« ההגירה לאן?
This entry was posted on 11 במרץ 2016 at 09:57 and is filed under אירופה, מקרו כלכלה, ריביות וחובות.	You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.
התהפך הסנטימנט , מן המניות , למטבע ( הם הרי בקשר דיאלקטי טבעי ומובנה כפי הידוע לך ) .
הוא מייצר סנטימנט , בעוד אתה מתעסק עם פיגורות . אלא מאיי : הכל עד גבול מסוים . פיגורות בגדול , יעשו את זה כמובן משהו אחר !!
כלכלה ריאלית נ' סנטימנט , ולדעת בכל פעולה , מה התמהיל וההשלכה , ותקצר היריעה מסיבוכים בלתי נתפסים .
אל רום, אתה מתייחס לסנטימנט כאיזה קסם לא ברור. אני מכיר בכך שזה יכול לעבוד כך אבל במקרה כאן אני מתייחס אליו כהשקפה רציונלית שהבנק המרכזי עתיד לעשות פעולות מסוימות שיגדילו זרימת הכספים במשק וכשההשקפה הזו נכזבת, התוצאה הרציונלית היא ירידות שערים ומיתון.
דניאל, ההשפעה של הריבית השלילית על הנדל"ן היא בעיה לא פשוטה כאן במדינה. אבל בשאר העולם פחות קריטית.
אבל מסכים שריבית שלילית בעלת תופעות לוואי שליליות לכן אני מעדיף גישה שבה המדינה מעניקה החזרי מס במקרה של מיתון ודפלציה ומממנת זאת על ידי הגדלת גרעון. זה מה שרמזתי בפיסקה על האופציה התקציבית.
אם המטבע יירד ( הריבית יורדת ) משקיעים יחפשו אפיקים אטרקטיביים יותר וחלופיים . ואז ינדדו למניות . מניות אמרת ? כלכלה ריאלית אמרת !!
להזכיר לך מה בן ברננקי עשה ? לא מבין אותך !! כאשר הנתונים הכלכליים היו גרועים ,השווקים היו עולים ( הפד ימשיך באופיום ) כאשר הנתונים הכלכליים היו טובים ,השווקים היו יורדים ממש ( הפד יפסיק עם האופיום ) .
זוהי הכלכלה תמריץ !!
אוקי. אז אם כך אז אין סנטימנט. רק ציפיות רציונליות ואם כך איני מבין ביקורתך הקודמת.
מה שקרה אתמול, יותר משהוא מספר את הסיפור על סוף דרכם של בנקים מרכזיים, הוא מספר את סיפורם של פקידי האיחוד האירופאי.
לדראגי אין את היכולת לקדם מהלך מקיף לשום דבר. לא לרפורמה מוניטרית, לא להורדת ריבית וגם לא להעלאת ריבית. הוא יכול רק ללוות את הסטגנציה שדבקה באיחוד ולתת לה איפור כזה או אחר. ותו לא.
ברגע שמי שעומד מאחורי הפקיד אינו נבחר אלא ממנה את עצמו, לא נותר לפקידות אלא לקיים ישיבות ומסיבות עיתונאים (בכדי לשדר "נחישות"), ולערוך "מבחני לחץ" מתוחכמים שמעסיקים את טובי החשבונאיים והמהנדסים הפיננסיים. כאילו שהבעיה באיחוד היא חשבונאית.
מי שמבין איך עובד האיחוד (ממלכת פקידים) ואיך זה אוסף של וקטורים מנוגדים (שהרצון לרצות את כולם מוביל בקירוב לסכום אפס), יכול להבין איך הגיעה אירופה למקום הנוכחי שהיא שרויה בו. מדובר בממלכה אנונימית, ללא מלך/דיקטטור (שנבחר בשם האל הריבון) או הנהגה נבחרת (בידי העם הריבון).
זה לא עניין של כלכלה. זה אפילו לא רק עניין של פוליטיקה. זה עניין של סוציולוגיה – של חברה וקהילה ושל תקשורת המונים. אי אפשר לקיים לאורך זמן חברה שמנוהלת בידי טכנוקרטים ומשפטנים. חברה ללא הנהגה לגיטימית, שמאורגנת על בסיס של "כח רך". שלהנהגתה הבלתי נבחרת אין אפילו כח צבאי או אחר תחתיה ואין לה פנים או דמות שניתן להזדהות איתה או להתנגד לה.
בנושא ההגירה האיחוד נתפס עם מכנסיים מופשלים, וראשי מדינות חלשות (כמו הונגריה או אוסטריה) הצליחו לכופף את בריסל. אז מה יקרה במקרה של משבר קיומי יותר? של טרור מתפשט? של מלחמה מצד רוסיה? חסרות עשרות בעיות קיומיות נוספות? מי יעמוד בראש? מי יקבץ את השורות? מי יציב פתרון? מי ישליט את מרותו? מי ינאם לאומה? מי יציב חזון?
ריבית שלילית היא ניסוי מוניטרי שאולי (אולי !!) היה יכול להצליח אם הוא היה מתקיים בתוך מערכת שיש מי שעומד מאחוריה, אבל היא תכשל בתוך הממלכה האלמונית והענקית של מגדל בבל/בריסל.
יאיר, כתבת דברים מעוררי מחשבה. תקפים גם להגמוניית המשפטנים בארץ, בפרט אחרי שאהרון ברק ודורית בייניש פרשו ונותרו שופטים ששמם לא אומר כלום לציבור.
הרי המצב בעינו עומד , אתה כתבת על שברי אחוז . ואם כך , מה הקשר בין שבר אחוז אכן , לבין מה שקרה ? התנע הוא סנטימנט , וזה יצר מה שיצר ( עליות וירידות בהתאמה ) .
עכשיו , מירידת המטבע , בשברי אחוז לדעתך , איך משקיעים נוהרים למניות . מניות הרי נעוצות בעולם הריאלי , בהצלחה העיסקית , בנתונים כלכליים .
ואם כך , נוכחת בעצמך , שהבנק המרכזי , יצר ( מדעת אם לאיו ) סנטימנט אשר מניע הררי כסף וכלכלה . שהרי , מה הקשר לכאורה , בין מטבע מוחלש, לבין מניות של חברה מסויימת , ואפילו מדד כולל של שוק ?
זוהי הכלכלה , תנע וסנטימנט . כך נוצרות עיקר הבעיות , וכך גם יכולות להיפותר או צריכות להיפתר הבעיות . הכל בגבולות כמובן או במיתחמים מוגדרים של תמהיל ריאלי / סנטימנט , כי הרי ברור , שאם אתה מעלה הריבית מאפס ל : 10 אחוז , ובמכה , משהו ברור וחזק יקרה ריאלית ( אבל גם סנטימנטלית ) .
שמם של שופטים , לא חשוב , השופטים צריכים להישאר צנועים , ומתחת לרדאר , ככל שמכירים אותם פחות , יותר טוב !! החשיבות הציבורית , בפסיקה , בהטמעה של חוקיות , ואת זה , אתה לא יכול להבין ולהרגיש , ואף אחד לא ממש תמיד יכול להבין ולהרגיש ( אלא מי שעוסק בתחום כמובן ) .
התנע או התיזמון בסנטימנט , אבל ברור שהתנועה עצמה , והיעדים , הינם רציונלים או , יותר חשוב : פסאדו רציונלים , אלא שפסאדו רציונלי , הוא לאיו דווקא רציונלי כמובן .
במקרה דנן : המניות יעלו , אבל לא בגלל תוצאות עסקיות או כלכלה ריאלית , אלא : בגלל שכולם חושבים שכולם ינהרו לשם ( לשוק המניות ) האם זה רציונלי או פסאדו רציונלי ? ברור ששניהם תקפים , אם שניהם תקפים עסקינן בפסאדו רציונלי , ולא רציונלי כמובן !!
כשהמצב הכלכלי היה טוב האיחוד תפקד יפה . לרוע המזל המשבר הגיע מוקדם מדי לפני שאירופה הצליחה להפוך למדינה נטולת גבולות. מדוע ממשל פדרלי בארה"ב הצליח להחזיק אותן כיחידה אחת ומדוע זה לא עובד באירופה.
באיחוד , יש אמנם מטבע אחיד , אבל כלכלות שונות תכל"ס, תקציבים שונים תכל"ס ( רק בכפוף לגבולות גירעון ) יש שם דרומיים , וצפוניים ( גרמניה , צרפת למשל נ' יון , איטליה, ספרד , פורטוגל וכו….. ) .
לא כך המצב בארה"ב : אפל , מייקרוסופט , קטרפילר , ג'י אם , קוקה קולה , של כל מדינות ארה"ב . תקציב ההגנה הינו פדרלי למשל . זה פשוט מאוד !! פיחות או ייסוף של המטבע , הוא אחיד בארה"ב , ואילו בארצות האיחוד, אין אפשרות לייצר מדיניות דיפרנציאלית במטבע ( יבוא נ' יצוא ) .
תחת אחד משני קבועים.
א.) יש לה פטרון כפי שארה"ב הייתה עד וקצת אחרי (כל עוד היה טוב,אורי) נפילת ברה"מ.
ב.) כל שאר האומות והדתות אימצו בעצמן את הפוסטמודרנה.
.When the going gets tough, the tough get going.
בארה"ב אחרי מלחמת האזרחים עדיין היה אתוס משותף מספיק גדול בשביל להתאחד מאחוריו.
גיא , זה יפה מאוד , אלא שאתה מרחיק לארה"ב ולאירופה , במקום פה מתחת לאף . אתוס קשיח , וממילא חוקה קשיחה , היא זו שברבות השנים , גרמה לשסעים קשים וקיטוב קשה במדינת ישראל אכן , והחארטה הזו של הפוסטמודרנה , היא הגורם הבסיסי לשסעים הקשים במדינת ישראל . ואיזהם שאר הגורמים גיא ? אני מניח שתבין לבד …..
אכן אלרום, לכך חשבתי שהתכוונת בתגובה הראשונה שהבנתי שהיא תגובת שאלה רטורית.
לא מבין כלום.
למהגרים יש אתוס? הכל נבנה על ידי מהגרים כולל אמריקה.
מה האתוס של הפלסטינים? להיות עם חופשי בארצנו? האתוס תמיד נראה לי כלבוש. בגדי המהפכן הלא מגולח למי שלא הצליח בעבודה ובחברה בעל נטיות פסיכופטיות שבילדותו חנק חתולים, או שעונד חליפה כעורך דין.
בשביל מה בכלל האמריקאים נכנסו למלחמת האזרחים עד היום לא ברור לי גם אחרי שלקחתי כיתות שמסבירות את זה באוניברסיטה בארה"ב וזה לא בגלל הכושים.
האתוס הוא כסף, תמיד שווה כסף או כמו שאמא שלי היתה אומרת: כשמישהו אומר לך זה לא הכסף זה העקרון הוא מתכון לכסף.
הפוסטמודרנה יכול להגיע לידי ביטוי רק כשנואם יושב על הררי כסף בשכונה בטוחה עם שרותי רפואה.
אצל האירופאים לדעתי זו השפה. אם היו כופים על כל המדינות לדבר ולכתוב בשפה אחת וללמוד בבתי ספר בשפה אחת, בסדר אתם רוצים אתוס אז שילמדו כולם נצרות, שימציאו דת ישספרנטו שמה וילמדו אותה בבית ספר והיא תחשב לאום ולא דת כמו אצלנו היהודים וימציאו הסטוריה. שיתאחדו עם ישראל ויקראו לעצמם אירופה ציון. אבל השפה, אם כולם היו מדברים בשפה אחת וכנראה אנגלית עדיפה, זה היה מאחד אותם. היה קל יותר לנדוד ברחבי המדינה ולהפוך למרק אחיד.
קראתי אתמול כתבה בהארץ כמדומני על בילי בר גרב, בשבדיה בהדפסות ובהצגות החדשות מכניסים שינויים קלים. בילבי כבר לא אומרת אבא שלי הוא מלך הכושים כי זה מעליב. האם להגיד אבא שלי מלך היהודים צורם? היא כבר לא מותחת את העיניים עם האצבעות כשהיא רוקדת ושרה שיר סיני כי זה פוגע בסינים.
שיר הילדים "כושי כלב קט" נאסר לשידור בקול ישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20, מחשש לפגיעה ביחסי ישראל עם מדינות אפריקה‏. שמה של הגבינה שיוצרה בישראל ונקראה "כושי" שונה ל"אושי", וגם שמו של קרמבו, שנקרא "כושי" בראשית הפצתו בארץ ישראל, שונה.
אנשים שנולדו במערב מאז מלחמת העולם השנייה התנסו בשיעור קטן להפתיע של תהפוכות. בימי חיינו לא התרחשה אף מלחמת עולם אחת, אפילו לא מלחמה אזורית אחת. לא ידענו רעב, ערינו לא התמלאו פליטים, לא התחבאנו במרתפים חשוכים מאימת פוגרומים או משטרות חשאיות. לא היו לנו מלחמות אזרחים, או התקוממויות, או הפיכות צבאיות. את השגרה הפחות-או-יותר חזויה של חיינו למדנו לקבל כמו הייתה מובנת מאליה.
היא מעולם לא הייתה מובנת מאליה. הדורות הקודמים, המאות הקודמות, חיו בצל פחד, שרירות לב, דיכוי, ניצול; הוודאות והביטחון האישי היחסי היו מהם והלאה. היה מעניין מאוד בעולם משכבר הימים, אבל חוץ מבעלי שיגיון רומנטי, איש מאיתנו לא היה רוצה לחזור לשם. גם המעולים שבבתי הקפה של פריז, או של וינה, לא היו מפתים את רובנו לחזור אל עולם, שאין בו רופאי שיניים עם זריקות הרדמה.
האם הוודאות היחסית של זמננו היא "הנורמלי החדש", כפי שאומרים בפוסט-מודרנית? או שהיא הרף עין, ועומדת לחלוף? התשובה היא שיש מקום לחרדה. אנחנו חוזים בשיעורים של פסימיות שכמותם לא נמדדו בעולם המערבי ובשוליו זה 75 שנה. למען האמת, כמעט הכול מוטל על כפות המאזניים.
פסימיות היא שם המשחק.
נו טוף , הרי אין בזה( בדגש על הצירה , = צראי , לקרוא בזאי) חדש.
אני מפקיד לשמור לעולם הפוסט אפוקליפטי האפשרי על סקיל סט מהמסורת העדתית שלי של מגוון מיומנויות הישיבה בחושך.
שכן בחושך אף אחד לא יכול לפתוח עלי עין.
שכשאני העלתי אותם התייחסו אלי כליצן. זה בסדר , לא נעלבתי.
נוסף, מניסיון אוסיף שהסיכוי של מהנדס/ת לעסוק בטרור במקום העבודה ו\או בתגובות בבלוגים גבוה פי 97 מזה של אדם מהשורה.
עוד נוסף, חשוב לציין שאני כמובן לא מסכים עם הסיפא הפוליטיקלי קורקטית של פרופ' דייגו גמבטה.
"העובדה שבקרב המדגם שלו יש ייצוג יתר למהנדסים לא אומרת שום דבר על מהנדסים מן השורה.
זה יהיה מגוחך לחשוב על כל זה כעל משהו שיש לו השלכה על אנשים שהם מהנדסים. ואגב, שני הגיסים שלי הם מהנדסים, כך שכדאי שאהיה זהיר", הוא צוחק."
נוסף אחרון בזאת ,אצלי מדובר ביותר קירבות משפחה והקירבות יותר קרובות .
"בסופו של דבר, הם מצביעים על שלושה מאפיינים חשובים במיוחד: נטייה להיגעל (שצדה ההופכי הוא מתן חשיבות יתר לטוהרה), נטייה להבחנות ברורות בין מי שבתוך הקבוצה למי שמחוצה לה, ותכונה שלישית, שאותה הם מדגישים במיוחד: "הצורך בסגירת מעגל"."
"למה הכוונה ב"צורך בסגירת מעגל"?
["אלו אנשים שמרגישים לא בנוח עם אי־ודאות, עם עמימות. הם רוצים שהכל יהיה ברור ומוגדר היטב. ללא פשרה. אם יש לך סוג מנטליות כזאת, אתה לא מתאים במיוחד לפוליטיקה דמוקרטית, שבה עמימות היא חלק מהעניין"](*). גמבטה חוזר למחקרים של הסוציולוג והפילוסוף תיאודור אדורנו, שניסה להבין אחרי מלחמת העולם השנייה מה מקור "האישיות הסמכותנית". "אדורנו ועמיתיו זיהו את [אי־הסובלנות כלפי עמימות], שהיא קרובת משפחה של הצורך בסגירת מעגל, כתכונה מאוד חשובה של האישיות הסמכותנית שתמכה בעליית הפאשיזם והנאציזם. הם חשבו שזה תוצר של תהליך החיברות בחינוך הסמכותני, אבל למעשה יכול להיות שהתכונות הללו נתמכות בתכונות אישיות שלא בהכרח נלמדות. סביר יותר שיש בהן רכיבים מולדים. כולנו מכירים אנשים שנעשים מבולבלים כאשר דברים אינם ברורים, שלא מרגישים עם כך בנוח, שרוצים פיתרון מהיר ויציב בכל מחיר. נראה שזה חלק מהסיפור"."
תזכורת למאמר שקישרתי אליו בעבר.
(*) One prefers the unknown, the other can’t stand it.
קיימים הבדלים מהותיים בין האיחוד האירופי לארצות הברית של אמריקה.
– מבוטלות הבחירות לנשיאות, וכמובן גם הפריימריז לנשיאות. הבית הלבן הופך למוזיאון ואתר תיירות. מובן מאליו שכל סמכויות הנשיא מתבטלות. אולי נשארים הסנט, הקונגרס והביוקרטיה הוושינגטונית.
– שתים – שלוש המדינות החזקות ביותר בארה'ב, נגיד ניו ירק וקליפורניה, מנסות להכתיב לכל שאר המדינות כיצד לנהוג, ומחליטות בינהן על מדיניות החוץ והכלכלה של ארה'ב. במקרה של חוסר הסכמה בין המדינות החזקות נוצר שיתוק. סביר שמדי פעם המדינות 'הלא חשובות' מתקוממות ומסרבות לקבל את תכתיבי ה'חשובות'.
– מפורק בית המשפט העליון של ארה'ב. לכל אחת ממדינות ארה'ב חוקה משלה ובית משפט עליון משלה.
– לכל אחת מ 50 מדינות ארה'ב צבא פרטי. יש ביניהן הסכם שבמידת הצורך צבאות המדינות השונות ישתפו פעולה. מכאן, לכל אחת מהמדינות אינטרס להשקיע פחות ככל האפשר בצבאה ולסמוך על 'נדיבות' העזרה הצבאית מהמדינות האחרות. "הטרגדיה של נחלת הכלל".
אפשר להמשיך בתרגיל, אבל הבעיות המהותיות ב"איחוד" האירופי בולטות לעין.
במחשבה נוספת, יתכן וההגירה המוסלמית והשלכותיה על האיחוד יעזרו לאירופאים לגבש אתוס משותף. מעין "כולנו נגד האיסלם הקיצוני / נגד חוקי השריעה / נשואים כפויים, רצח על כבוד המשפחה ומילת נשים".
אין כמו אויב משותף בכדי ללכד את השורות. זה עובד אפילו בחברה משוסעת כמו ישראל.
אבל, במונחים ישראליים אנג'לה מרקל היא ראשת מימד ושוחרי השלום ושיתוף הפעולה הדתיים מהתנחלות תקוע. לא בדיוק המתאימים ביותר להניף את דגל ההתלכדות מול האויב המשותף.
גיא , טוב , אתה אכן ליצן , אבל לפחות על רמה . לא תמצא הרבה ליצנים ומעין קומיקאים , שהם עושים זאת במישור האינטלקטואלי המעמיק . איי מין , אתה לא מעלה על דעתך , את יצפאן , או אסייג , מעבירים לך דאחקות ( פסאדו רציניות ) על איזה תורה אקזיסטנציאליסטית מן התחת . אין הרבה יותר מדי שיכולים כך ….
תודה. אלרום. נוחמתי.
אגב , נזכרתי עכשיו , אפרופו נסיכות קסומות ,מלכים וליצנים .. פעם מלכים היו מחזיקים ליצני חצר בשביל שהם יאמרו למלך את מה שעדת מלכחי הפנכה בחצרו לא היו מעיזים לומר לו לעולם.
יכולותיו של גיא כליצן אינטלקטואלי באמת וירטואוזיות. אם האייקיו של צופי הטלוויזיה בישראל היה קופץ בכמה עשרות נקודות בעקבות ביעור העופרת הרעילה, היה נקרא להחליף את תוכנית הלילה הגרועה של גורי אלפי.
אגב קמיליה גם באירופה יש בית משפט עליון מרכזי – בית הדין לזכויות האדם.
אוסף אנשים, חסרי כל אתוס משותף, יכולים לחיות בשכנות טובה זה לזה בזמני שלום ושגשוג.
אבל, במצבי חרום ומצוקה האתוס המשותף חיוני. מדוע שאדם יהיה מוכן להקריב את חייו ו/או את רכושו לטובת הכלל – אם אינו חש שייכות לשום כלל? אלטרואיזם, הגובל בנכונות להקרבה עצמית, כלפי אנשים שאין לך שום קשר גנטי אליהם – יכול להיות מונע רק מאתוסים.
לאמריקאים, למרות שרובם צאצאי מהגרים, בהחלט יש אתוסים משותפים. הסיבות שבגללם בחרו להגר דווקא לאמריקה ולהישאר בה.
רוב האמריקאים גאים להיות אמריקאים, מתגאים בארצם ובדגלם, והצהרתית לפחות – להגן על ארצם מכל אויב.
כיום לפחות, אין אתוסים משותפים חזקים שכאלו באיחוד האירופי. יתכן, כפי שרמזתי, שהעימותים העתידיים מול האיסלם והשריעה יסייעו לאירופים לגבש זהות משותפת ואתוסים משותפים.
גם אתה הצטרפת לליצנים?
בית הדין האירופי לזכויות אדם הוא בית משפט עליון?
הוא נועד לשליט לשעבר של מדינה קטנה וענייה הנמצאת בשולי האיחוד האירופי, לרודנים אפריקאים שסר חינם בעיני מנהיגי אירופה, ולישראליים הרבים שבצעו פשעים נגד האנושות. איזו השפעה יש לו על חיי היום יום של תושבי אירופה?
זהו תיאתרון שנועד לטפח את חשיבות האירופים ומוסריותם הנעלה בעיני עצמם.
כנ'ל מדיניות החוץ האירופית המשותפת.
קמיליה, לדעתי את מתבלבלת בין בית הדין האירופי לזכויות האדם בשטרסבורג לבין בית הדין הבינלאומי הפלילי בהאג.
קמיליה , ממש לאחרונה , בית הדין האירופי , לזכויות אדם , הרשיע באבסטנציה ( absentia , שלא בנוכחותם ) סוכנים של הסי איי איי , על חטיפה ועינויים של שייך מוסלמי במילאן איטליה , וגם פסק פיצויים לאשתו . יש אנטישמיות בעולם , ישראל היא מוקד אכן לצליבה , אבל לא רק , יש גם עולם הרבה מעבר לישראל . לא רק ישראל מטרידה את העולם . וזוהי נקודה חשובה וקריטית להבנה ויצירת אסטרטגיה אפקטיבית .
תמריץ , תודה.
Funny people tend to find jokes less funny than non-funny people! It is not clear why this is the case but it might be that creators of great humor have higher standards of humor creativity and expect higher levels of creativity from people who tell jokes, compared to those who are not so good at creating humor.
שימו לב לכותב הפוסט , מדובר באותו גרינגו(*) (גרינגרוס) מהבלוג המוכר "הומו סאפיינס" שהוא פסיכולוג ואנתרופולוג באוניברסיטה של ניו-מקסיקו(*).
לא רק ארה"ב ( כמעצמה ) גם רוסיה על המוקד : לאחרונה , אישר בית המשפט הפלילי הבינלאומי בהאג ( ערכאת הקדם משפט ) את פתיחתה של חקירה מלאה , נגד בכירים ברוסיה וגיאורגיה , על המלחמה בינהם ( 2008 ) .
אז רוסיה מחד , ארה"ב מאידך , בשני המקרים , אין שום קשר לישראל כלל וכלל , לא שישראל לא נצלבת במיוחד , אבל , יש הרבה אירועים , שכלל לא קשורים ,מעין יקומים מקבילים פשוט !! תקצר היריעה ….
אני מסכים עם אורי שמחסום השפה הוא המחסום העיקרי. אם יש שפה משותפת אז הכל אחר כך יכול להתאחד: תקציב, צבא, בית משפט, חוקה וכדומה.
קמיליה טוענת שהמאבק בשריעה יכול לסייע לבניית זהות משותפת. אני לא בטוח בכך. למה?
1. איום חיצוני עוזר לחיזוק זהות קיימת אבל לא לבניית זהות עצמית מאפס, ואין למעשה שום זהות עצמית אירופאית שעומדת בפני עצמה. היה ניסיון לייצר זהות כזאת (ניסיון שממשיך כיום) אבל קשה לדבר על הצלחה. חוצמזה, זאת תפיסה פוסט-מודרנית שניתן לבנות זהות. כאילו שמדובר בעניין מדומיין (אנדרסון) שמספיק שנקים בית משפט לחוקה, בנק מרכזי, נדפיס שטרות של אירו ונכריח את פקידי הנציבות להיפגש פעם בשבוע והוקוס פוקוס נבנה לנו זהות. הזהויות הלאומיות הנוכחיות הן פרי של מאות שנים של היסטוריה, אז ניתן לבנות זהות אירופאית במספר שנים בודדות? עדיף להסתפק בזהויות לאומיות קיימות (גם אם לא מושלמות) מאשר בזהות אירופאית שמבוססת על מאבק בשריעה.
2. תמריץ דיבר לפני חודש-חודשים על הזהות המערבית שהפכה לשונאת את עצמה והחלה לדבר בקודים פוסט-מודרניים שמזדהים עם ה"אחר" ומרטשים את ה"אני". בהמשך לכך, בעוד שהאמריקאים גאים בעצמם ובמדינתם (כדברי קמיליה), הרי שזה לא נכון לומר עבור האירופאים. מי שלא אוהב את עצמו, משפחתו, קהילתו ואומתו – אני בספק אם מלחמה בגורם חיצוני תגרום לו לחזק את זהותו אותה הוא לא מחבב. וכאן אני מתחבר לדברים שכתבתי בעבר לגבי אירופה: מה שמכתיב את סדר היום באירופה (וסליחה על ההסתכלות הפרובנציונאלית הצרה שלי) הוא ניסיון לסדר את מה שקרה במלחמת העולם השנייה והשואה (שהיה שיא הנוראיות שביצעה אירופה, אבל לא מעשה יחיד ובודד אלא השיא של מלחמות והרג בלתי נפסק ברחבי היבשת). אירופה משלמת על פשעיה. כל העיסוק האובססיבי ב"אחר", והחיטוט העצמי ברע שאירופה עשתה, והבריחה מכל מעשה שמצטייר כ"קולוניאליזם" – כולם יחד הם ניסיון בריחה מהזהות העצמית, ומי שבורח מעצמו – קשה לי לראות איך מלחמה בשריעה תגרום לו לחבב את עצמו.
מהכתבה שהביא אורי, אף שהיא עוסקת בקיצונים וטרוריסטים (קרי מתעסקת בחריג ולא בנורמל), יש תשובה לויכוח שעלה פה בבלוג פעמים רבות, וממנה עולה אינדיקציה חזקה נוספת שמהנדסים נוטים ימינה בעוד שבוגרי מדעי החברה נוטים שמאלה.
לגבי " חוצמזה, זאת תפיסה פוסט-מודרנית שניתן לבנות זהות. כאילו שמדובר בעניין מדומיין (אנדרסון)"
המושג "קהילה מדומיינת" משמש את אנדרסון לתאר קבוצות אנשים גדולות, המאוחדות סביב [רעיון מלכד] אשר גורם להן לפעול כקהילה, למרות שבפועל הקשר והדמיון בין הפרטים המרכיבים אותן, וקבוצות פרטים בתוכן, מזעריים או לא קיימים כלל. תודעת הקהילה כה חזקה בקבוצות אלה, עד כי יש בכוחה להוציא את אנשיהן למלחמה בשדות קרב רחוקים ולמות למענן, כאילו היה מדובר בהגנה על ביתם הפרטי ומשפחתם.
אני חושב שזו שאלה של מהו ה[רעיון המלכד] בונה הזהה.
אם פחות מלכד כמו בשיר "אני שוכב לי על הגב" …ו "בלי שום דבר אשר שווה למות למענו".
או יותר מלכד כמו בשיר "חיילים אלמונים": "משורה ישחרר רק המוות".
עולה אינדיקציה חזקה נוספת שמהנדסים נוטים ימינה בעוד שבוגרי מדעי החברה נוטים שמאלה.
אותן תכונות שמביאות אנשים להיות ימנים גורמת להם לבחור בהנדסה כמקצוע.
אבל בני אדם משתנים ומשנים דעות פוליטיות בגילאים שונים. כשבני אדם מתבגרים הם מבינים שדברים לא שחור ולבן, וכשהם מזדקנים הם נהים מקובעים בדעתם וקיצונים יותר.
תלוי באיזה רקע הם גדלו. יש להניח שכשהם ממצב כלכלי טוב הם יותר נוטים למקצועות הומנים כשהם מתבגרים הם נהים ציניים. אנשים משנים דעות פוליטיות. הרבה מהימנים המבוגרים של היום היו שמאלנים בצעירותם.
וכמובן באירופה יש הבדל בין הדעות הפוליטיות ימין שמאל לישראל מסיבות חברתיות וביטחוניות.
תיקון בתגובה ליאיר . [רעיון המלכד] בונה הזהה = [רעיון המלכד] בונה הזהות.
אורי , תודה על הקישור לערך המעניין.
כתוב שם ש ב1993 פותחה סקאלת הקלוז'אר (סגירת מעגל).
א. בנוגע לבית המשפט האירופי לענייני זכויות אדם. כל הדוגמאות שהבאתם לפעילותו הבינלאומית הענפה רק מוכיחות את טענתי שזה לא בית משפט עליון. בית משפט עליון, כמו בארה'ב ובישראל, מקדיש 99.99% מזמנו למה שקורה בתוך מדינתו. הוא הפוסק האחרון בערעורים על החלטות בתי המשפט שתחתיו, ודן בנושאי חוק עקרוניים חשובים. האם בית המשפט העליון האירופי דן בשאלה האם אסור / מותר לאסור חבישת ניקאב בשם חופש הדת / חופש מהדת ? או בנושאי חוק אחרים המפלגים את מדינות אירופה והציבור האירופי? מסקנתי היא שאין לאיחוד האירופי בית משפט עליון.
ב. הדוגמא הבולטת ביותר בעיני לאי תפקוד האיחוד האירופי הוא הדרך בה התקבלו ההחלטות לפתוח את שערי אירופה למהגרים, ואח'כ לשלם לטורקיה בכדי לסוגרם. אין ספק שהחלטות אלו יעצבו את פני אירופה לדורות הבאים. והמנגנון לקבלת החלטות קרדינליות אלו לא מתפקד.
מכאן (ומשאר הבעיות שמניתי) האיחוד האירופי לא יוכל לעמוד במקום. הוא חייב או ללכת קדימה וליצור איחוד אמיתי (שיחליש משמעותית את המדינות הקיימות) או להתפרק ולצמצם את כוחה של ביורוקרטית בריסל.
בעבר פורסם סלוגן על חזיות 'ללכת עם ולהרגיש בלי'. נראה לי שהאיחוד האירופי, במתכונתו הנוכחית, הוא 'ללכת בלי ולהרגיש עם'.
ג. גם אני מאוד לא בטוחה שניתן ליצור אתוס אירופי משותף רק דרך ההתמודדות עם האיסלם והאתגרים שהוא מציב ויציב בפני אירופה.
חשבתי על ישראל. מה שהצליח לחבר בין בורגנים תל אביביים ליברליים, קומוניסטים שראו בבריה'מ את מולדתם השניה, חרדים שהתנגדו לעלייה בחומות והקמת מדינה יהודית, מסורתיים שעלו מהמגרב ועוד.
פרט לזכרונות רדיפות, פרעות ושואה – האויב המשותף והמשימה המשותפת. ולתחושתי, השסעים בתוך המגזר היהודי הולכים ומצטמצמים (אם כי בקצב מאוד איטי) ומתחזקת במעט הסולידריות.
יתכן ועד היום האירופאים חיו חיים נוחים מדי וקלים מדי. אולי, אם יוצבו לפניהם אתגרים משמעותיים, וצורך בהתגייסות למען מטרות משותפות, תתחזק גם הסולידריות בתוכם. אבל, ברור שמדובר בתהליך ארוך שנים.
תוכלי להבהיר את סעיף א' בתגובתיך לעי"ל על בית משפט עליון או אירופי . לא מובנים כלל הדברים .
בית משפט עליון במדינה כלשהיא , דן בעיקרון ( בעיקרון אבל לא לישון ) במה שקורה בתוך המדינה . המקבילה באירופה , בעינינים הנוגעים לאירופה . זה מה שעושה שם בית המשפט האירופי בשטרסבורג .
הבאתי לך לינק למשל , הייתה חטיפה באיטליה , אז בית המשפט האירופי , דן בהתנהגות של איטליה , בטיפולה באירוע , כחברת האיחוד האירופי .
באבסטנציה , הרשיעו בתי המשפט באיטליה ( המקומיים ) , אבל בית המשפט האירופי לזכויות אדם , רק קבע שאיטליה הפרה את אמנת זכויות האדם , וחייב את איטליה לשלם פיצויים לאשתו של השייך שנחטף . שלא יובן שבית המשפט האירופי , הרשיע בפלילים שם כמובן .
מה מלמד אותך ניסוי אוקספורד על הערכים שיוויון וחירות?
כלומר מה עדיף מבין שניהם?
ממצאיו ממחישים בראש ובראשונה את האכזריות החייתית בה עשויים לנקוט [בעלי סמכות] כלפי פקודיהם. הסוהרים שהשתתפו בניסוי היו אנשים מן השורה, ובכל זאת הגיעו תוך ימים ספורים ליחס מרושע ואטום כלפי הנתונים למרותם. ממצאי הניסוי גם ממחישים כיצד האדם נכנס לתפקיד החברתי שיועד לו. אחד ה"אסירים" בניסוי כתב לזימברדו לאחר מכן שהוא הרגיש חסר זהות, שהאדם בעל השם שהוא היה, מתרחק ממנו, והוא הופך להיות למספר האסיר שלו. הממצאים ממחישים גם את הציות של אנשים כאשר ניתנת להם אידאולוגיה שיוצרת לגיטימציה להתנהגות מסוימת, ובנוסף לאידאולוגיה ישנה תמיכה חברתית וממסדית.
אם אתה שואל אז אישית, אני כמובן מעדיף חירות על סמכות ונזהר מאוד מאידיאולוגיות ומאידאולוגים. בכל מקרה , הרבה פעמים אנו שוכחים שהאדם הוא זה שביכולתו לבחור לאילו מקורות סמכות הוא יתן את הכוח (לפחות על עצמו).
אבל, כמו שאומרים בפוליטיקה , זו לא הנקודה… (שרציתי להעביר).
הנקודה היתה שניתן לבנות זהות מדומיינת מהר מאד(מספר ימים לפי הניסוי) בהתאם לדברי אנדרסון. אלא מאי, באיחוד האירופי הרעיון המלכד שמראש אומר שאין רעיון מלכד שהוא טוב ממשנהו (אין בכלל סקאלה לרעיונות מלכדים) כנראה לא כל כך מלכד.
נושא חטיפת אשת שייך ערבי אולי פיקנטי ומעניין, אך מאוד לא סביר שהוא נמנה על הנושאים העיקריים המעסיקים את מדינות אירופה ותושביהן.
בית המשפט העליון בארה'ב, לדוגמא, עסק בנושאים שטילטלו את כל ארה'ב: האם ללמד את תורת האבולוציה או את התזה הדתית, האם המדינות חייבות להכניס שחורים לכל בתי הספר הציבוריים הלבנים, האם אפלייה מתקנת בכניסה לאוניברסיטאות היא חוקית, האם מותר לממשל לחייב את תושבי ארה'ב החופשיים לרכוש ביטוח בריאות, ועוד ועוד.
למעשה, עצם העיסור רק בנושא "זכויות אדם", תוך התעלמות מוחלטת מכל הנושאים החשובים האחרים, מעידה שמדובר בבית משפט עליון קצוץ ידים ורגלים. האם תרצה שבית המשפט העליון בישראל יעסוק רק בנושאי זכויות אדם?
קומוניסטים וסוציאליסטים יגידו ששיוויון חשוב בהרבה מחופש.
ליברלים וקפיטליסטים יגידו שחופש חשוב בהרבה משוויון.
למעשה, רק על זה הם רבים במאה השנים האחרונות.
את צריכה לעשות הבחנה בין נושאים חוקתיים , לבין נושאים מדינתיים ( אזרחיים ופליליים ) .
הנושאים שאת מציגה , לגבי בית משפט עליון בארה"ב , הם נושאים יותר קונקרטיים ולא אחת תלויים במדינה ( כמו : הפלות , עונש מוות , היחס להומוסקסואלים וכו… ) ואילו , כאשר עסקינן בנושאים חוקתיים , עסקינן בהיבטים היותר עקרוניים וכלליים אוניברסלים ( אם כי בארה"ב , ישנה דיכוטומיה קשה בין לבין , אבל תקצר היריעה ) .
אפילו כך , הבאתי לך לינק שהמחיש לך את העיסוק בנושאי חופש דת בבית הדין לזכויות אדם כאמור .
נניח פה , סוכנים של הבריטים , היו חוטפים אזרח ישראלי , לאור היום , ומענים אותו בישראל , ובמדינה זרה אחרת ( נניח מצרים כפי המתואר בבלוג ) .
אז זה נושא פיקנטי בעיני איטלקי , או ישראלי ? לא מבין קמיליה !! האם את מודעת למלחמה בטרור העולמית , להשלכות שלה ? ראי פרשת סנודן ,פרשת ג'וליאן אסאנג' ( שעודה תלויה ועומדת ) , האם את יודעת על חטיפות ועינויים של חשודים בטרור בכל העולם , על ידי ארה"ב ( גם של אזרחי ארה"ב שחשודים בכך ) . אלו נושאים שמעסיקים בטירוף את העולם ואת האמריקאים ( ראי רק לאחרונה : חב' אפל , ונעילת האייפון , אם את שמעת על כך , כתבתי לא מזמן פה בבלוג ) .
ובכלל יבשת אירופה , אינה הומוגנית , נהפוך הוא , ולכן , בית משפט כזה , מטמיע עקרונות חוקתיים באופן יותר אחיד .
הכרעה בנושאים שהם בעלי חשיבות ציבורית אסטרטגית וכוללנית ( כמו בג"ץ פה לכאורה , בשבתו כבית משפט עליון , ובשבתו פעם אחרת כבג"ץ ) .
בית הדין האירופי הוא כמובן יותר דומה לבג"ץ פה .
– ואחרונה חביבה: שינוי בכמות הרכישות החודשיות בכ-20 מיליארד אירו בחודש.