1.התובע, יליד 1938, עבד בחברה לעמילות מכס כמנהל חשבונות. המחלוקת בין הצדדים היא בשאלה אם התקיימו בעבודתו של התובע כמנהל חשבונות התנאים העובדתיים לבחינת פגיעה מסוג מיקרוטראומה בכפות ידיו של התובע (CTS).
2.לטענת התובע, הוא עבד בין השנים 1974 ל – 2008 כמנהל חשבונות. עבודתו היתה כרוכה בביצוע תנועות חוזרות ונשנות של הקלדת נתונים, הודעות חיוב ופקודות יומן ונתונים של הנהלת חשבונות, כך משך 8 שעות ביום, בממוצע. גם אם התובע ביצע פעולות נוספות, כגון מענה לטלפונים או עיון בתיקים, אין בכך לאיין את הפעולות שחזרו על עצמן, והן עבודה מול מחשב ושימוש בעכבר ובמקלדת.
3.לטענת הנתבע, לא מתקיימת תשתית עובדתית על פי תורת המיקרוטראומה. ראשית, עדות התובע לגבי היקף העבודה היתה מוגזמת והיא אף אינה מתיישבת עם המתואר בתצהירו. שנית, התובע העיד שלא נדרש להקליד באופן רציף כמו קלדנית, אלא שעסק בתיוק מסמכים, בדק את הרשומות במחשב ורק לאחר שוידא שכל הנתונים תואמים, הפיק חשבונית. מדובר בעבודה מגוונת עם הפסקות.
א.על פי הפסיקה, פגיעה תוכר על פי תורת המיקרוטראומה אם הוכח כי "במהלך עבודתו נגרמות למבוטח אין ספור פגיעות זעירות שכל אחת מהן מסבה לו נזק זעיר, שלא ניתן לאבחון, עד שהצטברות הנזקים הזעירים הללו, זה על גבי זה, מביאה בשלב מסויים לנזק של ממש הפוגע בכושר עבודתו של הנפגע" (דב"ע מח/ 0-77 מזרחי – המוסד לביטוח לאומי, פד"ע יט 538 (1988)).
עוד נפסק כי כאשר מדובר בפעולות שונות ומגוונות ולא בעבודה הכרוכה בביצוע רציף של תנועה חוזרת ונשנית או דומה במהותה אחת לרעותה במהלך יום העבוה, לא הונחה תשתית עובדתית על פי תורת המיקרוטראומה (עב"ל (ארצי) 1012/00 שבח – המוסד לביטוח לאומי, 28.7.02; עב"ל (ארצי) 2400-10-10 זוהר – המוסד לביטוח לאומי, 12.12.12).
ב.בפתח הדברים נציין כי עדות התובע בחקירה נגדית, לפיה הטיפול בתיק אורך בממוצע כעשר דקות, אינה מתיישבת עם העדות לפיה טיפל ביום בעשרות רבות של תיקים (בין 200 ל – 300), כאשר יום העבודה הוא בן 10 שעות. חישוב אריתמטי פשוט מעלה כי גם אם התובע עבד בכל יום 10 שעות רצופות, וטיפל רק בתיקים פשוטים שלא חייבו טיפול של יותר מ – 7 דקות, הרי שביום כזה הספיק לעבור, לכל היותר על 85 תיקים (7 דקות לכל תיק/ 600 דקות עבודה ביום). מסיבה זו, איננו מקבלים את עדות התובע לגבי אינטנסיביות העבודה.
ג.זאת ועוד - התובע העיד כי הטיפול בתיק כלל הקלדה של נתוני התיק במחשב, ובדיקה של נתונים אלה והשוואתם לתיק שהתובע החזיק (עמוד 3 לפרוטוקול, שורות 5-15). עוד העיד כי הטיפול בתיק ארך בין 7 ל – 10 דקות, אם הכל תקין. אם התעוררה בעיה, התובע התקשר למחלקה הרלוונטית ובירר את מהות ההבדל בין הרישום בתיק לבין המחשב ולעיתים אף הלך לאותה מחלקה (שם בשורות 21-27). במקרה כזה, הטיפול בתיק יכול היה לארוך כשעה. תיאור התובע את עבודתו בטיפול ב"פקודות היומן" לא היה שונה מהותית. כלומר קבלת תיק ודפדוף בתוכו על מנת לוודא שאין טעות והקלדה במחשב (עמוד 4 לפרוטוקול, שורות 1-2). התובע גם תיאר שהוא עוסק בפעולות "פירוק התיק" – הוצאת כל המסמכים מתוכו ותיוק (שם בשורות 10-13).
ד.תיאור זה אינו עולה בקנה אחד עם תורת המיקרוטראומה, לפיה נדרשות תנועות חוזרות ונשנות. ראשית, אין המדובר בהקלדה רציפה, כשל קלדנית, אלא עיון בתיקים, תיוק, בירור טלפוני והקלדה מעת לעת, אם נדרש עדכון במחשב או תיקון של הנתונים. שנית, אין מדובר בהקלדת מלל רציף, אלא בהקלדת נתונים מספריים ורק מעת לעת ציון הערות מילוליות (עמוד 4, שורה 27).
ה.למעשה התובע תיאר עבודה משרדית רגילה, אינטנסיבית ואשר טומנת בחובה אחריות רבה. אך מבחינת התשתית העובדתית על פי תורת המיקרוטראומה, התובע תיאר עבודה הכוללת מגוון של תנועות ידיים, עבודה שאינה בהכרח רציפה ולא הוכחה פעולת הקלדה רציפה.
ו.נזכיר כי על פי הפסיקה, העובדה שהעבודה כרוכה במאמץ פיזי, אינה מעלה או מורידה לצורך הקביעה לפי תורת המיקרוטראומה, שאם לא כן, ניתן היה להכיר בכל עבודה מאומצת כפגיעה בעבודה (עב"ל (ארצי) 490/09 ספרוני – המוסד לביטוח לאומי, 8.11.10).
ז.משאלה הן העובדות בעניינו של התובע, פסקי הדין אליהם התובע הפנה אינם משנים את המסקנה, באשר באותם מקרים נקבעו עובדות שונות.
5.סוף דבר - התביעה נדחית.
ניתן היום, כ"ו טבת תשע"ד, (29 דצמבר 2013), בהעדר הצדדים.