ניו יורק: גבר פוגש אישה, הם מתאהבים ומביאים לעולם ילדה קטנה ומתוקה. במקביל, בספרד: גבר עני מקבל את ההעלאה שכל כך חיכה לה ומציע נישואים לאהבת חייו. חייהם של שני הזוגות יקשרו זה בזה ויצרו פסיפס אנושי מרתק וגם, כן, מרגש עד דמעות. לכבוד עלייתו של הסרט "החיים האלה", סרטו הראשון של יוצר הסדרה "החיים עצמם", הנה רשימה של סרטים - חדשים וישנים - שיעשו לכם נעים בלב ורטוב בעין.
ממש בימים אלו עולה בבית הקולנוע בישראל הדרמה הרומנטית "החיים האלה", סרטו הראשון באורך מלא של התסריטאי דן פוגלמן. אם שם הסרט מצלצל לכם מוכר, זה כנראה בגלל סדרה "קטנה" שפוגלמן יצר ושהפכה לתופעה תרבותית של ממש - "החיים עצמם". הדרמה על שלושת האחים שנולדו באותו יום וחייהם נפרשים לפנינו על פני תקופות שונות, הפכה לאחת מהסדרות המצליחות של התקופה והעלתה את סף ההתרגשות מסרטו הראשון של פולגלמן לגבהים חדשים. רגע, אבל מה הקטע שלו עם יצירות שמתחילות במילה "החיים"? ראשית, אין דבר מעניין יותר מאשר התבוננות בחיים של אחרים. שנית, המקרה שלפנינו מצחיק עוד יותר כי שמו המקורי של הסרט הוא "Life Itself", כלומר זהה לתרגום שנבחר לסדרת הטלוויזיה.
אחרי שסיימנו את הסקירה ההיסטורית, כדאי שתדעו למה מדובר בסרט מרגש כל כך. "החיים האלה" עובר דרך מספר סיפורים שמתרחשים במקומות שונים בעולם. בניו יורק, וויל (אוסקר אייזיק) פוגש במקרה באהבת חייו אבי, בזמן לימודיהם המשותפים בקולג'. הם מתאהבים, מתחתנים וגם הופכים למשפחה כשמביאים לעולם בת קטנה. במקביל בספרד הרחוקה, חוויאר (אנתוניו בנדרס) זוכה לקידום בעבודה שמאפשר לו לשאת סוף סוף לאישה את חברתו איזבל. חייהם של שני הזוגות, שנדמים בתחילה כלא קשורים, יתחברו בזכות רגעים קטנים ומרגשים וסיטואציות שמוכרות לכולנו. מעריצי "החיים עצמם" ירגישו כאן בבית אבל לא רק.
דרמה משפחתית קטנה שמבוססת על רומן באותו השם מאת ר"ג פלאסיו, ולא השאירה אף עין יבשה כשהוקרנה בבתי הקולנוע בשנה שעברה. אוגוסט "אוגי" פולמן (ג'ייקוב טרמבלי בתפקיד פנטסטי) הוא ילד נבון, מצחיק ואמנותי שנולד עם תסמונת גנטית שהותירה עיוות משמעותי בפניו. הוריו של אוגי, איזבל ונייט (ג'וליה רוברטס ואוון ווילסון), עושים הכל כדי שיגדל בסביבה הכי תומכת ומכילה שאפשר, גם על חשבון הזנחה מסוימת של אחותו הגדולה ויה. אחרי שנים של חינוך ביתי, בו העשירו את הידע התרבותי שלו במקביל לבניית ביטחונו העצמי, איזבל ונייט מבינים שאוגי צריך לפגוש ילדים בני גילו ושולחים אותו לבית ספר רגיל. המפגש של הילד הקטן והמיוחד הזה עם העולם החיצון הוא חוויה מטלטלת, כזאת שמזכירה לנו את גיל ההתבגרות על כל היופי והכיעור שבו, אך יותר מכל היא מזכירה לנו את חשיבותה של משפחה.
גם מסחטת הדמעות הבאה מבוססת על ספר, והפעם על האוטוביוגרפיה שכתב גיבור הסרט סארו. דרמת המסע המרגשת בכיכובם של דב פטאל ("נער החידות ממומביי") וזוכת האוסקר ניקול קידמן ("השעות"), הפכה ללהיט ענק בזכות דיוקן מרתק של ילדותו של סארו בהודו, על הכיעור והיופי שבה מול התבגרותו באוסטרליה כצעיר שיודע מעט מאוד על עברו. סארו (פטאל) הוא צעיר אוסטרלי שנולד בהודו ובדרך לא דרך מצא את עצמו אצל משפחה מאמצת באוסטרליה, בלי לדעת דבר על עברו מלבד זיכרון מעורפל על כך שאבד להוריו הביולוגיים. באמצעות תמיכה מבת זוגו (רוני מארה) ולא מעט שימוש בשירות Google Earth, הוא מחליט לצאת למסע שורשים בהודו בתקווה לאתר את משפחתו הביולוגית בין מאות מיליוני התושבים העניים במדינה. "סארו" לא רק מביא למסך סיפור חיפוש עצמי מרגש, אלא גם שם זרקור על תופעה חברתית קשה שמתרחשת מתחת לאפינו כבר עשרות שנים.
ושוב דרמה שמבוססת על ספר, אך הפעם כזאת שתרגש במיוחד את חובבי הכלבים בינינו. ג'ון וג'ני (אוון ווילסון וג'ניפר אניסטון) הם זוג עיתונאים, נשואים טריים, שמואסים בחיים הקפואים במישיגן ומעבירים את חייהם לפאלם ביץ' פלורידה, עיר השמש הנצחית והחופים הזהובים. כמו הרבה זוגות בגילם, גם ג'ון וג'ני לא בטוחים שהם בשלים להביא ילד ולכן הם מחליטים לאמץ את מארלי. הלברדור הקטן והשמנמן שנראה בהתחלה תמים וחסר אונים, גדל לכלב מלא חיים שהורס כל דבר שנקרה בדרכו אך גם מכניס לחייהם המון שמחת חיים. על פניו, "מארלי ואני" הוא קומדיה קלילה שתגרום לכם לבכות מרוב צחוק אך כטבע העולם גם מארלי הולך בדרך כל כלבלב וכאשר הוא מגיע לזיקנה - לא תישאר עין יבשה.
החלק השלישי והאחרון (לפחות עד השנה הבאה) בסדרת סרטי האנימציה של אולפני פיקסאר מתחיל כאשר אנדי עוזב את הבית לטובת לימודים בקולג'. הפרידה מההורים והחברים איתם גדל מתגמדת לעומת ערמת צעצועי הילדות שהוא צריך להשאיר מאחור. הפתרון שאנדי מוצא למצוקת הלב הזו היא שהצעצועים ישלחו לתרומה כדי לשמח ילד אחר. שינוי בתכניות מוביל לכך שוודי הקאובוי, באז שנות אור, ג'סי, מר פוטטו ושאר החבורה מוצאים עצמם במאבק של להיות או לחדול. כמו בחלקים הקודמים בסדרה, גם הפעם אנחנו רואים את העולם דרך נקודת מבטם של הצעצועים, אלה שמרגישים שנשארו מאחור ולא מבינים למה ננטשו אחרי שנים של מתן שירות טוב וחברות לאנדי. החיפוש של וודי, באז והחבורה למציאת הילד שכל כך אהבו מזכיר לכולנו את הילדות שנשארה מאחור והופך סרט קליל לכאורה למסע נוסטלגי מרגש במיוחד.
לא רק בגלל שמו, "משחק הדמעות" הוא אחד הסרטים הסוחפים, המפתיעים והמרגשים שיצאו בשנות התשעים. הסרט שביים ניל ג'ורדן ("ראיון עם ערפד") מתרחש על רקע מאבקה של המחתרת האירית (ה-IRA) לעצמאות, ובכך מצליח לשלב בין הפוליטי והחברתי לאישי והרומנטי (כי הרי הכל קשור). פרגוס (סטיבן ריאה) הוא חבר במחתרת האירית שמופקד על טיפול בחייל בריטי בשם ג'ודי (פורסט ויטקר) שהמחתרת מאיימת להוציא להורג. ג'ודי מבקש מפרגוס לדבר עם בת זוגו דיל (ג'יי דוידסון בתפקיד אדיר). השילוש הזה: פרגוס, ג'וד ודיל, הוא זה שמוביל את הסרט של ג'ורדן למקומות לא צפויים ולסוף שקשה לשכוח.
סרטו המועמד לאוסקר של לוקה גואדנינו, הוא דרמת התבגרות מרגשת שגילתה לעולם את טימותי שאלאמה ואת האפשרויות האירוטיות שטמונות באכילת אפרסק. פרופסור יהודי איטלקי לארכיאולוגיה מעביר את חופשת הקיץ של 1983 בכפר ציורי בצפון המדינה עם אשתו ובנו. הפרופסור, שמנסה להתקדם במחקרו במהלך החופש, מזמן אל הכפר את אוליבר (ארמי האמר), סטודנט אמריקאי יפה תואר שעוזר לו במחקר. מי שמגלה עניין רב באוליבר הוא דווקא בנו של הפרופסור, נער ביישן בשם אליוט (טימותי שאלאמה) שמבלה איתו יותר ויותר זמן על רקע הנופים המשגעים ביופיים. למרות שעל פניו בין השניים אין הרבה במשותף, ההורמונים של אליוט והנופים הקסומים של צפון איטליה מובילים לסיפור אהבה סוחף שנגמר באותה פתאומיות בה התחיל.