מאז הפרסום במקום הכי חם אודות השימוש ביצירתן של סופרות ערביות ללא רשות על ידי הוצאת "רסלינג", עוד ועוד סופרות מצהירות כי לא הסכימו לתרגם ולפרסם בעברית את סיפוריהן. "זוהי הפרה בוטה של הזכויות שלי כסופרת פלסטינית שרתמה את המלים שלה לטובת פלסטין, וניסיון זול לעוות את עטי ואת דרכי", כתבה הסופרת סלווא אלבנא, "מכאן, ומתוך אמונה בסוגיה הפלסטינית, ומתוך היותי חלק בלתי נפרד מקמפיין החרם נגד כל צורות הנורמליזציה, אני מודיעה על התנגדותי לפגיעה הבוטה הזו בזכויות היוצרים שלי ובי כלוחמת חופש".
הסופרות הדגישו כי אם היו מקבלות בקשה לפרסם את סיפוריהן, היו מסרבות לה. כפי שכותבת אלבנא, הפרסום בעברית על ידי הוצאה ישראלית נחשב בעבורה חלק מהנורמליזציה של היחסים עם ישראל, דבר שהיא מתנגדת לו.
בהודעת איגוד הסופרים המצרים, שמתנגד גם הוא לנורמליזציה של הקשרים עם ישראל, נאמר כי תלונת הסופרות תיבדק וכי האיגוד לא יחסוך בהגנה על זכויותיהן שהופרו. עוד הוסיפו בהודעה כי אם יוכח שהפרסום היה בהסכמת אחת הסופרות, היא תודח מהאיגוד.
גם איגוד הסופרים הערבים פרסם הודעה לפיה: "המקרה הזה לא יעבור בשקט, שכן האיגוד ינקוט בצעדים דרך הערוצים הלגיטימיים להפסקת הפירטיות הציונית". המשורר חביב אלסאיג' מאיחוד האמירויות, יושב ראש האיגוד, חזר על עמדת ההתנגדות לנורמליזציה ושיבח את הסופרות שהתנגדו לפרסום.
בתוך כך נודע גם כי גם בעיצוב העטיפה נעשתה הפרת זכויות יוצרים. האיור המופיע על כריכת הספר הוא יצירה של המאייר הלבנוני חסן בלייבל. בלייבל פרסם הודעה שלפיה איש לא יצר איתו קשר כדי לבקש את רשותו לעשות שימוש ביצירתו. בניגוד לסופרות המוזכרות בשמותיהן, בספר לא מופיע קרדיט לבלייבל אלא רק לסוכנות העיצוב הגרפי שאחראית לעיצוב העטיפה. באיור עצמו כלל אין מוטיבים הקשורים בספרות ערבית: מדובר באיור לרגל יום חופש העיתונות העולמי, כך שלא ברור מדוע בחרה ההוצאה להשתמש דווקא ביצירה של אמן ערבי שלא היה נותן לה אישור לפרסם אותה.
"ספר שנולד בחטא"
בעוד המתרגם ד"ר אלון פרגמן כתב בדברי המבוא לספר כי הוא מבקש להשמיע את קולן של הסופרות, הוא והוצאת רסלינג למעשה מתעלמים מכך שקולן כולל גם את הסירוב להתפרסם.
עוד עולה כי כבר ב-2012 פרסם פרגמן, גם כן בהוצאת רסלינג, את הספר "נמר מנייר", אסופת סיפורים של הסופר הסורי זכריא תאמר. גם במקרה הזה לא התקבל אישור מהסופר לתרגום ופרסום יצירתו.
בעקבות חשיפת "המקום" המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן גוריון, שבה ריכז בעבר פרגמן את התכנית ללימודי תרגום, פרסמה הודעת הבהרה וגינוי רשמית שבה נכתב כי פרגמן "אמנם לימד בעבר במחלקה, אולם הוא כבר לא חבר סגל המחלקה ולא קשור אליה בשום צורה". עוד הוסיפו כי היצירות הספרותיות שתורגמו בספר "חוריה" הן קניינן הרוחני של הסופרות, "ואין לאף אדם או גוף זכות לעשות בהן שימוש בלתי מורשה. זכויות יוצרים הן לחם חוקו של עולם היצירה והמחשבה והפרתן היא מעשה חמור ואסור על פי כללי המוסר ועל פי דין".
פרויקט "מכתוב" בחסות מכון ון ליר, סדרה המוקדשת לתרגום ספרות ערבית לעברית הוציאו הודעה רשמית שבה נמסר: "אנו מכירים היטב את אתגרי התרגום וכן את המורכבות שיכולה להתעורר בעבודה מול סופרים מהעולם הערבי. עם זאת, אנו לא רואים שום מקום לתרגום יצירות בלי לקבל רשות מהסופרים עצמם. בדיוק בגלל זה אנחנו מגנים את המעשה שנעשה בהוצאת הספר ׳חוריה׳, שכולל טקסטים שתורגמו ללא קבלת זכויות מסופרות ערביות".
מערכת מכתוב מעורבת וכוללת אנשי מקצוע ערבים ויהודים, תוך הקפדה על רוב ערבי. המערכת פרסמה אף היא ספר מאת הסופר הסורי זכריא תאמר, אולם בניגוד לרסלינג הפרסום של מכתוב נעשה רק לאחר הסכמתו של תאמר, תהליך שלדברי עבד אלחלים, עורכת בסדרה, ארך שנה. "איך עושים כל כך הרבה טעויות בדרך?" היא שואלת. "בית הוצאה לא אמור לפרסם בלי זכויות. קיבלנו הרבה ספרים מוכנים, אבל אין לנו את הזכויות ולא הסכמנו להוציא אותם".
עורכת הדין עביר בכר מעכו, שאליה פנו כמה מהסופרות המצריות בבקשה שתייצג אותן, אומרת כי בשלב הזה נבחנות כל האפשרויות, "הן המשפטיות והן הציבוריות וכמובן האתיות. מדובר במרצה שמלמד במוסד אקדמי, הוא יודע היטב מה זאת אומרת לא להפנות למקור ולא לקבל רשות.
"זה מהלך שחושף את הנשים לנזקים, לנידוי ולהוצאה מהאיגוד. אנחנו יודעים שבהקשרים אלה טעות של אשה תיענה בעונש כפול מעונש של גבר. מזל שכרגע באיגוד השתכנעו שיש כאן עניין של ניצול ושהסופרות כולן לא נתנו את הסכמתן".
לדברי בכר פרסום הספר הוא מעשה מתנשא ואוריינטליסטי. "אני חושבת שצריך להניע מהלך של חרם צרכנים", היא אומרת. "לדעתי כל מי שרכש את הספר זכאי לקבל החזר כספי, כי זה ספר שנולד בחטא ומתוך זלזול בכבודן של אותן נשים. מה שמקומם עוד יותר זו השתיקה של ההוצאה. אין לכם תגובה?"
מהוצאת רסלינג נמסר כי "העניין נמצא כרגע בבירור". הבוקר הוסר הספר מאתר ההוצאה.