התביעה יסודה בנזקים שנגרמו לרכב התובעת בתאונה נשוא התביעה. בתאונה היו מעורבים שני כלי רכב וכל אחד מהצדדים טוען שהרכב האחר סטה לנתיב נסיעתו. העידו בפני שני הנהגים המעורבים, והוגשו מסמכים ותמונות.
נהג התובעת העיד שהוא נסע בנתיב הימני, נתיב נת"צ שבשעת התאונה התנועה בו היתה מותרת גם לרכבים פרטיים, ולפתע הרגיש פגיעה בימין הרכב. הנתבע העיד שהוא נסע בנתיב הימני, בנת"צ, ולפתע סטה רכב התובעת שנסע משמאלו לתוך נתיב נסיעתו וכך נפגע.
בחנתי את העדויות והמסמכים ואני מחליטה להעדיף את גרסת התובעת על גרסת הנתבע. עדות נהג התובעת היתה עקבית ומשכנעת. מאידך עדות הנתבע מעוררת מספר תהיות. ראשית, לפי עדות הנתבע עובר לתאונה נסעו שני הרכבים במקביל זה לזה, ובנסיבות אלו לא ברור כיצד זה נפגע רכב התובעת במרכז הרכב ולא בחלקו הקדמי (ראה תמונות הנזק, ת/2). שנית, הנתבע העיד שנהג התובעת נראה כמי שמחפש כתובת. אלא שנהג התובעת העיד שהוא מכיר היטב את המקום והוא יודע מתי מותר ומתי אסור לנסוע בנת"צ. שלישית, הנתבע טען ברכבו היה נוסע שיכול לתמוך בגרסתו. לפנים משורת הדין ניתנה לנתבע דחייה לשם זימון העד אך הוא החליט לוותר על הזימון. יש להוסיף כי הנתבע העיד מיוזמתו שלדעתו הנזק שנגרם לרכב התובעת אינו עולה על 300 – 400 ₪. גם עדות זו אומרת דרשני.
לאור האמור אני מעדיפה את עדות נהג התובעת ומקבלת את התביעה. הנתבע ישלם לתובעת סך של 2,175 ₪ (ראה פרוטוקול הדיון מיום 09.02.11) צמוד מיום 21.01.09 בתוספת אגרת משפט כפי ששולמה, שכר העד כפי שנפסק ושכ"ט עו"ד בסך 900 ₪. הסכום ישולם בתוך 30 יום מהיום.