מי אמר שלתת מתנות - זו מצווה? נדמה לי שהמנהג שאי אפשר לבוא בידיים ריקות, הגיע מיהדות פולניה. לא בטוח, אבל יוצאי ארץ זו אמונים על השיטה. ובכן, מי יעיז להתנגד לקבלת מתנות? אני.
מקבלים מתנה ומה עושים איתה?
נכון, יש מקרים - למשל, שמחה משפחתית - שמתנה ראויה וחשובה. אבל כדאי לברר מראש אלו מתנות רצויות. אין לי כללים בעניין זה, אבל דיעה דווקא יש: שונא מתנות יחיה!
אמר לי פעם בן דודי, אורי: "נכון, שונא מתנות יחיה. אבל מי זה היחיא הזה?" חייך ו...המשיך לתת מתנות.
סליחה על האיחור בתגובה, כי הייתי בחופשה. בירושלים. חששתי שהפוסט לא יתקבל בברכה, כי אנשים נוטים לקיים את המקובל, את הידוע. לשנות את המוכר, זאת בעיה. אפשר לקבל ואפשר לדחות. אבל צריך לחשוב. זאת היתה מטרתו העיקרית של הפוסט. כלומר, אפשר להמשיך לתת מתנות ויש בכך הרבה חיוב גם למקבלים. אבל, צריך לחשוב. בימים אלה ממש, שמעתי שאלה מחבר: הוא ורעייתו הוזמנו לחתונת זוג מבניהם של חברים. הקשר עם אותם חברים קצת התרופף וידידי הסביר לי, שהם לא כל כך מעוניינים להקדיש ערב שלם לחתונה של זוג לא מאד מוכר ולשלם ממיטב כספם בעד ארוחת הערב המיותרת. מה לעשות? - הוא שאל. זאת שאלה, שנמצאת בבסיסו של הפוסט האחרון.