ויבק היי לא היה ! היו ניסים היו נפלאות ובזכות גדולה אמא בפעם השנייה.
בדיעבד אי אפשר להכניס את הגוף למצב שהוא ממש ממש לא מוכן לכך . לא סתם מציינת זאת כי בהמשך זה קרה גם בהריון השני ( עניין הזירוזים ) . חשוב לציין שהיתה לי החלמה קשה מאוד ברמה המנטלית הרגשתי נבגדת איך הגוף שלי בגד בי ומיד נזכרתי שגם לבייבי שלי יש דרך ורצון איך להגיע לעולם מה שמאוד עוזר בלשחרר ולהבין כי לא הכל תלוי בי אני את האחוזים שלי נתתי פי 100.
טוב אז עברה שנה והתחלתי לחשוב על ילד נוסף .. בכל זאת כבר בת 34 ו... כדי להתחיל לא רק לחשוב ...תחילה הכרתי את הקבוצה המדהימה הזאת שנתנה כל כך הרבה מידע ידע , תמיכה הקשבה סבלנות ובעיקר אהבה לאחרות בלי תנאי , כולן כאן ממש באותה הסירה ... אז את התואר שלי לגבי ויבק התחיל כאן ... ונכנסתי לזה ממש לעומק . רצה הגורל והתברכתי לאחר שנה ושמונה חודשים בפרי בטן נוסף ואגב חיכיתי בכדי להגדיל את הסיכויים לויבק ולתת לרחם את הזמן להחלמה מרבית .
מההתחלה עוד בבדיקת הדופק הרופא המליץ מיד על קיסרי . אמרתי לעצמי הלו הלו מי אתה שתביא לי ישר נתונים מבלי עוד להכיר את הרגע , מבלי להתבלבל עם רקע לתינוק גדול סיכויי גדול שככה הגוף שלך יודע ליצר .. אוקי . עזבתי .
כעסתי ואמרתי שאני הולכת להיות מוקפת רק במי שהולך לתמוך בי . מי פה לשם ... יש לי שליה אחורית עוד סימון של וי יש לי הערכות משקל תקינות בדיוק מתאימות לגיל ההריון ... מי פה לשם עושה ספורט כמעט עד שבוע 38 , הריון טפו טפו משעמם !!
מגיעה לשבוע 36 מתחילה את הקינון , קוראת ספרים , נכנסת למודעות של לידה פעילה ומכינה את עצמי ... יוצאת לחופשת לידה שבוע 38 ולא מפסיקה להיות בתנועה . ים טיפול בילדה הגדולה כי יש קורונה ... בישולים אהבה סקס כמו ארנבת ומה לא ... מגיע לתאריך המשוער יודעת שרוצה ללדת בשיבא ורק עם בעלי כמלווה יחידי ולהתחבר יחד לאינטמיות המיוחלת .
גם כאן נכנסתי לזירוזים טבעיים כמו דיקורים 5 פעמים ... פעמיים רפלקסוגיה עיסויי פטמות הליכות , מנוחה דמיון מודרך , הכל נעשה כי העננה של הרופאים היתה מעלי .
יש לציין שכל מי שפוגש אותי נכנס לי לרחם ומרחם על כך שעוד לא ילדתי ואיך זה לא קורה ומה יהיה ו ו ו ... ואני בכל מפגש כזה בוכה לא רוצה לפגוש אנשים שמה שוב ישאלו ״נו עוד לא ילדת״ או את לא נראת מבושלת או הבטן ממש גבוהה וזה לא נגמר ... מתוסכלת ומיד מבינה שאין מקום לרחמים יש מקום להתמקד ויש מטרה ... מוצאת את עצמי כל יומיים בניטור עוברי . מרגישה שהצוות מאוד מאוד תומך בהחלטה שלי וממש מייחל שהלידה תתפתח באופן ספונטני .
התחילו תנאים כמו מחיקה 70 אחוז אבל אין צירים ו... נגמר שבוע 41 מגיעה לשבוע 41+5 לביקורת שעוד בלילה מתפללת שאולי הפעם זה צירים ( לא יודעת למה לצפות לא היה לי צירים ) ו... כלום מרגישה כאילו שאני קלילה כמו בחודש שביעי... אבל ממש לא כך הדבר ..
יוצאים בבוקר מוקדם על מנת להיות ראשונים בניטור , וכך קרה ( הפעם כבר ידעתי לראות עוד תסריט שאולי יתחילו יילוד הגעתי מוכנה הפיזי ובמנטלי ) בבדיקה עלה כי הראש גבוה מאוד יש מיעוט של מים 57 והעוברית באותה הערכה מלפני שבוע , כלומר הרחם כבר לא מתפקד ויש סכנה אך יחד עם זאת מאפשרים לתת את הצ'אנס לויבק.
סוף כל סוף ניתן לעשות סטריפינג יש פתיחה אחת. כואב מאוד אבל שוב יש מטרה . בהמשך משתחרר הפקק הרירי והשמחה גדולה ... השלב הבא זה בלון , מחכים שחדר ההמתנה יהיה זמין ומתחילים , אבל לפני אני מבקשת דיקור ואמרתי אולי יניע משהו וואלה שם התחלתי לפגוש את המלאכים שהולכים ללוות אותנו לחוויה המדהימה הזאת, המיילדת אירנה והמדקרת אורית פשוט היו איתי בתוך התהליך , הרופאה נכנסת , מתחילים להכין את הבלון אבל ... סוויץ בעלילה ... המים יורדים ונקיים! כולם בהיי גם אני ... יש !
מזל טוב את נכנסת לחדר לידה ...הצוות בעננים איתנו ! בעלי בשיא ההתרגשות !!
בנתים ממשיכים שוב בדיקור ועוד פעם סטריפינג . מהבוקר פתיחה אחד ... לא התקדם.
השעה 23:00 . בסדר יש סבלנות , יודעת שזה תהליך ארוך לוקחת זאת בחשבון ,( משמונה בבוקר בתהליך של ילוד ) מתחילים פיטוצין במינון נמוך , צרים הולכים והופכים להיות צפופים יותר חזקים יותר והדופק של הקטנה עושה בעיות ... האטות... לא נותנים לי בכלל לזוז כי כי מחוברת לצינורית שמראה את הצירים בגלל הפיטוציו ... אה וכל זה בלי אפידורל ויכולתי לא שלא ... פשוט לא רציתי לעכב את הלידה .
מגיע שמונה בבוקר , משמרת חדשה , אחות חדשה ורופאה כולן כבר ילדו נשארתי לבד על המסך... . נכנסים בודקים ו.... נשארתי בפתיחה אחת . כאן אני כבר עם אפידורל .
מתחילים לדבר בצד בשקט ואני כבר מבינה . הלידה שלי לא מתקדמת. הרופאה נראת מאוד מאוד בעד לויבאק וראתה כמה זה חשוב לי רק שחייבת להגיד את המצב. הראש גבוה מאוד , התחלתי ביילוד ולא הגעתי בלידה ספונטנית , אני עם מים כבר לא נקיים , הדופק יורד והאחוזים כאן לרעתי .
שאלתי כמה , אמרה חמישים . בחוץ אמרה לאמא שלי שכבר הזעקתי לעזרה בשש בבוקר כי האחוזים לויבק הם 20 אחוז מהנסיון הרב שלה והיא מאוד מאוד מבינה אבל אני צריכה לקחת את ההחלטה . הסתכלתי על בעלי , בכיתי , נאנקתי מכאב ואמרתי לו שחוויתי לידה אני ממש מרגישה שחוותי את הלידה והולכים לקסרי חירום לפני שיהיה חרום אמיתי אם הייתי מחליטה להמשיך ביילוד .
חשוב לומר שהיה לי צוות חדר ניתוח מושלם , עשו עבודת קודש , הרגשתי לא מעט את ההתעסקות בי. לפני שהיא יצאה אמרתי לבעלי "הנה הנה היא באה אני מרגישה אותה הנה את פה כמה חיכינו לך " ואז הגיע הבכי שהכי הכי חיכינו לו .
ראיתי את עצמי יולדת ! זה היה רגע עצום , מיוחד ומלא באוקטוצין מטורף לגמרי הדמיון מודרך כאן עבד .
אז ברוכה הבאה לעולם ארייה שלנו שנולדה ב 4.6.20 בשעה 11:32 בבוקר של יום חמישי במשקל של 3.000 קילו של פלא מופלא כשמך כן את אוויר לנשימה ( פירוש מאיטלקית) .
לסיום רואה את עצמי עם עוד ילדים אבל היום בוודאות יודעת שלכל אחת יש את הדרך שלה לעבור את מסע של הריון ולידה ולכל ילד יש את הרצון שלו איך להגיע לעולם ככה שבע״ה בהמשך מה שצריך להיות פשוט יהיה !
הכי הכי חשוב ולא כקלישאה זה לצאת בידיים מלאות ולהיות אמא ומשפחה בריאה !
תודה לכל מי שתמך שהעניק אהבה חינם בדרך שלי למסע שלנו !
את כולכן אלופות תזכרו את זה , הבאתן חיים !!! והפעם לא מתנצלת על כל שזה ארוך ... כן תהליכים הן ארוכים וככה גם הפוסט!