אֲנִי קְצָרִים וְחַשְׁמָל.
בְּרֶטֶט קְשִׁישִׁים אֲפֹרֵי שֵׂעָר).
הסוגריים יפים0 מאוד וגם נשירת המאהבים כתהליך פיזיולוגי ומחלת השיכחה שמביא הסתיו , חשתי את יופי השורה ושיברי ענן מתריסים בעצמה רגבים , אם כי נראה לי שלא הבנתי אותה לגמרי -האם את מתכוונת לדמיון שבין העננים לרגבים ?
שיר חידתי, יפה מחיקת העבר, ובאשר להווה? ובאשר לעתיד?
שיר מרתק ובעל עוצמה. הקישור בין תשוקה לזקנה דווקא, בצד היותו מפתיע הוא מאוד נכון. התשוקה היא בת-בלי-גיל וכדאי לזכור זאת גם בעולמנו הסוגד לצעירים. “…רטט קשישים אפורי שיער” – בשביל זה בלבד כדאי לקרוא את השיר. אהבתי גם את “תחיחות עמומה”. בעצם, אהבתי הכל.יופי של שיר.תודה.
אני שמחה שסופסוף התאפשר לי להיכנס לזוטא.
לגבי הקצרים והחשמל, כמדומני שכבר ניתקלתי בתיאור זה באחד השירים הישנים שלך ולטעמי זו קרן אור בתוך כל העצבות.
לשיר הזה יש טעם של אלצהימר (אולי האדמה החושקת ברטט.. יודעת מזה הטעם הזה).
למעט פעם אחת שהגבתי לך בצלמך, למען השיקוף.
ומאחר ועברתי ניתוח לא התאפשר לי.
רק טוב לך!
יתכן שתגובתי הספונטנית לשירך, נבעה מתגובתך הקצרה ההיא לשירי הקצר ההוא.
אני מצטערת שהשתמשתי בחומרי שירך בדרך מקנטרת.
מבריקה כברק, מקצרת, אולי את הזמן, מקבעת את הרגע.
ובונה את נצחיותם של רגעי התשוקה.
תודה על שיר יפהפה.
מה אומר ומה אדבר. האמת, התגובות של קוראיך שהם כנראה אוהבי שירה, סייעו לי להבין את השיר, מה שכן, אחרי ההבנה באה האהבה, הבנתי ואהבתי!
אבל עוד יותר מכך את החיבור של כל זה לאלצהיימר.
הפירוק המתואר נפלא ועצוב עצוב.
אנחנו חיים ומתים וחיים שוב.