מייל שקיבלו אתמול עובדי מעריב מוועד הפעולה הזמני לאחר הדיון בביה"ד לעבודה.
מה היה: כפי שכולכם יודעים, לאחר שניסיונות ההידברות שלנו עם ההנהלה לא הסתיימו לשביעות רצוננו, נאלצנו לפנות לבית הדין לעבודה, והיום (רביעי) התקיים דיון ראשון בעתירתנו מול ההנהלה. בתום דיון לא פשוט, שבמהלכו טענה ההנהלה כי בשל המצב הקריטי והדחוף היא אינה יכולה לדון עמנו במהלכי הקיצוץ, הסכימה ההנהלה לקבל מאיתנו רשימה של עובדים שמוכנים להיות מפוטרים בהסכמה במקום העובדים שכבר זומנו לשימוע או פוטרו ומעוניינים להישאר בתפקידם.
בית הדין אף אישר לנו להציג להנהלה הצעות נוספות, שמטרתן לקצץ את היקף הפיטורים. בין היתר הצענו – ונציע שוב בפנייה להנהלה – שעובדים יוותרו על הטבות מסוימות לתקופה מוגבלת כדי להציל משרות של קולגות, וכן שגם הדרג הבכיר של העיתון יתרום את חלקו למהלך, ויוותר על 10-15 אחוז משכרו. לצערנו, הצעה אחרונה זו, שנראית רק מתבקשת במצב קשה זה, נדחתה על הסף על ידי נציגי ההנהלה, אך אנו מתכוונים להמשיך ולהעלות אותה.
מה יהיה: מכיוון שבית הדין לא הכריע עדיין בשאלת היציגות שלנו, נקבע תאריך לדיון דחוף בנושא. הדיון יתקיים בבית הדין לעבודה, רחוב שוקן 25, ב-6.8.12, בשעה 9:30 – נשמח לראות את כולכם שם.
בשלב זה אנו זקוקים לעזרתכם. אם מי מכם שתכנן לעזוב את עבודתו בקרוב, או מעוניין מכל סיבה אחרת להיפרד ממעריב כעת, ולזכות בכל הזכויות של מפוטרים – נבקש שתצרו עמנו קשר בהקדם, ולא יאוחר מיום ראשון, 22.7, בצהריים. לצד הניסיונות האחרים שלנו לצמצם את היקף הפיטורים, מהלך זה יוכל להבטיח שמי שמעוניינים לעזוב את מעריב יוכלו לעשות זאת בכבוד, ומי שמעוניינים להישאר לא יידחקו החוצה בניגוד לרצונם.
אלה ימים לא קלים לכולנו, אבל אנחנו מאמינים שדרך המשך פעילות משותפת ומלוכדת במסגרת ארגון העיתונאים נוכל להגן על זכויותינו, ולעבור את התקופה הסוערת הזו.
פוסט זה פורסם בקטגוריה דו"ח מיוחד, עם התגים בית הדין לעבודה, מעריב, פיטורים. אפשר להגיע ישירות לפוסט זה עם קישור ישיר.
26 תגובות על מה קורה במעריב?
שוב תמונה של קופיקו עם המונקי-סוט, לא נמאס מהמיליונר המפטר?
זה מרמז לי, במידה מסוימת , מדוע התקשורת לא " עשתה עניין" מהדחתם של ועד עובדי הרכבת. גם העיתונאים תלויים בהסתדרות.
כל אתר מסנן/מצנזר מסיבות אחרות ולכן קשה לבחור. בנוסף כל אחד יכול להעיד רק על המקרים הפרטיים שלו והרי האמת מונחת באתרים עצמם.
בכ"א הבחירה שלי, שלא קיימת כאופציה בשאלון, היא ישראל היום.
ממתי אפשר להגיב בישראל היום?
לפחות הוא מאוזן בסינון שלו.
למרות שהנטייה שלי היא בד"כ נגד ועדים, המהלכים המתוארים עד כה של הוועד במעריב ראויים ביותר.
אולי זה ההבדל בין ועד של עסק בינוני לא מוצלח במיוחד שמתחרה בשוק החופשי לבין הוועדים של המונופולים הממשלתיים.
מה שמוביל אותי למחשבה שכמו שיש ממונה על ההגבלים העסקיים שמצר את צעדיהם של מונופולים, צריך להיות ממונה על התאגדויות עובדים באותם מונופולים.
לגבי הסקר – חסר ברשימה אתר ביקורת תקשורת הידוע בצנזוריו התכופים.
נכון, זה שמדיר את כל אנשי הימין ונותן לשמאל הקיצוני בלבד פתחון פה.
מאות המילים ששיחתתי פה לריק לא השפיעו על הנטיה שלך? זמני היקר הלך לאבדון? הרי זו דוגמא מצוינת למה שועדים עושים – עוזרים לווסת פעולות קשות, גם אם הכרחיות (בלי לדעת אם זה המצב) של המעסיק. אף עובד לא יגיד למעסיק שהוא שוקל לעזוב כל עוד הוא עובד. לועד יגידו. ואז יכול להיות שאפשר להשיג את הצמצום הרצוי בכ"א באמצעות עובדים שרוצים ללכת, והם יקבלו תנאים טובים ופיצויים מוגדלים שלא היו מקבלים אם היו הולכים מיוזמתם. win win.
נו, אבל אמרתי שמדובר במקרה זה במהלך ראוי ביותר.
למרות שלהנהלת עיתון שרוצה להתייעל עדיין צריכה להיות סמכות לקבוע מי הולך ומי נשאר – הרי לא הגיוני שהפחות טובים יישארו בגלל שליותר טובים יש אלטרנטיבות בחוץ.
אם יש כאלה שרוצים ללכת, גם אם הם טובים, הם ממילא לא יישארו בעיתון שבמצוקה. בחלק מההסכמים הקיבוציים הכלליים במשק (החלים על מספר רב של מעסיקים), יש מנגנון של שם מול שם – העובדים מציעים מפוטרים מול רשימת המפוטרים של ההנהלה. אלה שמוסכמים – מפוטרים. אלה שלא – הולכים לבוררות. כך או כך, אלה שרוצים ללכת הם בדרך כלל ברשימת המוסכמים, כי אין באמת דרך למנוע את זה מהם.
למה שהעיתון יתן תנאי פרישה מועדפים למי שהוא רוצה שיישאר?
הרי הוא לא באמת רוצה לעודד אותו ללכת, הוא רוצה שמישהו אחר יילך.
לעיתון יש סכום שהוא הקצה לעידוד הפרישה, כדי להשיג חסכון תקציבי. הוא יוציא את הסכום, הוא יקבל חסכון תקציבי זהה וירוויח שקט ביחסי עבודה כי העובדים ייחשפו למידע ויבינו שזה צעד נדרש שנעשה איתם בשיתוף. בדרך כלל במצבים האלה העיתון רוצה שהוצאות שכר ילכו לפני כל דבר אחר.
זו ראייה לטווח קצר מאוד מצד העיתון.
אתה בעצם מחדד לי את הנקודה ששוב, מטרתו העיקרית של הוועד היא להגן על העובדים הפחות טובים מפני פיטורים.
התחדדה לך לא נכון הנקודה. הועד הוא כח ממשי שנתון בידי העובדים להזריק שיקולים נוספים להליך הפיטורין. זה פשוט לא ההליך הנכון – אם העיתון חושב שמישהו לא טוב, אין שום מניעה שיפטר אותו בהליך פרטני שזה הפוקוס שלו. אם הוא מחפש לחסוך הוצאות שכר – אז הועד מציע חסכון משלו.
ועוד משהו – יש משהו טאוטולוגי בטענה שלך, מאחר ועובדים טובים פחות זקוקים מטבע הדברים ליתר הגנה מעם המעסיק. את ההגנה הזו הם מקבלים ממי שתפקידו להגן על עובדים באשר הם – הועד.
זה לא טאוטולוגיה.
באותה מידה מה שאתה אומר נשמע לי כמו טאוטולוגיה (צריך להגן על הלא טובים כי הם לא טובים).
זה עניין של השקפות שונות.
אני לא חושב שלעובדים לא טובים צריכה להיות הגנה מפני פיטורים. נקודה.
שים לב שאני אומר עובדים לא טובים, בלי קשר למעמדם בארגון. לא אכפת לי אם זה פועל ייצור או סמנכ"ל כספים.
מי שלא טוב ומזיק לארגון, צריך שתהיה אפשרות לשלוח אותו הביתה.
שילך למקום בו הוא כן יכול לתרום, או שיעשה הסבה מקצועית.
בפורום תקשורת ועיתונות בתפוז יש כעת ארוח של שוקי טאוסיג, עורך המגזין לביקורת התקשורת 'העין השביעית'.
תפרט!!! כי הוא ז*ל שהכפיל את גודל המשרד שלו שיוכל לג*בץ בשקט עם ה2 מיליון שלו בשנה, מענק חתימה ובונוס כל סוף שנה שלא יפחת מ6 משכורות ????
אוף-טופיק אבל עדיין בנימת תאבי בצע, אלון גל.
"..כשאיל קיציס מופיע ב'ארץ נהדרת' ואז עושה קמפיין,זה בסדר. ניסינו כמה שיותר שהתשדרים ייראו כפרסומת"