אני אמנם לא ילדה, ואני כבר לא ילד שמספרים לו סיפורים לפני השינה, ובכל זאת בחרתי לקרוא את הספר הזה, העונה לשם "סיפורים לפני השינה לילדות מורדות". אחלה שם, דרך אגב, אבל לא זה מה שימנע ממני לקרוא אותו.
כי הרי אם רוב האמירות של הנשים המופיעות בספר הנ"ל, הן: "אם גברים יכולים לעשות את זה, אז נשים גם מסוגלות!" - כך גם אני אומר: "אם נשים יכולות לקרוא את הספר הזה, גם אני יכול!". כלומר, אם הספר מיועד לילדות מורדות, אז שיהיה גם מיועד לנערים לא מורדים.
אז איך הספר הזה בכלל הגיע אל ידיי הגבריות?
הספר מציג מאגר מרשים של נשים, בכל תחומי החיים, שחיו ופעלו לאורך ההיסטוריה. מלפני שנים רבות מאוד, שלפני מספר השנה כתובה המילה "לערך", עד המאה ה-21. מנשים בתקופות קדומות, עד לתקופות חשוכות, וכלה בתקופות נאורות יותר. נשים שהוצבו קשיים בפניהן, בין אם בגלל הזהות המגדרית שלהן, והסתירה שהייתה מקובלת בחברה בין המגדר שלהן לבין המקצוע בו הם חלמו לעסוק, ובין אם לגבי נושאים כלליים יותר, כמו צבע עור ולאום, דמוקרטיה ודיקטטורה. המשותף אל כל הנשים, שהן עשו משהו גדול, שבזכותו תרמו רבות לחברה. הן אולי לא באמת נסיכות בספרי אגדות שמאבדות את הנעל שלהן, אבל הן כן יכולות להיות הנסיכות שיצרו את הנעל.
הספר הזכיר לי מעט את הספר ההוא שקראתי על הערות השוליים של ההיסטוריה, בכך שגם שם וגם פה, התוודעתי לסיפורים על אנשים מכל מני סוגים, שעשו דברים מעניינים בהיסטוריה, וש... על רובם לא שמעתי לפני כן.
כאן, במקרה הזה, על רוב הנשים לא שמעתי, מלבד כמה ממש ממש מפורסמות כמו מלאלה הפקיסטנית או מרגרט תאצ'ר הבריטית, הפרעונית המצרית או ג'יין גודול ומישל אובמה האמריקאיות. ואז הבנתי, שבדיוק מהסיבה הזו, הספר נוצר. כדי להביא לציבור גם דברים חשובים שנשים הביאו לעולם (חוץ מלהביא ילדים). שאין רק מדענים וחוקרים ומתמטיקאים ורופאים, ואפילו פיראטים וראפרים, שהם גברים, אלא גם כאלה שהן נשים.
לכל מידע על אישה, מצורף גם איור שלה. האיורים אויירו על ידי מאיירות מרחבי העולם, וכן, יש גם מאיירת מישראל. אהבתי את הרעיון, ועוד יותר אהבתי את האיורים שלהן, שמוסיפים המון לספר ולאווירה הייחודית והמושקעת שלו. האיורים הם, בעיניי, רמה גבוהה מאוד של אומנות. הפנים של הנשים - שמביטות בקורא, חלקן בגאווה, חלקן במן מסתוריות כזו שמזכירה את הצורה שבה המונה ליזה המפורסמת מביטה במביטיה - היו כל כך ריאליסטיות. הרגשתי, דרך הציור, שראיתי במציאות אישה עם מבט כזה כמו שהופיע אצל הנשים בציור. ממש רמה גבוהה. בנוסף לכל, יש גם משפט מוטו שאותה אישה אמרה בחייה, כנראה כדי להעביר מסר לקוראות ולקוראים על סיפור חייהן והצלחתן.
הספר מופנה לילדות - ולילדים בכלל - לכן, אין בו יותר מדי מילים או פירוט. הסיפורים אודות הנשים גם כתובים כמו אגדות לילדים. עם סוף טוב, עם מסר שחוזר על עצמו, לפעמים עם דרמטיות שתשתלב היטב עם הקול של האבא או האמא המקריאים את הסיפור בקולם הילדותי שנועד להלהיב את הילד או הילדה שמקשיבים לסיפור. התוצאה קצת יוצאת קלילה, פשטנית ומרפרפת, אם כי זה כמובן לא ממש הפריע לי. במקרה שמידע מסויים על אישה מסויימת, עניין אותי, תמיד יכולתי לחפש עליו במקורות מידע נוספים, שיפרטו בשפה של ה"גדולים", ויוסיפו בעצם על התוכן שמופיע בספר.
לסיכום, ספר יפהפה ומושקע לילדים ולהורים כאחד שגם רוצים להרדים את הילדים שלהם ולגרום להם לישון ולעצמם להסתובב בבית בשקט במשך כמה שעות של חסד, אך גם כאלה שרוצים לצעוד יחד איתם קדימה יד ביד אל עתיד טוב יותר ושיוויוני יותר, ואפילו גם לנערים בגיל שלי שמחליטים גם הם לצעוד אל עתיד טוב יותר ושיוויוני יותר, עתיד שבו יקבלו בהבנה את זה שגברים קוראים ספרים שמיועדים לילדות קטנות.
כי מה לעשות, זו המציאות.
אני בוחר להקדיש את ביקורת זו לבת דודתי הקטנה והיקרה, בתקווה שהיא תגדל להיות ילדה מורדת. מי ייתן, ושכשייצא מתישהו "סיפורים לפני השינה לילדות מורדות 2", גם את תופיעי שם. אני אפילו מוכן לצייר אותך.
אבל, בתור התחלה, תכתבי ביקורת על הספר.
תודה, ביקורתך הועילה לי מאוד!!!
נעמי- גברים לובשים את המכנסיים בבית ולכן הם צודקים. ( זו אימרה שוביניסטית שרווחה במאה ה-20) אבל אולי לא לזה התכוון זשל״ב.
מה זה המכנסיים הצודקים??
סקאוט - תודה. נכון, שכחתי גם לציין שג'יין אוסטן מופיעה בספר. וגם הילארי קלינטון. וזהו, נראה לי שאת כל השאר שלא ציינתי, לא הכרתי או שמעתי לפני קריאת הספר.
מחשבות - תודה. מישל אובמה אם אני זוכר נכון הייתה עורכת דין שחורה (שזה גם פרמטר שקצת הקשה). אגב, כשהיא הייתה עורכת דין, בא אליה אובמה במסגרת לימודיו כעורך דין גם הוא, ואז הם התאהבו והתחתנו. בעיניי, אובמה, בניגוד לטראמפ, הוא אדם הרבה יותר נחמד שקל יותר לאהוב את האופי שלו. טראמפ אולי עשה כמה דברים שאף נשיא אמריקני לא עשה, אבל עדיין קשה לדעת אם זה טוב או רע.
שונראיזם החתוליזם (אפשריזם לקרואליזם לךזם ככהזם?) - חחחיזם הצחקתיזם אותיזם. ואתיזם צודקתיזם, כתבתיזם תמונהיזם אבליזם התכוונתיזם לציוריזם. תכףיזם אתקניזם. תודהיזם.
יעל1 - תודה!
יעל וברברה - נכון, אתן צודקות. אבל לאחר שקראתי את הספר, הבנתי שכוונותיו יפות וטהורות בסך הכל. הוא לא בא להציג את הנשים בספר, רק כנשים שצריכות זכויות מהיותן נשים, כאלה ששיכות למגדר המקופח, אלא גם כבני אדם שעשו כמה וכמה דברים בחייהם, והצליחו בזכות מה שהן עשו, להביא את סיפור חייהן לציבור.
נעמי - תודה. לא חושב ממש שהשם דבילי, אבל יכול להיות שיש בו כמה סתירות, ואני מבין ומסכים לגמרי עם הטענה שהצגת. המילה מרידה מתפרשת כמשהו שלילי, כאילו הנשים רוצות להיות מעל הגברים, ולא שוות להן. יש משהו בדברייך.
דריזט - אני חושב שהסופרות קראו לספר ככה, פשוט כדי למשוך את הקוראים, כי בעיניי זה שם לא שגרתי. אבל בסופו של דבר, זה רק השם. יש למשל את התקציר, שממנו אפשר להבין שהספר בהחלט מתאים לשני המינים.
וונדי פן - אכן יפה, מקסים ולא מזיק הספר, כמו שאולי הוא נשמע. אלוהים יודע מה הסיבה.
חני - תודה לך. זה כבר ההורים יחליטו. אבל נראה לי שהעניין פה הוא מעבר להגדרות של בנים ובנות, אלא יותר מעמד האישה אל מול מעמד הגבר, וכל זה.
סימנטוב - תודה לך על השיתוף. גם אחותי פמיניסטית, וזו הסיבה שאחותי קנתה את הספר. בגדול, הפמיניזם אומר דברים הגיוניים, כמו העניין עם המשכורת והמכנסיים הקצרים. דברים שאם היו אצל גברים, היינו כבר מזמן מתחרפנים. השאלה היא רק לאיזה כיוון הפמניזם הולך, זה הכל.
נעמי, לא בגלל הבובות עצמן אבל הבובות הן כלי או אמצעי שמוסיף, לעניות דעתי.
די, חני, סליחה, אבל הגורם הזה כל-כך פשטני וטיפשי (ולא את המצאת אותו אז אני מרשה לעצמי). ומה, נשים אוהבות להתקשט ולהתייפות ולהתלבש בגלל הבובות ש"דחפו" להן בילדות או שיש כאן צורך עמוק יותר?
ולילדות יפסיקו לשים ביד מטאטא בובות ומטבח נייד וכו..
כן השם בעייתי, בעיקר בעידן הפוליטקלי קורקט.
נראה לי שהם פשוט ניסו להגיד ש"נשים מנומסות לא עושות היסטוריה" ויצא להם עקום.
או שהם רצו בדיוק את הדיון הזה על השם של הספר... שלא נוכל להתעלם ממנו.
אבל למה מורדות?
למרות שגם אני (רשמית) לא ילדה קטנה, השם, הוא אחד הדברים שהרתיעו אותי מלקרוא את הספר.
בסוף קראתי אותו, ואני לא מצטער על כך.
אבל, למה מי שקורא את הספר חייב להיות ילדה מורדת? לא עדיף "100 הנשים יוצאות הדופן ששינו את העולם"?
כך שאנשים משני המינים יוכלו להינות ממנו?
נכון. ולכן אני לא תומכת בפמניזם רדיקלי. הוא לא באמת משקף את מהות הפמניזם האמיתי שחותר לשיוויון בין המינים ולא להתגברותו של מין אחד על מין שני.
כי חוזק ועוצמה לא חייבים לבוא באמצעות בעיטה בערכים של הסביבה שלך (להלן: מרד). לפעמים מרד נדרש, אבל זו לא המהות של עוצמה נשית.
מה שכתבו פה מזכיר לי משהו אבל הכי טוב שאני יספר לכם את כל הסיפור אז אני מצטער שזה יהיה ארוך. לפני אולי יומיים אני יושב במרפסת לקרוא ובגלל שהמזגן אצלנו נגמר לו הגז ישבתי עם הרשת ושמעתי כל מה שהלך בסלון. היתה אצל אשתי חברה שלה והם דיברו על משהו עד שההיא אמרה שהיא בכלל לא פמיניסטית. אשתי איך שהיא שומעת מישהי אומרת את המשפט הזה משתחרר אצלה הפיוז. אשתי אומרת לה תעני לי איזה חלק של הפמיניזם לא מתאים לך? הזכות לא להיות רכוש של הגבר שהתחתנת איתו? שתוכלי לעזוב אותו מתי שאת מחליטה גם אם זה לא נוח לו? אולי את רוצה שגבר שעושה את אותה העבודה שאת עושה ירוויח יותר? ובטח את גם לא רוצה שהבת שלך תדע שכל תפקיד בצבא ובאזרחות פתוח בשבילה? את לא רוצה שהיא וזה שתתחתן איתו יחליטו ביחד מי טוב לו שיטפל בילדים ומי טוב לו שיעשה קריירה? שהוא לא יהיה ברור לו מראש שזה היא צריכה לעשות אבל אולי הוא יעשה לה טובה?
פתאם באמצע הזה הקטנה שלי פותחת פה. אומרת לה מה את לא בעד שירשו לי ללבוש לבית ספר מכנסיים קצרים כמו שמותר לבנים? או שאם אני יתלבש כמו שאני אוהבת לא יגידו לי הערות על מה אני מחפשת ומה לא מחפשת?
איך ששמעה את זה אשתי קמה והביאה לה בוסה שאני חושב שבחיים לא נישקה אותה ככה. אני בגאווה אומר שיש אצלי בבית שתי פמיניסטיות ושלושה פמיניסטים.
יפה נהנתי לקרוא.
ביקורת מעולה, הספר מקסים.
מסכימה איתך יעל. הספר בעצם מבצע את הפעולה ההפוכה שלשמה התכוון.
בעיני, לכתוב ספר כזה זה שובינסטי לגמרי.
רק לשם הבהרה- אני לא פמניסטית כלל ומאמינה שנשים צריכות לפעול יותר ולדבר פחות כדי להשיג את מה שהן רוצות.
בעיני אין הבדל בכלל ולכן מלכתחילה ההגדרות האלה מיותרות.
לחלק את האנושות ל"נשים" ו"גברים" זה מתכון טוב לאי הבנה, אפלייה ועוינות.
אם בעבר הדוגמאות שהביאו בספרי הלימוד היו "האיכר" חורש, זורע וקוצר ו"אשתו" מכינה אוכל ומנקה (ומגדלת ילדים) היום כותבים ספרים מהסוג הזה. יופי.
אהבתי את המשפט "הן אולי לא באמת נסיכות בספרי אגדות שמאבדות את הנעל שלהן, אבל הן כן יכולות להיות הנסיכות שיצרו את הנעל"
ואם המורדות הקטנות תגדלנה ותמרודנה במוסכמות החברתיות, תוך כדי הזעפת פנים שכולה אומרת סלידה עזה, מלווה בהתבטאויות נוסח "הבו לי שקית הקאה" לשמע צמד המילים המזעזע "הארי פוטר", אני מכיר מישהו שמהר מאוד יחזיר אותן לדרך הישר.
אכן מאוד חשוב להחדיר לילדות בנות שבע ומטה העצמה נשיתיזם, פמיניזם, מגדריזם, ליברליזם, פרוגרסיביזם וחירטוטיזם לפני הפיפי ולישוניזם.
ותמונה של אישה זו ממש החפצה בוטה שעומדת בסתירה לרעיונות הנעלים של הספר. אבל אם זה רק איור זה בסדריזם - בתנאי שאוייר ע"י אישה.
ביקורת לתפארת הזשל"ביזם.
סקירה מקסימה. מה עשתה מישל אובמה, חוץ מלהתחתן עם אחד הנשיאים היותר כשלוניים?
זשל"ב, אתה חמוד! חייכת אותי עם הביקורת הזאת ובפרט עם ההקדשה בסוף. הספר הזה נמצא ברשימה שלי כי הוא סיקרן אותי מהרגע ששמעתי עליו ובגלל שיש שם כמה סופרות אהובות עלי מאוד. הביקורת שלך בהחלט גרמה לי עוד יותר לרצות לקחת אותו מהספרייה ולקרוא מתישהו.
דרך אגב, לא מזמן יצאה סדרה שדי דומה לספר הזה והיא נקראת "סדרת גדולות-קטנות" שמתארת את מיטב הנשים החשובות משחר ילדותן. [אחת מהן היא ג'יין אוסטן, הסופרת האהובה עלי] בנוסף לסדרה הזאת יצאה גם מהדורה מיוחדת ישראלית שמתארת ישראליות חשובות.