מה בין תפילין למכות מצרים?
בסוף פרשת בא מוזכרת לראשונה פרשת תפילין, והשאלה העולה מכך: מה ראתה התורה להזכיר את זה דווקא באמצע סיפור מכות מצרים. הרמב"ם מבאר כי ישנה בעולם הנהגה טבעית והנהגה ניסית- ההנהגה הטבעית מנהלת את העולם מימי בראשית, כפי שהקב"ה קבע כאשר הוא עשה את הבריאה וההנהגה הניסית, היא הנהגה שבאה לרומם את ההנהגה הטבעית לרמה גבוהה יותר. מכך לעיתים מצטייר לאדם כי הנהגת הנס היא תיקון פנצ'ר - כלומר, קרתה תקלה ועכשיו הקב"ה עושה נס על מנת לתקנו אך אין הדבר כך, ומדוע.
מסביר המהר"ל כי כשם שישנו סדר בטבע, כך גם בהנהגת הנס ישנו סדר. הנס לא מקרי או מתפרץ, אלא הוא חלק גדול יותר של תיקון העולם והבאתו לשלמות המתבקשת ע"י בורא עולם, ללמדך שבעולם ישנן במקביל שתי הנהגות - הנהגת הנס והנהגת הטבע. הנהגת הנס היא שורש של עולם הטבע, ולכן מטרת ההנהגה הניסית לרומם את הנהגת הטבע אל תיקון העולם והשלמתו. כמובן שגם ניסים שנעשים לאנשים פרטיים כגודל מעלתם כך גודל הנס. כפי שמבואר בגמרא, 'על אותו אדם שנפטרה אשתו ולא היה לו כיצד להניק את ילדו התינוק- נעשה לו נס, צמחו לו דדים והיניק בהם עד שגדל'. מצד אחד אומרת הגמרא - כמה גדול אדם זה שחוקי הטבע התכופפו למדרגה שבה הוא היה צריך סיוע, אך מצד שני - כמה מגונה אדם זה שחוקי הטבע התקפלו במקום שבו יכול היה להיות אולי פתרון אחר.
שונה מכך ההנהגה הניסית עבור אומה שלמה. בהנהגה אשר הקב"ה מחולל נס לאומה שלמה, היא הנהגה שבאה לרומם את העולם, ולכוון אותו אל מטרה גבוהה יותר. אומרת הגמרא: 'אמר רבי סימון- 'אין אדם אומר שירה, אלא אם נעשה לו נס'. השירה היא ההתבוננות העמוקה- ההתבוננות השכלית המבררת את מציאות העולם, וכאשר נעשה נס כמו עשרת המכות ויציאת מצריים, קריעת ים סוף, מן במשך ארבעים שנה במדבר, אז ודאי אפשר לומר שירה, הדבר מלמד על מטרת העולם, ייעודו ומטרתו.
לכן מסכמת התורה את פרשת בא בפרשת תפילין ללמדנו, תפילין של יד כנגד ההנהגה הטבעית ותפילין של ראש - כנגד ההנהגה הניסית. וכך עם ישראל במצרים זכו ל"אות על ידך וטוטפות בין עיניך", כפי שנאמר, "וראו את עמי הארץ כי שם ה' נקרא עליך ויראו ממך". כאשר מתגלה ההנהגה הניסית שבאה לידי ביטוי בתפילין של ראש אז מתגלה מלכותו של הקב"ה. "ויראו ממך" - אומות העולם מבינים את מבנה העולם והנהגתו ע"י הקב"ה.
אני בכלל הייתי שואל: אם נצטווה משה סה"כ על "קידוש בכורות" איך מלאו ליבו להמיר את מצוות האל במצוות "פדיון בכורות"? בתוספת מע"מ הוסיף כמה מצוות כמצוות תפילין. ואינני מדבר, על אומרם "אמר רבי (מוסיא בר בריה דרבי מסיא משמיה דרבי מוסיא) רבה מניין לאומר דבר לחבירו שהוא בבל יאמר עד שיאמר לו לך אמור שנאמר וידבר ה׳ אליו מאהל מועד לאמר". הכי דברות רעמסס אינם בגדר "בל יאמר עד שיאמר לו לך אמור"? ולפלא הוא שלא הועמד לדין על "המתנבא מה שלא שמע" והכשיל את ישראל בלאו ד"לא תגור ממנו"!
אם נאמר "וְדִבֶּר־ה֥וּא לְךָ֖ אֶל־הָעָ֑ם וְהָ֤יָה הוּא֙ יִֽהְיֶה־לְּךָ֣ לְפֶ֔ה", באיזו זכות "וַיֹּ֨אמֶר מֹשֶׁ֜ה אֶל־הָעָ֗ם..." ואילו מנגלה היה פוקד עליו לדבר עם העם באמצעות אהרן. האם גם אז היה מעז להמרות את פיו?
אף כי אלהים היה כחותמת גומי בידיו של משה, בהמירו מצוות "קידוש בכורות" במצוות "וְהַעֲבַרְתָּ֥ כָל־פֶּֽטֶר־רֶ֖חֶם לַֽיהֹוָ֑ה... וְכֹ֨ל בְּכ֥וֹר אָדָ֛ם בְּבָנֶ֖יךָ תִּפְדֶּֽה׃", אין זאת אלא בגדר "וְגַם־אֲנִי֙ נָתַ֣תִּי לָהֶ֔ם חֻקִּ֖ים לֹ֣א טוֹבִ֑ים וּמִ֨שְׁפָּטִ֔ים לֹ֥א יִֽחְי֖וּ בָּהֶֽם׃ וָאֲטַמֵּ֤א אוֹתָם֙ בְּמַתְּנוֹתָ֔ם בְּהַעֲבִ֖יר כָּל־פֶּ֣טֶר רָ֑חַם לְמַ֣עַן אֲשִׁמֵּ֔ם לְמַ֙עַן֙ אֲשֶׁ֣ר יֵֽדְע֔וּ אֲשֶׁ֖ר אֲנִ֥י יְהוָֽה׃" "בְּהַעֲבִ֖יר כָּל־פֶּ֣טֶר רָ֑חַם" מזכיר את דברי משה "וְהַעֲבַרְתָּ֥ כָל־פֶּֽטֶר־רֶ֖חֶם". ודין גרמא שאף כי בנו להם משכן, עכ"ז "הַזְּבָחִ֨ים וּמִנְחָ֜ה הִֽגַּשְׁתֶּם־לִ֧י בַמִּדְבָּ֛ר אַרְבָּעִ֥ים שָׁנָ֖ה בֵּ֥ית יִשְׂרָאֵֽל׃" ויצמדו במסירות נפש כצמיד פתיל לבעל פעור. ומה עם בניהם?
"וַתִּקְחִ֞י אֶת־בָּנַ֤יִךְ וְאֶת־בְּנוֹתַ֙יִךְ֙ אֲשֶׁ֣ר יָלַ֣דְתְּ לִ֔י וַתִּזְבָּחִ֥ים לָהֶ֖ם לֶאֱכ֑וֹל הַמְעַ֖ט מִתַּזְנוּתָֽיִךְ׃ וַֽתִּשְׁחֲטִ֖י אֶת־בָּנָ֑י וַֽתִּתְּנִ֔ים בְּהַעֲבִ֥יר אוֹתָ֖ם לָהֶֽם׃"
"אַל־תּ֥וֹסְףְּ עַל־דְּבָרָ֑יו פֶּן־יוֹכִ֖יחַ בְּךָ֣ וְנִכְזָֽבְתָּ"!