פרשת השבוע, פרשת ניצבים, פותחת בתיאור הציבורים השונים מהם מורכב העם היהודי – “אתם ניצבים היום כולכם לפני ה’ אלוהיכם – ראשיכם שבטיכם זקניכם ושוטריכם, כל איש ישראל”.
גם בימינו אנחנו שייכים למעגלי שייכות רבים – המשפחה, הקהילה, העיר, המדינה, העם ועוד.
כישראלים, התחנכנו לגלות אחריות לאומית לחלקים השונים של החברה הישראלית. אך עם צאתנו לשליחות אנחנו מגלים מעגל שייכות נוסף, שבישראל בדרך כלל לא מודעים אליו – העם היהודי. אנחנו יודעים שיש יהודים בתפוצות, אך טוב מראה עיניים והכרות אישית, מידיעה תאורטית.
לקראת סוף הפרשה נאמר שהתורה “לא מעבר לים היא”. לפעמים אנחנו יוצאים לשליחות בתחושה שאנו מביאים את התורה מציון אל מקום שבו היא איננה קיימת. אך עלינו לזכור כי התורה קרובה מאד לכל מי שמקיים אותה “בפיך ובלבבך לעשותו”.
זאת ועוד – הגמרא אומרת שמי שעולה מבבל לארץ ישראל שווה כמו שניים מחכמי ארץ ישראל. ייתכן שאפשר להסביר שלאחר שלמדנו ולימדנו את תורת ארץ ישראל בחוץ לארץ ואנחנו חוזרים אל האוויר המחכים של ארץ ישראל – גם תורתנו מתפתחת, לאחר שהכרנו את נקודת המבט של יהודי התפוצות.
ולכן, עלינו להמשיך את התפתחות התורה ועם חזרתנו מהשליחות, לשמש כשליחים של יהדות התפוצות בישראל.
בהצלחה רבה בהמשך השליחות, בתפוצות ובישראל!