תקציר: המצווה הראשונה שנצטוו ישראל היא "קידוש החודש" יש לברר מה הן סגולותיה של מצווה זו אם נבחרה לפתוח בשמירת ולימוד תרי"ג המצוות, אזי לא ללמד רק על עצמה היא באה אלא גם ללמד על הכלל כולו. עיון בתכונות המצווה מלמד כי דרושים שבעה תנאים לקיומו שהם גם כללים לכל התורה כולה.
מילות מפתח: הלכה למשה מסיני, תורה, בית דין גדול.
"אמר רבי יצחק לא היה צריך להתחיל התורה אלא מ'החודש הזה לכם' שהיא מצווה ראשונה שנצטוו בה ישראל וכו'"
"זו מצווה ראשונה שציווה הקב"ה את ישראל על ידי משה".
עיי"ש המשך דבריו בטוב מתק.
אם כן יש לברר ולבחון סגולות מצווה זו שהיא הראשונה שנצטוו בה כלל ישראל. אם נבחרה מצוות קידוש החודש לפתוח בשמירת ולימוד תרי"ג המצוות, אזי לא ללמד רק על עצמה היא באה אלא גם ללמד על הכלל כולו. עיון בתכונות המצווה מלמד כי דרושים שבעה תנאים לקיומו שהם גם כללים לכל התורה כלה.
נמנה את שבעת התנאים וניתן בקצרה דוגמאות איך קידוש החודש מהווה אב בתנאיו לשאר חלקי התורה, וכל השביעיים חביבים.
אי אפשר לקיים מצוות קידוש החודש ושאר החיובים הנובעים ממנו שהם קורבנות החודש, שחיטת קרבן הפסח, צום הכיפורים וכל המועדים כרצון איש ואיש. במצוות אלו לא נוכל לקבוע מנהג בני אשכנז או מנהג בני ספרד כי תורה אחת היא לנו. במרוד ירבעם בן נבט במלכות בית דוד, בדה חג מלבו בחודש השמיני כדי לזרוע פרוד בישראל ועל ידי כן מרד גם בה', וזה ראשית צעדו להיות חוטא ומחטיא (מלכים א' י"ב).
ועיין בירושלמי סנהדרין פרק א' הלכה ב' באריכות, שחנניה רכב על סוס כד להודיע לבני הגולה לבטל החודש שקידש ולסמוך על הקידוש של ארץ ישראל.
מכאן נמצאין למדין על שאר המצוות שחיובם עלינו בהיותנו חלק מכלל ישראל. במצוות קידוש החודש מונח שורש הערבות של כלל ישראל זה לזה ושורש האיסור של לא תתגודדו בקיום המצוות.
"והנה מזה לא פירש לנו בתורה איך נקבע השנים והחדשים, ואם לא נמצא אביב מה נעשה. ויש לתמוה על זה תימה גדולה איך פירש דיני כל נגעי מצורע שהוא באדם אחד ולא יעמוד בכל זמן והניח דבר המועדים שכל ישראל חייבים לשמרם ויש כרת על אכילת חמץ בפסח ועל אכילת יום הכיפורים".
"דברים אלה שאמרנו בערי מזרח ומערב אינן אלא להגיד כל משפטי הראייה, להגדיל תורה ולהאדירה".
וכן הן דיני קידוש החודש.
שבשביל התורה נבראו שמים וארץ.
"כך היה הקב"ה מביט בתורה ובורא את העולם" (בראשית רבה א' ב').
לכן כמו שהחודש מתחדש בהופעת הירח, גם כל מצוות המעשיות קשורים בזמן, במקום ובחפצי הבריאה. תפילין יחייבו עור וקלף מבהמה טהורה. זמנו ביום ולא בלילה, בחול ולא בשבתות ומועדים. וכן הקורבנות דינם בזמנם, במקום הנבחר ובבהמות הראויות. שיעורים שהם הלכה למשה מסיני, וכן שעטנז ול"ט מלאכות בשבת, קשורים לעולם המציאות. אי אפשר לקיים התורה מנותק מהעולם הנברא ולכן לא נתנה תורה למלאכי השרת שאין להם אב או אם (שבת פ"ח:).
החודש לא יתקדש בזמנו אם לא יראה הירח על ידי שני עדים כשרים שיטרחו לבוא ממרחקים להעיד בבית הועד בירושלים. על פי העדים ובית הדין יתקדש החודש ויקרבו קורבנות היום ויקבעו המועדים. אין כאן רק קיום מצווה אלא קביעת ענייני התורה שאי אפשר לקבעם בלי ישראל.
"קודם מתן תורה היה אדם פוגע אשה בשוק אם רצה הוא והיא לישא אותה מכניסה לתוך ביתו... בינו לבין עצמו ותהיה לו לאשה. כיון שנתנה תורה נצטוו ישראל שאם ירצה האיש לישא אשה יקנה אותה תחילה בפני עדים ואח"כ תהיה לו לאשה שנאמר 'כי ייקח איש אשה וכו'".
חלק מן התורה נשמרת אצלנו כהלכה למשה מסיני. עצם היות חלק התורה מסורה לשמירה מרב לתלמיד, ולא נכתב או נרמז בתורה, מחזק אותנו כחלק מן התורה וערובה לנו כי לא תשכח מפי זרענו. לפי עניות דעתי זאת סיבת גודל השמחה של שמחת בית השואבה. כל כולה הלכה למשה מסיני, ואנו אחראים לשמירתה בהיותנו חלק מן התורה ולא רק מקיימי מצוותיה.
התורה נבנית על ידי חכמי ישראל על פי המידות שהתורה נדרשת בהן ואחרי רבים להטות. חכמי ישראל הם מקימי התורה כפי שעדי החודש ובית הדין קובעים הזמנים של כל המצוות התלויים בראש החודש.
"אין היחיד מקדש החודש ואפילו הוא מומחה לרבים, שאין לך מומחה לרבים בישראל גדול ממשה רבנו, וקאמר ליה הקב"ה עד דאיכא אהרן בהדך, שנאמר ויאמר ה' אל משה ואהרן... החודש הזה לכם."
"וטעם החודש הזה לכם ראש חודשים, שימנו אותו ישראל חודש ראשון, וממנו ימנו כל החודשים שני ושלישי עד תשלום השנה בשנים עשר חודש כדי שיהיה זה זיכרון בנס הגדול, כי בכל עת שנזכיר החודשים יהיה הנס נזכר... כך הזכירה ביציאת מצרים... שאין המניין הזה לשנה, שהרי תחילת שנותנו מתשרי... אם כן כשנקרא לחודש ניסן ראשון ולתשרי שביעי, פתרונו ראשון לגאולה ושביעי אליה וזה טעם ראשון הוא לכם שאיננו ראשון בשנה אבל הוא ראשון לכם. עיי"ש בהמשך דבריו.
על רבים מן מצוות התורה נזכיר יציאת מצרים. לא רק על המועדים שלזכר הגאולה נקבעו, אלא גם השבת, ציצית, תפילין, אונאת המשקלות, ריבית, ואכילת שרצים (עיין בבא מציעא ס"א:) נזכיר יציאת מצרים.
חז"ל למדו מהפסוק "כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים"(ישעיה ב' ג') שלכתחילה יש לקדש החודש בארץ ישראל (ברכות ס"ג) הרמב"ם יזכיר הלכה זו מספר פעמים בהלכות קידוש החודש (פרק א' ח', ה' א', ה' י"ג, י"ח ט"ז).
"חידוש ראש חודש היה קשה למשה עד שהראה לו הקב"ה באצבע"
"ואם ייתן החשבון שלא יראה בארץ ישראל אפשר שיראה במדינות אחרות שהן למערב ארץ ישראל... לפיכך אם יראה הירח במדינה שהיא למערב ארץ ישראל אין בזה ראיה שנראה הירח בארץ ישראל." (נוסח הוצאת שבתי פרנקל).
לכן נראה לי שבהיות מצרים למערב ארץ ישראל התקשה משה רבנו לדעת את השיעור של הירח הנראה במצרים כדי שידע שגם נראה בארץ ישראל, ואז ניתן לקדש החודש במצרים. ובעבור זה הראה לו הקב"ה, כזה ראה וקדש.
"אמרו בספרי... אף על פי שאני מגלה אתכם מן הארץ לחוצה לארץ היו מצוינים במצוות שכשתחזרו לא יהיו עליכם חדשים... וכן אמר ירמיה 'הציבי לך ציונים' (ירמיה ל"א כ'.) אלו המצוות שישראל מצוינים בהם... אינו מחייב בגלות אלא בחובת הגוף כתפילין ומזוזות וכפרשו בהן כדי שלא יהיו חדשים עלינו כשנחזור לארץ, כי עיקר כל המצוות ליושבים בארץ ה'".
"ודבר זה הלכה למשה מסיני הוא, שבזמן שיש סנהדרין קובעין על פי הראיה, ובזמן שאין שם סנהדרין קובעים על פי החשבון." (רמב"ם הלכות קידוש החודש פרק ה' ב').
יה"ר שתוחזר עטרת תפארת ליושנה לקדש שוב על פי הראיה עם כל פרטי וכללי התורה התלויים במצוות קידוש החודש.