במרבדי קרפצ'יו מדממים.
זה לא היה ממש נעים.
נפגשתי עם עצמי.
לפעמים קצת משמים.
לרגע לא זיהיתי אותה כשהיא ככה, בעירום אמצע השבוע. איכשהו תמיד יצא שנפגשנו בשבתות, אז היא הומת אדם, וקשה להבחין בפרטים, בתוויה הנעימים. אפילו לשורת ארגזי הירקות שבכניסה אני חושבת שלא נתתי דעתי עד היום. אבל ביום שני, בשעת אחר צהריים, עוד רגע ערב, מסעדת פוקצ'ה שקטה, רק הורים וילדים מהאזור יושבים לארוחת ערב קלה, ומלצרים מתהלכים ביניהם לאטם.
אני זוכרת בדיוק איפה הייתי כששמעתי עליה בפעם הראשונה. ביקרתי חברה משדה נחמיה ועמדנו במי הבניאס. לקיבוצניקים של הסביבה יש מלא זולות, סודות שהם נוצרים בליבם הירוק, מקומות שווים לשכשך בהם באמצע היום, כשהנפש רוצה איזו דחיפה קטנה להמשיך ולגרור את היום.
היא שלחה אותי לשווארמה של ציון הקווקזי, זו שבצומת רסקו ליד פיצוחי זגורי, אצל ההוא שחולה על מכבי חיפה, ואמרה שננסה להשיג מקום בפוקצ'ה – כבר בשנים הראשונות זו הייתה משימה לא פשוטה להשיג שם שולחן בשבתות.
ציון הקווקזי כבר מכר את המקום שלו, אבל פוקצ'ה, מהרגע שנפתחה ב-2004, לא הפסיקה לגדול. היא אחת שעושה את הדברים בלי יותר מדי יומרות אבל טעים וטוב, ובדרך כלל באיטלקית.
פתחו אותה זוג גיסים – איל אלחנתי, בן קיבוץ מחניים, היגר לקיבוץ דפנה בעקבות רעייתו, ושם חבר לאחיה, גיא פגלסון. השף במטבח מיום הפתיחה הוא שגיא לוי, שגדל עם אייל בקיבוץ. הוא חתום על ארבעה ספרי שירה, וקשה להאמין איך האיש הזה, ששירתו היא מופת לזרם תודעה קודח ופרוע, מנהל מטבח ענק, המתעקש על שימוש בחומרי גלם טריים, בתוך מערך לוגיסטי שיודע לעמוד בלחצים מטורפים.
ברוח הסלואו פוד – תנועה הנלחמת במזון המהיר ומנסה לשמר ולקדם מוצרי מזון מקומיים, לעודד מטבח הנשען על בתי גידול הסמוכים לו, משתדלת פוקצ'ה להיצמד לחומרי גלם מן האזור: שמן זית ממטולה או מנווה אטיב, יין מיקבים ברדיוס של עד ארבעים קילומטר, החצילים ממושב מרגליות, תירס מביאים מהשדה ומכינים פולנטה, והבשר טרי מקומי. "אנחנו אומרים רק אמת", אומר איל, "מי שאוכל פה יכול לדעת בדיוק מאיפה הגיע כל דבר. אנחנו לא מספרים סיפורים".
המנות גדולות והמחירים נוחים. באזור אפשר למצוא עוד ביצועים בהשראת המנות שלהם, כמו ריזוטו סלק וערמונים, בריוש וביצה עלומה עם קרם פטריות ופיקורינו. ניסינו כמה, אבל הביצוע של "פוקצ'ה" עולה על תלמידיה. ניוקי תבשיל עגל עם פורטובלה, יופי של מרקמים ויופי של ציר, סינטה טובה במיוחד, ובתפריט הספיישלים פילה מוסר על ריזוטו וארטישוק ירושלמי.
במרוצת השנים ידענו חלקים גדולים מהתפריט של "פוקצ'ה", כאמור גם כשבוצעו תחת מטחי קהל בסופ"ש. אנחנו סומכים על המקום הזה ועל שלוחותיו. אבל אופי זה לא הכל, גם היופי קובע, אז כשגמרתם לאכול, לכו מספר צעדים, עברו את מקדונלד'ס והמשיכו עד לגדת הנחל, למקום שבו החצבאני פוגש פלג מהדן, ונשמו או עשנו את הרגע – מה שעושה לכם טוב.
אילו גרנו בצפון, סביר להניח שהיינו מגיעים לפוקצ'ה לאכול בה ארוחת ערב בסתם יום של חול. אילו היינו תיכוניסטים תפרנים, בטח היינו יוצאים לבלות בקלומפוס הצמודה, שם החל מ-22:30 אפשר לקבל המבורגר 180 גרם בשר טרי ושליש בירה טובורג ב-45 ₪. בחלל ארוך ונעים, הנשען על שירותי המטבח של "פוקצ'ה", מציע המקום המבורגרים מבשר טלה או בקר במשקלים משתנים, שניצל עוף או בקר, חלומי או פורטובלו לצמחונים, עם או בלי צ'יפס. יופי של דיינר עם מחירים נוחים, שבלילה, כאמור, מוסיפים ויורדים.
מגיעים עם המשפחה? שתי המסעדות מציעות מנות ודילים לילדים.
צאו לטייל בנחל שניר היפה, שזורם בנינוחות ליד צמחיית גן עדן עד החורף, ואז כל הרוגע מתחלף בזרימה עוצמתית ומרגשת. מסלול זה צופן המון טוב בחובו: בריכות שכשוך, תצפית על עופות מקננים, ומסלולי הליכה נוחים ומסודרים. בהחלט מתאים לכל אחד ואחת.
מתחם גן הצפון, תחנת דלק דור-אלון על כביש 99, בין קיבוץ מעין ברוך לקיבוץ הגושרים.