לא שאין כשלונות וצריך לחלץ את החיילים המבצעים תפקיד כה קשה ומלחיץ - מהשטח הסוער, ולפעמים כאשר העזרה לא מגיעה הם נאלצים להיחלץ בכוחות עצמם.
רפי מנשה סיפר על הדרך שעשה מאז ילדותו בטירת כרמל, הרצון לשרת בחייל אחר, ועל אלה שגררו אותו להגיע ליחידה עליה סיפר. הוא דיבר באהבה על הוריו שחינכו אותו לשמור על עצמו בסביבה שבאותם ימים לא היתה בדיוק חינוכית. מי שלא מבין על מה מדובר, מוזמן לצפות בסדרה 'שנות השמונים' שכתבו כאמור חבריו והשכנים שלו לבית, האחים שלום אסייג ומני אסייג.
'גדלנו בבניין בן ארבע קומות ובו 16 משפחות ולכל זוג היו לפחות ארבעה ילדים וכך היינו 80 ילדים בבניין אחד.
היום אני גר בישוב בעמק יזרעאל וכל הישוב הוא כמעט כמו כמה בניינים בטירת כרמל של אז מבחינת מספר התושבים', הוא צוחק.
הוא סיפר בהרחבה ועם הרבה אהבה לאמו שחלתה בסרטן, אושפזה בבי'ח 'כרמל' והיו לה מספר סבבים של אישפוז, שחרור וחוזר חלילה עד שיצאה מהמחלה הקשה. אביו עבד בשתי משרות. בבנק וכנהג מונית. שניהם העניקו לו חינוך קפדני מאוד. כאשר אמו היתה מאושפזת ואביו סעד אותה והיה לצדה כל העת, מילאה את מקומה אחותו, שלדבריו היתה בערב זה בין הקהל.
רחבת בית קפה 'פלפלת' בניהולו של השף רונן קריאף היתה עמוסה ביותר בקהל שהגיע להאזין למרצה האורח. היה זה רונן עצמו שהשיב לשאלה שרפאל מנשה התקשה לזכור. כלומר מהו שמה של הזכוכית האטומה עם פיתוחים שונים שלא מאפשרים לראות מהצד השני מי נמצא שם. 'צינצ'ולה, זרק לו תשובה היישר מעמדת בית הקפה, רונן קריאף. גם אופה, גם יפה, גם יודע.
רפי מנשה סיפר על חברו צבי יחזקאלי שהפך לימים לכתב לענייני ערבים, על גדעון עזרא ז'ל האיש והשב'כ. אורח הערב הרחיב בסיפורים עלילותיו בשירות הצבאי כמסתערב. על חבריו הקרובים,הידע הרב שצבר כדי למלא את תפקידו, ועל העבודות שביצע לאחר שחרורו מצה'ל.
בקהל נראו מנכ'ל 'מרכז פנורמה' עמי אשכנזי, מנהלת לשכתו לילך אדוני, מנהלת יחסי הציבור של 'מרכז פנורמה' לימור כרסנטי ויד ימינה מירי אברהם, שרה מלול, גננת במקצועה שמושבתת בימים אלה עקב תאונת דרכים שעברה. היא שבדרך כלל מתגוררת בעתלית, מחכה עד שתסתיים בניית ביתם שם, ועד אז שכרה עם בעלה דירה במלון קראון פלאזה בחיפה ואין שמחה ממנה על כך. היו גם רחל מישלסקי ורבים אחרים.