רישיון הנהיגה של המבקש נפסל ביום 9.6.13 למשך 30 יום לאחר שנרשם לו דוח המייחס לו אי מתן זכות קדימה.
המבקש הכחיש את ביצוע העבירה והוסיף וטען כי עברו התעברותי אינו מכביד וכי הוא זקוק לרשיון הנהיגה, לצרכי פרנסה ועקב מצבה הרפואי של אשתו.
עיינתי בנסיבות המקרה, ובשלב זה של הדיון נראה כי קיימות ראיות לכאורה. השוטר חמוד ערך דוח מפורט ובו הוא מספר כי כמעט ונגרמה תאונה עקב כניסת המבקש לצומת בלא מתן זכות קדימה. השוטר ערך תסריט של המקום, וציין כי המבקש אכן עצר את רכבו בסמוך לקו, אולם נכנס לצומת כאשר הרכב המתקרב היה קרוב ונאלץ לבלום בלימת חירום. תגובתו הראשונית של המבקש הייתה "אני עצרתי, עשיתי את הכי חשוב זה לעצור". תגובה שיש בה לפחות ראשית הודאה בעבירה ומתן משקל יתר להוראה הטכנית המחייבת עצירה ולא ולהוראה המהותית המחייבת מתן זכות קדימה לרכב המתקרב.
לבקשתו צירף המבקש תצהיר המאמת את טיעוני הסנגור, אך נמנע מסירת גרסה עובדתית מלאה לנסיבות המקרה, ולצורך שלב זה של הדיון יש בכך משום חיזוק לקיומן של ראיות לכאורה נגדו.
לגבי המסוכנות, מעבר לזו העולה מהאירוע עצמו, הרי המבקש צבר לחובתו 43 הרשעות קודמות, וזאת במהלך 19 שנות נהיגה. המדובר בכמות עבירות נכבדה, יחד עם זאת עיון בהרשעות כשלעצמן מגלה כי מרביתן הינו מסוג ברירת משפט, וזאת לפחות ב – 15 השנים האחרונות מאז תאונת דרכים בה היה מעורב בשנת 98, שנגרמה עקב עבירה דומה לעבירה דנן.
בנסיבות אלה, כשאני מביא בחשבון את עברו התעברותי של המבקש, טענותיו ונסיבותיו האישיות, לא מצאתי כי החלטת הקצין הינה מוטעית. יחד עם זאת, בנסיבות סבורני כי ניתן להסתפק בתקופת פסילה קצרה מזו שקבע הקצין, ואני מעמיד אותה על 15 ימים בלבד.
לפיכך, רשיונו של המבקש יוחזר לו בתום 15 ימים מיום הפסילה המנהלית.
ניתנה היום, ה' תמוז תשע"ג, 13 יוני 2013.