את הבלוג של הגר ואסף הכרתי דרך תגובה בבלוג אחר שאני נוהגת לעקוב אחריו (ככה אני, עוקבת אחריכם, לראות מי מעניין אותי... זה ממש כיף! מגיעים ככה למקומות ממש רחוקים). ככה זה כשנחשפים לגישה תזונתית מעניינת ורוצים ללמוד עליה כל מה שאפשר.
מאז אני עוקבת אחריהם וממש רציתי לשלב אותם גם אצלי בבלוג, אם כי עד עתה לא מצאנו את הדבר המדוייק ביותר. וכמו שאני אוהבת, נקריתה בפנינו ההזדמנות כשהגר ואני צ'יטטנו על חומרי גלם שונים שקשה למצוא בארץ ומה עושים איתם וכו' וכו'. מתוך הצ'ט הזה נולד הרעיון לפוסט המשובח הזה שנותן הרבה מידע וגם הרבה רעיונות וכיוונים.
למי שניזון מתזונה מיוחדת או מוגבלת, קריאה בבלוגי אוכל שמעבר לים יכולה לגרום להתקפי קנאה עזים. בין אם מדובר בתזונה דלת פחמימות, רגישות לגלוטן, הסרת סוכר מהתפריט או אפילו אלרגיה לביצים - לאנשים שחיים בארה"ב ואירופה יש כיום אפשרויות עשירות ומגוונות הרבה יותר ממה שניתן למצוא בארצנו החמה.
במקרה שלנו, מדובר בתזונה נטולת מזון מעובד ודלה בפחמימות. אנחנו חיים לפי שתי גישות - הגישה של ד"ר ברנשטיין לטיפול בסוכרת וגישת הפליאו. במסגרת השינוי התזונתי שלנו הפסקנו לאכול סוכר, דגנים, קטניות, תפוחי אדמה ושורשים עמילניים אחרים. על פניו - מה נשאר כאן לאכול?
ואפילו יותר חשוב - מה עושים כשרוצים מדי פעם להתפנק?
בעזרתם של כמה אתרים נבחרים ושירותי הדואר הבינ"ל. למי שמעוניין לטעום ממה שלשאר העולם יש להציע, הנה ההמלצות שלי.
סטיביה נוזלית ללא אלכוהול של חברת NuNaturals.
ממתיק נטול קלוריות ופחמימות שמבוסס על צמח הסטיביה. אפשר להשיג סטיביה גם בארץ, אבל אני מכורה לסוג הזה, שיש לו הכי פחות טעם לוואי מבכל סטיביה אחרת שטעמתי. אולי כי הוא ללא אלכוהול.
מתכונים: "באונטי", שוקולד בריא.
של אותה חברה, כנ"ל מבחינת הטעם. נהדרת במאפים ולהמתקת קפה ותה ירוק.
מתכונים: פנקייק קמח שקדים, שוקולד לבן.
אטריות קלפ (Kelp Noodles).
אטריות בריאות ודלות בפחמימות, על בסיס אצות (ללא טעם של אצות). לשימוש בפסטה ומוקפצים.
מתכונים: פסטה שמנת ופטריות.
קמח דל פחמימות ובריא, ניתן לקרוא עליו בפוסט הזה.
חמאת קוקוס באריזה אישית.
פינוק גדול ב"מחיר" מזערי מבחינת הפחמימות. אפשר לקרוא עליו בפוסט הזה.
יום שישי היה מלא וגדוש כמו שקורה פה בקיץ.
כל הבוקר ועד הצהריים היו בעלי והילדים ב"שישי- שוק" שיש במרכז המושבה בקיץ.
חזרו לנוח קצת וכבר יצאנו להופעה- מסיבה של להקת "סומסום" שעושה מוזיקה צוענית מהממת.
על הדרך הקפצתי את הבן ליומולדת והייתי חייבת להתעכב קצת, כי האבא הכין אוכל הודי מ-ה-מ-ם והייתי חייבת פשוט לטעום.
חזרתי להופעה, לשאר בני המשפחה והעברנו שם את כל אחה"צ, עד הערב.
חזרנו הבייתה כדי לאכול משהו והתכוונו להמשיך לראות את טקס פתיחת האולימפיאדה אצל חברים. אז לא היה לנו הרבה זמן להכין אוכל מצד אחד, מצד שני גם לא היה לחץ להשכיב את כולם מוקדם (על אף שהקטנים השכיבו את עצמם פשוט באיזשהו שלב).
מזל ששמתי חזה עוף במרינדה לפני שיצאנו.
מערבבים ביחד את כל חומרי המרינדה ומשרים בה את נתחי העוף לכמה שעות ואפילו ללילה.
קוצצים את הכרישה.
מכינים את הרוטב, בערבוב ידני, או בעזרת בלנדר מוט או מעבד מזון. מוסיפים מים לפי הצורך. הרוטב לא צריך לצאת מיימי מדיי, אולם גם לא קשה מדיי. משהו באמצע. מיצאו את המידה הנכונה לכם.
קבלתי מחברה את ה- JTC שלה להתנסות, כי אני חושבת לקנות ורוצה להרגיש אותו לפני כן.
הבהירים הם מ: תמרים ושקדים- "פשוטים"
את כל כדורי האנרגיה אני שומרת אח"כ במקרר ואפילו בפריזר.
הכמויות הן בערך, כך שהרגישו חופשי להוסיף ולשנות כראות עיניכם.
במעבד מזון לטחון את השקדים ואז להוסיף את התמרים, עד שנוצר גוש אחיד.
במעבד מזון מערבלים את כל החומרים עד שנוצר גוש אחיד.
במעבד מזון טוחנים את השקדים. מוסיפים את התמרים ומיץ הלימון.
מוציאים, מערבבים עוד קצת בידיים ויוצרים כדורים.
בצלחת מניחים את הקוקוס הטחון ומגלגלים בתוכו את הכדורים.
אפשר לגלגל בשבבי קוקוס גדולים יותר למראה ולטעם טיפה שונים.
אי אפשר להתווכח עם חשקים, נכון? ואין לי כבר את התרוץ של ההריון, זה אני נטו.
במעט שמן מזהיבים את הבצלים הקצוצים.
מוסיפים את הגזר והקישוא אחרי שגרדנו אותם דק דק (אפשר גם חתיכות, אולם אז יצא משהו קצת אחר. וזה בדיוק מה שרציתי!).
מערבבים היטב למספר דקות על אש לא גבוהה.
מוסיפים מלח, כורכום, ג'ינג'ר מגורד וגבעולי סלרי קצוצים. מערבבים שוב לכמה דקות.
בינתיים משרים את השיטאקי המיובשות (אם יש טריות, לא צריך).
כשהמים רותחים מוסיפים פנימה את הקומבו ואת הפטריות הקצוצות (לאחר ההשרייה והסרת הרגל).
מבשלים 20-30 דקות ובסוף זורקים פנימה את עלי הסלרי והפטרוזיליה (מרק עוף סטייל).
מתקנים תיבול, אם יש צורך ואוכלים בהנאה!
המשך קיץ מהנה!
תוך כדי הדרך שאני עושה עם עצמי בעולם התזונה- האישית והמקצועית כאחד- אני תוהה: האם אנחנו חייבים להכריז בריש גלי על ההעדפות האלה שלנו? או שאנחנו יכולים פשוט להסתפק בלאכול וזהו?
מדיי פעם אני נתקלת באנשים המבקשים רעיונות לארוחות לפי מיני גישות תזונתיות כדי להקל על אורחים, קרובים ובני משפחה. למה בעצם צריך לעשות מזה עניין גדול?
נאמר, אם נגיש ארוחה של עוף וירקות בתנור עם סלט כלשהו בצידה, או ארוחה של קציצות כבש על מצע של פירה כרובית לא נוכל לקרוא לזה ארוחה "פליאוליטית"? או "דלת פחמימות"?
ואם נגיש מנה כזו של אטריות אורז וירקות, או תבשיל חומוסים ירקרק כזה עם נגיד כוסמת זה לא יהיה "טבעוני"?
ואי אפשר לקרוא למנה הזו "צמחונית"? לאוכלי דגים? ומה עם אוכלי החלב?
וכאלה שאינם מקפידים על כשרות לא ייהנו מארוחה כזו גם אם לא תהיה עליה תווית?
מה האסכולה שלי?
אני חושבת שאנחנו צריכים לאכול אוכל אמיתי, שקרוב ככל הניתן למקורו. כלומר, כזה שלא עבד אינספור עיבודים, אלא אם כן הם קרו תחת ידינו.
חומרי גלם בסיסיים!
אין לי בעיה עם בשר, דגים, פירות ים, ביצים ומוצרי חלב במתינות (רצוי מעזים, כבשים או בופאלו). יש לי דווקא יותר בעיה עם דגנים למיניהם, בעיקר קמחים מכילי גלוטן למיניהם ועם סוכרים, שמנים מעובדים ושאר חומרים תעשייתיים ו"חדשים".
ואתם? מה אתם חושבים על האוכל שלכם?
הלכתי על ההארד קור, לא משהו הכי בריא הפעם (מותר לשחרר לפעמים...).
הרעיון היה שהם מכינים הכל, גם את השלט והסטינג עצמו ברחוב וגם מחליטים על התמחור, וכמובן שהם יכינו את המיץ והעוגיות.
מי רוצה כזה כדור שוקולד?
הרעיון היפה של עוז- עיגול עם קוקוס, עיגול בלי. יש לו חוש, נכון?
מקציפים את החמאה והסוכר וכשהם מעורבבים מוסיפים בהדרגה את הביצים ואת תמצית הוניל.
מערבבים פנימה את הקמח והסודה לשתייה עד לקבלת עיסה חלקה.
מוסיפים פנימה את השוקולד צ'יפס ומערבבים היטב.
מקררים את התערובת כחצי שעה (אפשר גם יותר).
העיקר שיהנו, נכון?
אולי כתמתם בעצם?