הסיבה שהדשא של השכן נדמה לירוק יותר היא מפני התלות הרגשית של האדם בגורמים חיצוניים, ולעיתים אדם מרגיש שיש לו חוסר רק לאחר שהוא מתבונן במה שיש לאחר. התיאוריה הזו לא נולדה משום מקום, אלא מתוך ניתוח פסיכולוגי מעמיק של ההתנהגות האנושית.
כל אחד שייחשף לתמונה הזו, יקבל פרספקטיבה אחרת לחלוטין, וזאת מטרת התיעוד. אנו רוצים להראות לעולם שחיינו מושלמים, שאנו יודעים ליהנות, לבלות ולחיות נכון.
ההמתנה להזמנה שארכה כעשרים דקות כבר לא נראית כל-כך מעיקה, החשבון המופרך ששולם עבור מאה גרם מנה איננו צורם עוד בכיס, העיקר שהבילוי תועד.
במילים אחרות, אנו מנסים לשלוט במחשבות של אחרים, בכך שאנו מחפשים זווית צילום מתאימה, מחכים לשמש הנכונה, לטיימינג המדוייק ואז יורים תמונה לעולם שמשדרת "אני בשיא שלי".
המסקנה שלי היא שהדשא של השכן ירוק יותר או פחות רק ברמה החיצונית שלו. ברמת המהות הדשא הוא אותו הדשא. כל אדם נושא עימו את מטענו, כלומר הדשא שלו, והוא כל עולמו, לטוב ולרע.
כמו בכל מציאות בחייו של אדם, ואני אצטט אמרה של יאנוש קורצ'אק, שהיה רופא והוגה חינוכי: "צריך להשלים עם כך שלא הכל ולא תמיד, יכול להיות על הצד הטוב ביותר. יום אחד שמח ויום אחד עצוב, דבר אחד מצליח והאחר לא… שום דבר אינו יכול להיות מושלם בתכלית השלמות".
ההתבוננות בדשא של השכן, מבטאת את החיפוש אחר ההתחברות לשלם. דהיינו, האדם רוצה להרגיש שלמות בכך שהוא משווה את עצמו למציאותו של האחר. לא כל מה שנראה למראית עין מושלם, הוא אכן כזה, אלא רק מנקודת המבט החיצונית, לכאורה.
כל אחד יכול ליצור לעצמו מציאות מפוברקת של גן ירוק, עם דשא מלבלב, פרחים ושושנים וגדר עשויה זהב. אך האם הוא מרגיש טוב בחצר שלו? האם יש ברשותו מספיק מים להשקות את הגינה הנאה שטיפח לעצמו? האם גדר הזהב שבנה בחצר מגוננת עליו מפני מפגעים חיצוניים שאינם בשליטתו?
אם בכל זאת הגעתם למסקנה שהדשא של השכן ירוק יותר… אולי הגיע הזמן להשקיע קצת יותר בדשא שלכם?