מי לא שמע את הביטוי "דברים זולים עולים עולים ביוקר" או "אין לי כסף לקנות דברים זולים"?
המקור לאמירות הללו הוא שבמרבית המקרים, למוצר הזול יש עלות נסתרת. לפעמים זו איכות ירודה שגורמת לנו לרכוש פריט נוסף תוך זמן קצר, או להשקיע סכומים גבוהיים בתיקונים תכופים.
במקרה הפחות נעים – לאחר שהתיאשנו מהמוצר הזול – נקנה את היקר, וכך יוצא שבדיעבד שילנו יותר דווקא על המוצר היקר.
אם ניקח את המשפטים הללו, וכמו שעושים במתמטיקה – ננתח את הגבולות שלהם – נקבל משפט קיצון. ככל שהמוצר יותר זול, כך הוא יותר יקר, ומחירו של מוצר חינמי הוא אין-סופי.
זו בדיוק התחושה שלי לגבי הידיעה שפורסמה היום בעיתון – פייסבוק רכשה את ווטסאפ. אם עד היום השתמשנו בוואטס-אפ כדי "לקשקש" עם החברים, המשפחה, ושאר הקבוצות השונות, מבלי לחשוש משטף פרסומות שמבוסס על הדברים שכתבנו, אז גם העידן הזה תם.
למעשה, כל מה שנותנים לנו בחינם, לא נעשה מטוב ליבם של גוגל, פייסבוק ודומיהם, אלא אנחנו משלמים מחיר יקר מאוד – אנחנו מוכרים להם את הפרטיות שלנו בתמורה לתיבת דוא"ל חינמית ורשת חברתית חינמית שמאפשרת להראות לכל העולם מה כתבנו, ראינו ואכלנו לארוחת בוקר.
מי שחיפש בגוגל "טיול לאירופה", שם לב, שמרבית האתרים שמציגים פרסומות, פתאום מציגים פרסומות של טיולים באירופה ושאר מוצרים קשורים. מי שקיבל דוא"ל לג'ימייל שלו שעוסק בנושא כספי – "זכה" לראות פרסומות של גורמים פיננסיים כאלה ואחרים.
פייסבוק מתמחים בפרסומות שקשורות לפעילות השוטפת שלנו, כל קליק, "לייק" ו"שייר", ובמיוחד ההתיחסות שלנו לביטול פרסומות, מוסיף עוד פריט מידע לפרופיל הצרכני שלנו שפייסבוק בונה אודותינו. מי שמנהל דף עסקי, שם לב שלא כל הפרסומים שלו מופיעים אצל כולם. למה? כי פייסבוק הצהירו שכדי לקדם פרסומים עסקיים ניתן לרכוש "חבילת קידום".
כעת נחזור לרכישה של וואטסאפ, לדעתי, בשלב זה או אחר וואטס-אפ יודיעו לנו שהם משנים את כללי השימוש באפליקציה, משנים את הגדרות הפרטיות, ולאחר שנאשר אותם (בלי לקרוא, כי הרוב עושים ככה), כל התכנים שאנו כותבים, יצטרפו למאגר המידע הבלתי נתפס שפייסבוק מחזיק עלינו.
תאמרו – אנחנו כותבים בעברית, מה יש להם לעשות עם זה?
"להם" – כלום. המנגנון שמקשר את הפרסומת לתוכן מתעלם מהשפה, המנגנון מאפשר למפרסם לכתוב את מילות המפתח שמעניינות אותו, ואם אחת או יותר מהן מופיעות במסר, פוסט, דוא"ל , או כל טקסט אחר – המנגנון יקשר לאותו משתמש את הפרסומת המתאימה. כך לדוגמא, אם אני מעוניין לפרסם מוצר חדש שהמצאתי, נאמר "פותחן ציפלינגים", כל מי שכותב, שולח או מקבל טקסט עם המילה "ציפלינגים", יראה את הפרסומת שלי. וכלל לא משנה מה המשמעות של מילה זו.
גם אני משתמש של וואטס-אפ, האם אני אפסיק מהיום? כנראה שלא. האם כאשר תתגשם ההערכה שלי על שינוי מדיניות הפרטיות, תקום צעקה עולמית על הפגיעה בפרטיות? לא יודע.
כשזה יגיע, אני אשקול מחדש האם להשתמש בוואטספ או לא.
אני מקווה שתקום במהרה אפליקציה חליפית, שגובה דמי שימוש מזעריים, ושלא תמכור את המידע שלנו, לכל המרבה במחיר.
זה לא יקרה כפשוטו, מפני שכל הקונספט של יחסי ספק-לקוח השתנה מן היסוד. השאלה מה אני מעדיף פחות מעניינת, יש יתרונות וחסרונות לכל אחת מהשיטות. הדוגמא של רפי מעידה שיש מקום גם לאפשרות הזו ואולי אפילו תצליח, אבל המגמות המרובות בשוק מוכתבות על ידי כוחות רבים ואני לא רואה דרך לחזות את העתיד בהקשר הזה, הערכתי היא שהרבה דרכים תתאפשרנה בטווח הארוך, השליטה לכאורה של פייסבוק היא רק לכאורה ובפועל כל כמה שנים המפה משתנה מן היסוד, הנה כבר כמה זמן שהמרכז עובר מהמחשבים לטלפונים – כבר עבר בעצם, זו בדיוק הסיבה להערכתי לעסקה הזו, כי פייסבוק מאבדת שליטה ומנסה להתנגד לכך.
זה לא שהמרכז עבר מהמחשב לטלפונים, המחשב עצמו עבר לתוך הטלפון. הסמראטפון שיש לי מכיל יותר נפח אחסון ומעבד הרבה יותר חזק מהמחשבים שהיו לי בעבר.
כנראה מוקדם יותר ממה שזה נראה כרגע, נוכל להתחבר עם הטלפון שלנו בטכנולוגיה אלחוטית כלשהי למסכים השונים שיש לנו בבית או בעבודה, יהיה זיהוי ביומטרי מאובטח, ומה שפעם היה מחשב יעלם מן העולם לטובת יחידת חישוב חזקה במיוחד שאנו לוקחים איתנו בכיס.
הפוסט הקודם תכבה, תדליק, זה בטח יעבוד!