השחקנית והזמרת אייר וולפה, לשעבר חברת אנסמבל "עיתים" של הבמאית רנה ירושלמי, מתה היום (שלישי) ממחלת הסרטן בגיל 52. היא הותירה אחריה בן. וולפה תובא למנוחות מחר ב–16:00 בקיבוץ יזרעאל, שבו נולדה וגדלה.
וולפה החלה את לימודיה במסלול הבימוי בבית הספר לאמנויות הבמה של מכללת סמינר הקיבוצים, ובהמשך עברה למסלול המשחק ולמדה אצל רנה ירושלמי. היא שיחקה בהצגות רבות שהעלה אנסמבל "עיתים" בשיתוף התיאטרון הקאמרי, כמו גם במופעי תיאטרון־מחול ובערבים תיאטרוניים שהועלו במסגרות אחרות. תפקידה הראשון ב"עיתים" היה המנקה ב"וויצק 1991" על פי מחזהו של גאורג ביכנר, שאותו ביימה ירושלמי, ובהמשך גילמה את יוליה ב"רומיאו ויוליה". אחד הרגעים הזכורים ביותר מעבודתה באנסמבל היה ב"ויאמר, וילך" מ–1996, הנמנית עם ההפקות המכוננות שהועלו בו, ושבו גוללה במונולוג עוצר נשימה את סיפורה של בת יפתח. עוד שיחקה גם ב"ויסעו. ויחנו" שביימה ירושלמי ב–2008, וכן גילמה את לאה בגרסתה של ירושלמי ל"הדיבוק", שעלתה באותה שנה. וולפה גם גילמה את חוזה המדינה בנימין זאב הרצל ב"הרצל", פרויקט שיצרה ירושלמי ב–2010.
לאחר עזיבתה את "עיתים" שימשה וולפה עוזרת במאי של רנה ירושלמי בהצגות "המלך הולך למות" ו"הטייפ האחרון של קראפ" שהעלה האנסמבל. "היא היתה דמות מרכזית בכל יצירות האנסמבל, לא משנה באיזה תפקיד, משום שהיתה לה אמונה פנימית כל כך עמוקה בתיאטרון ובעשייה האמנותית שהעניקה השראה לכולנו", אמרה הערב ירושלמי ל"הארץ", "תמיד היא נאבקה על האמת שלה בתוכה ומולנו, והיכולת שלה להזדהות עם התפקיד היתה כל כך טוטאלית שהיה מדהים לראות זאת". ירושלמי הוסיפה לשמור על קשר וולפה, ושלשום ביקרה אותה ונפרדה ממנה. "היא היתה אשה נדירה, כל כך מלאת נתינה ויכולת הזדהות שזה פשוט נדיר. בנפשה היא היתה משוררת", הוסיפה, "זה כואב בצורה בלתי רגילה. יש הרבה שחקניות מוכשרות אבל באיכות הספציפית שלה אין לה מתחרה".
מלבד עבודתה ב"עיתים" השתתפה וולפה במספר מופעי תיאטרון־מחול שיצרה הכוראוגרפית נעה דר, בהם "בארץ שחורה שחורה" ב–2003, שבו הקריאה שירי משוררים ו"החלום הוא צייר גדול", מופע לילדים בהשראת שירי לאה גולדברג שעלה ב־2004. לצד אלה השתתפה ב־2005 במופע "מכתבים לאורפיאוס" שביימה יוליה פבזנר על פי שיריה של ענת שרון. ב–2007 השתתפה במופע "המאה השלושים" שעלה בפסטיבל עכו בבימויו של ארי רמז והתבסס על שירי דוד אבידן. "היא היתה אשה מוארת, לא פחות מזה", אמר הערב רמז ל"הארץ", "פרפורמרית נדירה באיכויותיה, שדרך הופעתה ניתן היה לראות את השחקן שמבצע פולחן על הבמה. כל מי שראה אותה מבצעת את הטקסט על בת יפתח ב'ויאמר, וילך' חווה את הדבר הזה".
ב–2011 שיחקה וולפה במחזה "חוטאים" מאת יהושע סובול ובבימויו, שבו גילמה אשה נשואה המתאהבת בגבר הנשוי לאשה אחרת ונידונה למוות בסקילה כעונש על ניאוף. על תפקידה בהצגה זו, שבה היתה נתונה במעין בור לקראת סקילתה וכשגופה מכוסה, כתב מבקר התיאטרון של "הארץ" מיכאל הנדלזלץ כי "ההצגה היא של וולפה, המתגברת בצורה מרשימה על המכשלה הבסיסית — הצורך לשחק רוב הזמן רק באמצעות פניה וקולה". הוא שיבח גם את הפנים והקול האקספרסיביים והמרשימים שלה.
ב–2012 הופיעה וולפה עם השחקן דני שטג ושלוש זמרות ב"אנוע כשיכור", מופע שעלה בזירה הבין־תחומית בירושלים בבימויו של גיא בירן והתבסס על פיוטי המשורר רבי ישראל נג'ארה. ההצגה האחרונה שבה שיחקה היתה "פנים אחרות" שביימה אנה בניאל על פי סיפורו של ש"י עגנון. בירן, מנכ"ל הזירה הבינתחומית, שלמד מחזור אחד מתחת לוולפה בסמינר הקיבוצים, ביקר אותה אתמול. "היא נכנסה לתהליך חזרות בלי אגו בכלל", הוא נזכר, "כתבתי את הטקסט למופע בהשראתה וכשהיא קראה אותו לא האמנתי. היו בה שני קצוות: האחד של קיבוצניקית פשוטה והשני של דיווה מהזן הנדיר. שחקן עובד הרבה פעמים דרך התנגדויות על תפקיד והיא עבדה דרך הכן, דרך מה שיש שם".