בפניי בקשת הנאשם לחייב המשיבה בהוצאות שנגרמו לו על פי טענתו על רקע התייצבותו להליך שננקט בעניינו בגין הודעת תשלום קנס ואשר ביום 19.4.15 הודיעה המאשימה על חזרתה מהאישום בו.
המבקש טוען כי נגרמו לו הוצאות והפסדי שכר בימים בה ם נדרש להתייצב בבית המשפט והוא עותר לחייב המשיבה בהוצאות אלו במיוחד בשים לב לאופן בו הסתיים ההליך.
לעמדתה, לא מתקיימות במקרה זה נסיבות מיוחדות המצדיקות חיובה בהוצאות, הגם שפורמאלית ההליך הסתיים בזיכוי. עוד עמדה ב"כ המשיבה על כך שחזרתה מאישום נעשתה על פי המלצת בית המשפט בדיון מיום 22.3.15 ולא מחמת חוסר סמכות וצירפה לבקשתה את כתב ההסמכה הרלבנטי לכתב האישום כפי שהוגש.
לאחר עיון בבקשה ובתגובה - שוכנעתי כי דין הבקשה להידחות.
אמנם, ההליך פורמאלית הסתיים בזיכוי הנאשם מכיוון שהמאשימה הודיעה על חזרתה מאישום לאחר שמיעת הראיות ועל פי המלצתי ואולם לא בכל מקרה בו בית המשפט מוצא לזכות נאשם בהליך פלילי קמה לנאשם הזכות לפיצוי או החזר הוצאות והדברים ברורים וידועים.
במקרה דנן נפל פגם כלשהוא בהליך שהנאשם עצמו - שייצג עצמו - כלל לא עמד עליו מיוזמתו והדברים הוצפו על ידי בית המשפט במועד שנקבע לשימוע הכרעת הדין. בנסיבות אלה ובהן בלבד הסכימה המאשימה לחזור בה מהאישום ולחסוך בזמן שיפוטי יקר ובהוצאות נוספות לנאשם.
ממילא סוגיית סמכות התובעת להגיש כתב אישום בוססה כדבעי בשים לב לכתב ההסמכה שהוצג על ידה וטענת הנאשם בעניין זה דינה להידחות.
עוד יצוין כי בניגוד לנטען על ידי הנאשם בדיון שהתקיים הרי שהוא נדרש להתייצב להליך שלוש פעמים בלבד - נתון שאינו חורג מהמקובל במקרים מסוג זה וכשלעצמו אינו מצדיק פיצוי מיוחד.
גם לגופם של סכומים בקשתו לא נתמכה בתצהיר ו/או באישורים קונקרטיים באשר להפסדיו ועל כן דינה להידחות גם בהיבט זה.
דומה כי הליך זה גזל זמן שיפוטי רב שאינו פרופורציונלי להיקפו וטיבו ויש להצטער על כך.
תם הדיון בחע"ק 35011-01-14.