התנגדויות לתורת האבולוציה הועלו באופן שיטתי מאז שהקהילה המדעית החלה לגבש תאוריות אבולוציוניות עם ההתפתחות הנרחבת בחקר הביולוגיה במחצית השנייה של המאה ה־18 ובתחילת המאה ה־19. חלק מהביקורת היה כנגד תאוריות אבולוציוניות מסוימות, חלקה כנגד כולן וחלק מן המבקרים שללו את רעיון קיומו של תהליך האבולוציה ככלל. להתנגדויות השונות היו תומכים רבים בתוך הקהילה המדעית ומחוצה לה.
ב־1859 פרסם צ'ארלס דרווין את ספרו "מוצא המינים", שבו טען בזכות אבולוציה והציע את תורת הברירה הטבעית. עם פרסום הספר רק מיעוט בקהילת הביולוגים קיבל את הטענה המרכזית בדבר מנגנון הברירה הטבעית, אולם רעיון האבולוציה עצמו התקבל בהדרגה בקהילה המדעית ובקרב הציבור הרחב. בשנות ה־30 וה־40 של המאה ה־20 יצרו מדענים את הסינתזה האבולוציונית המודרנית, אשר שילבה את תורת הברירה הטבעית של דרווין עם גנטיקה של אוכלוסיות. מאז, עצם קיומם של תהליכים אבולוציוניים, והיכולת של הסינתזה המודרנית להסביר מדוע וכיצד הם מתרחשים, אינם נתונים במחלוקת בקרב ביולוגים.
לאחר הסינתזה המודרנית, רובן המוחלט של הביקורות על האבולוציה באו ממקורות דתיים, ולא מהקהילה המדעית. למרות זאת, רוב הנוצרים מאמינים באלוהים כבורא, אך מקבלים את האבולוציה המדעית כתהליך טבעי.
מיעוט בקרב הנוצרים פסל את האבולוציה עוד מראשיתה כ"כפירה", אך רובם ניסו לפשר בין האבולוציה המדעית לבין סיפורי הבריאה התנ״כיים. המוסלמים מקבלים את האבולוציה הטבעית של צמחים ובעלי חיים, אך הם בעלי דעות חלוקות לגבי מוצא האדם.
רוב מוחלט של הקהילה המדעית העוסקת באבולוציה ומקצועות קרובים אינו מקבל את תקפותן של ההתנגדויות הללו. טיעוני הנגד העולים מתוך הקהילה המדעית נוגעים בעיקר לאי־הבנות, לשיטתם, בקשר לעצם המושג של תורה מדעית, לקונצנזוס בקרב המדענים בקשר לקיום הראיות וליכולת ההפרכה של האבולוציה, ולפרשנות שגויה של החוקים הפיזיקליים כפי שמציגים אותם המתנגדים.
תורתו של צ'ארלס דרווין עמדה מאז שהוצגה לראשונה ועד היום בפני התנגדות דתית תקיפה, ובו בזמן קיבלה הכרה מדעית רחבה.
בספרו של צ'ארלס דרווין מוצא המינים שפורסם בשנת 1859, הציג תיאורה חדשה בה שינויים של מינים לאורך זמן, שמתרחשים כתוצאה מהישרדותו של המתאים ביותר על ידי תהליך ברירה טבעית. תאוריה זו עוררה התנגדות חריפה מצד גורמים שונים של החברה הוויקטוריאנית ועד גופים שונים היום. ההתנגדות לספר מכילה טיעונים דתיים ומדעיים שלעיתים קשה להבדיל בינם.
התאוריה שמינים משתנים לאורך זמן, האבולוציה, לא הייתה החידוש של דרווין. רעיון זה הוצע כבר לפני כן על ידי גורמים בחוגים מסוימים, אך התפיסה של המנגנון האבולוציוני הייתה שונה. למארק למשל, הציע מנגנון בו שינוי במידת השימוש של איבר השפיע על תפקוד אותו איבר בפרט מסוים, ושינוי זה עובר בתורשה. דרווין, לעומתו, הציג רעיון בו שינויים מתרחשים כתוצאה מהישרדותם של הכשירים ביותר על ידי תהליך של ברירה טבעית.
רבים מהמדענים בני זמנו של דרווין תחילה כלל לא קיבלו את הרעיון שלו. לבסוף, עם השנים החלו חלק ממדעני התקופה, כמו תומאס הנרי האקסלי, לקבל את קיומו של המנגנון של דרווין לשינוי המינים אשר התבסס על עדויות מאובנים; מספר מדענים הקימו את מועדון ה־X על מנת להגן על התאוריה מפני התנגדויות דתיות ומפני חובבים עתירי־ממון.
בספרו הציג דרווין את תיאורית הברירה טבעית, מנגנון אבולוציוני אשר בזמנו היה שנוי במחלוקת, מאחר שעמד כנגד תאוריות מקובלות יותר בזמנים אלו כגון לאמארקיזם ואורתוגנסיס. בנוסף, התיאור ההדרגתי של דרווין נתקל בהתנגדות של תומכי רעיון הקפיצות והקטסטרופיזם.
אחד הקשיים העיקריים בתאוריה של דרווין בא מתחום ההורשה. ב-1867 שאל המהנדס הסקוטי פלימינג ג'נקין כיצד פריטים בעלי יתרון שיאפשר להם לשרוד מסוגלים להתרבות במספרים גדולים מספיק כדי לשנות את האוכלוסייה. תהיה זו באה על רקע תפיסה רווחת בתקפה בתחום ההורשה: ההורשה המעורבת, אשר לפיה תכונות שני ההורים מתערבבות ומתמזגות אצל צאצאיהם. כך, תכונות חדשות, גם אם הן מועדפות, יתפוגגו תוך דורות בודדים. טענה זו באה על פתרון חלקי עם הרעיון של התרומה של בידוד גאוגרפי ליצירת מינים חדשים. בהמשך בספרו המאוחר יותר "מגוון בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות" (1868) הגה דרווין את מנגנון ההורשה המכונה "פנגנזה", אשר לפיו כל איבר בגוף שולח חלקיקים קטנים, או גמולות, לאיברי המין וכך מאפשרים את הורשת תכונותיו על ידי ארגון מחדש של תכונות אלו לדורות הבאים. תאוריה זו מצביעה על סינתזה מסוימת של רעיונותיו של דרווין עם תאוריה למארקיאנים, אשר לפיהם איבר אשר נמצא בשימוש רחב או מועט יעביר את תכונותיו לצאצאים. עם פרסום תאוריה זו, רעיון הפנגנזה הותקף מכול עבר, אף על ידי בן דודו של דרווין פרנסיס גולטון אבי תורת האאוגניקה.
באותה העת שקד הנזיר הצ'כי גרגור מנדל על ניסוי הכלאה בין זני אפונה מהם הוא גזר את חוקי התורשה של מנדל שהם הבסיס לגנטיקה המודרנית. למרות שמנדל שלח לדרווין את מאמרו, אין כל עדות לכך שדרווין קרא אותו, או שחשב שמחקרו של מנדל רלוונטי לעבודתו. הבעייתיות הנגזרת בהורשה המעורבת המשיכה להיות מקור לביקורת על דרוויניזם עד לקבלה של תורתו של מנדל בשנות ה-20 של המאה ה-20, ומיזוגה עם תיאורית הברירה הטבעית של דרווין. תורת הגנטיקה המנדליאנית התיישבה עם תחזיותיו של דרווין והפריכה, בעיני ביולוגים, את תאוריות ההורשה המתחרות. כל אלו הובילו לעלייתה, בשנות ה-30 של המאה ה-20, של הסינתזה האבולוציונית המודרנית, שהיא תאוריה מאוחדת של תורשה מנדלית־גנטית וברירה טבעית דרוויניסטית. יותר מיובל לאחר שדרווין פרסם את ספרו "מוצא המינים". הסינתזה המודרנית הפכה לבסוף למקובלת על כלל הביולוגים.
טענה נוספת הועלתה בידי הפיזיקאי ויליאם תומפסון, לימים לורד קלווין, אשר טען ב-1866 שכדור הארץ צעיר מידי מכדי לאפשר אבולוציה. על פי מדידותיו הגאולוגיות של קלווין, גילו של כדור הארץ אינו יותר ממאה מיליון שנה ולא חלף מספיק זמן שהאבולוציה תוכל להתקיים. דרווין ותומכיו, אשר האמינו בגישה אוניפורמטיסטית של חקר כדור הארץ, כלומר: בתהליכים גאולוגים אטיים על פני עידנים, נותרו המומים וחסרי טיעוני נגד. הם ציינו כי ייתכן שהאבולוציה יותר מהירה ממה שחשבו או שמתרחשת בקפיצות כפי שטען האקסלי. בנוסף, הצהירו בפשטות שקלווין כנראה טועה. טענות לגבי גיל כדור הארץ המשיכו להיות מקור להתנגדות לאבולוציה עד לראשית המאה ה-20 עם גילוי הרדיואקטיביות, אשר סיפקה דרך יותר מדויקת לקבוע את גילו של כדור הארץ.
טענה נוספת אשר עדיין עולה בחוגים מסוימים כיום, הייתה כי חסרות עדויות למאובנים שיכולים להצביע על התפתחות הדרגתית של מינים חדשים. מתנגדי דרווין הסבירו כי אם, למשל להיפופוטם ולליוויתן אב משותף, חייב להימצא תיעוד מאובני של יצור ביניים שמצביע על התפתחות ופיצול. טענה זו נענתה על ידי דרווין בכך שמאובנים אלו קיימים אך טרם נמצאו. תשובה זו של דרווין התחזקה עם השנים עם מציאת עוד מאובנים של שלבי ביניים שונים.
נטען עוד כי התאוריה של דרווין אינה יכולה להסביר התפתחות אבולוציונית של איברים מורכבים כמו העין או הכנף. על פי טענה זו, עד להתפתחות האיבר המורכב לבעל האיבר המתפתח לא היה כל יתרון הישרדותי על פני פריטים אחרים, על כן האורגניזם לא היה בהכרח שורד וכך מעביר את תכונותיו לצאצאיו. איברים מורכבים אלו, לשיטת כמה מהמתנגדים, מחזקים את הטענה לקיומו של יוצר תבוני. מצדדי התאוריה טוענים בתגובה שלחיה עם "חצי עין" - קולטנים לאור, למשל - יש יתרון במאבק הקיום וכך מתרחשת ההשתנות ההדרגתית שהביאה את העיניים למצביהן הנוכחיים בבעלי החיים השונים.
הספר השפיע מאוד על החברה הוויקטוריאנית, חברה שהייתה דתית מאוד, רבים קראו את ספרו, כולל המלכה ויקטוריה עצמה. בנוסף להתנגדות המדעית לדרווין, גם התנגדויות דתיות הועלו מיד עם פרסום הספר, ופרסומו הוסיף להרחבת המרדנות כנגד הממסד הדתי. בדומה למהפכה הקופרניקאית, התאוריה של דרווין איימה לשנות את מיקומו של האדם ביחס לשאר החיות, לבני האדם ולאל. עד לסוף מאה ה-18 התבססו הוגים של היסטוריה טבעית (שממנה התפתחה הביולוגיה המודרנית) על סיפור הבריאה התנ"כי על מנת להסביר את מסתורי היקום. על פי טענתם, המגוון בטבע נובע מהאל ואת ההיסטוריה הטבעית אפשר להסביר באמצעות סיפורי התנ"ך כמו המבול. המנגנון שהציע דרווין איפשר להוציא את האל מהתמונה. על פי תפיסתו, עולם של היצורים החיים נע סביב מאבק תמידי על מנת לשרוד. דרווין עצמו הציע שהסבל הרב בעולם החי הוא טיעון חזק לשלילת קיום האל. ישנם הוגים דתיים אשר לדעתם הבעייתיות החמורה ביותר בדרוויניזם הוא המשמעות החברתית והדתית שלה.
בסוף המאה ה-18 החלו הוגים להצביע על ממצאים ממאובנים והעלו ותאוריות אבולוציוניות אשר מסבירות את המגוון הביולוגי, הדמיון בין יצורים חיים ואף בין יצורים אשר כבר לא קיימים. הוגים כמו קיוויה וארסמוס דרווין המשיכו את רעיונותיו של אריסטו אשר דיבר על תכליתיות של היקום והטבע: תינוק נועד להיות בן-אדם, זרע נועד לגדול ולהפוך לעץ, לכל דבר ישנו יעוד ומטרה. ארסמוס דרווין פיתח את הרעיון של "שרשרת הקיום" בה יש היררכיה מסודרת ומובנת של יצורים חיים בהם האדם הוא עליון. התאוריה של צ'ארלס דרווין נכדו איימה להפיל את שרשרת זו. על פי ספרו של דרווין, האדם הוא עוד חיה בטבע, ללא בכורה או מיקום מיוחד. מעבר לכך טען דרווין כי המוסר, אשר על פי הדת הנוצרית מגיע מהאל, תלוי בנסיבות ותרבות. דוגמה לכך היא שאמר כי אם בני אדם היו חיים בתנאים של דבורים, ייתכן שהיו לנו המוסר של דבורים.
היו שניסו לשלב בין התאוריה של דרווין לבין הדת. דוגמה לסינתזה מעניינת בין דת למדע היא ספרו של צ'ארלס הוג שפורסם ב-1874 בו הוא טען כי אין לראות בדרוויניזם ניגוד של האמונה באל, אלא בברירה הטבעית תהליך המונחה על ידי האל. בעקבות כך, היו מדענים כמו חברו של דרווין, אסא גריי, ששילבו בין טענות אלו על ידי החזרת התכליתיות המוסר ויעוד עתידי לדרוויניזם, כלומר, הבנה כי יש תכנון מוסרי מאחורי השינויים בטבע וציר מתוכנן וייעודי לעולם הטבע עם היררכיה מסודרת, דבר אשר דרווין התנגד לו מאוד.
במקביל לתהליך הסינתזה בין הדרוויניזם לדת נוצר גם מאבק בין תומכי דרווין למתנגדיו. הדוגמה הטובה ביותר וגם אחת המפורסמות ביותר בהיסטוריה של המדע היא ויכוח פומבי בין תומכו וחברו של דרווין תומאס האקסלי, לבין הבישוף סמואל וילברפורס מאוקספורד ב-30 ביוני 1860. בוויכוח חריף זה אמר הבישוף כי "אין אדם רציני יכול באמת להאמין שהאדם בא מצדפות". במהלך הוויכוח שאל הבישוף את האקסלי אם הוא "קרוב לקופים מצד סבא שלו או מצד סבתא שלו". כתשובה הסביר האקסלי באריכות את עליונתה של התאוריה של דרווין וסיים עם המשפט שהוא "מעדיף שיהיה קוף אומלל ולא אדם שבחר להיכנס גיחוך לדיון מדעי רציני".
טיעון דתי נוסף של מתנגדי הדרוויניזם הוא אנלוגיית השען, תאוריה זו אשר זוהתה עם ויליאם פיילי טוענת כי בדומה לשעון מורכב מורכבות היקום והמגוון הביולוגי מחייבים את קיומו של שען או ארכיטקט תבוני, כלומר אל בורא. על מנת להתמודד עם טיעון זה הציג דרווין מספר דוגמאות המצביעות לדעתו על חוסר השלמות בטבע, כגון העובדה שכאשר דבורה עוקצת תוקף היא מתאבדת למעשה, דבר אשר נוגד את האינסטינקט ההישרדותי שלה. הוא אמר שדוגמאות כמו זו אינן שוללות את קיומה של הברירה הטבעית, משום שהסתגלות אינה מחייבת שלמות; אבל הן סותרות את רעיון השען משום שתאוריה זו מחייבת תכנון תבוני מושלם.
טיעון נוסף, שלא היה דומיננטי בתקופתו של דרווין באמצע המאה ה-19, אך החל להישמע בתחילת המאה ה-20, הוא הוויכוח אודות אמיתות סיפור הבריאה התנ"כי מול זו של הדרוויניזם. בשיח הדתי הציבורי של אמצע המאה לא דנו בקבלה מילולית של סיפור התנ"ך כלל וסיפור הבריאה בפרט, והתפישה המקובלת גם בקרב אנשי דת הייתה שסיפור הבריאה נתון לפרשנות וניתן לפרשו אף כמטפורה, ולכן לא בהכרח מנוגד לדרוויניזם. הקריאה המילולית של התנ"ך החלה רק עם עליית הנצרות הפונדמנטליסטית הדתית בארצות הברית אשר דחתה את החילון המודרני ופנתה לקריאה מילולית קיצונית של התנ"ך. מגמה זו דחתה את הדרוויניזם וראתה בה כפירה. התנגדות זו התפתחה בסופו של דבר למחלוקת הבריאתנות־אבולוציה, אשר אופיינה בעיקר בהתנגדות של הפונדמנטליסטים והאוונגליסטים להוראת האבולוציה בבתי הספר הציבוריים. ההתנגדויות הראשונות פסלו את האבולוציה משום שהיא סותרת לכאורה את התנ״ך, אך טיעון זה הפך חסר כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית פסק בשנת 1968, במשפט אפרסון נגד מדינת ארקנסו, כי מניעת הוראת האבולוציה מטעמים דתיים מפרה את סעיף "הפרדת הדת מהמדינה" בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 כתוצאה מהחזרת תורת האבולוציה לתוכניות הלימודים בבתי הספר בארצות הברית החלו להישמע התנגדויות מורכבות יותר לתורה זו. נטען נגדה כי היא איננה מדעית, כי הוראת האבולוציה מפרה את חופש הדת שלהם, ואף כי קבלת הסינתזה האבולוציונית המודרנית היא השקפה דתית – ולעומתה, לאמונה באלוהים קיים יסוד מדעי. הבריאתנים ביקשו להשתמש בעקרונות ההגינות הדמוקרטיים בטענה כי האבולוציה שנויה במחלוקת, ולכן בשיעורי המדע יש ללמד על קיומה של המחלוקת – ולתת לתלמידים להחליט בעצמם במה להאמין. ההתנגדויות האלה לתורת האבולוציה הגיעו לשיאן בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהובלת תנועת התכנון התבוני, אשר צברה תמיכה ציבורית רחבה בארצות הברית.
בנוסף לטיעונים דתיים, עורר ספרו של דרווין טענות ושאלות פילוסופיות. ג'ון הורש התלונן שדרווין לא נקט בספרו בתהליכים המקובלים של טיעון והוכחה. לעומת זאת טענו אחרים כי זה כלל לא משנה ושדרווין אינו יכול להוכיח סופית את התאוריה שלו. זאת מכיוון שעל פי ההוכחות שכן הציג, ניכר כי התאוריה סבירה יותר מהסיפור התנ"כי.
גם ביהדות ישנן גישות שונות באשר ליחס היהדות לתורת האבולוציה.
בנוסף לטענות דתיות ופילוסופיות כנגד הדרוויניזם, הועלו במרוצת השנים טיעונים שונים כנגד ההשלכות של רעיונות אלו. אחת ההשלכות החמורות וההרסניות של תורתו של דרווין היא רעיון מלחמת הקיום בין קבוצות שונות בחברה האנושית. הדרוויניזם החברתי שימש ככלי להצדיק מדיניות כלכלית לאומית דורסנית של מדינות רבות במחצית השנייה של המאה ה-19. מדיניות זו התבססה על ניצול שנקבע על פי הבחנה גזעית שמונע על ידי הרעיון של "החזק שורד". רבים אף הפנו ישירות אל ספרו של דרווין כדי להצדיק מדיניות זו. דרווין היה מודע לשימוש זה וייתכן שאף תמך בו.
בנוסף לכך, פיתוחה של תורת האאוגניקה, תורת השבחת המין האנושי, בידי בן דודו של דרווין, פרנסיס גולטון, הביאה לפיתוח תורה אשר שאפה "להשביח" אומות שלמות. תחום זה, שנקשר בקו ישיר מדרווין, מהווה טיעון מרכזי למתנגדיו שמפנים לזוועות שבוצעו "בשם הדרוויניזם". זוועות אלו נעשו על ידי תוכניות האאוגניקה שהתקיימו במספר מדינות במערב כמו גרמניה הנאצית, בריטניה, קנדה, ארצות הברית ומדינות סקנדינביה. למעשה, עיקור של מגזרים המהווים לכאורה נטל על החברה כמו בעלי פיגור שכלי, המשיך להתקיים עד שנות ה-70 של המאה ה-20 בארצות הברית. מדיניות "אאוגניקה חיובית" בה זוגות הנחשבים מועדפים מעודדים להתרבות כמה שיותר על ידי הרשויות, המשיכה לפעול עד שנות ה-90 בסינגפור. לטענתם של חלק ממתנגדי הדרוויניזם, התנהגות זו אינה אנושית, והגורם לה הוא הרחקת האל מתהליך הבריאה ויחד עמו הוצאת "אהבת האל" ממנה.
Coleman, Simon; Leslie Carlin (2004). The Cultures of Creationism : Antievolution in English-speaking Countries. Burlington, Vermont: Ashgate. עמ' 195. ISBN 075460912X.
Isaak, Mark (2005). The Counter-Creationism Handbook. Westport, Connecticut: Greenwood Press. עמ' 330. ISBN 031333305X.
Rennie J (יולי 2002). "15 answers to creationist nonsense" (PDF). Sci. Am. 287 (1): 78–85. PMID 12085506.
ויטגנשטיין על המחלוקת דרוויניזם - בריאתנות, מתוך "מגזין אימגו"
יצחק רפאל הלוי עציון, תורת האבולוציה בביקורת המדע המדויק החדיש, ניב המדרשיה, תשל״ב–תשל״ג, באתר "דעת"
האתר "מוצא החיים" עוסק בבעיות הקשורות באבולוציה ובמוצא החיים, ומאמץ גישה ספקנית לאבולוציה.
קטגוריית "תכנון תבוני", באתר "הידען"
^ Johnston, Ian C. (1999). "Section Three: The Origins of Evolutionary Theory". . . . And Still We Evolve. Liberal Studies Department, Malaspina University College. בדיקה אחרונה ב-25 ביולי 2007.
^ van Wyhe, John (יולי 2002). "Charles Darwin: gentleman naturalist: A biographical sketch". The Complete Work of Charles Darwin Online. University of Cambridge. בדיקה אחרונה ב-25 ביולי 2007.
^ Godfrey, Laurie R. Scientists Confront Creationism. Pg 8. W. W. Norton & Company (1984). ISBN 0393301540.
^ D'Souza, Dinesh. What's So Great about Christianity. Pg 144. Regnery Publishing (2007). ISBN 1596985178.
^ Emerick, Yahiya. The Complete Idiot's Guide to Islam. Pg 81. Alpha Books (2001). ISBN 0028642333.
^ "Statement on the Teaching of Evolution". American Association for the Advancement of Science. 2006. בדיקה אחרונה ב-20 במרץ 2007.
^ Scott EC, Matzke NJ (מאי 2007). "Biological design in science classrooms". Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A.. 104 Suppl 1: 8669–76. PMC 1876445. PMID 17494747. doi:10.1073/pnas.0701505104.
^ "National Science Teachers Association Disappointed About Intelligent Design Comments Made by President Bush". National Science Teachers Association Press. 2005. בדיקה אחרונה ב-24 במרץ 2007.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=התנגדויות_לתורת_האבולוציה&oldid=26509646"