1. ה בקשה שבפני היא לפי סעיף 10 לחוק שיקים ללא כיסוי, התשמ"א – 1981 (להלן –"החוק") לגריעת שיקים ממניין שיקים שסורבו ע"י המשיב בחשבונו של המערער.
2. המ ערערים טוענים כי המבקש בלבד הוא בעל ה חשבון מושא הבקשה (להלן – "החשבון") ואילו המ ערערת ערבה בלבד בחשבון.
3. לערעור, לא צורפה הודעת ההגבלה כי אם הוגשו דפי חשבון המלמדים על סירוב שיקים ופורטו מספריהם ברישא של הערעור. לטענת המערערים, הם למדו על כך ששיקים סורבו רק לקראת סוף ספטמבר 2013 מבלי שנשלחה אליהם הודעת הגבלה. היה ראוי וסביר היה להניח שהמשיב יכבד את השיקים כפי שנהג בעבר בעת שהיתה יתרת חוב בחשבון בסך של כ- 71,000 ₪ למרות שמסגרת האשראי בחשבון היתה בסך של 50,000 ₪. המערערים הוסיפו וטענו כי עם היוודע להם דבר הודעת ההגבלה הם הציעו למשיב לשחרר פיקדון שהיה בחשבון ולעשות ניכיון שיקים מעותדים בסך של כ- 50,000 ₪ . בכך, היה כדי לכסות את השיקים שנתנו בחריגה ממסגרת האשראי אך הצעתם , נדחתה ע"י המשיב.
4. המשיב דחה את טענות המערערים וטען כי החשבון הוא חשבונם של שני המערערים וכי היה עליהם לצרף את הודעת ההגבלה לערעור ולהציג את גרסתם ביחס לאלו המחאות היה להם יסוד סביר להניח כי השיקים שסורבו, יכובדו. לטענת המשיב, הודעת ההגבלה מיום 24/09/13 נשלחה למערערים לפי כתובתם בחשבון בגין שיקים שסורבו בהעדר כיסוי מספיק בחשבון, זאת בתקופה שבין נובמבר 2012 עד ליום 2.9.13.
ממועד משלוח ההודעה עובר למועד הדיון בערעור, סורבו שיקים נוספים ומספרם הכולל עומד על 16 שיקים. בהודעת ההגבלה נכללו 8 שיקים מתוך רשימת השיקים לגביהם נטען בערעור וקיימים שיקים אחרים בהודעה.
5. המשיב טען כי מסגרת האשראי בחשבון עמדה על סך של 50,000 ₪ מבלי שהבנק התחייב לאשר אשראי בסכום גבוה מזה וכל בקשה להגדלת האשראי נבחנת לגופה. הובהר למערערים, כי עליהם להימנע מהצגת שיקים לפ ירעון בשעה שאין כיסוי מספיק בחשבון ואין בהפקדה מאוחרת למועד הצגת השיקים , משום עמידה בתנאי האשראי בחשבון להם הם כפופים. כל פניה של המערערים בבקשה להגדלת המסגרת נבחנה בעבר לגופה ומכאן עולה כי היה להם שלא יכובדו שיקים ללא אישור בקשה לאשראי זמני.
6. המשיב הוסיף וטען כי שלח התראה למערערים לאחר סרוב של חמישה שיקים בחשבון ובכך היה כדי לשלול את טענתם בדבר יסוד סביר להניח כי השיקים יכובדו בהיעדר כיסוי מספיק. לפיכך, בעת שיתרת החוב בחשבון עמדה על סך שנע בין כ- 67,000 ₪ ל- 71,571 ₪ במועדים בהם סורבו השיקים , הסירוב היה כדין.
7. סעיף 10 (א) (3) לחוק שיקים ללא כיסוי , התשמ"א-1981 (להלן-"החוק") מקנה לבית המשפט סמכות לבטל הבאת שיקים במניין שיקים שסורבו בנסיבות בהן: "ללקוח היה יסוד סביר להניח שהיתה חובה על הבנק לפרוע את השיק, אם בשל כך שהיתה יתרה מספקת בחשבון או שהבנק היה חייב לפרעו מכוח הסכם אתו". המבחן הוא לסבירות המחשבה של הלקוח לגבי חובת הבנק לכבד את השיק. הציפייה המסחרית של לקוח כי הבנק יכבד את השיק אינה גוברת על ההסכמים ביניהם אלא אם יוכח כי היתה לו ציפייה לגיטימית על יסוד אובייקטיבי, שהבנק יפעל בדרך מסוימת בשונה ממסגרת האשראי של החשבון (ראו מאמרו של השופט עמית, חוק שיקים ללא כיסוי, התשמ"א- 1981, הפרקליט מ"ד, חוברת ג' עמ' 4 69-479).
8. הוכח ואין חולק כי לא היתה יתרה מספקת בחשבון בעת הצגת השיקים לפירעון. טענות המערערים הן לקיומה של עילה לגריעת כל השיקים מהודעת ההגבלה בשל קיומו של יסוד סביר להניח כי הם יכובדו מכוח הסכם אתו, קרי: בהעמדת אשראי זמני בעבר מעבר לאשראי הקבוע בסך של 50,000 ₪.
9. המערערים לא הוכיחו כי היה הסכם עם הבנק לפיו היה על הבנק להעמיד להם אשראי זמני מה גם, שלא הוכח כי היתה פנייה שלהם בנדון אל הבנק בפרק הזמן בו סורבו השיקים או איזה מהם כי אם בהצעתם , לאחר הודעת ההגבלה, להעמדת בטוחות.
שכן, לא הוכח כי היה הסכם לפיו כל פנייה למתן אשראי זמני תענה בחיוב ולא נסתרה טענת הבנק לפיה אשראי זמני ניתן לגוף כל בקשה ואינו מעיד על הכלל, בדבר קיומו של הסכם להעמדתו בכל מקרה של יתרת חובה בחריגה ממסגרת האשראי .
10. המערערים לא הוכיחו ריבוי מקרים קודמים וברציפות בכל מקרה של חריגה מאשראי בה ניתן להם אשראי זמני ובהיעדר חקירה של פקידת הבנק, לא נסתרה גרסת הבנק לפיו כל מקרה וחריגה נבחנו ספציפית . בכך, יש כדי ללמד שלא היה יסוד להנחה של המערערים בדבר קיומו של הסדר. חיזוק לכך נימצא במשלוח ההתראה למערערים משסורבו 5 שיקים משלא נסתרה גרסת המשיב על המשלוח של ההתראה כמו גם הודעת ההגבלה , המלמדים על היעדר הסדר למתן אשראי זמני.
לפיכך, נדחית העילה לגריעה ממניין השיקים שסורבו מכוח סעיף 10(א)(3) לחוק.
11. המערערים טענו כי המערערת לקתה במחלה בשנה האחרונה ונעדרה רבות מעבודתה, מה שפגע בהתנהלותם הכלכלית וביכולת ההשתכרות שלהם אך מבלי שטענו לקיומן של הסכמות בנוגע לאשראי זמני או הסכמות אחרות בתקופת המחלה וחשוב מכך, בגינה.
בחקירתה טענה המערערת לראשונה מבלי שהדבר נטען בערעור ובתצהירה , כי ביקשה מהבנק לעדכן אותה טלפונית על מצב החשבון עקב מצבה הבריאותי והקושי שלה לעקוב בשל כך אחר החשבון. בטענה זו , יש משום הרחבת חזית אסורה. אוסיף ואמור כי למרות ההכבדה והקושי בגין המצב בו היתה נתונה למרבה הצער המערערת, אין במצבה כדי לפטור את המערער ממעקב אחר מצב החשבון ולו גם לאחר משלוח ההתראה ולבקש אשראי זמני ולחילופין, לדאוג לאי הצגת שיקים נוספים בהיעדר כיסוי מספיק.
לא סביר שהמערער, לא ידע על ה שיקים שסורבו למשך תקופת זמן ארוכה ולא בכדי לא טען זאת בתצהירו , כי אם לקיומו של יסוד סביר כי יכובדו השיקים לאור ניסיון העבר במתן אשראי , טענה אותה דחיתי.
12. תכליתו של החוק, לצמצם את גריעת השיקים ללא כיסוי (ראו: מבוא להצעת חוק 2060, עמ' 238) להבטחת השמירה על האינטרס הציבורי להגנה מפני שיקים ללא כיסוי ומניעת פגיעה בחוסנו של אמצעי תשלום זה (וראו חוזר המפקחת על הבנקים 1238/06 מיום 16.2.86 לו כפוף המשיב; רע"א 10683/07 מטאניס מיכאל חברה לבניין ועבודות אבן בע"מ נ' בנק דיסקונט [ פורסם בנבו] 23.12.07).
13. בנסיבות אלו , משלא עמדו המערערים בנטל להוכיח כי היתה להם ציפ ייה לגיטימית שהגיע לדרגה כזו, להניח כי לבנק יש חובה לפרוע את השיקים בהיעדר כיסוי מספיק בחשבון בהיעדר הסדר שיבטיח כיסוי מספיק ולאחר שהבנק 'אמר את דברו' בנדון במשלוח ההתראה שאינה מתיישבת עם קיומו של הסדר (ע"א 4305/98, מ.צ.י.ג.ה. בנ ין והשקעות בע"מ נ' בנק לאומי לישראל בע"מ) ולאור תכלית החוק, דין הערעור להידחות.
14. אוסיף, כי הדיון בערעור היה לדיון אקדמי ותיאורטי משהגיע מניין השיקים שסורבו ל-16 שיקים ואין בנסיבותיה האישיות של המערערת כדי להביא לגריעת השיקים כעתירתה, אשר מספרם כאמור גדל .
15. בנסיבות העניין, איני עושה צו להוצאות כי אם בהעברת הפיקדון בלבד, למשיב.