לפני שנה, אחרי הרצח בבר נוער, התייצבה על במות דומות שורת אנשים נכבדים, ראש ממשלה, חברי כנסת, שוטרים, נשיא המדינה, שהתחייבו לעשות ולפעול, לילות כימים, למען בטחונה של הקהילה הגאה בישראל, ואני רוצה לנצל את הבמה הזו כדי לשאול את כל אותם האנשים "מה אתם עשיתם למען בטחונה של הקהילה בשנה האחרונה? באיזה אופן פעלתם? איך תרמתם לכך שאנחנו נוכל ללכת בבטחה ברחובות, לשבת בפאב, או להחזיק ידיים בהופעה?".
הסערה התקשורתית שלאחר הרצח התפוגגה בקול ענות חלושה ואיתה ההבטחות לפעולה מהירה. את מקומן תפס קמפיין שיווקי לישראל כיעד מועדף לתיירות גאה. שמנסה לצבוע בורוד את כתמי הדם שנותרו מליל הרצח, ואת הדגלים השחורים המתנוססים מעל הפעולות שישראל מבצעת מדי יום.
הרוצח מאותו הלילה עדין מסתובב חופשי, ותקיפות נוספות כנגד להטבים התרחשו מאז הרצח. גם התוקפים הללו לא נתפסו. פצועי הפיגוע בבר נוער עדין מחכים לכך שיכירו בהם כנפגעי פעולת איבה, בכדי שיזכו לקבל את הפיצויים הראויים להם, וגם השנה נשמעו דברי הסתה כנגד להטבים על במת הכנסת, וההתגדות להם נשמעה בקול רפה – רפה מדי.
למרות כל כזאת קשה להגיד שאותם אנשים נמנעו מלפעול בשם הבטחון בתקופה הזו. בשם הבטחון הם פינו משפחות מבתיהם בשייח ג'ראח, ובשם הבטחון הם עצרו את פעילות הסולידאריות שבאו להפגין איתם. בשם הבטחון פולשים אחת למספר לילות לבתיהם של תושבים הנאבקים באופן בלתי אלים בגדר ההפרדה שחונקת את כפרם, ועוצרים אותם למשך חודשים ארוכים. בשם הבטחון נהרס שלשום לפנות בוקר כפר בדואי שלם בנגב – אל עראקיב ו – 300 איש נותרו חסרי בית וחסרי כל.
ואני רוצה לשאול על גבי במה זו, למי יש את הזכות להיות בטוח במדינה הזו? כי לי, כאישה, כפאנסקסואלית*, כפמית, כפעילה פוליטית, בבירור אין את הזכות הזו. כי מי שמאיימים עלי ועל הקהילה שלי עדיין מסתובבים חופשיים. כי אני עדין לא יכולה ללכת ברחוב מבלי להיות מוטרדת מינית. כי אני עדין חשופה לאלימות ממסדית לפחות פעם בשבוע.
אז לכל אותם נכבדים אני רוצה להזכיר, שכשאני הולכת להפגנה, אני אולי משאירה את המחוך בארון, אבל לא את הזהות הפמית שלי. אני פאנסקסואלית גם כשאני חוטפת מכות משוטרים בשייח ג'ראח, ואני פמית גם כשאני בורחת מגז מדמיע בבילעין. אני רוצה להזכיר שאלימות איננה בטחון , ושדיכוי איננו מספק הגנה. אני רוצה גם לומר שבסופו של דבר אנחנו נשים קץ לכל האלימות הזו, אנחנו נתאחד כולנו במאבק סולידרי, משותף ונשים סוף לדיכוי באשר הוא דיכוי, ואנחנו נסרב נפסיק להאבק עד שכולנו נהייה חופשיות.
*במצעד בחרתי להשתמש במילה ביסקסואלית במקום פאנסקסואלית, זאת למרות שהמילה פאנסקסואלית מיטיבה לתאר את הזהות שלי, ועל פי רוב אני משתמשת בה. בחרתי בכך, מכיוון שמרבית האנשים אינם מודעים לקיום של פאנסקסואליות כנטייה וכזהות מינית, וחשוב היה לי שדברי יהיו מובנים ונגישים. אני מקווה שבמצעדים הבאים המילה פאנסקסואלית כבר תהייה מוכרת ומובנת לרוב, אם לא לכל הנוכחים.