1. התובע יליד 5.9.72, רווק, תושב אור עקיבא. הוא נפגע בתאונת דרכים מיום 12.2.03 (להלן - התאונה) בעת שרכב על אופנועו (סוזוקי 750 סמ"ק), והנתבעת מס' 1, מבטחת האופנוע, חבה בפיצוייו.
2. פגיעתו העיקרית של התובע בתאונה היתה שבר מרוסק של ברך הרגל השמאלית שהצריך ניתוח לקיבועו בעזרת פלטה וברגים (ר' תיעוד רפואי ת/4, וכן תמונות ת/5).
את מצבו של התובע בדק מומחה מוסכם, ד"ר סלטי, שבחוות דעתו מיום 3.10.04 העריך כי נכותו של התובע היא 54.6 אחוזים לצמיתות: 30 אחוזים בגלל אי יציבות צדדית קשה (הברך מתעקמת תחת כובד משקל הגוף לצד אחד), לפי ס' 48(2)(א) למבחנים שבתוספת לתקנות הביטוח הלאומי (קביעת דרגת נכות לנפגעי עבודה), תשט"ז-1956; 20 אחוזי נכות בגלל אי יציבות קדמית – אחורית עם התעקמות הברך תחת כובד משקל הגוף, לפי ס' 48(2)(ב) למבחנים; 10 אחוזי נכות בגלל הצלקת המכערת בקדמת הברך לפי ס' 75 למבחנים וכן 10 אחוזי נכות בגלל שיתוק עצב ה-Saphenous באותה רגל, לפי ס' 32(6)(א)I למבחנים.
בחוות דעתו הנוספת מיום 6.1.08 הסביר הרופא כי הפגיעה בתאונה החמירה את מצבו של התובע עקב התפתחות מחלה ניוונית במפרק הברך וכי "הכאבים מהם החל מר דנילוב לסבול במהלך השנה האחרונה הינם תוצאה של התפתחות המחלה הניוונית הנראית היום בברור בצילומי הרנטגן." על אף ההחמרה ש"הינה תוצאה ישירה של השבר התוך פרקי והפגיעה הקשה במנגנון היציבות של הברך", העריך הרופא, כי "אין מקום להעניק נכות כפולה, הן על הגורם (שבר וקרע של הרצועות) והן על התוצאה (מחלה ניוונית של הסחוס הפרקי)."
הרופא אמנם השאיר בעינה את קביעתו הקודמת באשר לנכות המסתכמת ב – 54.6 אחוזים, אך יש בדברים הנ"ל כדי להדגיש את חומרת הפגיעה בתובע, ואת השלכותיה, ובהן צורך באישפוזים בעתיד לשם טיפול בזיהום העתיד להתפתח בעצמות הרגל.
3. התובע טוען כי הפגיעה הקשה בתאונה גרמה לו גם נכות בתחום הנפשי. ניתן היה להיווכח, במהלך המשפט, כי יש דברים בגו. קודם לתאונה היה התובע ספורטאי ובעל גוף שרירי ומוצק. בגלל תוצאות התאונה הוא עלה מאוד במשקל. כמו כן ניתן לכך ביטוי, שנראה לי אותנטי, בעדותו ובהתנהגותו מולי על דוכן העדים. אולם, הוא סרב להיבדק על ידי רופא פסיכיאטר, ולנוכח סירוב זה, אין ביכולתי לקבוע כי בעקבות התאונה נותרה בו נכות רפואית בתחום הנפשי.
יחד עם זה, מבלי לקבוע נכות רפואית בתחום הנפשי, אני מעריך כי ההשלכה של התאונה על התובע, בתחום זה, היא שלילית, לאור העלייה במשקל, הירידה בדימוי העצמי, והכאבים המתמידים מהם הוא סובל.
4. יש לקבוע, איפוא, כי התאונה הותירה בתובע נכות רפואית בשיעור של 54.6 אחוזים, מהם 10 אחוזים בגלל הצלקות, אותן תיאר המומחה הרפואי בחוות דעתו: "צלקת ניתוחית באורך 14 ס"מ" בקדמת הברך, בשליש העליון של השוק, שהיא "בלתי רגישה למגע ובלתי דבוקה לבסיס" וכן "צלקת נוספת באורך 7 ס"מ ... באספקט המדיאלי של הברך".
היינו, נכות אורטופדית בעלת השלכות תפקודיות בשיעור של כמעט 50 אחוזים.
5. התובע עלה לישראל בשנת 1978, כשהיה כבן 6 שנים. השכלתו 11 שנות לימוד במגמת חשמלאות רכב. הוא עבד בעבודות שונות: כמציל, כמדריך בחדר כושר, כפועל וכמאבטח, ולטענתו גם נתן שיעורים פרטיים בשחיה, השתתף באירועים, וקיבל טיפים, הכל בלא הצהרה כנדרש לשלטונות המס (ראה דבריו בעמ' 11 לפרוטוקול). למשל, אצל הגב' קלאודיה לפיד עבד התובע כמציל בבריכת המושב עין ורד, היא נהגה להשכיר את הבריכה לאירועים, והמצילים קיבלו במקרים כאלה, שכר ישירות מן המזמינים. (ר' עמ' 10 לפרוטוקול).
אף שהתובע היה, כך נראה, אדם חרוץ שהשקיע רבות במקומות העבודה בהם עבד, מבחינת הרישומים ועל פי ההכנסה המוצהרת, נראה כי עובר לתאונה היתה השתכרותו נמוכה למדי. המסמך נ/20, רישומי המוסד לביטוח לאומי על תקופות הדיווח לגבי השתכרותו של התובע, מראה כי הוא לא שמר על יציבות והמשכיות בעבודה במקום עבודה קבוע. בין השנים 1990 ועד 2003, עבד רק תקופות קצרות אצל מעבידים שונים, וניתן לציין שתי תקופות בהן עבד פרקי זמן ארוכים יותר באותו מקום עבודה: בשנים 1999 - 2000 משך 22 חודשים עבד במפעל תע"ש מבלטים, בהשתכרות ממוצעת של 3,200 ש"ח לחודש. בשנת 2002 השתכר משך 7 חודשים בחברת הרטן מלונאות ונופש בע"מ, שם עבד כמציל,סכום חודשי ממוצע של 3,197 ש"ח בלבד.
ככל הנראה השתכר התובע סכומים נוספים בלתי מדווחים בנוסף לסכומים הנ"ל, אך לא השתכנעתי כי מדובר בסכומים כה גדולים, כטענתו.
6. התובע טוען כי בעת שארעה התאונה היו כל החיים לפניו. הוא היה אז חזק גופנית, שקל 75 ק"ג, ראה את עתידו בספורט; התכוון לעבור קורס מאמנים במכון וינגייט, ולהתקדם בשכרו, מה גם שהיה אדם חרוץ, מוכן לכל עבודה, וראה חשיבות רבה בכך שיפרנס את אחיותיו ואת אמו עמן עלה לישראל מקווקז. מנגד, טוענות הנתבעות כי הוא היה מבוגר יחסית בעת ארוע התאונה, כבן 30, ולפיכך השתכרותו עובר לתאונה היא זו הראויה לשקף את הבסיס לחישוב הפסדו בראש הנזק של הפסדי ההשתכרות.
בטענות הנ"ל של התובע יש גרעין של אמת. בעת התאונה היה התובע אמנם כבן 30 שנה, וכבר עבד שנים לא מעטות, אך עדיין היה רווק, וניתן להעריך כי בזמן כל שהוא לאחר מכן, אלמלא התאונה, היה מקים משפחה, ובהיותו, כך השתכנעתי, אדם חרוץ, ניתן להעריך כי הוא היה מתייצב במקום עבודה לאורך זמן תוך שיפור של ממש בהשתכרותו.
7. בא כוח התובע ניסה לשכנעני כי אלמלא התאונה היה התובע משתכר כיום ובעתיד סכום של 12,000 ש"ח לחודש. בא כוח הנתבעת הסביר בסיכומיו כי אין לייחס לתובע כושר השתכרות העולה על סך של 4,000 ש"ח לחודש. הוא הדגיש את ההשתכרות הנמוכה של התובע בעבר וכן כי התובע לא שירת אלא 8 חודשים בצבא, נזקק לקב"ן, ואף ריצה 3 פעמים מאסרים בכלא הצבאי.
אני מעריך, בשוקלי את נתוניו של התובע, כי אלמלא התאונה היה הוא יכול, אכן, לשפר לא במעט את היקף השתכרותו, וכי היה מגיע, בעתיד בממוצע, להשתכרות חודשית העולה כדי 6,000 ש"ח לחודש, או מעט יותר מזה.
8. בעת התאונה שקל התובע כ-75 ק"ג. כיום, בגלל מצבו, השמין והוא שוקל כיום כמעט 105 ק"ג. מאז התאונה הוא איננו עובד. בחיי היום יום הוא נעזר בקרובי המשפחה, ובעיקר באחותו. התרשמתי כי לתאונה השפעה גם על מצבו הנפשי, ובהעדר יכולת לעסוק בעבודה כלשהיא שאין עמה מאמץ פיזי, כוחותיו אכן דלים להתמודד עם פציעתו הקשה, והשלכותיה. ברור כי לא יוכל לעבוד כחשמלאי רכב, וגם לא כמציל.
יחד עם זה, איני מקבל את טענת ב"כ התובע כאילו הוא איבד לחלוטין, או לפחות 85 אחוזים, מכושר השתכרותו. אני מעריך כי בעקבות התאונה איבד התובע, לאור כל האמור, כדי 60 אחוזים מכושר השתכרותו.
9. מאז התאונה (12.2.03) ועד היום חלפה תקופה של 66 חודשים. תקופה ממושכת לא יכול היה התובע לעבוד כלל, ולאחר מכן יכול היה אט אט לחזור ולהתחיל לעבוד ולהשתכר סכום נמוך, ובמשך הזמן להגדיל את היקף ההשתכרות.
אעריך, על יסוד הנ"ל, את הפסדו בעבר לסכום של 300,000 ש"ח. לעתיד, עד הגיעו לגיל 67 שנים (5.9.2039), לפנינו עוד 31 שנים וחודש. אעריך הפסד זה לסכום של 890,000 ש"ח.
10. הנזק הבלתי ממוני יחושב על פי נכות של 54.6 אחוזים וכן 88 ימי אישפוז, בצירוף ההפרשים המתחייבים מאז התאונה, סך של 149,481 ש"ח.
11. לתובע נגרמו הוצאות רפואיות רבות. חלקן משתקף בקבלות ובחשבונות הכלולים בת/9, אם כי נראה שחלק מתשלומים אלה כוסה ישירות ע"י הנתבעות ששלמו את הנדרש למוסדות הרפואיים שטיפלו בתובע. אעריך הוצאות אלה, מעבר לסל הבריאות, לסכום של 20,000 ש"ח.
12. רוב הזמן נעזר התובע בקב, וכאשר הוא מנסה ללכת בלעדיו, הוא סובל מכאבים. לפגיעה הקשה ברגל השפעה של ממש על ניידותו, שהוכרה על ידי המוסד לביטוח לאומי בשיעור של 50 אחוזים, בהחלטה שניתנה ביום 22.6.08 (ר' הודעת הנתבעות מיום 25.6.08, לה צורפה הערכה אקטוארית על סכום שבין 96,838 ש"ח כלא משתכר ועד 214,136 ש"ח כמשתכר העובד במקום עבודה המרוחק יותר מ-20 ק"מ מביתו.
התובע ייזקק לרכב על מנת לקיים ניידות סבירה. צרכי ניידות אלה מוערכים על ידי לסכום של 320,000 ש"ח.
13. פגיעתו של התובע הצריכה גם את עזרת הזולת. את העזרה קיבל התובע בעבר מאת אחיותיו, ללא תשלום, אך גם על כך יש לפצות. בעתיד, יתקשה התובע לעשות את עבודות משק הבית, ללא עזרה שייאלץ להעסיק, בתשלום.
עזרה זו, בעבר ובעתיד, אני מעריך לסכום של 200,000 ש"ח.
14. בעת ארוע התאונה התגורר התובע בבית אמו, בדירה בקומה שניה, שהגישה אליה הצריכה עליה במדרגות. לאחר שלב ההחלמה, עבר להתגורר בבית אחותו, בדירה שכורה על ידה, ולא שוכנעתי כי התחייב לשלם לה דמי שכירות, או כי היה עליה, עקב כך, לצאת מן הדירה ולהיזקק למגורים אחרים בתשלום.
יחד עם זה, בעתיד, לכשישכור או ירכוש דירה, יזקק לדירה בבניין עם מעלית תוך אפשרות גישה נוחה מן החניה, אל הכניסה, או דירה בקומת קרקע. הדבר מצריך עלויות נוספות, תוך צמצום מבחר הדירות העשוי לבוא בחשבון.
נזק זה אעריך בסכום של 100,000 ש"ח.
15. זכאותו של התובע בנכות כללית הוכרה רק לגבי תקופות אי הכושר בעבר. (ר' נ/20).
א. נזק בלתי ממוני, סכום של 149,481 ש"ח.
ב. הפסדי השתכרות בעבר 300,000 ש"ח.
ג. הפסדי השתכרות בעתיד, סכום של 890,000 ש"ח.
ד. הוצאות רפואיות 20,000 ש"ח.
ה. צרכי ניידות ורכב, סכום של 320,000 ש"ח.
ו. היזקקות לעזרת הזולת, סכום של 200,000 ש"ח.
ז. צרכי דיור, סכום של 100,000 ש"ח.
סך הכל, מתקבלת הערכה של 1,979,481 ש"ח.
17. מזה יש לנכות את תגמולי הנכות הכללית שקיבל התובע מאת המוסד לביטוח לאומי בעבר, העולה לסכום של 86,763 ש"ח בצירוף ריבית. כמו כן את התשלומים התכופים ששולמו לתובע (ר' נ/9). כך גם את תגמולי הניידות בסכום של 203,635 ש"ח.
18. הנתבעות מחוייבות לשלם לתובע את היתרה, בצירוף הוצאות המשפט וכן שכר טרחת עו"ד ומע"מ, כנדרש.