הרכישה המוקדמת של המהדורה הראשונה הסתיימה.
שֶׁיְּשַׁחֲקוּ בְּיַחַד, עַלִּיזִים וּשְׂמֵחִים.
שָׁאַל בְּקוֹל רָם: "מִי אֵלַי מִצְטָרֵף?"
"נִהְיָה חִבּוּרָהּ וְנַעֲשָׂה הֲמוֹן כֵּיף!"
"אֲנִי רוֹצֶה לִהְיוֹת בַּחֲבוּרָה!"
מוּנִי הָאַרְנָב רוֹצֶה לְהָקִים חֲבוּרָה. מְדֻבָּר בְּתַהֲלִיךְ לֹא פָּשׁוּט, מְעַט מַלְחִיץ, שֶׁכָּרוּךְ בְּדִילֵמוֹת וּבְתוֹבָנוֹת עַל מַהוּת הַחֲבֵרוּת, עַל חֶמְלָה וְעַל קַבָּלַת הָאַחֵר. זֶהוּ סִפּוּר שֶׁבּוֹ אָנוּ נֶחְשָׂפִים לְרִגְעֵי הַיּוֹם-יוֹם בְּחַיֵּי הַיְּלָדִים ובְּעִקְבוֹתיו נִתָּן לְפַתֵּחַ שִׂיחָה עִם הַיְּלָדִים שֶׁתְּאַפְשֵׁר לָנוּ הֲצָצָה לְחַיֵּיהֶם וּלְעוֹלָמָם הַפְּנִימִי.
שעת סיפור עם אילנה ויין, תיאטרון הזמיר!
ספר מתוק העוסק בהתמודדות של ילדה עם הקושי של הרכבת משקפיים מגיל צעיר. כמו הסיפור על מוני הארנב, גם סיפור זה עוסק בחייהם של ילדינו ומנסה לקרב אותנו אל חוויותיהם.
גם פה נגלית לעינינו חשיבותה של החברות ושל קבלת האחר.
החמלה, ההזדהות והאכפתיות שהקורא חש לאורך כל הסיפור כלפי מיכלי המתוקה, יכולות להוות נקודת פתיחה נפלאה לשיח משמעותי ומלמד בין הורה לילדו. האוירה התמימה, המקבלת והמחבקת של הסיפור שובה לב ומשאירה טעם לעוד.
את הסיפור "החלמה מהירה לאחותי היקרה" כתבתי ואיירתי כשבתי הקטנה הייתה מועמדת לניתוח לב פתוח. בני הבכור היה אז בן ארבע ורצינו למצוא דרך להסביר לו את מה שהולך לקרות.
התחלתי מלצייר ציור (בדיעבד, כנראה יותר בשביל עצמי מאשר בשבילו), כתבתי כמה מילים.. ובלי ששמתי לב נולד סיפור שלם.
הסיפור מתאר את התהליך שעברנו עם הקטנה מרגע אבחנת הבעיה הלבבית שלה ועד הימים שלאחר הניתוח, תוך כדי התחשבות מירבית בתחושותיו ונקודת מבטו של אחיה הגדול. כוונתי המקורית הייתה לכתוב סיפור על תיקון מום לבבי, אך בדיעבד אני רואה שהלב שלי לקח אותי לכיוון של המשמעות העצומה שיש למערכת היחסים המיוחדת שבין אח ואחות.