הדילמה של האם להמשיך לאכול אחרי ששובעים במקרה שהכל מאוד טעים.
נתרם ע”י: grawcho.
במשך שניות ארוכות לא הבנתי מה עניינה של הדילמה לאמהות.
נראה לי, בהיותי קטנוני, שהמילה חזיר לא מתאימה להתלבטות. היא כבר מכריעה לצד החזירי.
וחוץ מזה, אתה מכיר מישהו מעל גיל שמונה ששבע אחרי שני קבבים?
כאילו, משהו שמזכיר איכשהו את דילמת האסיר?!
דילמת החציר: הסיפור הידוע על החמור ושתי ערימות החציר.
אני בעד להושיב את שפרה על כיסא ולמשוך את גופה בשמן. אפלטוני לחלוטין.
אתה מתכוון למשוח?
שיפרה, תרשי לי לחלוק על דעתך.
יש לא מעט המצאות (לאו דווקא חידודי לשון) שברגע שרואים אותן מורידים כאפת מצח אלגנטית ״איך לא חשבתי על זה״ ומייד מוצאים עשרים ווריאציות.
הגדולה היא לראות את זה ראשון.
לכן, למרות שמעשית אני גם לא מת על הערך, העיקרון שהעלית לא תקף לדעתי.
*קול של יציקת שמן, כמובן.
יענקל’ה, זו טעות נפוצה.
ומשA”א. ועדיין זה ממש חלושעס.
אסףט: הניסיון מראה שיש הבדל גדול בין הברקות שמעוררות את תגובת ה”איך לא חשבתי על זה קודם”, שהן בדרך-כלל חד-פעמיות, או לפחות מצריכות מאמץ מחשבתי כדי להגיע לחיקוי באותה רמה, לבין משחקי מילים קלושים שאפשר לייצר אותם לפי קילו. אולי לא במאה אחוז, אבל במרבית המקרים זה סמן די שימושי. נסה ותהנה.
ואיש – יש לי כמה מקבילות ל”משיחה אפלטונית בשמן”, אבל אני אשאיר אותן לדמיונך הפרוע.
ואני לתומי חשבתי שהדילמה היא האם חמון איבריקו עדיף על פרושוטו, או להיפך.
אכן דילמה: מצד אחד ערך קלוש. מצד שני הוא החזיר את שפרה ודיונים מטא-דורבניים אינטליגנטים בסגנון של פעם.
ברור שזו טעות נפוצה, אך בד בבד (!) זו הזדמנות יפה לעקוץ את עקצן הבית. הכל באהבת אחים.
שרולי, אתה שוגה. שפרה לא חזרה בשל הערך הזה, אלא בהוראת המועצה העליונה שהתכנסה בתל-אביב-יפו, דנה, שקלה והחליטה כפי שהחליטה.
שיפרה, ראשית אני מצטרף לשימחה – כיף לראות שחזרת!
שנית, שוב, אני חלק עלייך בעניין. כפי שכל שרוליגיזם באתר מגדים – ללא מעט דורבנות ניתן לייצר משחקי מילים על אותו משקל. כדוגמה מעולם אחר – אדנית שמיועדת לתלייה על מעקות מרפסת, המצאה ישראלית. הרעיון פשוט, אלגנטי, אבל איש לא חשב עליו קודם.
ברגע שהמוצר תפס החלו חיקויים וזיופים כסינים אשר על שפת הים הצהוב.
אמר פעם מישהו שההבדל בין מהנדס לטכנאי הוא שהמהנדס ממציא משהו והטכנאי מיישם. בעיני זה אותו הדבר.
מקסימום – נסכים שלא להסכים על דורבנה כזו או אחרת, מה כבר יקרה?
איז’ו וביז’ו ישבו במסעדת “אכול כפי יכולתך”.
ישבו ואכלו וסעדו ושבעו כטוב ליבם באוכל, עד אשר נאלצו לפתוח גם את רוכסן המכנסיים ולא רק את הכפתור.
1. עזבתי כי כבר לא היה כיף.
2. חזרתי בתקווה שאולי יחזור להיות כיף.
עשר בשקל לא עושות לי כיף.