האם ניתן לצאת ידי חובת מצת מצווה במצה עשירה? האם יש הבדל בין מצה שנילושה במי פירות לבין מצה שנילושה בתערובת של מים ומי פירות?
"פירוש שנילושה במי פירות לבד, אבל נילושה במי פרות עם מים – יוצאין בה בשעת הדחק, וראייה ממנחות, ואם כן, אסור לאכלה בפסח."
לפי המהר"ל, ישנה הבחנה בין מצה עשירה שנילושה רק במי פירות – בה לא יוצאים ידי חובה, לבין מצה שנילושה במים ובמי פרות – בה אפשר לצאת ידי חובה בדיעבד.
"אלא ודאי, אפילו עם מים – אין יוצאין משום מצה עשירה."
מצה נילושה במים ובמי פרות – לא יוצאים בה ידי חובת אכילת מצה, ולכן ניתן לאוכלה בערב פסח.
"תנא, כוסמין – מין חיטין. שיבולת שועל ושיפון – מין שעורין. כוסמין – גולבא, שיפון – דישרא, שיבולת שועל – שבילי תעלא. הני אין, אורז ודוחן – לא. מנהני מילי? אמר רבי שמעון בן לקיש… אמר קרא "לא תאכל עליו חמץ, שבעת ימים תאכל עליו מצות" דברים הבאים לידי חימוץ – אדם יוצא בהן ידי חובתו במצה, יצאו אלו שאין באין לידי חימוץ אלא לידי סירחון."
"אין לשין עיסה בפסח ביין ושמן ודבש, ואם לש – רבן גמליאל אומר תשרף מיד. וחכמים אומרים יאכל. ואמר רבי עקיבא שבתי היתה אצל רבי אליעזר ורבי יהושוע ולשתי להם עיסה ביין שמן ודבש, ולא אמרו לי דבר."
"ומסתברא לן כרבי עקיבא והלכתא כוותיה ביום הראשון דבעינן לחם עוני ואסיר, אבל ביום שני, דלא בעינן לחם עוני – שרי, דהא רבי יהושוע בן לוי כוותיה סבירא ליה, דאמר להו לבניה – יומא קמא לא תלושו לי בחלבא, מכאן ואילך לושו לי."
כנראה שהמחלוקת על זמן השימור היא בעצם מחלוקת על אופי השימור שנצרך במצת המצווה. לפי הרמב"ן השימור הוא שלא יחמיץ, ועל כן אין שום משמעות לשימור במי פרות, אך לשאר הדעות – משמעות השימור הוא שלא יכנסו מים לתבואה. במצב כזה, יש משמעות רבה לשימור אפילו אם לשים במי פרות, כי היה צריך לשמור על התבואה שלא יכנסו בה מים.
"מצה שלשה במי פרות – יוצא בה ידי חובתו בפסח. אבל אין לשין אותה ביין או שמן או דבש או חלב משום לחם עוני כמו שבארנו."
הרמב"ם עושה הבחנה בין מי פרות לשאר המשקים כאשר הפסול הוא פסול של לחם עוני, אבל מצה שנילושה במי פרות – נקראת לחם עוני.
רבינו דוד בחידושיו מביא כיוון נוסף שאף בדברי חכמים – הסיבה שכל שבעת הימים אסור לאכול מצה עשירה אינה קשורה לחשש חמץ, אלא שצריך דין של לחם עוני כל שבעת הימים. גם לפי זה, יוצא שדין זה של לחם עוני הוא דין העומד בפני עצמו.
היו כאלו שתירצו את קושיית ה"מגן אברהם" על ידי ההסבר שאמנם זה מוגדר כלחם, אבל אף על פי שזה לחם – ישנם מצבים בהם מברכים עליו מזונות. בכל אופן, ה"מגן אברהם" סובר שמה שלא מברכים עליו המוציא – איננו נחשב לחם.
על פי זה, אפשר ללכת בכיוון ההפוך ולומר שמצה עשירה – כיוון שברכתה מזונות, היא איננה מוגדרת כלחם.
למעשה, לאשכנזים שלהם אסור כלל לאכול מצה עשירה – אין שום משמעות למצה עשירה בליל הסדר. גם לספרדים כמובן שעדיף לאכול מצה רגילה ולא עשירה, לא רק בכזית של החובה אלא בכל המצות שאוכלים בליל הסדר.