התורה קובעת, שבועיים לפני היציאה ממצרים שבדורות, נחגוג שבעה ימים, ובמיוחד את היום השביעי. אבל היא לא נותנת הסבר לחג הזה ולמה יש לאכול מצות שבעה ימים!
רק במכילתא וברש"י בפרשת בשלח(ופרעה הקריב), המסורת קושרת בין היום טוב הזה לבין קריעת ים סוף.למה?
נראה לי שהיום הראשון הוא לידת עם ישראל ביציאה ממצרים. שבעת הימים הם מסמלים את אורך ההיסטוירה של עם ישראל ויום השביעי, הגאולה האחרונה. אבל, מכיוון שמדובר רק על סמל להבא, התורה עדיין לא יכולה לדבר על זה. היא רק מפרטת את מה שקרה ביום הראשון של פסח ולא מה שיקרה ביום השביעי.
אבל החכמים ראו בקריעת ים סוף, סמל למה שיקרה באחרית הימים. ים "סוף"- סוף ההיסטוריה.
למרות שכבר כתוב כמה פעמים ששבעת ימים אוכלים מצות!
אכילת המצות מקבילה ל"עבודה" של ששת ימי המעשה.
העצרת לה' היא השבת לה.
כאילו ששת הימים הראשונים של פסח הם העבודה, ההכנה לקראת יום השביעי. ויום שביעי של פסח הוא מעין אחרית הימים, עולם הבא. שיקרה בעתיד ואנו חוגגים אותו בזעיר אנפין כי אנו בטוחים שיבוא ועמלים לקרתו.
בשירת הים, דרך אגב, כתוב "אז ישיר משה"בלשון עתיד ולא "שרו" בעבר. כאילו עדיין הם לא שרו אבל שרו לקראת זה שישירו בעתיד."אז ישיר ישראל.."בביאת הגואל.
ביום ראשון(א) של פסח יהיה לעולם תשעה באב (ת) וסימן: על מצות ומרורים יאכלוהו .
ביום ו' בו (ו) פורים (פ) שעבר.
ביום ז' (ז), עצמאות (ע)!
למה לא אומרים שהחיינו בשביעי של פסח, כמו שאנו אמרים בשמיני עצרת? כי עדיין לא חווינו את הישועה האחרונה. בשביעי של פסח רק חווינו שהגאולה האחרונה היא אפשרית! לכן, כן אומרים שהחיינו ביום העצמאות.
בקשו מלאכי השרת לומר שירה, אמר הקדוש ברוך הוא: מעשה ידי טובעין בים ואתם אומרים שירה?
משפט זה בגמרא עשה רושם אדיר במחשבת ישראל. מצטטים אותו כשמבקשים להיות רחמנים כלפי האויבים שלנו. זה שימש אפילו טעם לאמירת ההלל בדילוג בפסח.
אבל הרוב שוכחים מה כתוב בו:"בקשו מלאכי השרת לאמר שירה" הרי לא מדובר על בני ישראל באמרו שירה אלא על מלאכים. וה' גוער בם. כי המלאכים אינם חלק מההוויה האנושית . הם שייכים לעולם עליון. הם מחוץ לסכסוך!! אסור להם לקחת חלק במריבות בין בני האדם.להם, אסור לשמוח במפלתם של בני אדם כאלה או אחרים.בניגוד למלאכים, בני האדם חייבים להרגיש בני אדם . אסור להם להרגיש מלאכים! הם "חייבים" שמוח כשהאויבים שלהם מתים! הבא להורגך השקם להורגו! אסור לרחם על מי שבא להרוג אותך . הרחמנות הזו איננה במקומה. ולא נכונה, כשהיא מצד בני האדם.
למה לא אמרו שירה-או הלל- ביום היציאה?
אם כן, אחרי יציאת מצרים, למה לא אמרו ישראל שירה? הרי הם לא ידעו שתהיה להם עוד הצלה מן הים!
אמר רבי חייא בר אבין אמר רבי יהושע בן קרחה: ומה מעבדות לחירות אמרינן שירה – ממיתה לחיים לא כל שכן? – אי הכי הלל נמי נימא! – לפי שאין אומרים הלל על נס שבחוצה לארץ. – יציאת מצרים דנס שבחוצה לארץ, היכי אמרינן שירה? – כדתניא: עד שלא נכנסו ישראל לארץ הוכשרו כל ארצות לומר שירה. משנכנסו ישראל לארץ לא הוכשרו כל הארצות לומר שירה.
רבא אמר: בשלמא התם +תהלים קי"ג+ הללו עבדי ה' – ולא עבדי פרעה, אלא הכא – הללו עבדי ה' ולא עבדי אחשורוש? אכתי עבדי אחשורוש אנן.
החיד"א דוחה טענת רב נחמן: הרי מי שאין לו מגילה, לא יקרה הלל! אם כן קריאת המגילה איננה במקום ההלל. הוא מצדד בעמדת רבא שמסביר שבפורים הם אמנם נגאלו מצרה אבל הם נשארו בשעבוד אחשווראש.
ביציאת מצרים, בני ישראל היו עדיין תחת השליטה של פרעה. הם הרגישו עדייו עבדי פרעה. הם פחדו ממנו, חשבו כל הזמן עליו והוא עליהם. לכן אין מקום עדיין לאמר שירה.
מסכנה: ההלל נאמר כשנגאלים משעבוד מלכויות, עבור עצמאות מדינית. בדיוק מה שקרה ביום העצמאות. ואפילו בשביעי של פסח, הוא נאמר על ידי בני ישראל בהשאלה, לעתיד, על זה שיבוא יום (העצמאות) ונוכל לאמר אותו! וזו הסיבה שאומרים אותו גם בחנוכה.