלל, שיחקו כדורגל נסוג במקום כדורגל יוזם. תמיד התגוננו וספגו. זה סגנון מיושן ושמרני שכבר לא מתאים לנבחרות בסדר גודל כמו שלנו. בעידן הזה הנבחרות הקטנות דווקא מנסות לתקוף".
בפעם השנייה בה הנבחרת הייתה קרובה להעפיל לטורניר גדול זה היה עם הנבחרת של אברהם גרנט שניסתה להעפיל למונדיאל 2006. הנבחרת הזו, ששיחקה בבית מוקדמות מונדיאל 2006 מול צרפת, שווייץ ואירלנד, סיימה במקום השלישי ולא עלתה לשלב הבא רק בגלל הפרש שערים פחות טוב. אומנם זה היה קמפיין שהסתיים בלי אף הפסד של הכחולים-לבנים, אבל הנבחרת מראש באה כאנדרדוג ושיחקה באופן מבוקר יחסית - סגנון שונה לחלוטין מזה שהביא להצלחה כמה שנים קודם לכן.
עוזרו של גרנט באותם ימים, משה סיני, הבהיר כי "שיטה וסגנון זה לא עניין של מה שאתה שואף אליו כמאמן. כשאתה בא לאמן נבחרת, השאלה היא קודם כל מה יש לך בידיים ובהתאם לזה אתה לוקח החלטות. מעבר לדברים המעמיקים יותר של הטקטיקה, אתה צריך לדעת לעשות את הבחירה של השחקנים, ועדיין אתה מוגבל כי בדרך יש פציעות, יש שחקנים שלא ממש מקבלים דקות בקבוצות שלהם, ולפעמים צריך אפילו שיתמזל מזלך ושהם יגיעו מחוייבים לנבחרת. כל הגורמים האלה משפיעים על איך שהנבחרת תיראה בפועל. בכל אופן מאמנים לא ממציאים שיטה אם אין שחקנים שמתאימים לה. החכמה של המאמן היא לדעת להציב כל שחקן בתפקיד שהוא יוכל להצליח בו ולבוא יותר לידי ביטוי".
אבי נמני, ששיחק בנבחרת של גרנט, נמצא באותה הדעה. "אני לא חושב שמאמן צריך לקבוע מראש אם משחקים הגנתי או התקפי", אמר שחקן העבר. "בקביעת המערך יש שיקול גם באיך שהנבחרת היריבה עומדת. כמובן שזה לא צריך לבטל את המשחק ההתקפי, אבל אין ספק שגם זה שיקול. כך או כך, הקהל רוצה לראות כדורגל שמח והתקפי, וצריך להחזיר לו את האמון דרך זה. נכון שכולם מנסים להקטין את הנבחרת, אבל יש פה שחקנים טובים ואיכותיים שצריכים אווירה נכונה סביב הנבחרת ותמיכה של הקהל. כרגע יש בעיקר את האווירה השלילית שנוצרה בשנים האחרונות וזה לא דבר בריא".
מעבר לאווירה שיש סביבו, כדי ששחקן יוכל לתרום לנבחרת הוא צריך לקבל מספיק דקות משחק בקבוצה שלו - ורצוי שזה יהיה במסגרת אירופית על בסיס שבועי. אלא שנכון לעכשיו, המצב לא ממש מזהיר בקרב הליגיונרים. מבין שחקני הסגל שמשחקים בחו"ל, היחידים שמשחקים באופן רציף בקבוצות שלהם הם עומרי בן הרוש שפותח בהרכב בכל משחק בלוקרן הבלגית, מונס דאבור שמככב בזלצבורג האוסטרית וערן זהבי שמנהיג קבוצה בליגה הסינית, אך לא יופיע הפעם משום ששוחרר בגלל פציעה.
כמות הליגיונרים שבאמת נספרים בהרכב הולכת ומתמעטת, ורובם כבר לא באמת באים לליגות החזקות ביותר. מעבר לזה, בזירה המקומית, לישראל אין העונה אף נציגה בשלב הבתים של ליגת האלופות או הליגה האירופית, כך שרוב הישראלים לא באמת מתמודדים עם הרמות הגבוהות של אירופה, ומנגד, מי שמצליחות לרוץ בצמרת לא פעם בשנים האחרונות הן דווקא העולות החדשות מהליגה הלאומית, כמו הפועל חדרה ומכבי נתניה. על פניו נדמה שהבדלי הרמות בתוך הליגות הבכירות בארץ רק הלכו והצטמצמו בשנים האחרונות.
"אין לנו מספיק כישרונות", הגיב לכך מזרחי. "נפלנו על דור לא מספיק איכותי וצריך להשלים עם זה. רמת האינטיליגנציה של השחקנים בארץ מאוד ירדה, בעיקר אצל מגנים, בלמים וקשרים אחוריים שלא משחקים כדורגל נכון. כשאני שיחקתי בנבחרת באו אליה שחקנים ששיחקו באופן קבוע באיטליה כמו טל בנין, באנגליה כמו ברקוביץ' ובספרד כמו חיים רביבו. גם הליגה בארץ הייתה מייצרת שחקנים איכותיים בגלל שהייתה הגבלה רק לשלושה זרים בכל קבוצה. זה הוביל לזה שעל כל תפקיד בנבחרת היו לנו שניים-שלושה כוכבים, ועכשיו אין את זה. אין מספיק שחקנים טובים באירופה, אין מספיק ישראלים שמקבלים צ'אנס בקבוצות שלהם ויש ליגה עם שישה זרים שמבטלים לחלוטין את הכדורגלן הישראלי".
ברקוביץ', מנגד, חושב שבסגל הנוכחי שקיבל הרצוג יש דווקא לא מעט פוטנציאל. "יש פה שחקנים טובים. כל הזמן מנסים לגמד את הדור הזה, אבל זה בכלל לא נכון. יש לנו שחקנים שנמצאים הרבה שנים באירופה, ונכון שהם אולי לא בליגות הבכירות, אבל אי אפשר להגיד על מונס דאבור, תומר חמד, ערן זהבי וביברס נאתכו שהם לא מספיק טובים. הם טובים מאוד, זה אנחנו שמנסים להנמיך ציפיות כל הזמן ובגלל זה יש תוצאות לא טובות".
גם אבי נמני, שהיה סמל גדול במכבי תל אביב והגיע דרכה לנבחרת, סבור שהבעיה היא אחרת. "עושים עוול לשחקנים ופוסלים אותם באופן גורף, וזה דבר שלא נכון לעשות. צריך לחבק את אלה שרוצים לבוא ולהאמין בהם. אסור לפסול את הנבחרת, צריך להאמין בה ולא להרים ידיים. יש כאלה שחושבים שהנבחרת בתקופה קשה וזה באמת מצער מאוד שהאוהדים לא באים בהמוניהם, אבל הכי קל זה להיכנע למצב. הרצוג צריך להילחם בזה מחדש ולהאמין שהכל אפשרי".
"אם רוב השחקנים היו משחקים העונה באירופה זה היה מאוד עוזר", קבע המאמן משה סיני. "בסופו של דבר אתה מתמודד בנבחרת מול שחקנים שבאים מהרמות הגבוהות ביותר באירופה, ולנו אין כרגע את המצרך החשוב הזה. הסיטואציה הזו לא ממש קיימת פה לצערנו, אבל לצד זה אפשר לראות גם את הדברים החיוביים שיש בליגה שלנו. הצלחה בנבחרת תלויה בשילוב של הרבה דברים ולמנטליות של השחקנים יש מרכיב חשוב מאוד בתוכה. חדרה ונתניה הצליחו בליגת העל ישר אחרי שעלו מהלאומית רק כי הן בנו סגל צעיר שרצה להתמודד ולהוכיח את עצמו. הרי עוד לפני שהתחילה הליגה אמרו שהם יירדו בחזרה - וזה מה שנתן להם מוטיבציה להוכיח את עצמם. אם יביאו לנבחרת מספיק מוטיבציה חדשה, זה יכול לעבוד באותה צורה".
לפעמים הכל נצבע בנוסטלגיה וכולם מתרפקים על העבר, אבל יש גם הווה ואיתו צריך לעבוד. נכון לעכשיו, אנדי הרצוג והצוות המקצועי שלו מנסים כמובן למצוא את הנוסחה והמערך המתאימים לנבחרת ישראל. במשחקים הראשונים ניסה המאמן לעבוד במערך של שלושה בלמים, שיטה שחטפה לא מעט ביקורת. כעת השאלה היא האם כמאמן זר הוא יצליח להתעלם מרעשי הרקע וימשיך לדבוק בה, או לחילופין ינסה סגנון קצת אחר.
"הבחירה במערך שלושת הבלמים נועדה כדי לסגור את מרכז המגרש וההגנה, שהיריבות לא יכנסו בקלות דרך האמצע", הסביר מזרחי. "בעצם השימוש בשלושה בלמים אתה מקבל שני שחקני כנף שלוחצים, שני חלוצים למעלה ועוד קשר אחד שיוכל להזין אותם בכדורים. בניגוד למה שחושבים, השיטה הזו היא לא הגנתית כל עוד משחררים את שחקני הכנף לבצע פעולות התקפה, אבל צריך פה גם תיאום כך שעוד נצטרך לראות איך זה יעבוד".
"העבר שלנו לא יעזור לנו עכשיו בשום דבר", סיכם נמני. "צריך להוציא את המקסימום מההווה. כרגע נראה שאנחנו רחוקים מאוד מהמקסימום שלנו וייתכן שאפילו עוד לא הגענו למינימום. צריך לתת לצוות החדש את הזמן. אם הרצוג יצליח נשמח מאוד, אבל גם בעידן הזה מאמן של נבחרת צריך להשפיע עליה כבר בטווח הקצר, ועל הדרך ליצור אווירה טובה וחיבור עם הקהל. אני מאוד מקווה שזה יקרה כבר בקמפיין הזה".