שמעתי את המילים פרחי באך המון פעמים בשנה האחרונה אבל מעולם לא חקרתי את הנושא. הסקרנות שלי הובילה למליון שאלות שבסופן החלטתי לבקש מחגית דהן להתנסות קצת ולהבין יותר לעומק מה הסיפור של הבאך.
חגית אומרת לי יש כאן תורה המציפה את הקשיים בניגוד למודלים אחרים שיטות או קלפים המעודדים את החיובי והטוב. יש כאן מבט ישיר לקשיים הרגשיים שלנו שלא תמיד נעים לנו לראות אותם מונחים כל כך ברור על השולחן.
להגיד דברים טובים, חיוביים ולהתרכז במה שטוב זו מומחיות בזכות עצמה. בתור מי שמנוסה בלהניח את הכאב על השולחן ולנסות לבדוק אותו כמו חייזר שנחת הרגע, אני מעדיפה קצת יותר ישירות. בתחילה עם חליפות נגד קרינה ולאט מסירה את המגננות ומתקרבת לדקור את הכאב עם מקל, עד שאני מבינה אותו, מתיידדת איתו לומדת איך הוא מתנהג אצלי, מה מפעיל אותו, בוכה אותו החוצה ומשלימה עם היותו.
התמסרתי לאבחון של חגית. ביקשתי סליחה מראש על כל הבדיחות שאני הולכת לפלוט כדי להתמודד עם הכאב, כי ככה זה אצלי.
אחרי הסבר קצר שמתוכו הבנתי שהבקבוקון "רסקיו" שנמצא בפארמים ומשמש להפגת מתחים ומחשבות טורדניות הוא דוגמית של התורה של באך. הדוגמית הזו עוזרת ללא מעט אנשים להתמודד עם בחינות, ימים קשים ומתחים. בדיקה מהירה מראה שמדעית לא ניתן לראות הבדלים בין פלצבו לבין שימוש ברסקיו או בכל אחת מהתמציות האחרות. בדומה להומיאופתיה, יש אנשים שנשבעים שזה עוזר להם ומבחינתי, אם מצליחים להפעיל את מנגנון הפלצבו והגוף מתקן את עצמו מתוך ציפיה להתרפא, זה מעולה מבחינתי. כולם מרוויחים. אבל אם פלצבו, למה הצמחים או בעלי חיים מגיבים בשמחה לתמציות באך? יכול להיות שהמעט אלכוהול בתמצית עושה אותם שמחים?
ובאך עצמו, התחיל בהומאופתיה ופיתח את השיטה הפרטית שלו לריפוי כאבים רגשיים מתוך אמונה מלאה בחיבור גוף ונפש. מה שלא עזר לו להשאר בחיים מעבר לגיל 50.
חגית אומרת "בלי פחד. הולכים למקומות הקשים מתוך אמון שהתהליך הזה והתמציות יפעלו לטובתנו העליונה, יאתרו את המקום שזקוק להדהוד עד להיעלמות מקור הקושי הרגשי."
משכתי 7 קלפים עם תמונות של צמחים שונים וקוויתי לטוב.
שמעתי את החיוך של חגית מבעד לעיניים הסגורות ואת קריאת ההתפעלות מהקלף הנוסף והשמיני שביקשה שאבחר שכנראה הסגיר משהו.
ואז היא אמרה בחיוך גדול ואוהב: את שקרנית את!
את מציגה בקושי 10% ממי שאת באמת.
אני: "מה? ברור שאני לא מציגה את כל מה שעובר לי בראש. יאשפזו אותי מיד אם אספר לעולם יותר ממה שאני כבר חושפת."
חגית מספרת לי שהקלפים מציגים תמונה של עומס, מחשבות טורדניות, מלנכוליה, ביקורת עצמית ותחושה של "לא עשיתי די" והשיא: "פחד גדול מאסון שמתקרב".
כמי שמתבוססת בקשיים הרגשיים שלי מגיל מאוד צעיר, לא מופתעת כלל לשמוע את האבחון הזה. כשלומדים מגיל צעיר שחרא קורה, הדרך שלי להתמודד עם זה היתה פשוט להתכונן. כך מצאתי עצמי מתכוננת לכל צרה שתבוא. היו ימים קשים שבהם הדמיון שלי יצר אירועים קשים בלתי אפשריים שהסיכויים שהם יקרו דומים לזה שחייזרים ינחתו בנס ציונה.
סיפור החיים שלי רצוף אובדנים ומוות. למרות האופטימיות הגדולה המתבטאת בחיוך כמעט קבוע אצלי, הראש שלי מבזבז אנרגיה ועובד שעות נוספות כדי להתכונן לקטסטרופה, מנסה לצפות את כל הדרמות האפשריות ברגע נתון. לא יתפסו אותי לא מוכנה.
מצד שני, עדיין לא אשפזו אותי במוסד סגור כך שאני מניחה שהצד האופטימי, הסובלני והמחויך שלי מוביל את הדרך בעולם שהוא לא במחשבות שלי. לא סתם אני כותבת, המוח שלי אלוף ומיומן בלייצר סיפורים. אני תמיד בוחרת את הסוף הטוב, האלטרנטיבה האופטימית, אבל האלטרנטיבות ה"מציאותיות" יותר קיימות אצלי ולמדתי להדוף אותם.
הקלף הנוסף שבחרתי שהוציא מחגית "מופלא, זה קלף מופלא" הסגיר את הבקשה העמוקה שלי להפוך את המלנכוליה לשמחה ושקט כדי להשיג שלוות נפש.
ואז יש את השלב שבו רוקחים תמציות לתוך בקבוקון ואז לוקחים כמה טיפות כל יום כדי לגרום לגוף שלנו להדהד את התדר שיביא להתפוגגות הקושי.
הנודניקית שבי אומרת שכבר עצם הדיון בקשיים והתבוננות בהם עשויה ליצור הקלה בתחושה והמתבוננת אומרת מעניין כל העניין הזה.
יש ערב נעים שחגית עורכת, מעניין אותך לבוא לשמוע?