חשבתם שיוון זה רק בטן-גב וקלאבים? אז חשבתם! כתבתנו יצאה לביקור באי היווני קורפו וחזרה מופתעת, כי הוא הרבה יותר מזה: נופים מרהיבים, חופים יפהפיים ובעיקר מרחק טיסה קצר, הופכים אותו ליעד מקורי לקיץ הקרוב. גלו מה יש לאי המיוחד, עם הטאץ' האיטלקי להציע לכם!
"רגע, איפה זה קורפו?" נשאלתי בפעם העשירית באותו השבוע. "ביוון, כמובן", עניתי בביטחון, למרות שרק מספר ימים לפני כן וידאתי במפה שזה לא ליד צרפת או משהו (במלרע זה נשמע צרפתי!). מעולם לא ביקרתי ביוון קודם לכן, בין השאר בגלל הדימוי שיש לי בראש – אנשים שרופים על החוף, הפעלות לילדים ועמידה בתור לשש ארוחות ביום. וכן, אני יודעת שזה יהיה ככה רק אם ארצה שזה יהיה ככה וממילא תמיד יהיה לי זמן להגיע לזה – כי זה ממש פה.
קשה להסביר כמה האי הזה יפהפה בעיני וכמה הייתי רוצה לחזור אליו מחר. עכשיו. כי לא ככה דמיינתי את יוון. בקורפו יש בליל ייחודי של איטליה ויוון, בזכות הקרבה הגיאוגרפית ותקופת השלטון הווניציאני באי. תוכלו למצוא עיר עתיקה מקסימה, שלל מסלולי טיול בטבע הירוק העשיר, בין כפרים ועיירות על צלע ההר, נקודות תצפית עוצרות נשימה של מפרצים כחולים וכמובן, חופי ים אינסופיים עם מים צלולים ונעימים. אם זה לא מספיק, אפשר לקחת מעבורת למקומות אחרים באזור ולהמשיך לטייל גם בהם. וכן, כל זה ממש ליד – שעתיים וחצי מפה.
העיר קורפו, שעל שמה נקרא האי כולו (למרות שביוונית הוא בכלל Κέρκυρα ,Kérkyra) היא גם עיר הבירה של האי. אמנם חלקה הגדול הוא "סתם" עיר, עם תחבורה ציבורית, מוסדות עירוניים, מסעדות, שוק ומגוון של חנויות בגדים, אך החלק המעניין הוא העיר העתיקה. מדובר באזור שמשתרע על חצי אי, בין שתי מצודות עתיקות, שהן הנקודה המזוהה ביותר באי.
העיר העתיקה, שהוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, היא מבוך של סמטאות צרות ומפותלות, עמוסות בשורות של בניינים ישנים וצפופים וביניהם פזורות כיכרות קטנות וחצרות פנימיות. ברחובות "הראשיים" יותר יש גם מגוון בתי קפה ומסעדות ואינספור חנויות מזכרות. ברובן תמצאו את אותם הדברים - תכשיטים, חפצי נוי, בגדים והרבה, הרבה מוצרים הכוללים זיתים בכל מיני שילובים – החל מזיתים באריזות ואקום ושמן זית וכלה במוצרי טיפוח וקוסמטיקה, חלקם בעבודת יד וחלקם לא.
אבל אם מחפשים משהו "מעבר", כדאי לרדת באקראיות לאחת הסמטאות היוצאות מהדרכים הראשיות ולמצוא עצמכם בעולם אחר, שלעיתים נדמה כאילו קפא בזמן, עם חנויות מכולת קטנות ועתיקות ואנשים זקנים היושבים על כסאות פלסטיק בפתח בתיהם, מדברים עם שכניהם ושותים אוזו יחד (בכל זאת, יוון).
חלק מהסמטאות צרות מאוד וזה מסביר את הסיבה שרוב המקומיים מתניידים על קטנועים (למרות שלעתים קשה לדמיין גם קטנוע מצליח להשתחל ברווח הצר שנוצר בין הבניינים) וגם מעלה את התהייה הקבועה של כל מי שאי פעם טייל בעיר עתיקה כלשהי – איך, בשם האלוהים, האנשים שגרים פה מחליפים רהיטים או עוברים דירה? לא הצלחתי למצוא תשובה מתקבלת על הדעת, אבל היות וראיתי רק זקנים באזורים האלה, תהיתי אם הם פשוט היו פה מהמאה ה-17 ופשוט לא הצליחו (וגם לא רצו) לעזוב.
השמש בדיוק יצאה אחרי בוקר גשום וסוער במיוחד ולבני הכביש הרטובות שקפו את השמים, שפתאום נעשו כחולים ושיוו לעיר מראה יפה אף יותר. כאילו שכיכרות קטנות ופורחות ובתים עתיקים עם מרפסות קטנות והים המבצבץ פה ושם לא מספיקים. בין חלונות העץ הגדולים והצבעוניים שבצדי הסמטאות, מתוחים חבלים שעליהם המקומיים תולים את הכביסה לייבוש (ומעלה את התהייה האם הקורפיאנים מצאו דרך קסומה לייבוש כבסים בגשם), מה שמשווה לכל המחזה מראה סוריאליסטי אף יותר.
למרות שאני בדרך כלל נורא ממוקדת מטרה, איכשהו ערים עתיקות וסמטאות תמיד קוסמות לי יותר מהשכל הישר ודעתי מוסחת בקלות בכל פינה חדשה של סמטה צרה או בניין עתיק באופק. הבעיה עם זה היא שבחוץ לארץ חוש הכיוון הלקוי שלי מתקלקל אף יותר ומהר מאוד הלכתי לאיבוד. אם יש לכם זמן – זה לא נורא כל כך, כי השיטוט האקראי בסמטאות הצרות הוא יפהפה.
אגב, אם התפצלתם (בכוונה או בטעות), תקבעו להפגש בטיילת ליסטון (Liston), כי אפילו בשלט ההכוונה כתוב "נקודת המפגש בטיילת ליסטון". קל מאוד להגיע לשם, כי היא נמצאת בדיוק למרגלות המבצר העתיק של העיר, שאליו אפשר להגיע מהטיילת שלאורך הים. רק אל תשכחו שיש שתי פסגות למבצר הזה, אז תוודאו שאתם מוצאים את הפסגה הנכונה. אני, לדוגמא, בכלל לא התבלבלתי והייתי צריכה ללכת לאורך הים והכיכרות עד שהגעתי למבצר הנכון.
כמובן שאין כמעט (או בכלל) מדינה באירופה שאין לה איזושהי היסטוריה יהודית מורכבת, וקורפו אינה שונה מבחינה זו. למרות שמדובר בקהילה הוותיקה ביותר באי (מהמאה ה-10), עם השנים אולצו היהודים לעבור לגור בשכונה אחת (שם דיברו בשילוב ייחודי של יוונית, איטלקית ועברית) וגם כאן הקהילה היהודית נמחקה כמעט כליל במהלך מלחמת העולם השנייה, יחד עם חלק ניכר מהאזור.
כיום, השכונה עדיין נקראת השכונה היהודית (ומקומיים שישמעו שהגעתם מישראל ישמחו להצביע לכם עליה ולספר לכם על השכן של אבא שלהם שהוא יהודי ודווקא אחלה בחור) ותוכלו למצוא בה בית כנסת אחד, Scuola Greca, שנבנה מחדש במהלך השנים. בית הכנסת פעיל רק בחגים, אך אם תרצו לבקר בו, תוכלו לבקש מפתח בחנות שמאחוריו (רחוב Velissariou, טלפון: 26610 47777).
הוא אמנם צנוע למדי, אך יש בו ויטראז'ים צבעוניים, ואת צורת הישיבה המוזרה ביותר שנתקלתי בה אי פעם – בבית כנסת או מחוצה לו. כששאלתי את נציג בית הכנסת לפשר צורה זו – ספסלים המסודרים לאורכו של בית הכנסת , כך שאנשים יושבים פנים אל פנים וגב אל גב ועליהם לפנות הצידה במהלך התפילה – הוא הופתע מהשאלה, וענה "כדי שלא יהיו לעולם עם הגב לספר התורה". ואכן, באופן מוזר, ההיכל נמצא בצד אחד והבמה בצד השני. בכל מקרה, מומלץ למי שמתעניין.
קורפו היא עיר "גדולה" לכל דבר ותוכלו למצוא בה את כל השירותים והמתקנים שיש בכל עיר אחרת. היצע החנויות גדול, אך המחירים דומים לאלה שתמצאו בארץ, ובשוק האוכל תמצאו בעיקר מאכלי ים. גם בעיר ה"חדשה" יש שפע של בניינים יפים, שדרות וכנסיות, ואם תגיעו במזג אוויר טוב, תוכלו לקחת סירה לאי הקטנטן והירוק Pontikonisi, שיש בו כנסיה יפה. כך אומרים. אני לא הגעתי במזג אוויר טוב, אז יכולתי רק לבקר בחנות המזכרות בכנסיה הצמודה לרציף הסירות. בגבעה שמעל הרציף יש שביל הליכה שמוביל לשכונה Kanoni, שממנה אפשר להשקיף על כל האזור. אם אתם מבקרים בעיר ללא אוטו, דעו שנסיעה במונית בעיר תעלה לכם 10-20 יורו ונסיעה באוטובוס תעלה 1.5 יורו.
כידוע, ביקור ביוון הוא חגיגה לכל אוהבי ההיסטוריה והאדריכלות למיניהם, וגם בקורפו תמצאו שלל מבנים עתיקים יותר ופחות עם היסטוריה מעניינת וארכיטקטורה מרשימה. אחד מהם הוא ארמון אכיליון (Achilleion Pallace), שהוא בית אחוזה מפואר בראש גבעה, המוקף בגנים מטופחים וצופה על נוף מרהיב. הארמון, בעל התקרות המצוירות והפסלים הרבים, היה ביתה של הקיסרית אליזבת מאוסטריה, שנחשבה לאחת הנשים היפות בעולם.
בהיותה חובבת מושבעת של המיתולוגיה היוונית (ומי לא, בעצם?), היא קשטה את כל הבית והחצר בדמויות מיתיות, כך שבשיטוט קצר באחוזה תוכלו להיתקל במדוזה, באפרודיטה, באודיסאוס ועוד. בחצר תמצאו גם שני פסלים גדולים ומרשימים של אכילס, שעל שמו נקרא הארמון. חלק מהפסלים לא במצב טוב כל כך, אבל זה רק מוסיף לקסמם. זהו ביקור חובה לחובבי הז'אנר.
מחפשים נופים? אין בעיה, אפשר פשוט להמשיך לכיוון החוף, דרך פנים האי. בדרך תראו כל כך הרבה ירוק, שלא תאמינו שאתם נמצאים רק שעתיים וחצי מארצנו הקטנטנה והמדברית. במפרץ פליאוקסטריצה (Palaiokastritsa, Παλαιοκαστρίτσα) תוכלו לצאת לשייט במים הכחולים הכהים, בין צוקים אדירים שיוצאים מהים, שעשויים מאוד להזכיר לכם את צוקי-הים המפורסמים בתאילנד. "אם נמשיך עוד מאה ק"מ – נגיע לאיטליה", אמר משיט הסירה, אך החזיר אותנו "בחזרה" ליוון במקום זה.
משם אפשר לטפס באוטו (או ברגל, אם מתחשק לכם טיול בטבע) אל עבר בלה ויסטה בלקונס (Lakones), שם תוכלו ליהנות מתצפית פנוראמית מדהימה ובלתי מופרעת של מפרץ פליאוקסטריצה ושל מפרצים אחרים באזור. ציינתי לעצמי בראש לנסות כמה משבילי ההליכה הרבים, המרשתים את האזור, כשאחזור לאי.
אחרי התצפית, עשינו את דרכינו בכבישים המתפתלים, במעלה ובמורד ההרים, מגיעים ממש עד קו החוף המקסים ומטפסים בחזרה בין יערות ומרחבים הירוקים, דרך כפרים קטנטנים ועיירות ציוריות, אל עבר תחנתנו הבאה – אפיונאס (Afionas). שם זכינו בנוף מרהיב נוסף, של מפרץ סנט ג'ורג' והמים התכולים-עם-כתמים-כחולים-כהים שבו. אפשר לשבת במסעדת דיוניסוס (Dionysos), שהאוכל בה הוא סביר בלבד, אבל הנוף שווה כל יורו.
בעיקרון, כל חוף שעברנו לידו בחלקו הצפוני של האי היה יפה מקודמו, והוספתי לרשימת ה-to do שלי לבקר גם בהם בפעם הבאה: מים תכולים, מים כחולים כהים, חופים חוליים או חופים עם אבנים – בכולם דמיינתי את עצמי רובצת בשמש החמימה על מגבת חוף או בערסל (לא נראה לי שיש ערסל, אבל זה הדמיון שלי, אז תנו לי) ומשתכשכת במים החמימים. אומרים שבסידארי (Sidari, Σιδάρι) יש את החופים השווים ביותר באי ואם תעצרו באחד החופים בצד הצפון-מזרחי של קורפו, תזכו בתצפית על אלבניה השכנה, שנמצאת במרחק של כשלושה ק"מ בלבד.
במרחק שעה וחצי בלבד במעבורת, תוכלו להגיע לחלק של יוון שנמצא ביבשת, וספציפית לאיגומיניצה (Igoumenitsa, Ηγουμενίτσα), שממנה תוכלו לקחת מעבורות למרבית האיים בארכיפלג האיוני. יש ברציף שלל חברות שמציעות מעבורות, ואלה לקורפו יוצאות (בעונה) בכל חצי שעה.
ושוב, התמונה הברורה כל כך של "איך יוון אמורה להיראות" מתפוגגת כאשר מגיעים ליבשת: כשמתחילים לטפס במעלה רכס הרי הפינדוס (Pindus, Πίνδος) הירוק, מרגישים שוב בארץ אחרת לגמרי. שוויץ היא המדינה הראשונה שעלתה לי לראש, בנסיעה דרך המרחבים הירוקים האינסופיים, כשבהם פזורים כפרים קטנטנים, בני כמה עשרות בתי לבנים עם גגות אדומים וארובות מעשנות, וברקע עוד אפשר לראות פסגות מושלגות. בחורף האזור כולו מכוסה בלבן, אך גם מזג האוויר הסגרירי והרטוב שאנחנו זכינו לו תרם לתחושה הצפון אירופאית של הנוף.
בדרך עצרנו במצובו (Metsovo, Μέτσοβο), שרוב תושביה הם בכלל בלקניים, להפסקת התרעננות ולסיור בעיר. מד החום באחת הכיכרות הורה על 5 מעלות והשילוב עם הגשם שלא הפסיק לרדת הביא להפסקת שוקו חם ליד האח עבור הרוב, ולטיול קצרצר סביב מרכז העיירה, הנודף ריח עשן עצים, עבור האחרים. במזג אוויר בהיר יותר יש נוף מרהיב של כל האזור, לכן העיירה מכונה "המרפסת של הפינדוס".
משם המשכנו לכיוון העיירה קלמבקה (Kalambaka, Καλαμπάκα), שנמצאת למרגלות הצוקים של מטאורה, שהיו למעשה, מטרת כל הדרך הארוכה. מזג האוויר הסגרירי לא השתפר כשהגענו לעיירה, וניסיתי לשכנע את עצמי שהערפל האופף את הצוקים האימתניים דווקא משווה להם מראה מסתורי ומכושף ולא מאכזב בכלל.
מזל שעד שיצאנו מארוחת הצהריים החורפית מזג האוויר התבהר והתחמם ועד שטיפסנו למעלה, כבר יכולנו ליהנות מהמראה עוצר הנשימה (והפעם באמת) של האזור כולו. זהו עמק רחב ידיים וירוק, שבו פזורים צוקים עצומים וסלעים חרוטיים ענקיים, שעליהם בנויים מנזרים מהמאה ה-14. מנזרים. על צלעי ההרים והצוקים. קשה להסביר כמה המחזה הזה מיוחד ומרהיב ומיוחד. מזל שיש פה תמונה, וגם היא לא מצליחה להמחיש את זה כמו שצריך.
אנחנו ביקרנו במנזר Holy Monastery of Great Meteoron, שהוא הגדול והמפורסם ביותר מבין המנזרים התלויים של מטאורה. אפשר להגיע כמעט עד לפתחו ברכב ואז לטפס למעלה בעזרת כמה עשרות מדרגות, שנחצבו בסלע מאות שנים אחרי שהתחילו להתגורר בו (במקור השתמשו בחבלים ובגלגלות לעלות אליו). נשים צריכות ללבוש חצאית כדי להכנס למנזר, אך אם הגעתן במכנסיים, תוכלו לשאול חצאית מעטפת בכניסה וללבוש מעל.
במקור חיו במנזר כמאה חמישים נזירים, אך התיירים הרבים הנוהרים אליו מקשים על ההתבודדות בו וכיום מתגוררים בו חמישה בלבד, שמחלקים את זמנם שווה בשווה בין שינה, תפילה ועבודה במתחם. בימינו יש בו את כל הנוחיויות המודרניות, כמו מים זורמים וחשמל, אבל לא, אין להם ווייפיי (זו אחת השאלות הנפוצות, אז חסכתי לכם). אגב, אם דמיינתם נזירים עתיקים כמו המנזרים עצמם, דעו שלמעשה, הם בני 30-35 בלבד וככל הנראה לא ייצא לכם להיתקל בהם. בתוך המנזר תוכלו להתרשם מהארכיטקטורה העתיקה, לבקר במוזיאון הקטן, וכמובן - ליהנות מהנוף.
אמנם אנחנו ביקרנו רק במנזר אחד, אך אפשר לבקר גם בחמשת האחרים ואף לטייל בשבילים שעוברים בטבע, אל עבר העמק המוריק ולטפס בחזרה למעלה אל המנזרים האחרים. לדעתי, כדאי להקדיש יום שלם לביקור באזור, כך שתוכלו לבקר בשאר המנזרים, לטייל בטבע ולהתרשם מהנוף הייחודי מזוויות שונות.
אפשר גם לבקר באחדים מהכפרים הקטנים שבדרך, ליהנות מהאווירה ה"אלפינית" המיוחדת בהם ולעצור בכל חמש דקות לצלם את הנוף שמסביב. על מנת לעשות זאת, כדאי לישון ביבשת עצמה, אחרת מדובר ביום ארוך בצורה בלתי אפשרית: כשעה וחצי שייט ועוד כחמש שעות נסיעה לכל כיוון בכבישים טובים, אך מתפתלים בהרים.
במהלך רוב השנה צריך טיסה לאתונה ואז טיסה נוספת לקורפו, אבל בחודשים יוני-אוקטובר אשת טורס מוציאה טיסות ישירות (כך שזה ייקח כשעתיים וחצי בלבד). קשה להתנייד באי בתחבורה ציבורית, כי היא לא תדירה ולא נוחה, לכן כדאי פשוט לשכור אוטו ולטייל ברחבי האי וגם לעלות איתו למעבורת ולהמשיך לטייל בצד השני.
הכתבת היתה אורחת של אשת טורס ולשכת התיירות היוונית.