דיני עבודה הם כללים החלים על מערכת יחסים שבין עובד למעסיק, להבדיל ממערכות יחסים שבין קבלן עצמאי למזמין עבודה, יחסי התנדבות, צה”ל-חיילים, משטרה-שוטרים וכו’.
משפט העבודה – משפט העבודה מורכב מכללים שנקבעו בחוזי עבודה, הסכמים קיבוציים, צווי הרחבה וחוקי מגן.
חוקי המגן – חוק חופשה שנתית, חוק שכר מינימום, חוק פיצוי פיטורים, חוק הודעה מקודמת לפיטורים והתפטרות, חוק דמי מחלה, חוק שעות עבודה ומנוחה, חוק הגנת השכר ורבים אחרים. החוקים האלה חלים על כל העובדים והמעסיקים בישראל.
חוזה אישי – חוזה בין עובד למעסיק.
הסכם קיבוצי מיוחד – חוזים שבין ארגון עובדים למעסיק. חל על כל העובדים במקום העבודה.
הסכם קיבוצי ענפי/כללי – הסכמים קיבוציים כליים קיימים בענפים כגון: ניקיון, שמירה, מלונאות, תעשייה, מתכת אלקטרוניקה, חשמל, בניין, מזון, אולמות אירועים, דפוס, כוח אדם ורבים אחרים.
צווי הרחבה – הוראות הסכמים קיבוציים ששר התעשייה המסחר והתעסוקה הרחיב על כל מקומות העבודה באותו ענף או על כל המשק. כמעט בכל הענפים, בהם קיימים הסכמים קיבוציים כלליים יש גם צווי הרחבה.
צווי הרחבה החלים על כל המשק – דמי הבראה, החזר הוצאות נסיעות לעבודה וממנה, תוספת יוקר, דמי חגים, דמי אבל ועוד.
הכללים נקבעו לפי הירארכיה: כלל נמוך יותר בהירארכיה אינו יכול לסתור כלל שמעליו בפירמידה. לדוגמא הסכם קיבוצי או חוזה אישי יכולים להוסיף על החוק, אך לא לגרוע ממנו. כאשר חלים מספר כללים בעת ובעונה אחת (למשל חל החוק, הסכם קיבוצי, חוזה אישי ומספר צווי הרחבה) – נוהגים לפי ההוראה המטיבה עם העובד. לדוגמא: חוק שעות עבודה ומנוחה קובע ששבוע עבודה הוא 45 שעות, צו הרחבה החל על כל המשק קובע ששבוע עבודה הינו 42 שעות ובענף המלונאות נקבע ששבוע עבודה הינו 41 שעות. מה שיחול על עובד מלון במקרה כזה הוא הכלל של 41 שעות, כי הוא הכלל המיטיב עם העובד.
הטבות נפוצות הקיימות אך ורק בהסכמים קיבוציים, צווי הרחבה וחוזים אישיים – קרן השתלמות, תוספת וותק, פנסיה מיטיבה, תוספת ביגוד, ימי בחירה, קופות גמל, היעדרות מעבודה בתשלום בימי שמחה (חתונה, בר מצווה וכו’), אש”ל, פיצויים מוגדלים, תוספת הסתגלות ועוד.