בספרו החדש, "מורשת: היסטוריה גנטית של העם היהודי", טוען הארי אוסטרר, גנטיקאי ומרצה בבית הספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין בניו יורק, כי היהודים שונים, וכי שוני זה אינו חיצוני בלבד. לדבריו, ליהודים חותם גנטי מובהק. נוכח ניסיונם של הנאצים להשמיד את היהודים על סמך בידולם הגזעי כביכול, יש במסקנתו של אוסטרר כדי לעורר דאגה. ואולם, הוא רואה בגנטיקה עניין מרכזי בזהות היהודית.
השאלה "מיהו יהודי?" הטרידה את היהודים לאורך ההיסטוריה. שאלה זו מקפלת בחובה את המארג המורכב של זהות יהודית הבנויה מתפישות שונות של אמונה דתית, מנהגים תרבותיים ומקשרי דם וזיקה לארץ ישראל ולמדינת ישראל. ואולם, לשאלה, ולהדהוד של דטרמיניזם גנטי המתלווה אליה, יש גם צד אפל.
זה זמן רב שגנטיקאים מודעים לכך שמחלות מסוימות, מסרטן השד ועד טיי-זקס, פוגעות ביהודים באופן לא פרופורציונלי ביחס לשאר האוכלוסייה. אוסטרר, שהוא גם מנהל המחלקה לבדיקות גנטיות וגנומיות במרכז הרפואי מונטפיורי בניו יורק, מרחיק לכת עוד יותר וגורס כי היהודים הם קבוצה הומוגנית העונה על כל המאפיינים של מה שאנו נוהגים לכנות "גזע".
במרבית 3,000 השנים של קיום העם היהודי, המושגים "נבדלות" או "ייחוד" של היהודים כמעט שלא עוררו מחלוקת. בגלל היסטוריה של נישואים בקהילה ובידוד תרבותי מרצון או מכפייה, הגדירו לא יהודים רבים את היהודים כ"גזע". גם יהודים התייחסו לעצמם כגזע. משכילים יהודים רבים, מיוסף בן מתתיהו ועד בנימין ד'יזראלי, התגאו על השתייכותם ל"שבט".
אוסטרר מסביר כיצד מושג זה קיבל משמעות מיוחדת במאה ה-20, משנהפכה הגנטיקה למפעל מדעי מעשי ואפשר היה למדוד אמפירית את השונות היהודית. בספרו "מורשת", הוא מציג את מוריס פישברג, מהגר יהודי-רוסי, שבא לניו יורק בסוף המאה ה-19. פישברג אימץ בהתלהבות את האופנה האנתרופולוגית של התקופה, ומדד גולגלות כדי להסביר מדוע היהודים סובלים ממחלות רבות יותר מקבוצות אחרות. הוא כינה זאת "תופעות של הפתולוגיה ההשוואתית של היהודים". פישברג והפרנולוגים בני זמנו, חוקרים שהאמינו כי קיים קשר בין צורת הגולגולת לאישיות האדם, טעו בהשקפתם: צורת הגולגולת מספקת מידע מוגבל על ההבדל בין בני האדם. ואולם, מחקריו קדמו למאה של מחקרים הקושרים את היהודים לגנטיקה.
"מורשת" עשוי לעורר אי נוחות רבה בקרב קוראיו. בעיני יהודים רבים, המושג של עם הקשור גנטית הוא שריד מעורר מבוכה של האידיאולוגיה הציונית המוקדמת, שנכנסה לאופנה בשיאה של האובססיה של המערב עם סוגיית הגזע בסוף המאה ה-19. לדעתם, האדרת קשרי דם היא עניין מעורר מחלוקת, זאת כפי שמחברי הספר "עקומת הפעמון" (The Bell Curve) הושמצו לפני 15 שנים בגלל הנחתם כי לגנים יש תפקיד עיקרי בהבדלים במנת המשכל שנתגלו בין קבוצות גזעיות שונות.
בנוסף, סוציולוגים ואנתרופולוגים של התרבות, ששיעור היהודים בקרבם גבוה למדי, מתייחסים בזלזול למונח "גזע", וטוענים שאין הבדלים משמעותיים בין קבוצות אתניות שונות. בקרב היהודים, המלה "גזע" מעוררת קונוטציות שליליות במיוחד בגלל הנאציזם, האנטישמיות וחוקי נירנברג. חלק מהם טוענים כי היהדות הפכה מפולחן שבטי לדת חובקת עולם, שהתפתחתה אלפי שנים בזכות מסורות תרבותיות שונות.
האם היהדות היא לאום או דת? ואולי גם וגם? האמונה שאולי היהודים שונים מבחינה פסיכולוגית או גופנית משאר האוכלוסייה נותרה טעונה ושנויה במחלוקת בתודעת יהודים ולא יהודים, ואוסטרר מעמיד את עצמו במחקרו הישר בקו האש. כן, הוא כותב, המונח "גזע" נושא בחובו קונוטציות נפשעות של נחיתות ודירוג של בני אדם. כל טענה, לפיה היהודים שונים מהותית עלולה לעורר רגשות אנטישמיים או פילושמיים. ואולם, אין זה אומר שעלינו להתעלם מהעובדות, ו"מהבסיס הביולוגי של היהודיות ושל הגנטיקה היהודית". לדבריו, ההכרה בשוני של היהודים כרוכה בסיכון, אלא שעלינו להתמודד עם הראיה החותכת שאכן קיימים הבדלים בין בני אדם, אם אנו מעוניינים להבין את העידן החדש של חקר הגנטיקה.
אף על פי שהוא מכיר בתפקיד המעצב של התרבות והסביבה, סבור אוסטרר שהזהות היהודית ארוגה מחוטים רבים, בהם גם הדנ"א. לדבריו, "מצד אחד, חקר הגנטיקה היהודית עשוי להיראות כמאמץ אליטיסטי, המעודד השקפה של עליונות יהודית על בסיס גנטי. מצד שני, הוא עלול לשמש קרקע פוריה לאנטישמיות בגלל ראיות גנטיות למאפיינים לא רצויים שמופיעים אצל כמה יהודים". הוא אף מודה כי "הסוגיות שעולות במחקרו יקראו תיגר על ההשקפה הליברלית, לפיה בני אדם נוצרו שווים, אך עם חסרונות גנטיים".
היהודים, לטענתו, הם אחת האוכלוסיות הנבדלות בעולם בגלל היסטוריה של אנדוגמיה, נישואים בתוך קבוצה חברתית. היהודים, במיוחד האשכנזים, הם הומוגנים יחסית מבחינה גנטית, זאת אף על פי שהם נעו ברחבי אירופה, היגרו לאמריקה וחזרו לישראל. האינקוויזיציה הרסה את אחדותה של יהדות ספרד והביאה לשכיחות גדולה יותר של נישואי תערובת ולדנ"א פחות מובחן בקרבם.
המושג "העם היהודי" עדיין נתון במחלוקת. חוק השבות הקובע את זכות היהודים לעלות לישראל הוא אחד מאבני היסוד של הציונות ומדינת ישראל. הדנ"א שקושר בקשר הדוק קבוצות אתניות יהודיות שונות עשוי לשמש עזר לדרישות הטריטוריאליות של הציונות, אלא שאוסטרר מדגיש כי חלק מאותם מאפיינים מצויים גם אצל הפלסטינים, בני דודנו הגנטיים הרחוקים. והפלסטינים, כמובן, רוצים זכות שיבה משלהם.
כאשר מופה הגנום האנושי לראשונה לפני עשור, אמר פרנסיס קולינס, שעמד אז בראש המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי כי "האמריקאים, למרות השתייכותם האתנית, זהים ב-99.9% מבחינה גנטית". בדעה דומה מחזיק גם קרייג ונטר, אחד המדענים שהשתתפו במחקר. ונטר סבור כי לשיוך גזעי "אין בסיס גנטי או מדעי".
הצהרות אלה למעשה מראות כי "גזע" הוא מושג חסר משמעות. ואולם, קולינס וונטר פרסמו מאז הבהרות להערותיהם שלא הובנו כהלכה. כמעט כל מיעוט נתקל בזמן זה או אחר, במיתוגו כנחות מבחינה גזעית על סמך הבנה שטחית כיצד פועלים הגנים הייחודיים לאוכלוסייה. אפשר להבין את נטייתם של פוליטיקאים, מחנכים ואפילו של מדענים מסוימים להמעיט בחשיבות ההבדלים בינינו. ואולם, אין להתעלם מהם. הדנ"א דואג שלא רק ניבדל כפרטים, אלא גם כקבוצות.
אוסטרר הקדיש את הקריירה שלו לחקר אילנות יוחסין, המשמשים בסיס גנטי להפרעות שכיחות ונדירות. כיום, במידה רבה אפשר עדיין לזהות יהודים באמצעות עשרות מחלות ששכיחותן בין היהודים גבוהה יותר באופן יחסי משאר האוכלוסייה הלא יהודית. במחקרו, עוקב אוסטרר אחרי ההיסטוריה המרתקת של "מחלות יהודיות", בהן טיי-זקס, נימן-פיק וגם סרטן השד וסרטן השחלות.
בדומה לילידי מזרח אסיה, בני האמיש, תושבי איסלנד, האבוריג'ינים, הבאסקים, שבטים אפריקאים וקבוצות אחרות, גם היהודים נותרו מבודדים מאות שנים בגלל גיאוגרפיה, דת או מנהגים תרבותיים. לפי אוסטרר, זה מוטבע בדנ"א. הוא מתאר בפירוט רב כיצד אילן היוחסין היהודי קושר בין הקהילות היהודיות הגדולות בצפון אמריקה ואירופה לתימנים ויהודים אחרים מהמזרח התיכון שהתיישבו מחדש בישראל, ואף לבני הלמבה בדרום אפריקה ויהודי קוצ'ין שבהודו. לעומת זאת, קשרים אלה אינם כוללים את קהילת בני ישראל מהודו ולא את יהודי אתיופיה. מחקרים גנטיים מראים כי שתי קבוצות אלה התגיירו, זאת בניגוד למיתוסים המכוננים שלהן.
בעידן שבו חקר הגנטיקה הולך ומתפתח, שאלות של זהות הופכות לנוקשות מחד ולגמישות מנגד. היהודים במיוחד יכולים למצוא חוטים הקושרים אותם אל מוצאם בכל מקום, תוך טשטוש קטגוריות מסורתיות כלאום, רקע אתני, אמונה דתית ו"גזע". ואולם, הם אינם יוצאי דופן. חקר הגנטיקה עוסק במוצא המשותף של האנושות כולה. ספרו של אוסטרר, "מורשת", מצביע על כך שלמרות חסרונות ויתרונות הקשורים בזהות היהודית, השאלה הגנטית היא אוניברסלית. ובכך, הוא צודק.