לפני כשנתיים נכתב כאן: "דרך הפעולה של יעקב נאמן, הליכה על הגבול שבין אמת לשקר, וכנראה גם חצייה של הגבול הזה, אינה ראויה כאשר מדובר בעורך דין מסחרי, שהתוצאה ללקוח היא בראש מעייניו. היא בלתי נסבלת כשמדובר בשר משפטים". השתלשלות האירועים האחרונים סביב הניסיון של נאמן להדיח את נציגי לשכת עורכי הדין בוועדה לבחירת שופטים, תוך ביטול רטרואקטיבי של בחירות, מעידה שוב ששר המשפטים של ישראל הוא נוכל.
הדרך הנכלולית שבה הביא נאמן לאישור הצעת החוק בוועדת השרים לחקיקה, וקידומה כהצעה שאושרה בוועדה - אף שאחרי אישורה היא ומשמעותה במציאות שנוצרה שונו מן היסוד - מעידים על כך שנאמן לא בוחל בהולכת שולל גם של חבריו בממשלה. כאשר גובשו בכנסת ובמשרד המשפטים חוות דעת מקצועיות שקבעו שההצעה לא עומדת במבחן החוקתי, נאמן לא עצר כדי לבחון אותן, אלא המשיך לקדם את ההצעה.
לזכות ראש הממשלה צריך לומר, שבניגוד לנאמן הוא כן הקשיב לשרים בני בגין, דן מרידור, גדעון סער, לימור לבנת ומיכאל איתן, ולח"כ כרמל שאמה הכהן, שהראו שהליכוד מושתת על הערך הדמוקרטי של התנהלות חוקתית, ולדברי היועץ המשפטי יהודה וינשטיין, שעמד על הכשל החוקתי שבהצעה. נתניהו עצר את תהליך החקיקה בסיומו של יום דרמטי בכנסת.
זאת לא הפעם הראשונה שבה ראש הממשלה נאלץ לעצור ברגע האחרון מהלכים שנעשים ביוזמת נאמן או בגיבויו. קשה להבין מה קושר את בנימין נתניהו אל שר משפטים, שלא פותר בעיות, אלא יוצר בעיות שראש ממשלה צריך להיות משוחרר מהן. מדוע מסכים ראש הממשלה, שאינו ידוע כעוין לשלטון החוק, להחזיק בשר משפטים שפועל ללא ליאות נגד שלטון החוק? הגיע הרגע לשאול את נתניהו אם הוא למעשה מקווה שנאמן יצליח במהלכים הנכלוליים והבלתי חוקתיים, והוא שותף סמוי שלו, או שהוא מחויב לערכים דמוקרטיים ולפעולה חוקתית - ואז עליו להחליף את שר המשפטים.