על פי גרסת המתלוננת, זו הגיעה למקום עבודתו של הנאשם על מנת לבקש ממנו מכתב אישור על כך שהיא שוכרת ממנו דירה, כדרישת המוסד לביטוח לאומי לשם קבלת דמי הבטחת הכנסה. בתגובה לבקשתה אמר לה הנאשם "היום את לבושה צנוע", ליטף את ראשה וציין שיכין לה את המכתב אם תתיר לו לגעת בחזה. הנאשם התקרב למתלוננת, נגע בשדיה מעל הבגדים תוך שהוא אומר "רק קצת", המתלוננת נרתעה ממעשיו, פסעה אחורה וביקשה ממנו שיחדל, שכן היא רק רוצה את המכתב ומבקשת ללכת. לאחר שכתב את המכתב חסם הנאשם בגופו את דרכה של המתלוננת החוצה ורק כשציינה בפניו כי הגרוש שלה מרצה מאסר בבית הסוהר, אפשר לה לעבור.
הנאשם הודה בקיומו של המפגש בין השניים אך הכחיש כל נגיעה במתלוננת או מעשה מגונה בה. על פי גרסתו, בה התמיד בעקביות לטענת בית המשפט, אכן הגיעה אליו המתלוננת למקום עבודתו, כשהיא לבושה בחולצת טי-שרט יחסית צנועה, שלא כהרגלה. על כן העיר לה ואמר "היום באת צנועה". על כך השיבה לו המתלוננת שזה לא צנוע ושזה חשוף ובתגובה אמר לה שבא לו "למחוץ לה את החזה או את הציצי". המתלוננת הגיבה שהוא מביך אותה "ובזה נגמר העניין".
בית המשפט קבע כי גרסתה של המתלוננת אינה אמינה ולפיכך זיכה את הנאשם מעבירה של מעשה מגונה. לטענת בית המשפט, גרסת העדים לגבי אופן התרחשות המאורע והזמן בו בחרה לשתף אותם אינה תואמת באופן מלא את גרסתה. בנוסף, המתלוננת עצמה הגישה את תלונתה במשטרה כשנה וחצי לאחר האירוע ו"באופן מפתיע", לדברי בית המשפט, סמוך לאחר שנודע לה שהנאשם פתח נגדה ונגד בן זוגה תיק בהוצאה לפועל בגין תשלומים שלא שולמו על ידם בהתאם להסכם השכירות עמו.
כמו כן, טענה השופטת הדסה נאור כי "אם אין בכל אלה כדי לעורר את הספק, בטענת המתלוננת לפיה הושיט הנאשם את ידו ונגע בחזה עם גב היד, באה עדותה בבית המשפט וחיזקה את מסקנתי לפיה תיאורו של הנאשם את האירוע משקף באופן אמין יותר את שהתרחש".
בתחילת עדותה, בעת ששחזרה בתיאור חופשי את שאירע במקום עבודתו של הנאשם ואת התנהלותה לאחר שיצאה משם, לא הזכירה כלל שהנאשם נגע בחזה, רק סיפרה שכשסיים לכתוב את המכתב שביקשה ליטף את ראשה. רק כשהתבקשה לחזור על תיאור האירוע "נזכרה" להוסיף שהנאשם נגע בחזה, אך "שכחה" לחזור על העובדה שליטף את ראשה. לטענת השופטת נאור "נגיעת הנאשם בחזה, אם קרתה, הייתה אמורה להיות שיאו של האירוע הטראומטי מבחינת המתלוננת והרכיב אותו תדגיש בסיפורה ולא תתייחס לכך כאל סרח עודף, בו תיזכר רק בפעם השנייה שהיא מספרת את סיפורה."
חרף זיכויו של הנאשם מעבירה בגין מעשה מגונה החליטה השופטת להרשיע אותו בעבירה של הטרדה מינית, שכן העובדות שבהן הודה, ושמתיישבות עם גרסת העדים, היוו חלק מהשתלשלות האירוע עד ביצוע המעשה המגונה, והן מספיקות בכדי להרשיעו בגין הטרדה מינית.