יש עם כן, שלוש דרכים ללמוד את הרמדי, כאשר שלושת הדרכים ביחד משקפים את התנועה של הרמדי. לכול דבר חי יש אופי, איכות ותנועה. דבר מה ניכר בחיותו על פי אופייה של תנועתו. וכן חי שאינו בתנועה, לא יכול להיחשב לחי, חיים משמעותם תנועה – מוות משמעותו סטגנציה תקיעות או אי תנועה, ולכן לכול רמדי בהומאופתיה (כאשר “רמדי” משמעותו ישות חיה בעלת איכויות קונקרטיות שמאפיינות מסגרת חיים מסוימת) יש דינמיקה ייחודית מאוד ובעלת גוונים מאוד ספציפיים. הדגש באופן לימוד זה הינו על אפיון התנועה של הרמדי, ודבר שנמצא בתנועה, הינו דבר שקשה לאפיין וכן קשה לאחוז בו, בעת היות הדבר בתנועה – יותר קשה להגדיר ולדעת מהו הדבר, ולכן שיטת לימוד זו משקפת ועוזרת להומאופת להבין ולגעת בדינמיקה של הרמדי. לגעת בדינמיקה של הרמדי משמעותו לגעת הרובד העמוק של המטופל, כיוון שיש תואם מובהק בין מצבו של האדם לאופי תנועת הרמדי. וזה המשמעות של “דומה בדומה מרפא”.
ברפואה הסינית יש נקודה ששמה “grasping the wind- לתפוס את רוח” – איך ניתן לתפוס את הרוח? דבר זה לא סביר ולא הגיוני – רוח בטבעה משתנה, חסרת צורה, ללא צבע או מראה, אמורפית…. אך הכוונה בשם זה של נקודת דיקור, הינה באיכות הנפשית של האדם בהיותו מסוגל לאחוז קוגניטיבית בדבר שאינו נראה לעין, ואינו נתפס בחוש, ואינו נתפש בכלי הלוגיקה הרגילים… אלא שהדבר נתפס דרך יכולת מתפתחת באדם שליבו ולא דעתו, נהפך לממד המרכזי, ואז יש באפשרותו “לאפשר” לרוח לנשב דרך ליבו באופן מודע, ואז ניתן בידו לדעת או לחוש ואפילו לאחוז ב”רוח”.
שלושת דרכים אלו – כאשר הן מובנות כיחידה אחת, וכאשר הן נלמדות כגוף אחד (רק עם אספקטים שונים ודרכי ביטוי שונים) מאפשר להבין את האדם וכן את המטריה מדיקה באופן עמוק – בשל זיהוי אופייה של התנועה.