בלוג, יומן רשת, הוא כלי שמאפשר בפשטות יחסית לכל אחד ליצור יומן מקוון, אתר פשוט (או יותר מורכב) ולהפיץ תוכן עצמאי.
קיימים אתרים שונים בהם אפשר להירשם ולפתוח בלוג בחינם (ביניהם: ישראבלוג, תפוז, סלונה, קפה דה-מרקר, בלוגר ו-וורדפרס.קום בו מתארח בלוג זה) ואפשר גם להתקין על שרת וליצור אתר עצמאי.
מערכת תיוג התכנים שמובנית בכל מערכות הבלוגים כיום מאפשרת הצגת תוכן לפי הקשר ונושא, לצד הצגתו בסדר כרונולוגי.
מנועי חיפוש אוהבים אתרי בלוגים, כי יש בהם הרבה תוכן שמתעדכן בתכיפות. אתרי בלוגים שמפתחים מבנה אתר שעוזר למנועי חיפוש למצוא בהם את התוכן עוזרים להם עוד יותר.
לבלוג יש כמה יתרונות משמעותיים על פני מדיה חברתית. אחד מהם זה שקל הרבה יותר לערוך חיפוש בבלוג ספיציפי, מה שאי אפשר לעשות בפרופיל או דף בפייסבוק. יתרון נוסף הוא שיש לכם הרבה יותר שליטה על המראה של הבלוג ובחירת הרכיבים בהם תשתמשו.
אפשר לקרוא עוד בפוסט הזה.
יותר מאשר המלצות ספציפיות על בלוגים, בפוסט הזה אסקור כמה דוגמאות לאופני שימוש שונים בבלוגים ככלי לשינוי חברתי. אני יודעת שיש עוד רבים וטובים, אתם מוזמנים להמליץ על בלוגים נוספים ולקשר אליהם בתגובות לפוסט.
המעברה הוא הבלוג של אנשי המאבק לדיור ציבורי בירושלים. באתר הם מעלים הודעות לעיתונות ולציבור, תמונות וסרטונים. זה נושא לא מאוד סקסי, ולא תמיד בוחרים לסקר אותו בתקשורת הממסדית. באמצעות הבלוג אנשי המעברה יצרו לעצמם ערוץ תקשורת עצמאי.
את הידיעות שמתפרסמות בבלוג הם מפיצים גם במדיה חברתית – בעיקר פייסבוק וטוויטר, בעצמאות הדף שלהם או חשבונות של הפעילים.
הפינוי בפינסקר 11 זכה לסיקור תקשורתי ממסדי. אנשי המעברה כתבו עליו גם בבלוג – במילים שלהם, בדגשים שלהם. וכשהתקשורת עוברת לנושא אחר – הם ממשיכים לשוחח על זה. כאשר הנושא מגיע לתקשורת הממסדית – אפשר למצוא מידע שוטף בבלוג.
העיצוב של "המעברה" מאוד פשוט, אולי אפילו ברירת המחדל של וורדפרס.קום, בתוספת תמונה שהותאמה במיוחד וקשורה לתוכן הבלוג. הדגש הוא על תוכן: טקסטים, תמונות וסרטונים. הם אומרים בפירוש: לא באנו להיות נחמדים. באנו להשיג דיור ציבורי הוגן והגון.
בלוג מאפשר למי שכותב אותו להתמקד בנושא שמעניין אותו, ולכתוב עליו בשיטתיות ולאורך זמן. כתיבה כזאת יוצרת מומחיות אצל הכותב מתוך מחקר ועיסוק מתמשך בנושא, וכן עוזרת למצב אותו כמומחה בתחומו.
יואב לרמן התחיל לכתוב את "עוד בלוג תל אביבי" כי לא היה לו עם מי לדבר על נושאי תכנון עירוני בכלל ובתל אביב בפרט. כשנושאים עירוניים עלו לחדשות בזמן מערכת הבחירות לרשויות המקומיות, מידע בנושא ושיחות כבר היו קיימים בבלוג שלו.
שושי פולטין אפילו לא ידעה מה זה בלוג כש"דה מרקר" הזמינו אותה לפתוח אחד בעקבות מכתב שלה למערכת בזמן שביתת המורים. כשהגיעה לסקר את "ועידת ישראל לעסקים 2008" והוצגה בפני שר החינוך, היה משמח לגלות שהוא מכיר אותה ואת הבלוג שלה.
הטרקלין הוא בלוג הנושאי משפט שהקימה קבוצה של חוקרים ואנשי מקצוע בתחום. הבלוג מיועד לשמש כפלטפורמה לדיונים משפטיים בנושאי השעה, שאינם מתאפשרים במסגרת האקדמית והעיתונאית הרגילה.
קהילת יהוד מונוסון היא התארגנות תושבים שפועלת בנושאי סביבה וקהילה בישוב. בבלוג "קהילה יהוד מונוסון – בטבע שלנו" מתפרסם עדכון מדי שבוע (לפחות) על פעילות הקבוצה, אירועים בישוב וחדשות מישיבות המועצה המקומית. כשמחאת הקיץ הגיעה ליהוד מונוסון, קם מאהל והתארגנה צעדת עגלות, הבלוג כבר היה קיים ואפשר היה לפרסם בו מידע על הפעילות והמחאה. הבלוג לא נפתח כדי לרכז פעילות סביב המחאה, הוא כבר היה שם כמרכז לפעילות קהילתית ועדכונים שוטפים.
גם בלוג שמנהל עורך תוכן אחד יכול להיות אתר קהילתי. זה יכול להיות באמצעות הדיונים שמתפתחים בתגובות (ב"גלוב" של יובל דרור מתפתחים לא פעם דיונים מעניינים בתגובות) או באמצעות הזמנת הגולשים לשלוח תוכן לעורך שמפרסם טקסטים או תמונות.
הבלוג We Are the 99 Percent מזמין אנשים מכל רחבי ארצות הברית לשלוח את הסיפור שלהם בתמונה. מפעילי הבלוג מעלים את התמונות לאתר. הסיפורים נוגעים ללב ומעוררים הזדהות. באתר "חורים ברשת" התפרסמה כתבה על הבלוג עם כמה תמונות נבחרות. לבלוג הזה היה חלק גדול ביצירת התחושה של "אני לא לבד. זה לא שאני לא בסדר, אלא השיטה" שהניעה את תנועת המחאה בארה"ב.
בישראל פעל הבלוג "שמים X על מסקנות טרכטנברג" שמזמין גולשים להצטרף למחאה נגד יישום מסקנות ועדת טרכטנברג, כשהם מציעים כלי למאבק לא אלים.
"הכצעקתה" מזמין נשים שהוטרדו במרחב הציבורי בישראל לספר את הסיפור שלהן – לשתף, לחשוף ולמצוא שותפות. האתר חבר ברשת עולמית של אתרים דומים שפועלים בערים שונות ברחבי העולם.
"ואן דר גראף אחותך" הוא בלוג אישי על כל מיני דברים. אם תגללו את הדף למטה עד תחתית הבלוג תראו את רשימת הנושאים עליהם כותבת בעלת הבלוג. כבוגרת לימודי מגדר, גם הנושא של בדרת נשים במרחב הציבורי מעסיק אותה. לפני כשלושה שבועות, היא פרסמה פוסט בנושא, ממנו צמח אירוע "אל תפסיקי לשיר" – מאות נשים וגברים נאספו במקומות שונים בארץ לשירה משותפת במרחב הציבורי. כמובן שנפתחו אירועים בפייסבוק, גיוס מתנדבים מסיבי בטוויטר, והשירון הופץ בכלים לשיתוף קבצים. אבל כאן זה התחיל, ביוזמה של בלוגרית אחת.
הרשת של קוראים בבלוג ועוקבים בטוויטר היתה קיימת ומבוססת לפני הפוסט הזה והאירוע הזה. ואןדר הפעילה אותה (במאמץ וכשרון רבים) לשם הפקת אירוע המחאה, בנושא שחשוב לה ומטריד אותה. הצלחת האירוע היא הוכחה לכוח של אנשים יחידים שפועלים ברשת להביא להשפעה ושינוי חברתי.
מדלגת לבקר אצלך בפוסטים נוספים, תודה!
תודה, אדית. שמחתי לבקר באתר שלכם, השקים קצת מזכירים לי את שקיות הכביסה ללבנים מהקיבוץ.
אילו בלוגים את אוהבת וקוראת?