– הלהיט האינטרנטי של השבועות האחרונים, בכל העולם !, הוא ללא ספק, כתבי המתנחבלים על "את מי מותר להרוג, ואת מי מומלץ להרוג, ואת מי לא חשוב מספיק להרוג". כניראה לקראת הצבעת מועצת הבטחון, התשתית האידיאולוגית של עופרת יצוקה התפרסמה, והאמת, זה ניראה מה זה רע. העיסוק הפופולארי ביותר הוא השוואה בין כתבי הדמים האלה ובין הוראות הפעולה של טליבן, קאידה או הווהאבים מסעודיה, יוצא די שקול. לשם איזון מישהו כתב גם על הנוצרים הגזענים הקצוניים המשולבים בצבא ארצות הברית ובעיקר בתאגידי האבטחה שמהווים קבלני הרג בעירק ואפגניסטן. בקצור, לכל דת הפסיכים שלה, אבל האמת ששלנו יצאו משליטה, ואין מי שיחזיר אותם למחילות מהם זחלו והגיחו החוצה. על פי המקובל במערב, אחרי שחושפים את הנייטיבז בתור מי שהם באמת (עם סיוע משמעותי קודם לייצר את הכתות הקיצוניות), קל יותר לכסח אותם בשם הצדק והנאורות. ישראל, כניראה, זה הפרוייקט הבא. ואין לנו להלין אלא על עצמנו…כי הכל כתוב וידוע.
.בלוגרית-עיתונאית אחת אחרת, אף הגדילה לעשות ואיימה בשם ויינט בתביעת דיבה, כי אמרתי שהם משרתים את הממסד תמורת אתנן. ממש דיבה. ובטח לא חידוש.
תזכורת,גם כיום אי אפשר להעלות סיפור אמיתי על פרשיות מתן שוחד על ידי תע"א ואלתא בחו"ל, באופן שעירב עבירות פליליות חמורות בישראל. אז, הקרדיט נמשך, עד שיימצא עיתונאי נוסף אחד שיעשה יותר ממנה. לדעתי, זר הדפנה משוריין לנצח (חוץ מאילנה דיין, לאחרונה, אבל היא ציטטה מקורות זרים. לא מעניין ולא אמיץ במיוחד).
לפני תשע שנים בדיוק ניתקתי את עצמי מההתמכרות לטלויזיה, ועזבתי את הערוצים למיניהם. היה טוב לתפארת והמלצתי כבר בעבר. דע עקא, לפני שנה וחצי בערך, התקלקל הדי.וי.די, ו"רק לחודש" התחברתי לכבלים ומאז…ישר לוריד. שלשום התעשתתי וניתקתי את האדום אדום הזה, וכבר יש תחושה טובה של חזרה לחיים. הבעיה עם הטלויזיה זה שלאט ובעקביות היא משתלטת על סדר היום, בשמונה רואים את זה , ביום שלישי את האוס, ביום שישי רק את …וכולי וכולי, בסוף, ברור מי שולת בבית. המכונה.
טייטל- מאז הסקופ של ידיעות אחרונות ונחום ברנע, שתיקה צמיגה כמרק קר. מחכים שנשכח, ועובדים על גרסא של טיוח שאיכשהו לא תיפסל על הסף כהזויה מידי, גם לציבור הישראלי שמסכים לאכול הכל.
פרס – צועק על גולדסטון ומוכר מל"טים לחזבאללה ואיראן (דרך ברזיל), ככה עושים שלום, מה לא ? אה…חשבתי. זה לא מה שהיה עם טורקיה ? בישראל "כוחות השלום" זה סניף של יצואני הנשק, וכוחות ה"לא שלום" זה ווהביסטים יהודים עם קצף על השפתיים ותנ"ך ביד. בין הפטיש לסדן, לא נותר כבר מקום לנשום. תנו לצאת🙂 את היעלמות השמאל בישראל, אגב, אפשר בהחלט לייחס לאיסור המוטל מעתה לנכות במקור הוצאות על שיווק ושוחד בעסקות נשק בחו"ל. למיטיבי לכת.
אושרנקו – לא קווקזים. לא, קווקזים. יצאה העז, צריך להרגיש טוב.
השבוע צפיתי בפרק מהסדרה המשעשעת לילדים POWER PUFFS, בארץ היא לא כל כך תפסה, אולי בעתיד זה ילך יותר. בחו"ל זה להיט. מדובר בסרט מצוייר, בהמשכים, על שלוש מלאכיות בצורה של דבורה המוכלאת בדורה, שמצילות את המצב ונלחמות ברעים. גיבורות העל הן יצורים שנוצרו במעבדה של פרוספור מדען טוב, והן מסייעות לראש העיר טאונסוויל להלחם בשודדים, חייזרים ומזיקים.
SHEEP– Just your average sheep trying to make an honest living in The Big City while avoiding being captured by the secret military organization for a sheep powered ray gun. And finding ways to see his beloved Swanky the poodle while avoiding the steel pounding of Lady Richington's Steel wig.
General Specific– The leader of the Secret Military Organization. He is your average General assigned to capturing sheep to power the sheep powered ray gun. Although he is usually outsmarted by sheep he never gets discouraged.
Private Public– Private Public is the right hand man at the SMO. Even though he is lightyears smarter then General Specific he is happy to take the orders rather than give them.
Angry Scientist– The Brains behind the SMO but is usually to busy correcting General Specific for calling him a Mad Scientist to be of much help and what he lacks in patience he makes up for in the hump on his back.
Narator– The unseen narrator…well sorta. He is the introducer and is usually upset at the writing of the episode but has an over appreciation for the beloved sheep. less פרק הסדרה של ילדות ה POWER PUFFS היה מוקדש לחתול רשע, בעל כוחות על, המהפנט אנשים לעשות כרצונו. במקרה הזה הוא מהפנט את הפרופסור הטוב לבנות עבורו מכשיר הגברה שמהפנט את כל העיר להישמע לחתול הנורא, ובכלל לחתולים. בכל הבתים, האנשים מתחילים לעשות כרצון החתולים, וזו בעצם מעין סטירה על מצב החברה, שאינו שונה בהרבה מהמתואר. כך למשל אצלנו בבית, אין ספק שהשליט הראשי , אחרי הטלויזיה כאמור, הוא הכלב. וכך, סיכם הבן שלי את המצב ההסטורי של התודעה האנושית – פעם ילדים וחיות עשו מה שהגדולים אמרו, אחרי כן הגדולים עשו מה שהילדים אמרו, ועכשיו כולם עושים מה שהכלבים אומרים…ועוד היד נטויה.
היום שמעתי את המשפט המרגש ביותר מפיו של ילד ישראלי.
כניראה שככה זה בעשירון התחתון, לא דרוש הרבה כדי לשמח ילדים. רק זמן וסבלנות.
By irity, on 12/11/2009 at 03:02, under הגליל. 4 תגובות	Post a comment or leave a trackback: Trackback URL.
Permalink | הגב	כמה שאת גדולה. אוי. פוסט משובח.
מעבר להומור המשובח שלך את פשוט מדוייקת, נו מה עוד להגיד לך.
גם וולווט עומדת לדבר ברדיו.
אולי תתחברי קצת עם העין ה 7? את החוליה החסרה שם.