1. תביעה זו עניינה נזק לכלי רכב, שהיו מעורבים בתאונת דרכים, אשר ארעה ביום 24.9.2015 במעגל תנועה בקריית שדה התעופה. התובעת טוענת לזכותה לשיבוב נזקים בסך כולל של 23,101 ₪, בגין עלות תיקונים, ירידת ערך ושכר שמאי.
3. מדובר במעגל תנועה דו-נתיבי, אשר גם הכניסה (הרלבנטית) אליו היא דו-נתיבית. מתמונות שהוצגו, ושצולמו בסמוך לאחר התאונה, עולה כי בסוף התהליך עמד אוטובוס הנתבעות על הנתיב השמאלי (הפנימי), כאשר חלקה האחורי של דופן שמאל שלו צמודה לרכב התובעת, העומד ברובו על העטרה שבלב מעגל התנועה, ובחלקו על אותו נתיב פנימי.
4.נהגת התובעת טוענת, כי היא נכנסה למעגל התנועה ביחד עם האוטובוס, כאשר על כביש הגישה היא בנתיב השמאלי והוא בימני, וזאת לאחר שנסעו פרק זמן במקביל, שכן שניהם הגיעו מאותו מקום (מדובר באוטובוס המסיע עובדים של אותה חברה בה עובדת נהגת התובעת). שניהם גם היו אמורים לצאת באותה יציאה (היציאה השניה, דהיינו המשך נסיעה באותו כיוון כללי). לדבריה, עם הכניסה למעגל התנועה, החל האוטובוס בסטיה שמאלה, אל הנתיב השמאלי, ולא שעה לצפירותיה, עד שחיכך את צד שמאל של רכבה, לכל אורכו, לרבות תלישת מראת הצד.
5.נהג הנתבעות טוען, כי נכנס למעגל התנועה מהנתיב השמאלי, אל הנתיב השמאלי שבמעגל, ורק לאחר שהרגיש במכה גילה שרכב התובעת ניסה להשתחל משמאל לאוטובוס, בינו לבין מרכז המעגל. הוא לא ידע להגיד אם רכב התובעת הגיע מאותו כיוון, ולא הכיר את נהגת התובעת. לדבריו, מדובר היה בזמן של עומסי תנועה (נהגת התובעת מסכימה בנקודה זו), והוא המתין עד שהתפנתה התנועה משמאלו, טרם שנכנס למעגל התנועה, ועוד העיד, כי נוכח העומסים, לא יתכן שעבר מנתיב לנתיב, בשל צפיפות כלי הרכב.
6.לאחר ששמעתי את העדויות, אני מעדיף את גרסת נהגת התובעת, אותה מצאתי מהימנה יותר, וזאת מהצטברות הטעמים הבאים: בעוד גרסת נהג הנתבעות מייחס נהיגה חריגה עד כדי מוזרה לנהגת התובעת, בכך שהחליטה לעקוף אוטובוס על העטרה במרכז המעגל, גרסת נהגת התובעת מייחסת לנהג הנתבעות לא יותר מאשר סטיה לא זהירה מנתיב לנתיב, ועל כן היא מסתברת יותר; בנוסף, גרסת נהג הנתבעות מחייב להניח, כי רכב התובעת, לאחר שנפגע, המשיך בנסיעה קדימה, וגרם לחיכוך לכל אורך הרכב – ואף זאת התנהגות בלתי מסתברת; היה קשה לתת אמון בהתעקשותו של נהג הנתבעות כי לא יכול היה לעבור מנתיב לנתיב בשל העומס, או כי לפתע התפנתה לחלוטין התנועה משמאלו, לפני שנכנס למעגל התנועה, למרות שמדובר בשעת עומס ובמעגל תנועה דו נתיבי – והדבר נשמע כניסיון של הנהג להרחיק את עצמו מהאפשרות שעבר נתיב, שכן ניסיון החיים מלמד כי גם בעומסים הכבדים ביותר (למעט כשהתנועה עומדת לחלוטין) מצליחים כלי רכב, לרבות משאיות ואוטובוסים, לעבור מנתיב לנתיב ללא קושי רב מדי.
7.די בכל הנימוקים דלעיל כדי להטות את הכף לעבר גרסת נהגת התובעת, וכאמור, אני מאמץ גרסה זו.
8.לא מצאתי בעדות התובעת סיבה לייחס לה אשם תורם, ומשכך, אני קובע כי האחריות לקרות התאונה מוטלת על שכם נהג הנתבעות, ועל הנתבעות לשאת בתוצאות הנזקים שנגרמו.