כב15 אִוֶּלֶת קְשׁוּרָה בְלֶב נָעַר,שֵׁבֶט מוּסָר יַרְחִיקֶנָּה מִמֶּנּוּ.
בליבו של כל נער קשורה איוולת (שטחיות), אולם אפשר להרחיק אותה ממנו בעזרת שבט מוסר המכריח אותו לשבת וללמוד.
הנער דבוק הוא במעשה האיולת, כאילו קשורה בלבו; אבל שבט המייסר ירחיק ממנו את האיולת.
" בלב הנער קשורה אולת בהתחלת ענינו, כי מפני היותו נבהל ונחפז לעשות מה שיחפוץ - לא ידרוך בעניניו בסבות הנאותות, ולא יתיישב להתבונן מה שראוי לעשות ומה שראוי שיתרחק ממנו. אך שבט מוסר ירחיק מהנער האולת הזאת, ולזה ראוי לאדם ליסר בנו בתחלת ענינו, כי אז יוכל להקנותו מוסר " (רלב"ג).
על אויל שהוא כבר בוגר זה לא פועל, שהרי, משלי טו5: " אֱוִיל יִנְאַץ מוּסַר אָבִיו, וְשֹׁמֵר תּוֹכַחַת יַעְרִם " (פירוט), משלי כז22: " אִם תִּכְתּוֹשׁ אֶת הָאֱוִיל בַּמַּכְתֵּשׁ בְּתוֹךְ הָרִיפוֹת בַּעֱלִי - לֹא תָסוּר מֵעָלָיו אִוַּלְתּוֹ " (פירוט).
כך פירש מלבי"ם: " אולת קשורה בלב נער... הגם כשתהיה האולת אצל הגדול בשנים יעשה שורש במעמקי לבבו ואי אפשר להפרידו ממנו, כמ"ש "אויל ינאץ מוסר אביו", "אם תכתוש את האויל וגו'", אבל בלב נער עדיין לא מצאה האולת שורש במעמקי לבבו בפנים, רק היא קשורה בלבו, כקושר דבר אל דבר על ידי חוט או משיחה, שאם ינתק החוט הקושר אותם יסור הקשר, כן האולת הוא אצלו דבר חיצוני, רק קשורה בו, ועל ידי שבט מוסר ירחיקנה ממנו " (מלבי"ם).
במדרש נמצא רעיון דומה לגבי הפסוק המקביל בתחילת הפרק (פסוק 6): " אם חנכת בנך עד שהוא נער בדברי תורה, הוא מתגדל בהם והולך " (רבי אליעזר, מדרש משלי על משלי כב ו).
לגבי שבט מוסר, פירשו חכמי המדרש: " שבטא של תורה מסירה ממנו, אם זכה אדם לשבט מוסר הרי מוטב, ואם לאו - הרי מלקות בית דין. הוא דאמר מתלא: "לחכימא ברמיזא, לשטיא בכורמיזא". אם זכה אדם - הרי שבטא של תורה, ואם לאו - הרי שבט מלכות " (רבי זבידא, מדרש משלי על משלי כב טו).