תמונות תפוחים ממוינים לפי צבע בשורות מסודרות!
בשבוע שעבר קראתי את הספר, קל לסיים אותו, הוא מותח, מעניין, זורם, לא נתקע. קשה להניח אותו בצד, כמאמר הקלישאה. רציתי לסיים לקרוא אותו לפני שיוקרן בסינמטק והספקתי. הזכרון שלי מהפרטים הקטנים בספר עוד היה טרי, לטוב ולרע. אני נטפלת לפרטים הקטנים, לאי הדיוקים, לעיבוד השונה. כותבת התסריט אינה הסופרת. הפרטים הקטנים לא ממש עקרוניים, לא משנים את מהות העלילה, הם סתם מציקים לי.
קודם כל המקום, עלילת הספר מתרחשת בבריטניה - לונדון ובסרט - ארצות הברית - ניו יורק - מנהטן. בספר הדמות הראשית מתוארת כשמנמנה ובסרט היא כמובן רזה. המרחק בין הבתים, הבגדים, כלי הקיבול של השתיה, ממש לא משפיע על העלילה, אבל יש אנשים שנתקעים על שטויות כאלה.
אני אוהבת את לונדון באותה מידה שאני אוהבת את מנהטן, בכל מקרה אין יותר מדי תיאורי/צילומי אווירה בעיר.
אני לא יכולה להמליץ רק על הספר או רק על הסרט, כדאי לצרוך את שניהם, אבל עדיף במרחק זמן שיאפשר לשכוח את הפרטים הקטנים והלא חשובים. עדיף לקרוא את הספר לפני. היתרון של הסרט הוא לראות את הדמויות שדמיינת במהלך הקריאה, זה יכול גם להרוס. המחיר של צפייה בסרט אחרי הספר הוא להיות פחות במתח במהלך הסרט המוגדר כסרט מתח. מה שמפצה על אובדן המתח הוא האפשרות להתבונן במתרחש בעיניים ביקורתיות או לשטוף את העיניים ביפים והיפות שנבחרו לככב בסרט.
זה לא סרט לילדים, עוסקים בו "בעיות של מבוגרים" והוא גם אלים. אפשר בבית, אפשר עם פופקורן. אני תפסתי תנומה קלה ומרעננת באמצע, במקום השנ"צ שהייתי צריכה לעשות בבית, בכל זאת, שבת קודש, לא הרגשתי שחסר לי משהו בהתפתחות העלילה, אבל אולי בגלל שקראתי את הספר.
בשורה התחתונה - אפשר לצפות.
גם אני מעדיפה לקרוא את הספר לפני הסרט, אבל לצערי במקרה הזה כבר ראיתי את הסרט והוא בהחלט היה שווה לצפייה, אוסיף את הספר לרשימת הקריאה שלי, עכשיו אני בספר "ללכת בעקבותיו" (במקרה הזה עדיין לא ראיתי את הסרט לשמחתי).