חב"ד | שיחת השבוע 1414 | סיפור או הלכה?
המדרש מספר שיחזקאל תמה: הלוא בני ישראל שרויים בגלות ואינם יכולים לבנות את המקדש, ולשם מה להורות להם את צורת הבית? ענה לו הקב"ה שהעיסוק בתורת הבית כמוהו כעיסוק בבניינו: על בני ישראל לעסוק בהלכות בית המקדש, "ואני מעלה עליהם כאילו הם עוסקים בבניין הבית".
על-פי הדברים האלה מתעוררת שאלה על דברי הרמב"ם בהקדמת פירושו למסכת מידות. המסכת הזאת מפרטת את מידותיו של בית-המקדש, והרמב"ם כותב שאין זה אלא "סיפור שהוא זוכר מידת המקדש וצורתו ובניינו וכל ענייניו".
הדברים האלה צריכים הסבר: הלוא למסכת מידות היה היבט מעשי ביותר, שכן היא נכתבה בזמן שבית-המקדש השני היה קיים. גם אחרי החורבן היה יכול להיות לה שימוש מעשי, כאשר מלכות רומי ביקשה לבנות את בית-המקדש מחדש (אם כי חזרה בה לאחר מכן).
ועוד יותר נדרש הסבר, שהרי כפי שאמר הקב"ה ליחזקאל, עצם העיסוק בתורת הבית נחשב כבניינו. לכן אנו לומדים את ההלכות שהרמב"ם עצמו כתב בענייני המקדש, אף שאין בידנו לבנות את הבית ולבצע את עבודותיו, כי על-ידי עצם הלימוד הקב"ה מעלה עלינו כאילו בנינו ועשינו את העבודות. איך ייתכן אפוא להגדיר זאת 'סיפור' בלבד?
אלא שהרמב"ם לא התכוון לומר שיש כאן 'סיפור' בלבד. כי אם מסכת מידות היא 'סיפור', הרי כל סדר קודשים, מסכתות זבחים, מנחות ועוד אינם אלא 'סיפור'; וגם למה הוא עצמו פירט את הלכות המקדש בספרו ההלכתי. אלא ברור שכוונתו באמירה 'סיפור' היא לסגנון שבו נכתבו הדברים.
דוגמה לדבר: הגמרא מגדירה את ספר ויקרא ספר של הלכות. ולכאורה, הלוא גם בשאר החומשים יש הלכות ומצוות רבות. אלא שסגנון הכתיבה בספר ויקרא הוא הלכתי, ואילו שאר החומשים כתובים בדרך-כלל בסגנון סיפורי. לכן ספר ויקרא מוגדר ספר הלכה.
זו כוונת הרמב"ם בדבריו על מסכת מידות. היא כתובה בסגנון סיפורי יותר, המתאר את מבנה בית-המקדש וסדריו. אבל בוודאי יש לה חשיבות הלכתית, ואף פרטים רבים בבית-המקדש השלישי ייבנו על-פי הדברים המפורטים במסכת מידות. לכן חשוב ללמוד את ענייני המקדש גם בזמן הזה, שעל-ידי כך כאילו אנו בונים את הבית.