אמא'לה! יש לי קומפוסט בשירותים!
קל לדמיין כיצד נראים שירותי קומפוסט בחווה, היכן שיש מספיק מקום, ואין שכנים שיכולים להתלונן על ריח או על התנהגות מוזרה (כמו Weirdos שיוצאים באמצע הלילה לבית השימוש שנמצא מחוץ לבית שלהם). יותר קשה לדמיין איך נראים ומתפקדים שירותי קומפוסט במרחבים צפופים יותר. לצורך העניין, אנחנו עדיין בבית חד/דו קומתי, עם גינה גדולה, אך השכנים קרובים ועד בעלי קיר משותף, ולבנות תא שירותים בחצר כנראה עובר על איזה שהוא חוק עזר עירוני.
כמה מילים (אישיות וללא רפרנס) על "זבלאנושי"
כמו בכל התרבות שלנו, המערכות הגדולות שמחזיקות אותנו, תלויות בנו כמו שאנחנו תלויים בהן. לדוגמא, אם כולם יחליטו בבת אחת להפעיל את מכונת הכביסה שלהם, יהיה מעניין בחברת החשמל, ומצד שני – אם 50% יחליטו פתאום שהם מפסיקים לצרוך, הרבה חשמל יירד לטמיון, כיוון שהוא מיוצר בכל מקרה. השמועות אומרות שזה קצת אותו דבר עם מערכת המים ומערכת הביוב – הן בנויות כך ש"אסור" לנו לשנות את דפוס הצריכה שלנו. לדוגמא, בדיון על מערכות מים אפורים אומרים שאם נפחית את כל המים האפורים ונשאיר רק את השחורים (מי האסלות), לא יהיו מספיק מים במערכת הביוב כדי לשנע את המוצקים. נקודה למחשבה.
אדם בוגר משתמש בשירותים בערך 4 פעמים ביום בממוצע, שזה סה"כ בין 20 ל-40 ליטר (הצרכנים של ה-20 ליטר הם אלו ששמים בקבוק מים מלא בניאגרה). אם נניח שבבית ממוצע בישראל יש 4 נפשות (סתם מספר מהראש) נגיע ל 80-160 ליטר ביום, ובין 560-1120 ליטר מים בשבוע, 2-4.5 קו"ב בחודש. בשנה שלמה אנחנו מדברים על 30-55 קו"ב מים לבית אב. לא מעט.
הטיפול ב"זבלאנושי" (קומפוסט מפסולת בני אדם) אינו שונה מהותית מהטיפול בפסולת מטבח, רק דורש יותר הגנה מפני מגע עם בני אדם, ויותר זמן להתבשל ולהתפסטר. הקומפוסט המוכן הסופי שכולל גם זבלאנושי וגם פסולת מטבח הוא עשיר יותר, כיוון שהפסולת האנושית מכילה הרבה חנקן, שהוא הגורם המגביל בד"כ בערימת הקומפוסט.
ואני אומר – בהתייחס לנקודה הראשונה שאם נשתמש שוב בכל המים האפורים, ונעבוד עם שירותי קומפוסט או מערכות טיפול אורגניות יבשות בקנה מידה קטן עד בינוני (בניין עד רחוב), לא נזדקק כלל למערכת המרכזית. אבל זה דורש שינוי משמעותי בדפוסים.
למי קראת "זבלאנושי"?!
לגבי הריח, יש לי סיפור שאולי ירגיע אתכם – לפני שלוש שנים גרתי בגבעת אולגה, בבית חד קומתי עם גינה לא קטנה, אך גם לא גדולה לכל הדעות. כשעברתי לשם כבר ידעתי שלחזור לשירותים עם מים זה לא בא בחשבון, אך מאוד חששתי שהקירבה אל השכנים ואל הרחוב (הגינה גבלה בשתי צלעות ממש במדרכה) ימנעו ממני להשתמש בשירותי קומפוסט, בסופו של דבר. המציאות הוכיחה אחרת. במשך שנה ערימות הקומפוסט נתערמו ממש על גדר הגינה, בקירבה של חצי מטר מהמדרכה הראשית ברחוב, ומעולם לא העיר לי אף אחד על ריח לא נעים. אף אחד אמנם גם לא ידע שקומפוסט הוא מה שמסתתר בערימות, אך זאת לא הנקודה. המסקנה היא שאם מטפלים בקומפוסט כמו שצריך, הוא לא הופך למפגע ריח.
ובכן, אם פתרנו את עניין הריח, נשאר העניין ההתנהגותי. שירותים בחצר בד"כ יהיו יותר מדי ראוותניים. פתרון ראוי, אם כי עתיר עבודה, הוא שירותי דלי שישבו בתוך חדש המקלחת בבית. אך מה נעשה כשכל המקלחת תפוסה? כשוילון המקלחת סגור, יחד עם אסלת הראווה שעתידה לצאת מכלל שימוש (אך לא לצאת מהבית), לא נותר מקום ראוי והגיוני לקופסא שתכיל את שירותי הקומפוסט. מה עושים?
ושוב, אני מצטער – המצלמה השתגעה, ורוב התמונות של תהליך הבנייה יצאו לא שלמות. את המעט שהצלחתי להציל אני מציג בסוף המדריך, כי הן בעיקר מעניינות אבל לא ממש אינפורמטיביות.
התכנון נבע, כמו שאמרנו מהמרחב הצפוף בחדר המקלחת, ועל כן תוכנן בדיוק לפי אפשרויות התמרון בו.
אסטתיקה – שירותים צריכים להיות אסטתיים ונעימים למגע כדי לאפשר חווית שימוש טובה ולא טרואמטית לאורחים, אך גם לבני הבית. לכן העץ שבנינו איתו נבחר גם לפי איכותו, וכולו טופל באמצעות מלטשת, כדי להשאיר מגע נעים.
ניידות – המטרה הייתה להזיז את השירותים מאזור המקלחת בכל פעם שמישהו מתקלח. לכן היה על השירותים להכנס לכוך שמאחורי הדלת, ועל הגלגלים היה לנוע בצורה חלקה וידידותית. התמזל מזלנו וקיבלנו גלגלי כיסא משרדי, שבנויים ללחץ ישיבה של אדם אנושי, ונעים בחופשיות תחתיו.
מינימום נוכחות במרחב – הקופסא נבנתה ממש סביב הדלי ומכסה האסלה, ולא טיפה מעבר לזה. גם גובה החלל בתוך הקופסא תואם בדיוק את גובה הדלי (למעשה כשיושבים על השירותים, המכסה גם טיפ-טיפה נשען על הדלי). חשוב מאוד, מפאת הצפיפות כאמור.
סה"כ השירותים מתפקדים יפה עד עתה (כבר יומיים-שלושה). שמעתי הטוענים שבזמן הישיבה, השירותים מתגלגלים יותר מדי. אני חושב שבמקרה הזה, עדיף שיתגלגלו יותר מדי, מאשר שלא יתגלגלו כלל. ויפה שעה אחת קודם.
בשבוע האחרון מופיעים במי האסלה (שאינה בשימוש), ג'וקים מתים. האם יש קשר בין הדברים?
אציין, כי אין לי בד"כ ג'וקים בבית (אבקת אסיד בוריק…), ולעיתים נדירות נכנס ג'וק יחיד בוגר תועה. ועכשיו באסלה, צפים גוקים צעירים ( 4 תיקן גרמני בגודל זהה ו-2 גדולים יותר בגודל זהה והיום תיקן אמריקאי יחיד…).
האם צריך לתחזק את השירותים שאינם בשימוש? למשל, האם צריך להדיח את המים בשרותים מידי פעם? לשפוך חומץ? אפשר לסגור את הברז המוביל מים לסיפון? צריך לרוקן את המים בסיפון?
ג'וקים הם לא חלק מהחבילה באופן מחייב. קשה לי לומר מהיכן הם מגיעים אצלך, אבל אצלי בחמש השנים האחרונות מעולם לא הופיעו ג'וקים באסלה.
ככל שאני יודע, אין צורך לתחזק את השירותים. כך שאינני יודע כיצד לעזור לך מעבר לרעיון הכללי (המוזר) שכשמים לא זורמים בצינור הביוב הם עולים מהביוב עצמו ופשוט מתים כשהם מגיעים לסיפון של השירותים… אבל גם אם זה כך, אין לי רעיון חכם כיצד לעצור אותם.
היי אסף, תודה על התשובה המהירה.
כוונתך שאולי גו'קים צמאים עולים מהביוב היבש כדי לשתות וטובעים באסלה?
לגבי המקקים – כן, אם הצינור יבש, והתפתח שם מרחב מחיה חמים ונעים למקקים, אז הם עולים בצינור (לאו דווקא כדי לשתות ממש, אלא פשוט בצורה רנדומלית, כחלק מאורח חייהם) וטובעים באסלה כשהם מגיעים לסיפון מהצד השני שלו, שם הוא פתוח.
היו הדחות מדי פעם, על ידי אורחים שלא הבינו מה עושים או שהחליטו שלא מכבודם. ברמה של פעם בחודש.
אולי הקישור יעזור לאחרים (אני דחיתי את המעבר לשירותי דלי מפני שפרוייקט הנגרות היה גדול עלי והתוצר נראה לי כבד ונפחי. רק כשהתעמקתי הבנתי שלא חובה לבנות קופסא).
מאמר נפלא כמו כל האתר הזה ויש לי שאלה. האם אתה מוסיף משהו לדלי אחרי שעושים צרכים? אנחנו בנינו בקהילה שאני גרה בה בארה"ב שירותי קומפוסט בחוץ. המיכל אמור להספיק בערך לשנה עד שהוא מתמלא ואז עוברים למיכל אחר לשנה נוספת בזמן שהמיכל הראשון מתפרק. אבל במהלך השנה שבה משתמשים במיכל – האם אפשר ורצוי לזרוק משהו על כל יציאה? גם מבחינה ויזואלית אבל גם מבחינת הריח והפירוק של זה? יש משהו שיכול לזרז את הפירוק? תודה מראש על התשובה.
קודם כל, אני ממליץ על הספר Humanure של josef jenkins אם עוד לא שמעת עליו. התנ"ך של השירותים היבשים. חשוב מאוד.
שנית, מכיוון שהזבל האנושי הוא חנקני בעיקרו, בסופו של דבר עלינו יהיה לאזן את יחס החנקן-פחמן באמצעות פחמן מן החוץ. זה עוזר גם לריח וגם יחס זה הוא מרכיב חשוב בתהליך. אם עוד לא קראת את המדריך להכנת קומפוסט ביתי, כאן באתר, כדאי לעבור גם עליו.
אני, בשירותים שלי, וכל מי שאני מכיר שעובד עם שירותי קומפוסט (בין אם הם שירותי דלי או שירותי תהליך שבהם הפסולת מתבשלת לאורך זמן ארוך), מכסה בחומר "יבש" אחרי כל עשיית צרכים, ודואג שגם הערימה עצמה לא תהיה רטובה או יבשה מדי, בעזרת הוספת החומר היבש (כך אני שולט בזה). במקרה שלי החומר היבש הוא נסורת של עץ לא מעובד מנגרייה של חבר. לעיתים הנסורת חתוכה לגודל של קליפות תפוח אדמה, ולעיתים היא דקה כמו אבקה. לדעתי העובי הנכון הוא משהו באמצע, עם נטייה לקטן יותר.
אסף תודה. מעניין ומלמד.
אני עושה קומפוסט אנושי מזה שנתיים, בהצלחה רבה. בהתחלה ישבתי על אסלה מעל לדלי, אבל אז גיליתי שהיא מיותרת ושכריעה חלקית, סמלית ממש, מספיקה כדי לעשות יציאה נוחה, נקיה ומהירה. במקום קונסטרוקצית עץ, יש לי פשוט דלי לבן 18 ליטר עם מכסה, שלתוכו אני שופך גם את שאריות האוכל. אני מקמפסט את הכל, אחת לשבוע, בערימה בגינה שמתוחמת בגדר פלסטיק מעגלית. אני מכסה בעלים, והתהליך כולו מוצלח וללא ריחות או מטרדים אחרים.
מכיוון שאין לי גישה לנסורת, אני משתמש בעלים יבשים.
תודה על התגובה, עודד.
בגדול יש כאן גם שאלה של אסטתיקה (לכן המבנה ומושב האסלה והכל, אל מול דלי לבן), וגם את העניין שהיה צריך ליצור משהו נייד, כי המקלחת כולה הופכת לשלולית גדולה בזמן המקלחת, וצריך לנייד את הדלי עם הזבל האנושי מצד לצד, בקלות ובנינוחות, גם כשאתה ערום.
אבל איך מקמפסטים את הזבל האנושי?
בדיוק לפני חודש סער אוסטרייכר שיכתב מעט מדריך ישן אודות טיפול בערימת קומפוסט, בקישור הזה כאן.
עונה על השאלה?