כל אלו ועוד הן חלק מהדברים הקסומים של תחום מעניין המשתנה ומתפתח כל העת, תחום שזכיתי להיות שותף בו מאז שאני זוכר את עצמי. כבר מגיל מאוד צעיר התמלאתי פליאה, כאשר התחלתי לנוע בצעדים מהוססים ומדודים לכיוון התחום היקר המאוכלס על- ידי אותם אנשים מוכשרים שכולנו גדלנו עליהם. היו אלו אנשים שאיכשהו היה בהם את הקסם למלא את היקום שלנו עם צלילים יפים של מוסיקה ושירה.
לא הרבה לאחר מכן, התחלתי לשים לב ולהעריך את אלו שניחנו בכישרון הנפלא, ביכולת לצייר תמונות במוחנו רק על- ידי שימוש במילים ורעיונות במקום בעיפרון, מכחול וצבע.
פליאתי התעצמה כשהתוודעתי מה קורה כאשר שתי מתנות אלו, המוסיקה והמילים, מתחברות לכדי עבודה אחת אחידה... אהה! שיר נוצר! ואם תשאלו: מהו הדבר שאנו קוראים לו שיר? אני אהיה קצת בוטה ואגדיר אותו כ"רצף מיוחד של צלילים מוסיקליים, בשילוב מילים תואמות שיש בהן את הכח להשפיע על כה רבים מאיתנו".
אני יכול להעיד על כך שההתלהבות שלי בתחום, עדיין גדלה ומתעצמת, גם אחרי כל הזמן הזה.
דמיינו לעצמכם! מנגינה ומילים המתמזגות יחד לכדי יצירה מופלאה הגורמת לנו השראה, התרוממות-רוח ואושר אמיתיים, ולעיתים אף לפרוץ בריקוד, או לחילופין עוזרות לנו לבטא רגש עז וסוחטות אותנו עד דמעות, או, המדהים מכל, מעוררות את החלק הרוחני שבנו להתקרב לאלוקים.
וזה בדיוק היה התהליך בשבילי. מה שהתחיל אולי כקסם עם יצירתיות בכלל ובמוסיקה בפרט, הפך לתובנה שהחלק הקסום הזה בבריאה הוענק לנו למטרה. הוא ניתן לנו כמתנה וככלי, לעורר כל אחד מאיתנו לפתח קשר קרוב יותר עם ריבונו של עולם בתפילה ובעבודת-ה'.
אוקיי, אני מודה - אולי הרחקתי לכת ונהייתי רגיש מידי לגבי הנושא הזה. סוף-סוף, זה לא סוד שאני אוהב מוסיקה ושירה. אבל ברגע שהרגשות נרגעים קצת ואדם לוקח את הזמן לחשוב קצת יותר לעומק, מתחילות אט אט לצוץ שאלות, שאלות רבות שאני פוגש מהציבור במהלך הנסיעות והמופעים שלי, שאלות שגורמות לי לנסות להבין טוב יותר את המתנה היקרה הזו שקיבלנו מהקב"ה.
ראשית, איך אדם "יצירתי", לכאורה, כותב או מלחין שיר? בואו נודה בזה: זה לא היה שם קודם, אז מאין זה הגיע? ומה בדיוק הם השירים הנקראים "שירים יהודיים"? במה הם שונים משירים קונבנציונליים אחרים שאינם, איך לומר, יהודיים?
שנית, איך מתחיל התהליך של הלחנת שיר? האם זהו תהליך מכוון מלכתחילה, או שהוא פשוט קורה מעצמו? האם אותם המוכשרים להלחין מנגינות, פתאום שמים לב לצלילים מוסיקליים המתנגנים בראשם וממהרים לאיזה מכשיר הקלטה, או לעט ונייר על מנת לשמר זאת, או שמא זהו תהליך מתוכנן ומכוון כמו כל מאמץ יצירתי אחר?
שלישית, מה מקדים את מה, המוסיקה או המילים? ולבסוף: האם יש דרך כלשהי לתאר את הרעיונות המופשטים הללו שאנו מכנים 'השראה' או 'יצירתיות'?
היות שטור זה הוא מקום שבו עורכי העיתון מעודדים אותי להרהר ולחלוק את המחשבות האישיות שלי, רגשותיי, חוויותיי ודעותיי על מוסיקה ויצירתיות באופן כללי, אנסה להבהיר את הדבר שעליו אני תוהה במשך כל שנות קיומי. אני חייב להוסיף כי אני די בטוח שאנשים רבים, מוכשרים יותר, כבר הרהרו בנושא זה לאורך השנים וכנראה הגיעו למסקנות ייחודיות משלהם. וגם אני הייתי רוצה לשתף את מחשבותיי ורגשותיי שטיפחתי לאורך השנים. אמנם אני חייב להזהיר את הקורא כי בכל הכנות, אף על פי שאף פעם לא כתבתי על זה, יש לי מאבק להבין את העניין הזה כבר די הרבה זמן, ולעיתים, גיבשתי דעה וכבר חלקתי אותה עם הציבור, רק כדי לגלות מאוחר יותר שדעתי השתנתה לחלוטין... מפגשים עם אנשים שונים וחוויות בדרך, גרמו לי לחשוב אחרת אודות השראה וכתיבת מוסיקה יצירתית. אבל זו לרוב הדרך בה דעות מתפתחות ומבשילות במסלול החיים.
ראשית, יצירתיות בכלל, ובמוסיקה בפרט, היא בבירור מתנה מלמעלה. הניסיון הטוב ביותר שלי לתאר זאת במילים, נראה בערך כך: זוהי יכולת אלוקית שהוענקה לאדם, ומאפשרת לו באופן לא מכוון לעשות קפיצה נועזת לכיוון מסוים, לתחום מופשט, לאחוז בדבר מטושטש ולא ברור, ב"תמונה מנטאלית", ולאחר מכן להתחיל באיטיות לפתח ולממש אותה בראש. התוצאה קורית, כאשר התמונה מתחילה לקבל צורה באחד מתוך התחומים הרבים שיצירתיות משחקת בהם תפקיד מכריע, כגון חשיבה יצירתית, אומנות, עיצוב ובהחלט גם במוסיקה.
התמונה החדשה שנולדה החלה כניצוץ זעיר ולא מוגדר, שבתוכו הייתה כבר האינטליגנציה המלאה הדרושה כדי להביאו לרעיון ממשי. אם הוא טוּפָּח, הורחב ונכתב מחדש בעקביות ובכנות - העבודה המוגמרת יכולה להיות יצירת אומנות )ובנקודה זו רק המבקרים יוכלו לקחת ולקרוא אותה לגזרים...(. אני מאמין שהסימן לכך שאדם הוא יצירתי, מתחיל עם כך שיש לו את האמונה והציפייה מעצמו שהוא מסוגל להיות יצירתי. לאחר שנפגשתי עם הרבה מלחינים צעירים, אמנים ואנשים יצירתיים בתחומים שונים, תמיד נתקלתי במודעות הזו. כל אחד ואחד מהם האמין בהתחלה שהוא יכול להיות יצירתי. כמובן שבתחילת הדרך יכול להיות גם הרבה תסכול ולעיתים אכזבה, אבל עם ההתמדה, יגיעו גם הצלחה והישגים. לסיכום: אדם יצירתי הוא אדם שאדם מאמין כבר בתחילה שהוא אכן יצירתי ופועל בהתאם לכך.
נקודה מהותית בתהליך היצירתי הוא השלב שנקרא השראה. השראה במוסיקה יהודית מגיעה באחת משתי הדרכים: או על-ידי התנסות ראשונית של תובנה אינטלקטואלית פתאומית בזמן קריאה או לימוד מקור קדוש )"שיר"(, אשר לאחריו ואחרי חיפוש פנימי אינטנסיבי לתמונה מוזיקלית תואמת. התהליך הזה יכול להיקרא - "שיר מזמור"; הדרך השנייה היא בכיוון ההפוך: על-ידי תחושת גל בלתי צפוי של רגש המתורגם מיד למשפט מוסיקלי )"מזמור"(, אשר מוליד חיפוש אחר המסר המסוים שיועבר הכי טוב על-ידי המוסיקה. התהליך הזה יכול להיקרא - "מזמור שיר".
מהו מקור ההשראה הנפוץ ביותר למי שרוצה לכתוב שירים יהודיים? לדעתי, הוא נגרם על-ידי מילים ממקורות קדושים המשמשות כ"תובנה אישית" טרייה )אינטלקטואלית או רגשית(, שהאדם נתקל או גילה במסלול חייו. 'תכשיט' זה שנחשף, מעורר בלב הכותב רצון מודע לחלוק אותו עם אחרים, ועבור המלחין המדיום הטוב ביותר לעשות זאת הוא באמצעות השיר. מוסיקה היא הכלי שלהם להעביר תובנה יקרה זו אותה רכשו.
וכאן מתחיל התהליך המודע והמכוון - או על-ידי שירה לעצמו או על-ידי השימוש בכלי נגינה.
היצירה מתחילה לפני הכל ב'קפיצה', ברעיון מופשט שפתאום החל להתפתח בראש. אבל מכאן ואילך - זו כבר עבודה לכל דבר של היוצר. ההשראה מתחילה לשאת פרי, כאשר המלחין יוצא למסע כדי להבין את התמונה הכוללת של יצירתו. חלק גדול מהזמן, התמונה היא מאוד חמקמקה ומעבר לתפיסתו, אך כשזה נמצא והנישואין בין "תובנה אישית" ל"רצף מוסיקלי ראשוני" )מה שאני מכנה 'הניצוץ הראשוני'( מושלמים, זה הכי קרוב להרגשת תחושה אלוקית, לדעתי. זה כביכול חיבור שנוצר בין שני עולמות, ואז כמו מתחילה תפילה אישית עמוקה שפורצת מהמלחין.
ברגע שמשפט מוסיקלי ראשוני הפך למוגדר בצורה ברורה, והמלחין נאבק כדי להעניק לו מבנה והגדרה, התהליך שהחל ב'זינוק נועז' - עכשיו הופך למכוון. זו הנקודה בה היצירה יוצאת מהיצירתיות, והופכת לעבודה של ממש, וכל זאת תוך שמירה על הייחודיות, היופי והרגש שהיו בה מלכתחילה. וזו העבודה הקשה שבכך.
בסיומו של תהליך זה )אם יש מזל וברכה( נוצר שיר יהודי יפה, הנושא בתוכו תובנות חזקות שהגיעו לעולם שלנו, ומומשו והורדו למציאות.
"מזמור לדוד" - כאשר דוד היה מנגן, ורק אחר-כך שרתה עליו רוח הקדש.
"לדוד מזמור" - כאשר קודם שרתה עליו רוח הקודש, ורק אחר-כך היה מנגן.
הטור מתפרסם בעיתון קול ישראל - מבית קו עיתונות.