בתום פרשת ההגנה ביקש ב"כ המאשימה לאפשר להעיד עדות הזמה מטעמו, שהינן המתלוננת ואמה, נוכח טענת הנאשם, שעלתה במסגרת עדותו בבית המשפט, לפיה, המתלוננת הותקפה על ידי אביה המנוח ונגרמו לה, עקב זאת, חבלות בסנטר.
ב"כ הנאשם, בתגובתו בדיון של יום 13/6/13 ובתגובתו בכתב, התנגד לבקשה, בטענה כי עדות המתלוננת, לפיה, הנאשם הוא זה שתקף אותה וגרם לה חבלה בלסת, היא עדות כבושה, שלא עלתה במסגרת הודעותיה במשטרה, וכי הטענה כי אביה המנוח של המתלוננת הוא שגרם לה לחבלה הנ"ל אינה רלבנטית למחלוקת שבין הצדדים ולא נטענה בכתב האישום. עוד ציין הסנגור כי המתלוננת, בעדותה בבית המשפט, השיבה לשאלה האם אחיה היה מכה אותה, כדלקמן : " לא נכון גם לא אבי המנוח ". ב"כ המאשימה הגיש, ביום 24/6/13, תשובה בכתב לתגובה של הסנגור.
מראיות ההגנה ואשר התובע לא יכול היה לצפותן מראש...".
המבחן הקובע למתן רשות לעדות הזמה, שמטיבה, ניתנת בתום פרשת ההגנה ולא במסגרת פרשת התביעה, הינו קיומן טענות שעלו מראיות ההגנה, היינו, במסגרת פרשת ההגנה, ואשר הפתיעו את המאשימה, שלא יכולה הייתה לצפותן מראש. מכאן, טענות הסנגור, בתגובתו בכתב, לפיהן, עדותה של המתלוננת, שהינה עדת תביעה, היא עדות כבושה וכזו שגילתה סתירות רבות, אינה רלבנטית לצורך הכרעה בבקשה לאפשר עדי הזמה, שהרי], בקשה זו עניינה עדות עד הזמה שתתייחס לטענות שעלו בפרשת ההגנה ולא בטענות שעלו במסגרת עדויות עדי התביעה.
הסנגור לא מצביע על כל חלק בעדותה של המתלוננת או של כל עד תביעה אחר, בו עלתה טענה כי המתלוננת הותקפה על ידי אביה המנוח וכי כתוצאה מכך נגרמה לה חבלה בסנטר, זאת, כאשר המתלוננת, שהינה עדת תביעה כאמור, טוענת כי הנאשם הוא שתקף אותה וגרם לה חבלה. מכאן, יש לאמץ את טענת ב"כ המאשימה, לפיה, הטענה כי המתלוננת הותקפה על ידי אביה וכי כתוצאה מכך נחבלה בפניה, עלתה אך במסגרת פרשת ההגנה, והתובע לא יכול היה לצפות טענה זו מראש, ומשכך לא יכול היה להביא עדים או ראיות מטעמו, לעניין זה, במסגרת פרשת התביעה.
הסנגור, בתגובתו בכתב, מפנה לעמודים 25 ו- 30 לפרוטוקול. לא מצאתי, בחלק זה של פרוטוקול הדיון, כי המתלוננת העידה שם כי אביה תקף אותה וגרם לה חבלה, ולא מצאתי כי הסנגור טען בפני המתלוננת, בעדותה בחקירה הנגדית, כי היא נחבלה כתוצאה ממעשה תקיפה של אביה המנוח, ולא הפנה לכל עדות של עד תביעה אחר בה נטען כי אביה המנוח של המתלוננת תקף אותה וגרם לה חבלה. מכאן המסקנה כי המאשימה לא יכולה הייתה לצפות את טענת הנאשם, לפיה, החבלה בפניה של המתלוננת נגרמה כתוצאה ממעשה תקיפה של אביה. אומנם, בעמוד 31 שורות 6-9 לפרוטוקול ישיבת יום 7/11/12 נשאלה המתלוננת האם אחיה היה מכה אותה, והיא השיבה: " לא נכון, גם לא אבי המנוח ", וכי לא נכון שאחיותיה ברחו מהבית עקב אלימות של אחיה. יחד עם זאת, לא ניתן ללמוד מדברים אלה של המתלוננת על הטענה שעלתה בפרשת ההגנה, לפיה, החבלה בסנטר נגרמה כתוצאה ממעשה אלימות של אביה. העובדה כי המתלוננת נשאלה האם אחיה היה מכה אותה, אינה בבחינת טענה של ההגנה, אלא שאלה שהופנתה למתלוננת בחקירתה הנגדית, ובוודאי אין בשאלה זו כדי ללמד על טענתו הנ"ל של הנאשם למעשה אלימות של האב, אשר עלתה אך בפרשת ההגנה, במסגרת עדותו של הנאשם( עמוד 54 לפרוטוקול ישיבת יום 16/1/13 ).
סוף דבר, אני נעתר לבקשה ומתיר למאשימה להעיד את שתי עדות ההזמה, המתלוננת ואמה.
לשם כך, אני קובע ישיבת הוכחות ליום 31/10/13 שעה 13:30.
המאשימה תזמן את עדיה הנ"ל במסירה אישית.
המזכירות תזמן את ב"כ הצדדים.