גיזלה בת סופיה (שרה רבקה) לבית הרשקוביץ וחיים איציק לבנטון נולדה בעיר יאסי שברומניה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אחות ליוסף (הבן הבכור במשפחה) ולבלינה ומאיר הצעירים ממנה. אביה היה נגר. כשהיתה גיזלה בת שנתיים גויס האב לצבא ולחם במלחמת העולם הראשונה. הוא נהרג ב- 1918, לקראת סוף המלחמה.
לאחר שהתאלמנה עברה האם עם ארבעת ילדיה לגור בבית אמה בעיר בריאלה ברומניה. הסבתא שהיתה אף היא אלמנה עזרה בגידול הנכדים והאם עבדה בחייטות, מקצוע אותו רכשה לאחר שסיימה את בית הספר היסודי.
עול פרנסת המשפחה היה משא כבד על כתפיה ובגיל צעיר נאלץ גם בנה הבכור, יוסף, לעזור. בשעות הערב השלים את השכלתו בבית ספר מקצועי ועם הזמן הפך למפרנס הראשי במשפחה.
גיזלה למדה בבית הספר היהודי בעיר. תלמידה חרוצה ודעתנית. בגיל צעיר הצטרפה לתנועת השומר הצעיר והיתה פעילה בה. כשגמלה בלבה ההחלטה לעלות לארץ ישראל היא נתקלה בהתנגדות אמה, אך לא ויתרה. ב- 1933 עזבה את הבית ועלתה ארצה.
אחיה יוסף מימן את הוצאות עלייתה. הפרידה מהאם ומהאחים היתה קשה. את אמה לא ראתה יותר, היא נפטרה ב- 1943 לאחר מחלה קשה.
גיזלה היתה חברה בגרעין “אנשי המחרת” של השומר הצעיר שיועד להשלים את קיבוץ שמיר. בעת שחברי הגרעין שהו בהכשרה בקיבוץ שריד הכירה את אליעזר פינצ’וק וכל תוכניותיה השתנו. גיזלה ואליעזר הקימו את ביתם בשריד ונולדו להם רותי, אביטל ושלמה.
גיזלה הקדישה את חייה למשפחתה, שעם השנים גדלה והתרחבה. הגיעו נכדים והיא זכתה גם לנינים.
בשריד עבדה תחילה במטבח על מנת להכיר את החברים, אחר כך עבדה במסירות כמטפלת תינוקות. שנים רבות עבדה בקומונה של החברים עד שחלתה.
שישים ואחת שנים חיו יחד גיזלה ואליעזר, והמשפט “בחייהם ובמותם לא נפרדו” התגשם אצלם במלוא משמעותו: שניהם נפטרו באותו יום, בהפרש של כמה שעות.
כשבישרו לגיזלה על פטירתו של אליעזר, כשלא יכלה כבר לדבר ולהביע את רגשותיה, זלגה לה דמעה מזווית העין וכעבור כמה שעות נפטרה גם היא.