כיף להיכנס לסטפן בראון. עוברים מרחוב אלנבי הרועש, המעושן, ההומה והמיוזע, לשביל צר וממנו לתוך חצר שסמוכה לחנות כלי מוסיקה. לקול נגינת פסנתר נפרשת גינת המסעדה, שנראית כאילו הועתקה לכאן ישירות מטוסקנה. חלונות המסעדה גבוהים, הקירות זהובים ובוגונוויליה ורודה מטילה צללי אור על השולחנות. התפאורה מעוררת ציפיות גבוהות.
ואז פגשנו את המלצרית. היא כנראה לא רגילה לכך שאנשים מגיעים לסעוד במסעדה, שכן כל שאלותינו ובקשותינו התקבלו על ידה בהרמת גבה. החלטנו להתעלם מהיחס המוזר ובחרנו בעסקית שעולה 71 שקל. למנה ראשונה הזמנו פלפל אדום קלוי וחצילים בטחינה. הפלפל היה מצוין, מטובל בשמן זית טעים, הרבה שום ופטרוזיליה. המנה חוסלה עד לפירור האדום האחרון. החצילים היו טעימים גם הם, אבל החווירו ליד הפלפלים. הלחם הלבן שהוגש עם המנות היה טרי ופריך.
למנה עיקרית הזמנו המבורגר ורביולי פורצ'יני ברוטב פטריות. קציצת ההמבורגר הגיעה בתוך לחמניה פשוטה קלויה, בתוספת צ'יפס, פרוסות עגבנייה, חסה ומלפפון חמוץ. הקציצה היתה עסיסית מאוד, עשויה בדיוק כמו שביקשנו. גם הרביולי היה מוצלח: הם היו בצורת פטריות קטנות, עליהם פוזרה בנדיבות גבעה של גבינת פרמז'ן מגוררת, ולרוטב היה טעם מודגש של פטריות.
חיכינו לתוספות שהובטחו לנו בתפריט כמלוות המנה העיקרית: "כל המנות העיקריות מגיעות בתוספת תפוחי אדמה וירקות קלויים בגריל". אבל המנות שלנו הגיעו בלי. כששאלנו מדוע, נאמר לנו שהתוספת מגיעה רק עם חלק מהמנות העיקריות. אז למה כותבים "כל"?
לא רק הגינה מרשימה, גם העיצוב הפנימי מוצלח: הקירות מכוסים במראות, המרצפות מצוירות, על המפיות הדפסים של כרטיס ביקור ישן של "סטפן בראון", הפרוון שעבד שם בעבר. בלי שום קשר שהצלחנו להבין, על הקירות תלויים הדפסים של ג'ימי הנדריקס. אמנם יפה - אבל מה הקשר?
האוכל בסטפן בראון עמד בציפיות, העיצוב מקסים, המחירים קצת גבוהים אבל העסקית משתלמת. חבל שהמלצרית שקיבלנו קצת הרסה את ההנאה.
ההצעה: מנה ראשונה ועיקרית, בתוספת לחם וחמאה, כוס יין או שתייה קלה, ב-71 או ב-97 שקל. קינוח בתוספת 17 שקל.
טוב לביזנס: הגינה יפהפייה ושלווה, מקום טוב לפגישות עסקיות.
בשולחנות הסמוכים: אנשי עסקים, חברים ומשפחות.
יתרון יחסי: האוכל מוצלח והתפאורה יפה.
מישהו מטפל בך: נפלנו על מלצרית אנטיפטית במיוחד, שהוחלפה במלצרית חביבה ומקצועית.