בפני בקשות שונות מטעם הצדדים שבמרכזן בקשתם של הנתבעים להתיר להם הגשת מכתב של עד מומחה, שלפיו אין אפשרות לבדוק את השורות הרלוונטיות בחוזה, מחמת מצבו הפיזי. טענת הנתבעים היא כי התובעת ובניה השחיתו את המסמך במזיד.
על פי ההלכה הפסוקה, על בעל דין להביא את ראיותיו ב"חבילה אחת", כפי שנקבע גם בתקנה 158(א)(1) לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד- 1984. יחד עם זאת, לבית המשפט מסורה הסמכות לחרוג מכלל זה ולהתיר לבעל דין הגשת ראיות נוספות, לעיתים אף בשלב הערעור.
הכלל שנקבע בהלכה הפסוקה הוא כי כאשר מדובר בראיה משמעותית הנושאת משקל של ממש לגילוי האמת וחשיפתה, ייטה בית המשפט להתיר את הגשת הראייה באיחור. על בית המשפט להביא בחשבון, בין היתר, את אופי הראיה הנוספת; את השלב שבו נמצא המשפט במובן זה שככל שהשלב מוקדם יותר, תטה הכף אל עבר אישור הבקשה; האם בעל הדין יכול היה להביא את הראיות בשלב מוקדם יותר ומה הסיבה שלא עשה כן; ואת הנזק הדיוני שייגרם לצד המתנגד להגשת הראיה, אל מול הנזק אשר עלול להיגרם למבקש אם תדחה בקשתו להגשתה. (ראו למשל רע"א 6165/15 אירוטל בע"מ נ' סלקום ישראל בע"מ ואח' (מיום 13/12/15); ע"א 579/90 רוזין נ' בן- נון, פ"ד מו (3) 738, 742-741 (1998); רע"א 2948/15 חוסין נ' רשות הפיתוח, פסקה 14 (מיום 1.7.2015) והאסמכתאות המובאות באותם פסקי דין.
בענייננו אמנם הסתיים דיון ההוכחות, ואמנם לא מצאתי הצדקה של ממש לכך שהמסמך לא צורף לתצהירי עדות ראשית מטעם הנתבעים. ליתר דיוק מדובר במסמך מיום 11.1.16, היינו מסמך שמועדו לאחר תום דיון ההוכחות, ואולם הוא מתעד בדיקה שנערכה בעבר, ולא הייתה כל מניעה מלבקשו במועד מוקדם יותר ולצרפו לראיות. יחד עם זאת, יישום המבחנים שנקבעו בפסיקה מלמד על כך שיש להתיר את הגשת הראייה אף שהסתיימה שמיעת הראיות.
מדובר בראייה בעלת משמעות לגילוי האמת, המלמדת מדוע לא הוגשה חוות דעת של מומחה לחקר מסמכים. בשקלי את הנזק הצפוי לתובעת מהגשת הראיה לעומת הנזק הצפוי לנתבעים, נוטה הכף בבירור לטובת הנתבעים, במיוחד נוכח הסעד המבוקש בתביעה, שהינו צו הצהרתי למניעת סילוק ידה של התובעת מהדירה שבה היא מתגוררת היום.
מובן שלתובעת עומדת זכותה לבקש דיון הוכחות נוסף לשם חקירת עורך המסמך, כשם שהייתה רשאית לבקש את חקירתו ככל שהמסמך היה מצורף לתצהיר כנדרש.
בא כוחה של התובעת יודיע תוך 14 ימים האם ברצונו לחקור את עורך המסמך, וככל שיבקש לעשות כן ייקבע מועד נוסף לשם חקירתו.
הנתבעים ישלמו לתובעת את הוצאותיה בגין הבקשה והעיכוב בבירור התביעה בסכום של 1,500 ₪.