ד"ר רפי קישון- עשור לפטירתו של אפרים קישון- פסטיבל הומור קישוני בסינמטק תל-אביב, בית אריאלה, תיאטרון הקאמרי. ספר קישוני שמוציאה ידיעות ספרים - מבחר מאת אפרים קישון. נוית בראל. משרד החינוך יתמוך בשימור חדרו של אפרים קישון.
ליאת רגב : אתם שומעים יחד איתי את צלילי הפתיחה המיתולוגיים של השיר הזה. שומעים יחד איתי את הביצוע המקסים של השיר הזה. רואים בעיני רוחכם, באופן אוטומטי, את שייקה אופיר בביצוע המקסים הזה, ונכנסים אט אט אל נפשו של אפרים קישון, האיש הכ''כ מיוחד הזה, שבימים אלה ממש, קשה להאמין, מלאו עשר שנים למותו. ואיך מציינים בת''א עשר שנים למותו של אפרים קישון? בפסטיבל הומור קישוני. שלום לך, רפי קישון, הבן של אפרים. קודם-כל, בשבילנו זה עשר שנים למותו של אפרים קישון. אבל בשבילך זה עשר שנים בלי אבא.
ד''ר רפי קישון : נכון. נכון. וזה באמת גורם לי מדי פעם, כל פעם בהבלחות כאלה, להתגעגע אליו, אני חושב לעצמי. פה הייתי שמח לדבר איתו על הנושא הזה. פה הייתי שמח לשמוע את דעתו.
ליאת רגב : למשל? בימים אלה?
ד''ר רפי קישון : בימים אלה? ברגע זה. כשנכנסתי עכשיו לקול-ישראל, והג'ינג'י עם המפתח בכניסה, אמר, אדוני, אין אישורים, לא יודע, נא לחזור, אין חניה. צריך.. אבל אמרו לי שיש אישור ויש חתום וזה עם הרכב. לא. לא. צריך ללכת למלא טופס. אמרתי, הו, זה החומרים שמהם אני אתפרנס. וזה קורה כל יום מתחת לאפינו. רק צריך לשים לב לזה. אז זה כבר מלפני דקות ספורות קרה. ובכל סיטואציות האנושיות שבהם בעצם נחשפת הצביעות האנושית והפתלתלות האנושית. אני כמובן בעניינים פוליטיים. אבי, לפני מותו, עוד אמר לי, בני, דע לך, שמצב האנטישמיות היום בעולם הוא גרוע הרבה יותר מאשר בשיא פריחת הנאציזם באירופה. אמרתי לו, אבא, הכיצד. אנחנו חיים בעולם פתוח ודמוקרטי. הוא אמר לי, כי אז זה היה שיגעון וטירוף אירופאי פנימי. ואילו היום, המרירה והמחלה הזו התפשטה בכל העולם. כל העולם נגוע באנטישמיות/ אנטי ישראליות. ואת זה מפיצים כמובן בשמחה רבה, הערבים, המוסלמים בעולם. ושופכים דלק תרתי משמע על מדורת האנטישמיות. והוא היה רואה את הדברים האלה היום, אז הוא היה אומר לעצמו, כמו הרבה פעמים, ושוב פעם צדקתי.
ליאת רגב : בוא נשמע אותו רגע בקולו. יש לנו פה קטע שהוציא לנו יגאל ביטון, מתוך התכנית 'חיים שכאלה'. אני מאמינה שזה בהנחייתו עדיין של עמוס אטינגר. 'חיים שכאלה' עם אבא שלך. ואבא שלך מסביר שם, בקולו המיוחד ובאינטונציה המאד מיוחדת, למה הוא כ''כ אוהב את ישראל. בוא נשמע.
אפרים קישון ז''ל : חו''ל זה משהו סינתטי. משהו מבוים. כן. אף פעם לא הלבינו את פניי עם 'אח יא ראב'. כן.. כאן זה נוגע ללב. ושם זה נוגע למוח. זה שאני ישראלי, זה דבר שאני לא מחליט עליו. נגיד, אני מחר מחליט שאני לא ישראלי, שאני הונגרי או שויצרי או מה שאתה רוצה, זה לא יכול ללכת. זה דבר אחד. עובדה. שנית, משפחתי כאן, ביתי כאן. שלישית, רק כאן אני מרגיש בבית. כבוד, פרסום, צ'קים, בסדר. הכל. אבל רק בבית אני מרגיש, כשאני יורד בלוד ואני לא מוצא את המזוודה שלי, אני כ''כ מאושר. סוף סוף אני הגעתי הביתה. דברים שבחו''ל מרגיזים אותי. ששטוקס אומר שהוא יבוא ולא בא. זה דבר טבעי לחלוטין. אני לא אומר את זה כדי להחמיא. כולנו ככה. אנחנו נוסעים לחו''ל, מרגישים יוצאים מן הכלל שם, אבל אח''כ חוזרים.
ליאת רגב : אנחנו נוסעים לחוץ לארץ. לחוץ לארץ, אנחנו נוסעים, כשאנחנו הונגרים.
רפי קישון : האהבה שלו, האמת, לישראל, היא היתה כה גדולה, גם מן הטעם הפסיכולוגי הפשוט, שהמדינה הזאת הפכה אותו מפליט שואה נרדף, מאוד עשן, מאדם שהחברה ההונגרית שהוא הרגיש חלק.. עצם מעצמותיה, דחתה אותו, ניסתה לרצוח אותו בשואה, הוא הגיע לארץ הנידחת הזאת, שלא הכיר את שפתה ומנהגיה, ופשוט למד את השפה, הסתכל מה קורה מסביב, כתב על זה, ועם החומרים האלה, לא רק שהצליח בארץ להתפרנס ולהתפרסם, אלא חזר לחו''ל, לאירופה, למכורתו כמנצח, ככובש. כמו שהוא אמר, הילדים של התליינים שלי, עומדים ומוחאים לי כפיים, עומדים שעות בתור כדי לקבל חתימה על הספרים שלי.
ליאת רגב : כלומר, מבחינתו זה היה הניצחון. שהוא מגיע למדינת היהודים, ומייצר הומור, והוא מגיע לשם אח''כ לאירופה באמת כמנצח. אגב, במיוחד בגרמניה. נכון?
רפי קישון : נכון. בארצות דוברות הגרמנית. שווייץ, אוסטריה וגרמניה. שם הוא היה בשלבים מסוימים, בעצם הישראלי היהודי השני הכי ידוע. הראשון היה, אם את רוצה לדעת, זה ישו. חגגו לו יום הולדת. מאד התפרסם שם, הישראלי הזה. בכל מקרה, הוא.. הספרות והכתיבה, היא היתה חשובה לו ביותר. למרות שהוא היה בעל יכולות מדהימות, שהוא הצליח גם בתיאטרון, הן במחזאות והן בבימוי. הלך אחרי זה לתחום הקולנוע, שזה תחום קשה. גם אלה שלמדו עשר שנים בקולנוע ולמדו 10 שנים, מתקשים ליצור סרט מוצלח, מצליח ובטח לקבל פרסים בינ''ל. והוא בסרטו הראשון, בלי שלמד יום אחד קולנוע, סלאח שבתי, גם כמות הצופים הכי גדולה אי פעם שהיתה בישראל, יחסית לאוכלוסיה. ודרך-אגב, זה גם שיא עולמי נחשב, לגבי גודל האוכלוסיה. זאת-אומרת, המון המון אנשים קנו כמה וכמה פעמים כרטיס והלכו לקולנוע לראות את היצירה הזאת..
ליאת רגב : אני שמעתי אותו פעם אומר שהיתה התנגדות בהתחלה לסלאח שבתי.
ד''ר רפי קישון : היתה התנגדות מטעם הממשלה, שישלחו את סלאח שבתי לאוסקר. כי הוא מציג כאילו את מדינת-ישראל באור קצת מגוחך. את השלטון והממסד. הקטע הז העם העצים שהם שותלים יער תורמים האמריקאיים ומשנים את השלט. כי הוא חשף את כל הפוילישטיקים והלכלוך הפוליטי. וזה לא מצא חן בעיניהם. וגולדה התנגדה שהוא ייסע. כמובן שהוא חזר עטור פרסים כמו שלא נראה עד אז בחלומות אפילו. גם מועמד לאוסקר, גם זכה בגלובוס הזהב. דהיינו כל מבקרי הקולנוע החליטו שזה הסרט הכי טוב בכל העולם, בניגוד לכמה דגי רקק מעופשים בארץ, שלא הבינו את גודל הסרט. ולימים, גולדה היכתה על חטא ואפילו ביקשה ממנו להיות שר ההסברה של מדינת-ישראל.
ליאת רגב : אני חושבת שיש לנו קטע..אני חושבת שהגיע אלינו עכשיו קטע מתוך 'סלאח שבתי'. אנחנו נבקש מרפי שיבדוק אם זה הקטע הנכון. אמור להיות לנו פה קטע מתוך 'סלאח שבתי' שהגיע ממש עכשיו עכשיו עכשיו. בוא נשמע. את מי שמענו שם?
ד''ר רפי קישון : זהרירה חריפאי, בתור מזכירת המשק, מייצגת את הקיבוץ על צדדיו הפחות נחמדים. את שרגא פרידמן, העוזר שלה. את חיים טופול, כמובן, בתור סלאח, במופע אגדי מדהים. בחור צעיר בן 24 צריך לזכור, משחק את הדמות של הגבר המבוגר הזה. ואריק אינשטיין בתור זיגי ברקע שם. ובאמת הקטע הזה הוא אחד מהשיאים. כי ההמשך, שלא שמענו, שבו היא אומרת לו, מר שבתי היקר, אתם, אחינו, בני עדות המזרח, חייבים לשכוח את המנהגים הפרימיטיביים שלכם. ואז הוא תוקע בו את המבט העמוק שלו ואומר, לשכוח? למה אנחנו צריכים לשכוח את המנהגים שלנו. למה המנהגים שלנו פחות טובים משלכם. כן? יש לי צמרמורת שאני אומר את זה עכשיו, כי זה אמירה.. הוא דיבר, אבי, אפרים קישון, אותו אוסטרו הונגרי, דיבר בשם עדות המזרח, הוא זעק את זעקתם לאמור, למה מתייחסים אלינו כנחותים, כאל פחות שווים, למה הממסד האשכנזי מזלזל בנו. בגלל זה אנשים הלכו וראו את הסרט הזה 4 - 5 פעמים, כי הוא דיבר מגרונם פשוט. וכל אלה שאומרים שזה סרט גזעני או מציג את המזרחי באור מגוחך, אנשים טיפשים שלא מסוגלים להבין כוחה של יצירה ספרותית. פשוט מאד.
ד''ר רפי קישון : ספר קישוני - מלרע.
ליאת רגב : קישוני. מבחר מאת אפרים קישון, שערכה אותו נוית בראל, שנמצאת איתנו כאן באולפן. שלום, נוית, בואי תכווני אלייך את המיקרופון. שנשמע אותך עובדת יותר טוב. איכשהו, כשנכנסת לכאן לאולפן הבוקר, והיה לך כזה אור בעיניים, יש לי תחושה שהספר הזה בשבילך הוא ספר מאד מיוחד.
נוית בראל : אמת. זו היתה עשייה של אהבה. במהלך הקיץ האחרון, ישבתי ספונה בספריות, וקראתי את כל יצירתו הסיפורית של אפרים קישון. טילים התעופפו לי מעל הראש ואני יושבת וצוחקת. מתוך באמת פרויקט חיים שכלל מאות סיפורים ואפילו אלפים, רפי, בחרתי 50. ואני מקוה שבחרתי נכון. יש כאן 50 סיפורונים ואני מתעקשת לקרוא להם סיפורים קצרים ולא הומורסקות ולא סאטירות, אלא באמת להחזיר לאפרים קישון את התואר 'סופר' שממנו הוא התחיל וליווה אותו כל חייו. אפילו סלאח עכשיו, שהשמעתם את הסרט, סלאח נולד בסיפור קצר שנקרא 'זה קרה במעברה', שבו נדיבה, העובדת הסוציאלית, מגיעה למעברה ומדברת עם סלאח. גם בלאומליך הסרט והיום המחזמר, נולדו מסיפור קצר שנקרא 'התעלה בתל אביב'. זאת-אומרת, אפרים קישון הוא, קודם-כל, סופר. והיצירה שלו בעברית היא מרהיבה. היא מדויקת. היא מופע של ריטוריקה משובח.
ליאת רגב : יש פה גם דברים שלא פורסמו מעולם?
נוית בראל : אין פה דברים שלא פורסמו מעולם. הכל פורסם, אבל שום-דבר, את לא יכולה למצוא בחנויות הספרים היום. זאת-אומרת, ספריו של קישון נעלמו ממדפי הספרים של רשתות אל חנויות הספרים הגדולות ו..
ליאת רגב : באמת? לא מוכרים יותר את קישון?
נוית בראל : היום מוכרים ספר קישוני, שהוא תמצית של קישון. זאת-אומרת, מי שיקרא את 50 הסיפורים האלה, וזה היה קריאת הכיוון שלי או מה שעמד לנגד עיניי בפעולת העריכה, יידע קישונית, השפה המיוחדת של קישון.
ליאת רגב : בוא ניתן כמה קישוניות כאלה. בוא נדבר קצת בקישונית. דברו ביניכם בקישונית.
ד''ר רפי קישון : תראי, הסיפור, למשל, אני גם שמחתי שנוית שהיא באה לפרויקט הזה לא רק מתוך מקצועיות מאד גבוהה, אלא מתוך אהבה עמוקה לנושא, יצרה בסוף ספר שהוא הרבה יותר מרק אוסף סיפורים וספר, אלא הוא בעצם אלבום.. אתה חש שאתה יוצא למסע בביתו של קישון, בחייו של קישון. הספר גם נמכר בויזואלית מאד יפה. והמון תמונות ופוסטרים. אני דרך-אגב גר היום בבית שהיה ביתו של אבי כל השנים.
נוית בראל : רפי, בנדיבותו, הכניס אותי לביתו. שם בקומה שניה, נמצא משרדו של אפרים קישון. מאחורי דלת עבה ומרופדת, שלא יכנסו לשם שום רעשים.
ד''ר רפי קישון : עם השלטים 'נא לא להפריע. אני כותב'.
נוית בראל : כן. אם תפתחי את הספר, תראי, 'אני כותב' עם גולגולת..
ליאת רגב : למה גולגולת?
נוית בראל : כדי שלא יפריעו לו.
ליאת רגב : רגע, זה בשבילכם? זה מיועד לך?
ליאת רגב : אז הוא שם לכם שלט 'אני כותב' עם גולגולת.
ד''ר רפי קישון : 'אני כותב' עם גולגולת מתים בסימן קריאה ככה.
ליאת רגב : יש לך בבית המון זכרונות ממנו. גם בתור ילד.
ד''ר רפי קישון : כן. הבית הוא מעין ארכיון ומוזיאון. החלום שלי, דרך-אגב, הוא להקים סוג של מוזיאון. ואני מאד מקוה ומייחל כל פעם שגם עירית ת''א.. כי הוא היה כותב מאד תל אביבי, קישון. הוא לא רק גר בת''א, אלא יצירתו תל אביבית מאד, הוא כתב המון על תל אביב. תעלת בלאומליך שמה את ת''א על מפת העולם, ומשרד החינוך, מאד יתמכו בו גם בפרויקט הזה של שימור אותה קומה עליונה. וגם הכניסו אותו למערכת החינוך בצורה הרבה יותר מאסיבית.
נוית בראל : אני רוצה להבהיר. רפי שמר על חדר העבודה של אביו, כאילו אביו קם היום בבוקר וירד למטה לשתות תה לפני העבודה. זאת-אומרת, חדר העבודה הזה כולל בתוכו את סוכריות הדבש שקישון אכל לפני השינה. את קופסת הכדורים שאליהם כתוב 'נאכט' ו-'שלאפט'.
ליאת רגב : באמת?
נוית בראל : עטיו, את דפיו. רק להיות שם.. וכמובן את מצלמת 8 מ''מ הביתית.
ליאת רגב : שבה הוא צילם המון, נכון?
נוית בראל : כן.
ד''ר רפי קישון : או התאמן. להיות יוצר, להיות במאי.
ליאת רגב : להיות במאי.
ד''ר רפי קישון : למד עלינו. התאמן עלינו, הילדים.
נוית בראל : אני רוצה להזכיר שהאיש פירסם את יצירתו הראשונה בעברית, שנתיים ימים לאחר שסיים אולפן. זאת-אומרת, הוא הגיע לכאן ב-1949, באוניה 'גלילה', ולא ידע מלה עברית. שנתיים לאחר-מכן, הוא פירסם ספר ושמו 'העולה היורד לחיינו'. שימו לב, איזו כותרת.
ליאת רגב : ואיזה משחק עם שפם. הוא לא למד עברית בהונגריה?
ד''ר רפי קישון : לא רק שלא ידע עברית.
נוית בראל : הוא כתב שם בהונגרית.
ד''ר רפי קישון : לא רק שלא ידע עברית. הוא לא ידע עברית ברמה כזאת, שאימי מספרת, כשהם ברחו מהונגריה הקומוניסטית והגיעו להסתדרות הציונית, מחלקת העליה, שאירגנה את הבריחה, אז הם היו צריכים להוכיח שהם יהודים. אמרו להם, נו, תגידו משהו בעברית. תפילה, ברכה, משהו. אמא שלי נזכרה ב-'ברוך בורא פרי הגפן'. אמרו לה, יופי, גם אוהבת יין וגם.. אבל אבי לא ידע מלה אחת. לא היה מסוגל להגיד 'שלום', לא ידע להגיד 'אמן', כלום. הוא היה צריך להוריד את המכנסיים כדי להוכיח את יהדותו.
ד''ר רפי קישון : כן. ממש. הוא אומר, את האותיות הוא לא הכיר כלום. וכשהוא הגיע, הוא התחיל לכתוב.. המשיך לכתוב בהונגרית וכתב ב-'ויקלט' והיה לו קהל עצום. ואני שאלתי אותו פעם, אבא, איפה הנקודה שבה אתה אומר לעצמך, אני הרי כמו דג במים בשפה ההונגרית, יש לי פה קהל אדיר שמעריץ אותי וקורא אותי. איך החלטת לצאת אל דרך החתחתים והיסורים הזאת, ללמוד את השפה הקשה הזאת. הוא אומר, אני מהר מאד הבנתי שאם אני ממשיך לכתוב בהונגרית, אני נשאר אדם גלותי, אני חי בעבר, אני הולך ונמק ופשוט נשאר אדם גלותי ואת העבר אני רוצה לשכוח. וזה היה אומץ לב ויכולת שהיא מדהימה. כי הוא למד פשוט את המילון בע''פ מא' עד ת'.
ליאת רגב : באמת? את כל המילון?
ד''ר רפי קישון : כן. הוא בחן אפילו את ירון לונדון אחרי זה. ירון לונדון לא הכיר מילים שהוא מצא במילון, שאף-אחד לא מכיר, כמו למשל, השאלה, איך נקרא הקול שמשמיע הזאב. קבלי זאת כמבחן.
ליאת רגב : יללה, לא?
ד''ר רפי קישון : לא.
ליאת רגב : אני עומדת ליפול פה בשידור חי. אבל אם ירון לונדון נפל, אני יכולה להרשות לעצמי גם ליפול. נו, מה?
ד''ר רפי קישון : אז לספר לכל צופינו? זה יהרוס לי המון מבחני טריוויה. הזאב זורד. כך אבי אמר לי. אמרתי לו, אבא, התבלבלת אולי בשורה. זרדים זה קשור למדורה וזה.זה לא. הוא פותח את המילון. אכן הזאב זורד וזה מופיע אולי פעם אחת באחד ספרי נביאים. 'יואל' או 'איכה' או משהו כזה.
ליאת רגב : אבל גם ירון לונדון לא ידע את זה, נכון?
ד'ר רפי קישון : בטח שלא ידע. אף-אחד לא ידע.
ליאת רגב : אני מזמינה את המאזין שידע את זה לפני שאתה אמרת. שהזאב זורד. שיתקשר לכאן לאולפן ויקבל מאיתנו פרס..
ד''ר רפי קישון : אילו ידע, אז הוא היה בהרצאות שלי, כנראה. כי יש לי הרצאה של שעה ויותר על אבא שלי. ושם אני כמובן מגלה את הסוד הזה ועוד כמה סודות.
ליאת רגב : על הזאב הזורד. נוית, בת כמה את, אם אפשר לשאול?
נוית בראל : מתקרבת ל-40.
ליאת רגב : את צעירה.
נוית בראל : אומרים.
ליאת רגב : את צעירה. אני רוצה לשאול אותך, אם חבר'ה צעירים היום, ועוד יותר צעירים ממך, יכולים להבין ולהתחבר היום להומור הזה של קישון, שמחובר גם לתקופה מאד מאד מסוימת. כי זו שפה אחרת וזה מחובר גם מבחינה אקטואלית לאירועים אחרים.
נוית בראל : כי כולם שואלים אותי, מאז יצא הספר, האם קישון רלוונטי? האם קישון מצחיק? התשובה היא, כן. התשובה היא, כן. ומה שלא מדבר על תופעות שקורות היום, הוא נדבך בהסטוריה שלנו כמדינה. הוא נדבך בהסטוריה שלנו כיוצרים בעברית. אנחנו חייבים להכיר את עברינו, כדי להעריך את עתידנו.
ד'ר רפי קישון : מה שאני עוד רוצה להוסיף, שהמעניין שוב, באבי, שהוא כתב על כל התחומים, החל מהבורג של מכונת הכביסה ועל הכלב בבית והילדים. סיטואציות שכל אדם נתקל בהם, ועד הפוליטיקה הגבוהה ביותר והפסיכולוגיות המורכבות וסיטואציות הזויות. זאת-אומרת, כל תחום בתחום. אני זוכר שבערוב ימיו, לפעמים אמרתי לו, אבא, אתה חייב לכתוב על זה. תראה מה קורה פה. הוא היה אומר, בני, כבר כתבתי על זה וכמה פעמים. אתה רק צריך למצוא את זה.
נוית בראל : את ספרות הקישוני חותמת פסקה קטנה, כמה מילים אישיות. את זה הוא כתב מס' חודשים לאחר מותו.. לפני מותו.. סליחה.. אתם רואים?
ליאת רגב : אבל קישון היה יכול לכתוב משפט כזה כמו שאמרת עכשיו.. כן..
נוית בראל : והוא אומר. 'את יכולה עכשיו לפתוח.. הוא אומר 'אני רוצה להכיר את קוראיי'..
ד'ר רפי קישון : זה היה חשוב לו, הקשר עם הקורא.
נוית בראל : 'אני רוצה להכיר את קוראיי. תנו לי להבין, מה אתם אוהבים. מה אתם אוהבים בכתיבתי. הנה. מה לדעתכם חייב לעשות הומוריסטן קטן הנקרא סאטיריקן גדול אחרי מותו, אשר כבר הספיק לכתוב פעמיים על כל דבר בעולם מלמעלה ומלמטה, מימין לשמאל ומשמאל לימין, וחוזר חלילה וחס. גם רמזים שקופים כי הגיע הזמן לשלוח את הסופר לעזאזל, יתקבלו בברכה. אנא, דברו איתי. דברו עם סופר מבודד שטחו עיניו מזוקן ויש לו קשיי קומוניקציה כרוניים'.
ד''ר רפי קישון : מה שאני רוצה להגיד, משפט אחרון, למי ש.. זה ספר מתנה נהדר כמובן. ספר למאוהבי קישון. אבל גם אותם צעירים שלא חזקים כ''כ בקריאה שהיא מעבר לוואטס אפ או לאינסטגרם, אז למה זה כייף לקרוא? כי זה לא עכשיו איזה רומן רוסי של 300 עמודים שאתה צריך לזכור מזה אלכסנדרוב פטרוביץ' ינקוביץ' אשר דודו זה.. אלא זה סיפורים קצרים. אין סיפור שהוא יותר מ-3 דפים. וזה מה שכייף. אתה קונה וטועם כל פעם סוכריה כזאת.
ליאת רגב : רק נזכיר שבמקביל, יש פסטיבל קישון להומור, שזה אירוע ענקי שמתקיים בין ה-19 ל-31 בינואר בסינמטק ת''א ותיאטרון הקאמרי ובבית אריאלה. ומה יש שם? יש שם מערכת רטרוספקטיבה לסרטי קישון בסינמטק ת''א. מחווה של תיאטרון הקאמרי ליצירה התיאטרלית והספרותית. השקת הסרט שדיברנו עליו כאן, ספר קישוני. אירוע מיוחד לציון יום פטירתו בבית העלמין טרומפלדור בת''א. בקיצור, פסטיבל קישון להומור. תיכנסו לגוגל. אינספור אירועים ברחבי ת''א.
ד''ר רפי קישון : ומי שאירגן את זה בעצם, זו אלינור לכטמן, שהיא מנהלת העיזבון התרבותי. ואני והאחים שלי, אמיר ורננה, אנחנו שומרים את העיזבון בידינו של אבי, ואנחנו שוקדים מאד לטפח אותו ולהפיץ אותו בארץ ובעולם.
ליאת רגב : נפלא. אז בוא נחתום את השיחה המרתקת הזאת בעוד קטע מסרט. הפעם קטע מתוך 'השוטר אזולאי' המיתולוגיה הנפלאה הזאת. רפי קישון. תישאר איתי. יש לנו עוד כל מיני מאזינים שרוצים לשאול אותך שאלה. אז תישאר איתנו לאחר-מכן. נוית בראל, תודה רבה לך. כל הכבוד על ספר קישוני בהוצאת ידיעות-אחרונות. פסטיבל קישון להומור יוצא לדרך באמצע החודש הקרוב. 'השוטר אזולאי. קטע קטן מהסרט'.