מבט אישי - "שינוי חוק הסיעוד יגרום לפיטוריהם של עשרות אלפי עובדים במשק"
"אחת הבעיות המרכזיות שחברות הסיעוד בישראל סובלות מהן היא התדמית. מאות אלפי משפחות בישראל יודעות ומרגישות, מדי יום ביומו, בעבודה סיזיפית, קשה ולא תמיד נעימה – איזה עבודת קודש עושים עשרות אלפי עובדים, המועסקים בתחום הסיעוד. הן עונות על צורך מיידי, קיומי שאין לו תחליף. אבל, לצערי הרב, חברות הסיעוד, במשך שנים, עסקו בעיקר בעשייה שוטפת ולא התפנו לעסוק גם בנושאים צדדיים, אבל חשובים מאוד, לעתיד ענף הסיעוד. למשל, חברות הסיעוד לא הקפידו לחדד את ההבדלים המהותיים בינם לבין חברות לאספקת כוח אדם. הן לא השכילו לומר – להכריז ולהדגיש מעל כל במה אפשרית – שעובד בחברת כוח אדם הוא עובד זמני ואילו עבודת הסיעוד – היא שליחות ועבודה לכל החיים. זה המסר. זה העיקר. וזה גם מה שמייחד את העוסקים בעבודת הסיעוד. יש לראות בנו שותפים מלאים ליישום חוק הסיעוד במתכונתו הנוכחית. אנחנו לא נמצאים בצד השני של המתרס, למרות שלעיתים מנסים לצייר אותנו ככאלה".
למרות הערכה והאמון הרב שיש לי באנשי המוסד לביטוח לאומי ובאנשי מחלקת המחקר של הביטוח הלאומי, כמו גם באנשי אגף הסיעוד של הביטוח הלאומי-שעושים עבודת קודש עבור הקשישים בישראל – מה שקרה לאחר שהתפרסם המחקר הראשון שלהם לאחר הניסוי שנערך בארבעה אזורים ברחבי הארץ, היו כאלה שהשתמשו בתוצאות המחקר על מנת להצדיק אג'נדה שלהם, ולמה? מכוון שמראש לא נקבעו פרמטרים מדויקים להצלחה או לאי הצלחה של הניסוי. הנושא הזה נראה לי לא תקין בעליל והוא פתח ויכוח ציבורי נוקב. ולכן, העליתי את הנושא הנ"ל בפגישות שקיימתי, יחד עם חברי הנהלת העמותה, הן עם השר הרצוג והן בפני מנכ"לית הביטוח הלאומי. אני מאוד מקווה שההיגיון יגבר, ובסופו של דבר, המחקר יוצא משורות הביטוח הלאומי, למרות שחזרנו והבהרנו שאין לנו כל כוונה להטיל דופי באנשי המחקר של הביטוח הלאומי.
בהתבוננות אחר תוצאות המחקר הקודם, נראה שקל מאוד לשחק עם נתונים, כפי שעשו כמה חברי כנסת. למשל: 94% מהנשאלים במחקר הקודם אמרו שהם מעדיפים לקבל את הגמלה בעין ולא את הגמלה בכסף. כלומר, רק 6% מבין כל הנשאלים העדיפו לקבל את הגמלה בכסף (וכל זאת כאשר הנשאלים הם אך ורק בני משפחה ולא המטופלים עצמם) ובכל זאת, ח"כ שלי יחימוביץ ואנשי הביטוח הלאומי הציגו את המחקר כהצלחה "יוצאת מהכלל", כלשונם, כאשר, לדידם, הצלחת הניסוי פירושה שהרוב מבין 6% שקיבלו את הגמלה בכסף – מרוצים מהשירות.
אנחנו, חברות הסיעוד, וגופים רבים אחרים, סבורים שמדובר כאן בזריית חול לעיניים. אין כאן לא הצלחה ולא חצי הצלחה. יש כאן כשלון מהדהד. אנשים, פשוט, לא רוצים את הגמלה בכסף – ובצדק. למה להם להתעסק עם כל הבעיות הכרוכות בהבאת עובד זר, ובהתעסקות עם הנושא, כאשר חברות הסיעוד עושות עבורן את כל העבודה? בנוסף לכך, אנחנו סבורים שמשרד האוצר כבר מתכנן את המהלכים הבאים על מנת לגמד את חוק הסיעוד – כרגיל, כדי לצמצם בהזרמת כספים לנושאים סוציאליים.
האבסורד הכי גדול בכל הסיפור הזה הוא, שדווקא חברי כנסת כמו שלי יחימוביץ ממפלגת העבודה וחיים כץ מהליכוד, חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת – שהגיעו לכנסת עם אג'נדה ברורה – להגן על עובדים, על חלשים, לחוקק חוקים סוציאליים לטובת הציבור הרחב – דווקא הם בונים את היסודות להריסת חוק הסיעוד במתכונתו הנוכחית – שהוא אחד החוקים הסוציאליים הבודדים הנאורים שעוד נותרו. ללא חוק הסיעוד יפוטרו עשרות אלפי עובדים ויישארו ללא פרנסה, עשרות אלפי קשישים יוותרו ללא טיפול – ולזה קוראים חברי הכנסת – צדק סוציאלי. דווקא חברות הסיעוד מעסיקות את העובדים ומעניקים להם זכויות פנסיוניות, הבראה, חופשה שנתית וכל הזכויות הסוציאליות המגיעות להם בדין.
בעניין זה חשוב להבהיר ששיעור הרווח הגולמי של חברות הסיעוד אינו מגיע היום אפילו ל- 4%, וזאת למרות המספרים המופרכים שנזרקו לחלל האוויר, בדבר רווחיות חברות הסיעוד. לפני מספר שבועות פרסם ארגון אשל של הג'וינט תוצאות של מחקר חדש, שנעשה בקרב 650קשישים, שממנו מסתבר כי במקרים רבים מי שמתעלל בקשישים הם דווקא בני משפחותיהם – ילדיהם הבוגרים, נכדיהם או בני זוגם. ומי היו הפוגעים? 75% גברים, מחציתם ילדיהם של הקשישים וכשליש – בני זוגם של הקשישים. הסיבות לפגיעה בקשישים – בעיות כלכליות – 35%, אבטלה – 33%, התמכרות – 24%, ומחלות נפש – 24%.
במצבים של ניצול כלכלי מצא המחקר כי 75% מהפוגעים בקשישים היו בני משפחה בוגרים, ובמצבים של הזנחה עמד שיעור בני המשפחה על 72%.
זה לא מחקר שבוצע על ידי חברות הסיעוד אלא על ידי אשל. ואם אלה תוצאות המחקר – אני לא מבין איך תוצאות מחקר זה לא מדירות שינה מעיניו של שר הרווחה והשירותים החברתיים. למרות כל הרצון הטוב של ארגון אשל ושל משרד הרווחה להריץ תוכנית למניעת התעללות בקשיש – הרי בעצם העובדה שהביטוח הלאומי יאפשר לקשיש, ובעיקר לבני משפחתו, לקבל את הגמלה בכסף – הביטוח הלאומי "שופך שמן על המדורה". בנסיבות אלה, אני סבור ששר הרווחה והשירותים החברתיים צריך לשקול להפסיק את עריכת הניסוי ולחזור לגמלה בעין בלבד.
אנחנו מכירים היטב את תגובות הביטוח הלאומי:הוועדות המקומיות מחליטות מי מהפונים יקבל את הגמלה בכסף ומי יסורב. לדידנו, זו רק שאלה של זמן שכל הסכרים ייפרצו והוועדות המקומיות לא יעמדו במעמסה ובלחצים של בני משפחות הנזקקים, שיראו את הכסף "מול העיניים". חוק הסיעוד קיים כבר כ- 22 שנים והוא עובד מצוין. רק באמצעות חוק זה, במתכונתו הנוכחית – הקשישים מוגנים. רק כך עיקר העבודה תתמקד ברווחת הקשיש ובעבודה ישירה מולו. ברגע שנכנס השיקול הכספי – המשפחה תחשוב כל הזמן איך לצמצם הוצאות – ותמיד זה יהיה על חשבון הקשיש.
יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים, איציק פרי, לאחר שבחן את הנושא מלפנים ומאחור, ולאחר התייעצות עם הרבה מאוד עובדים סוציאליים, התבטא באוזניי: "השירות שנותנות חברות הסיעוד הוא תמיד יותר טוב ממה שאדם יכול למצוא לעצמו ללא חברת סיעוד. אני נשארתי בעמדתי, שהדבר הנכון לעשות הוא שחוק הסיעוד יינתן בעין ולא בכסף". המשפחות אשר בחרו את הגמלה בכסף – בניסוי הקודם – אלה משפחות מבוססות שיש להן יכולת כלכלית. ברגע שהגמלה בכסף תתרחב למשפחות אשר אין להן יכולת כלכלית נאותה – הניצול של הקשישים הנזקקים ילך ויתרחב. לעניין הזה הייתי רוצה לצטט את דבריו של יעקב סנדלר, מנכ"ל עמל, העמותה המרכזית למען הזקן בישראל, עמותה האחראית על כ- 100 עמותת הקשורות לשלטון המקומי. הוא אמר: "היחס של אימא לילד שלה לעולם לא יהיה דומה ליחס של הילד לאימא שלו – כאשר מדובר בכסף, גם במשפחות מאוד נורמטיביות. ילד שנמצא במצוקה – ייקח כסף מכל מקום, גם מאימא שלו. ולכן, אנחנו סבורים שמי שמצדד בגמלה בכסף – כורת את הענף של חוק הסיעוד".
דווקא חוק הסיעוד במתכונתו הנוכחי הוא חוק שוויוני, אין הבדל בין מטופלים וכל מי שזקוק לטיפול – מקבל אותו בדין. כאשר ייכנס הכסף למשוואה הזו – יחלו הצרות. אנשים שכחו כבר את תקופת הזנחת הקשישים לפני כניסת חוק הסיעוד לתוקפו. חברות ועמותות הסיעוד בישראל, וכל אותם ארגונים אשר מתנגדים אידאולוגית למתן הגמלה בכסף, ושסבורים, שצעד זה הוא הרסני לחברה המבוגרת בארץ – כל אלה חייבים להתארגן על מנת להגן "בגופם" על חוק הסיעוד הנוכח. הניסיון שלנו מלמד, שכאשר חברי כנסת פופוליסטים, אבל נחושים מאוד בדעתם להעביר חוק אשר פוגע באוכלוסיית הגמלאים הנזקקים – הם יעשו זאת, גם תוך ניצול ציני של קוניוקטורות פוליטיות ארעיות בכנסת. לכן, הניסיון מוכיח שרק התערבות פוליטית אגרסיבית – עשויה לעצור את הגל העכור הזה.