המוֹשב הראשוֹן של מוֹעצת הסוֹכנוּת עלוּל לפזר את אחרוֹני הספקוֹת שהיוּ עוֹד בּקרב ההסתדרוּת הציוֹנית כּלפי הצעד הנוֹעז, אשר שמו הרחבת הסוֹכנוּת היהוּדית ופּירוּשוֹ ויתוּר ההסתדרוּת הציוֹנית על המוֹנוֹפוֹלין החוּקי שלה על מפעל ארץ-ישׂראל. בּני בּריתם של הציוֹנים גילוּ מתינוּת רבּה: כּל הוֹספה וכּל תיקוּן בּחוּקת הסוֹכנוּת שנידוֹנוּ בּקוֹנגרס הציוֹני מתוֹך מתיחוּת ורוֹגז כּמעט, נתקבּלוּ ללא התנגדוּת, דוּגמת התיקוּנים בּמסקנוֹתיה של ועדת המוּמחים אשר גם הם עוֹררוּ, לפני שנה, ויכּוּח סוֹער בּקרב ההסתדרוּת הציוֹנית ונתקבּלוּ אחר-כּך בּלי כּל קוֹשי על-ידי הבּלתי-ציוֹנים. התקציב המעוּבּד על-ידי הקוֹנגרס הציוֹני, נתקבּל פּה אחד, וכּנראה, מבּלי שדנוּ בּפרטיו. החלטוֹת-הקוֹנגרס נמסרוּ להגשמת ההנהלה. עוֹד לא בּרוּר אם הבּלתי-ציוֹנים ישלחוּ את בּאי-כּוֹחם להנהלה, וּלעת עתה ההנהלה שנבחרה בקוֹנגרס הציוֹני היא גם הנהלתם הם. גם אם יסַפחוּ אליה אנשים חדשים, הם לא יהיוּ אלא מיעוּט. על כּן: שוּם רצוֹן להשתלטוּת. וּבשטח יסוֹדוֹת המפעל: סיסמאוֹת לאוּמיוֹת וסוֹציאליוֹת – התישבוּת חקלאית, פּיתוּח התעשיה, רֶזֶרבה של קרקע, והיא קרקע הלאוֹם, איזוֹר מטעים להתישבוּת עוֹבדת, חיזוּק קרנוֹת והעלאת רמת-החיים של הפּוֹעל – כּל אלה נתקבּלוּ בּמוֹעצה ללא ערעוּר, איש לא חזר יוֹתר על תנאי-השוּתפוּת היסוֹדיים של ההסתדרוּת הציוֹנית – וכנראה אין לבאר את השתיקה הזאת רק בּזה בּלבד, שהתנאים האלה נכנסוּ לחוּקה ועל כּן אינם נתוּנים יוֹתר לוכּוּח, אלא גם בּזה שהם נתקבּלוּ בּלב שלם, מתוֹך רצוֹן טוֹב והכּרה גמוּרה של בּני-בּרית, וּבשטח המעשׂי: קוֹל קוֹרא לעם היהוּדי להשתתף בּיתר שׂאת בּקרנוֹת הלאוּמיוּת,, יסוֹד חברה פינַנסית, שאיפה להגדיל את התקציב וּלהעמיד אוֹתוֹ על בּסיס מוּצק וּבטוּח יוֹתר, תכניוֹת-העבוֹדה אשר זה שנים לא העז איש להעלוֹתן בּתוֹך ההסתדרוּת הציוֹנית וּמעל בּמת הקוֹנגרס הציוֹני – קביעת דרך המפעל לחמש-עשׂר השנים הבּאוֹת, וּבעיקר על יִסוּד התישבות חקלאית ועליה מבוּססת של עשׂרים אלף נפש לשנה (הכּוַנה היא, כּמוּבן, אך לעליה אשר הסוֹכנוּת המוּרחבת אחראית לה). וּכאוֹת לרצינוּת, שבה מקבּלים השוּתפים החדשים את התכניוֹת האלה תשמש העוּבדה, שאם בּדרך כּלל אין הם ממהרים לשלוֹח את אנשיהם להנהלת המפעל, הרי שלחוּ כּבר אחד מהחשוּבים שבּיניהם למוֹסד הכּספי, לדירקטוֹריוֹן של קרן-היסוֹד, אשר עליה יוּטל העוֹל הפינַנסי של המפעל. וּבשטח העממי: אדירי-הממוֹן יחד עם בּאי-כּוח הסוֹציאליזם הבּין-לאוּמי, אנשי “אגוּדת ישׂראל” יחד עם הקיצוֹנים שבּרבּנים הרֶפוֹרמיים, ה“דלוּת היהוּדית”, הפלוּטוֹקרטיה העשירה וּגאוֹן האנוֹשות (אינשטין). ואדרבּא: מצד הבּלתי ציוֹנים הוּבע הרצוֹן לצירוּף קיבּוּצים חדשים. בּשטח הפּוֹליטי: עמדה תקיפה, שפה נמרצת, תביעה אמיצת-לב, בּמידה וּבהיקף, אשר הקוֹנגרס הציוֹני וההנהלה הציוֹנית לא היוּ מסוּגלים יוֹתר להם. וכּל אלה מתוֹך אוירה של אחדוּת ואמוּנה, התלהבוּת והרגשת-אמת.
הנאמין? מתוֹך הספקנוּת – זאת הנעלה, היוֹצרת והבּוֹנה, וזאת הנפסדת, האוֹכלת את הכּוֹחוֹת והמרַפּה את הידים – אשר בּה אנו חדוּרים לאחר האכזבוֹת הקשוֹת שנתקלנוּ בּהן פּעמים אין מספּר, הנאמין בּנצחוֹן הזה, המזהיר כּה, של הרעיוֹן הציוֹני? לפני ימים מספּר בּכ' תמוּז, זכרנוּ את יוֹצר ההסתדרוּת הציוֹנית ושוּב עברוּ לפני עינינוּ החיים הטרגיים האלה של איש החזוֹן, אשר אך קוֹמץ קטן התרכּז סביבוֹ, ודלתוֹתיהם של אדירי היהדוּת, אנשי הממוֹן ועד ה“דלוּת” היהוּדית, נשארוּ סגוּרוֹת לפניו. האנשים אשר אליהם פּנה הרצל, אינם כּבר. הם הלכוּ לעוֹלמם. אוּלם הכּוֹחוֹת, אוֹתם הכּוֹחוֹת עצמם, נשארוּ. הלא הם – הגביר היהוּדי והסוֹציאליסט היהוּדי והחרד היהוּדי – אלה אשר רק אתמוֹל לעגוּ לנוּ ולחמוּ בנוּ והיוֹם בּאוּ, בּעלי-תשוּבה, להשתחווֹת בּפני האמת הציוֹנית. הנאמין? עד אתמוֹל כּאילוּ עוֹד נלחמנוּ בּעצמנוּ. בּאכזריוּת, פּרי עשׂרוֹת שנוֹת בּדידוּת, לא נתנוּ ללב לשׂמוֹח, כּאילוּ פּחדנוּ להיוֹת “תמימים מדי”. היוֹם אנוּ מוּכרחים להאמין. דבר נפל בּישׂראל. נס קרה.
אל נשתיק את קוֹל הספקנוּת – זאת היוֹצרת – שבּקרבוּ. נדע, כּי אך יסוֹד הוּנח בּציריך, כּי עוד רבּה הדרך וגדוֹלים המכשוֹלים. נדע, שלא כּל העם, על כּל זרמיו וּמפלגוֹתיו ושדירוֹתיו התאסף תחת דגל ציוֹן. המפעל הארצישׂראלי עוֹד ידרוֹש התאמצוּת וקרבנוֹת, עבוֹדת-רוּח ועבוֹדת-גוּף ללא מידה ושיעוּר. עם ישׂראל עוֹדנוּ מפוּזר בּכל קצוי תבל; שוֹממים עוֹד עמקי הארץ. רק הוּצת הנר - ורוּח של פּוּרענוּת יכוֹלה לכבוֹתוֹ. לא נגיע למטרה אם יחלש הכּוֹח אשר הוּא בּלבד הוֹריד לנוּ את הנס; הלא הוּא – הנאמנוּת האחרוֹנה, הנאמנוּת “האוֹחזת בּצפרנים” בּקרקע הארצישׂראלי של “שארית ישׂראל”. והמטרה תסתרס אם לא נדע ללחוֹם, צעד אחרי צעד, שעל אחרי שעל, על דרכּי ההגשמה.