ש: יש תופעה חדשה בציונות הדתית: בתי מדרש זוגיים, בתי מדרש לגברים ונשים, בו מתקיים לימוד משותף של בני הזוג. הם מספרים שנהנים מאוד וחווים חוויה מיוחדת. כיצד להתייחס?
ת: קודם כל, אנשים צריכים להחליט פעם אחת ולתמיד מה מטרתם בחיים: לעבוד את ד' או לחוות חוויה. האם הם לומדים תורה לשם הויה או לשם חויה. כמובן, אינינו נגד חוויות, אבל לימוד תורה היא עבודת ד' ולא חוויה.
ש: ואם אדם לומד בצורה חדשה לשם שמים ואגב הוא חווה חוויה, יש בכך בעיה?
ת: אין בעיה. אך באופן כללי, אין לחפש דרכים חדשות של עבודת ד'. במדע, יש לחפש ולחדש, שהרי לא קיבלנו מדע מן השמים. אבל קיבלנו תורה מן השמים ואין לנו להמציא דברים. הנצי"ב חוזר על זה ארבעה פעמים בפירושו על התורה, כגון על הפסוק ולא תתורו אחרי לבבכם, בו הוא מביא דברי חז"ל שהכוונה בעבודת ד'. לא תתורו לחפש חדשות. הרי גם רבונו של עולם חשב על בית מדרש זוגי, ובכל זאת הוא לא הדריך אותנו לזאת. ובכלל, בכל הדורות גברים למדו עם גברים, ונשים עם נשים. גם הם היו צדיקים. בדור שלנו אינינו הצדיקים הראשונים.
ש: אבל יש חידושים בפוסקים?
ת: חידושים אינם יש מאין בדבר שאין לו שורש, אלא גילוי החדש הגנוז בישן. וכמובן זו מלאכתם של גדולי הפוסקים. ככל שהחידוש גדול, יותר ענק צריך להיות הפוסק.
ש: אבל מדובר בציונות הדתית, שהיא בעצמה חידוש?
ת: לא. הציונות הדתית אינה חידוש. היא דבר ישן שהיה כשישבנו בארצנו, שנגנז בגלל הגלות, ועתה חוזר וניעור. פירושה: "תחית האומה בארצה על פי תורתה". ולא – בניגוד לתורתה.
ש: זה נגד התורה בגלל שחלק מהנשים יושבות שם בגילוי ראש או בהמצאה החדשה של כיסוי ראש למחצה, לשליש ולרביעי, שמאפשרת גילוי שיער?
ת: ודאי אסור ללמוד כאשר יש דבר כזה למראה העין, ד' ישמרנו, וירחם עלינו, ויחזירנו בתשובה. אבל קיים איסור עצמי של בית כנסת מעורב וכן בית מדרש מעורב. הלא נפסק ברמב"ם שגברים ונשים צריכים להתרחק מאוד מאוד. וכן בשו"ע אה"ע כא. ואפילו בקיצור שולחן ערוך קנב ח. ופה זה להיפך.
ש: אבל יש רבנים מהציונות הדתית שמאשרים?
ת: אמרנו קודם שלחידושים גדולים, צריך פוסקים גדולים. הגרי"ד סולוביצ'יק הזהיר את הרבנים שצמחו מישיבה-אוניברסיטה שלא בגלל שהם רבנים הם כבר בדרגת פוסקים. למשל הרב יעקב אריאל, שהוא בדרגת גאון לעומת כל הרבנים המתירים, והם מודים בכך, פסק שהדבר אסור. כאשר נוח להם הם טוענים שסומכים עליו, וכאשר לא נוח להם, אז הם הולכים בדרכם הם. כמובן, הרב יעקב אריאל אינו פחות ציוני דתי מהם.
ש: אבל זה מאוד נעים ללמוד איש עם אשתו?
ת: בודאי. זה טוב ומבורך. אך זאת יעשו בביתם. ולא לימוד מעורב ולא שיעורים לציבור מעורב. אלא הכל בטהרה.
ש: לסיום, שאלה נוקבת: מה עדיף - לימוד מעורב או לא לימוד בכלל? השאלה עוד יותר נוקבת כאשר מדובר לא בציבור דתי אלא בציבור חילוני?
ת: רבנו הרב צבי יהודה הורה שבשיעורים לציבור חילוני יש לדאוג להפרדה.
ת: אם כבר הזכרת אותו, הנה סיפור מאוד חשוב. הוא עסק בקירוב רחוקים במסגרת חב"ד. יום אחד הוא פנה לרבי מלובביץ ואמר לו: אם יושבים מאה אנשים ואני מבקש שישבו נפרד, אז תשעים עוזבים ועשרה נשארים... השיב לו הרבי מלובביץ: עשה מה שאתה רוצה, אבל לא בשמנו, אנחנו לא עושים דברים כאלה. אז הוא עזב את חב"ד ופילס לו דרך לעצמו. וכמובן אי אפשר לטעון נגד חב"ד שאינם מקרבים רחוקים. אך כל זה אינו נוגע לענייננו, שהרי הבאים לבית מדרש הזוגי הם דתיים.
ת: בית מדרש מעורב, תשאירו בבית, ונזכה לחזור בתשובה.