הפגישה שלי עם הספר הזה מוזרה מאד. ראשיתה באתר "מעבורת" שם מובאים סיפורים קצרים מכל העולם בעברית – ישנו כמובן פרויקט מקביל באנגלית – בו חיפשתי סיפור לקרוא לתלמידיי בכיתה מסוימת. מצאתי "יאללה בית"ר". במהלך הקריאה בקול התברר שישנה בעיית מעבר מעמוד לעמוד, איכשהו ככל הנראה נמחקו שורה או שתיים. פניתי לעלית, וקניתי את הפר היפהפה הזה.
קראתי אותו לפני הקריאה של אבשלום חלוץ – "
במרכז ספר הביכורים של עלית קרפ עומד מסעה של המחברת בין ישראל לשוודיה, המורכב ממספר רב של תנועות ממשיות ודמיוניות. העלילות האקסצנטריות והכתיבה הפיוטית מלכדים את סיפוריה לאגדה מודרנית ייחודית ונועזת למבוגרים"
"אני מעונין להתיחס רק לארבעת הסיפורים הפותחים את הספר הקטן, עם האיור המעט גרוטסקי, או שמא סוריאליסטי-משהו על הכריכה. הסיבה לכך, שבארבעת סיפורים הללו, קראתי סיפורים ממש. הם מתפתחים כמו בסיפור סוריאליסטי שעלילתו מתרחבת מעיוות קטנטן במציאות לשינוי רחב של המציאות. הם גם בנויים כארמז [אינטרטקסטואליות] ברור לגמרי לנילס הולגרסן של סלמה לגרלף, האשה הראשונה שקיבלה פרס נובל לספרות, חיתה עם אשה, ביקרה בירושלים ואף כתבה ספר על קבוצה שהגרה אליה מדלרנה [ שמוזכרת כמובן בספר של עלית קרפ].
כל הרכיבים הללו חיים בסיפורים הקצרים. למעט הסיפור השני "יקוב" שבו נילס אינו מופיע, הוא מופיע בשאר שלושת הסיפורים.
בראשון , יאללה בית"ר, כמאהב [ אמיתי? שקוף? חלק מחלום סוריאליסטי תחת השפעת האפידורל בזמן לידה ] שגם הגישה כ"מטעם" לכלבי היים אך גם הצילהּ על אף שחלקים ממנו נאכלו אף הם והוא הפך שקוף לגמרי, ורק אז באה בתה לעולם, ואיילת הצפון נסוגה לעולם האגדות. .
\למרות האופי הפיקרסקי-משהו של הסיפור הקצר הזה, הוא נגמר ב"סוף טוב" בלתי הגיוני כלכך [ בבקר הוא מוצא את האשה בחנות? ]לכאורה, הטעות תוקנה, הנעלים הוחלפו, אבל דבר מכל האנרגיה האדירה שהוציא נילס ערב קודם לא בא על פתרונו. לי הסיפור גם הזכיר מעשיות חיזור ואהבה, בהן הנער הקטן [ תמיד השלישי ] או הנערה/הנסיכה עוברים את כל העולם בחיפוש אחר בן הזוג, וחוזרים שלמים אל נקודת המוצא. הסיפור שלנו חותר תחת נרטיב זה, בחוצפה א-לה-קאמי. אין עבר, אין עתיד יש רק כאן ועכשיו.
הסיפור הרביעי, פרינסס לנסיכה, כבר בשמו "מבלבל" את הקורא, שהרי פרינסס היא נסיכה, אז הוא נסיכה לנסיכה? הסיפור הזה, כמו קודמו, הוא דרמה קטנה מאוד, לא הרת גורל כלל. סיפור על נילס הולגרסון, לכאורה, כי הוא הקשר האינטרטקסטואלי, או הענף עליו נטווה הסיפור. הסיפור משקף את הצורך הכלכך עמוק של בני אדם לגעת בגדול מהם, בשגב. היפה בסיפור יותר מהעלילה שבו הוא טכניקת הפירוט הריאליסטית, עד לפרטי הפרטים של פעולת האפייה, התכנון שלה. [ פרינסס זו עוגה שמיועדת כמתנת נישואים לנסיכה השבדית, אותה מצאו ביער בזמן שיא בפעילותם המינית והחזירו ל..? שמריה אשתו מכינה ויחד עם נילס, עכשיו כשהם לא מקיימים יחסי מין יותר ברצונם לתת לה בזמן תהלוכת הכלולות] או קנית הכרטיס לרכבת, או תיאור ההמתנה למסע הכלולות וכו' הסיפור הזה, לדעתי, כלכך מצחיק, ביזארי ובאמת סוריאליסטי שאני נוטה דווקא להאמין שהוא "קרה במציאות" איך ששואלים תלמידיי כשהם קוראים סיפור ריאליסטי.
תודה על הסקירה. נשמע מעניין ומסקרן.
reading poetry blog, בלוג בוורדפרס.קום.