אבותינו היו אמיצים מאתנו. הם ידעו שקשה ולפעמים בלתי אפשרי לפענח לבד את כל הסימנים על כוונה הנמצאת בדברים. צריך למצוא שליחים נאמנים. הם ראו מלאכים. בחלום ובחיים. מדריכים לחייהם המופיעים בצמתים חשובים ומסמכים להם את הכיוון הנכון.
המלאכים הופיעו כדי לתת תקווה וחזון. לפעמים יגלו לאישה כי נשמעה זעקתה, ויסמנו אתגר קשה שהיא צריכה לעמוד בו. לפעמים הודיעו על מעשה הכרחי כמו לעזוב את סדום. לפעמים יבואו לחזק את לבו של העושה במלאכה. לפעמים יסמנו לאיש את אחריותו להנהיג. הרבה פעמים יבשרו את כניסתו של האדון. בדומה לחוסר היכולת להשיג לגמרי את שולחם, קשה לעמוד על טבעם של המלאכים "ויאמר לו מלאך ה' למה זה תשאל לשמי והוא פלאי" (שופטים יג, יח).
ליעקב אבינו יש חיבור מיוחד בין הארץ לשמים. סולם שנציגיו של המנהל הכללי של היקום עולים ויורדים בו. ובראש הסולם ניצב אלוהים המזהה את עצמו: אני הוא זה שאביך וסבך שוחחו עמו. דרכך תצליח. זרעך ירבה ויגלה לבני אדם את ברכתם. השגחתי הצמודה תהיה עמך בדרכך (בראשית כח).
זיהוי השליחים מסובך לא רק בשל העדר סימנים חיצוניים, אלא בעיקר כי קשה לפעמים לשמוע את המסר שהם מביאים. המפגש יכול להיות מפחיד. אפשר שיערער את מה שידענו על עצמנו: "מה נורא המקום הזה", אומר יעקב, "אין זה כי אם בית אלוהים וזה שער השמיים" (בראשית כח, י"ז).
מלאכים מפתיעים אותנו בנדיבות שאינה מוכרת לנו. נושאים חיוך סלחני למעשים שאנו נוטים לשפוט בחומרה אצל הזולת או אצלנו. לפעמים יחזירו אותנו לעצמנו. מבטיחים שסדר העולם ישוב על כנו כשנדמה שהתערער ללא תקנה. אם יופיעו בחלום, הם יהיו נושאי פתרונו. לפעמים ירמזו על תפקיד המחכה לנו ואי אפשר להשתמט ממנו. הם לא מופיעים מטעם עצמם, אלא כשליחים של ידע שהם חולקים עמנו. נציגים לרגע של סמכות עליונה שאיננה מכאן.
אין להם כנפיים. הם לא גרים בשמיים. לפעמים יהיו אורחים לרגע של חיינו. מכונאי במוסך שלפני שבדק את האוטו שנפגע בתאונה, הסתכל עלי וגילה לי שאני נסער. אישה שאמרה לי שאפשר שהכישלון שלי הוא הזמנה לנוח. ישעיהו ליבוביץ' שגילה לי שחרותי נמצאת במפגש עם אמת המטילה עלי תפקיד מיוחד.
בתרבות חילונית, שבה אנשים מצווים לסמוך בעיקר על עצמם, האמונה עברה ללא מודע. את מלאכים החליפו מומחים ומטפלים בתפקיד שאין להם הכשרה למלאו: לגלות לנו את מקומנו בתכנית.
האיסור לראות מלאכים מותיר אותנו ללא סימני דרך. נעים במעגלים. שפוטי נורמה חברתית, גורל משפחתי או גנטיקה שאומרים עליה שהיא לבדה קובעת הכול.
האנשים שפיטרו את אלוהים סובלים מהעדר מלאכים. אין בעולמם מישהו שלצד ידע מתאים יש לו גם סמכות להצביע בפניהם על חובה אנושית. "חסרי מלאכים" לא יודעים לאסוף סימני דרך מאנשים שהם פוגשים. לא יודעים להעמיד לעצמם מורים. לא יזהו דוברים של סמכות גדולה מהם. אין תכנית בעולמם ולכן גם לא ימצא מי שיגלה להם את מקומם בתכנית. אם בטעות יצמח מנהיג לתנועתם הם ידאגו להדיח אותו מיד כדי שלא יוכל לאתגר אותם למלא תפקיד שאולי אינם רוצים.
בשנת 1929 הלך תלמיד ישיבה חרדית בן שלוש עשרה, לקנות בשוק מחנה יהודה בירושלים. הוא ראה התקהלות סביב איש קטן קומה שהוגבה בעזרת ארגז ירקות הפוך שעליו הועמד. האיש קטן הקומה אמר לשומעיו שירושלים היא העבר. העתיד היא תל אביב וההתיישבות החלוצית. בן ארבע עשרה עזב הנער, אבי, את ירושלים ועבר לגור על חוף הים בתל אביב. שנתיים לאחר מכן, בעקבות הנחייתו של השליח מהשוק, הצטרף לגרעין שהקים קיבוץ בעמק בית שאן. למלאך שפגש קראו דוד בן גוריון.
מי יתננו מלאכים, יודעי כוונה עליונה, שיפטרו אותנו מהיאחזות כפייתית במעשים "דתיים" שאין בהם ממש. שישחררו אותנו משיפוטם של אנשים שאומרים הרבה את המלה "לדייק" ודיוק אצלם מצטמצם לשאלת התאמת הרוטב לבשר, ולעולם לא יגלה אחריות חברתית למשל.
מי יתנני מלאכים, עולים ויורדים בסולם. נושאי בשורה מעולמות עלומים. מי יתנני מלאכים כמו האיש הקטן. עומדים על ארגז ירקות הפוך. שיסמנו לי את השלב הבא. מי יתנני מלאכים, כאלו שנתקלים בהם באקראי, בצמתי דרכים, מסמנים בניד ראש כיוון נכון, מחייכים בסלחנות לטעויותי החוזרות בניווטים.