לואי סי קיי הוא איש מאוד רגיל וקומיקאי מאוד מוזר. הוא איש רגיל כי הוא איש רגיל, והוא קומיקאי מוזר כי הוא לא מספר בדיחות. הוא מספר את האמת. כשמספרים בדיחות, זה לפעמים מצחיק ולפעמים לא מצחיק. כשמספרים את האמת, זה בדרך כלל פשוט עצוב.
הדבר המרכזי שמשותף למילים שלואי אומר בסדרה "לואי" (שסגרה בארצות הברית עונה שנייה, הוחתמה לשלישית, ובעוד שבוע תעלה לשידור גם כאן, באיחור של שנתיים) ולהומור הוא אלמנט ההפתעה. הדברים שהוא אומר – שאין היגיון במין לסבי ושאף אחד לא אוהב את ההורים שלו ושאם אתה רוצח מישהו ולא עולים עליך זה די בסדר – מפתיעים אותנו, כי הם לא באמת מפתיעים אותנו. משהו עמוק בפנים מהנהן בשקט ומסתכל לצד השני, כדי לא לראות שהוא מהנהן. אם להגיד שאף אחד לא אוהב את ההורים שלו אחרי גיל מסוים היה מפתיע אותנו, לואי לא היה כל כך אפקטיבי. מה שמפתיע בזה הוא כמה שזה לא מפתיע – זה נכון, אז למה אף אחד לא אומר את זה? לואי חי בפער בין לקטר על ההורים שלך, אבל לזכור תמיד שמשפחה זה הכי חשוב וכל זה, ובין להגיד – לא, אמא שלי היא בלתי נסבלת, אין שום דבר לאהוב בה ואין שום היגיון בלאהוב אותה כי אני צריך. כשהוא אומר את זה, הוא לא רק משחרר את עצמו ממשהו שכנראה ישב עליו – הוא בעיקר דוחף לנו בפנים את כל השקרים שאנחנו אומרים על ההורים שלנו בדרך כלל. "כי זאת אמא שלי, כי אני הבן שלה" – איזה מין הסבר זה בכלל? זה הסבר גרוע. רובנו משתמשים בו כל הזמן (לא אני, אמא שלי באמת נהדרת).
בעצם, לואי סי קיי עושה דבר די חדש בקומדיה (ובכלל) – כלום. זה לא הכלום של סיינפלד, זה לא כלום של בולשיט. כלומר גם. אבל הסיפור של "לואי" הוא לא האמיתות הקטנות של החיים, מסופ נאצי ועד ספוגיות. לואי מדבר, כל הזמן, את האמת הגדולה של החיים. הוא לא סתם עולה כמו עכברוש מהמחילה בשיר הפתיחה של הסדרה, ואז חוזר אליה כדי לספר את ה"בדיחות" שלו, שמלוות כל התרחשות בפרק. מרתף הסטנד־אפ של לואי הוא הבית של כל מה שדחפנו ללא מודע, לתת מודע ולכל החלקים האחרים במוח ובלב שהמצאנו כדי לשכוח מה שחשוב. לא סתם הסצנות ארוכות, הבימוי ריאליסטי, המשחק חצי מאולתר, והצבעים מונוכרומטיים – החיים, בקיצור, במערומיהם.
יכול להיות שלואי סי קיי נחשב קומיקאי ולא נביא זעם, נניח, כי הרבה יותר נוח לקרוא לאי נוחות הזאת צחוקים (במלעיל), משהו שמלווה בהסתייגות הש.ק.ר. ואולי אנחנו כבר כל כך רגילים לשקר זה לזה ובעיקר לעצמנו, שכשמישהו סתם אומר את האמת, היא פשוט נשמעת כמו סוג של בדיחה.
"לואי". ימי א' (מ־18.3), 22:00. yes Oh.