לא צריך להציג את מסעדת רפאל. מאז פתיחתה בתחילת העשור, שומרת המסעדה על מעמדה כאחת הטובות והיוקרתיות בארץ. שמה הולך לפניה כמי שמחוברת להוויה הארץ-ישראלית, אך גם קורצת מערבה. כמי שחפה מתחכום, אך גם יצירתית. חזותה פשוטה למראה, אך אלגנטית. בקיצור: קלאסה עממית.
לאחרונה עלתה רפאל לכותרות בשל הורדת המחירים בה. העסקית החדשה כאן, המתומחרת ב- 65 ₪ בלבד, הצליחה להרעיד את אמות הסיפים של עולם המסעדנות כולו. הגענו למקום לארוחת ערב באמצע שבוע, וגילינו שהמסעדה והבר מלאים לחלוטין. התבוננו בתפריט הערב וגילינו כי גם הוא הוזל משמעותית, כשרוב המנות העיקריות בו מתומחרות בפחות מ- 100 שקל. איזה כיף שיש מיתון.
למנה ראשונה הזמנו ירקות השוק ממולאים (49 ₪). מדובר בירקות שונים (עלי כרוב, קישואים ועוד) שמולאו בבשר טלה ואורז בסמטי – והוגשו עם לבנה עיזים, שמן זית ורימונים. מדובר בחומרי הגלם הפשוטים ביותר שיש – ובכל זאת התוצאה היתה מנה נהדרת, שהשרתה תחושת חמימות של אוכל ביתי.
בנוסף הזמנו פסטייה עוף (55 ₪), שהוא מאכל מרוקאי מסורתי. הבצק המטוגן היה טעים והתפצפץ בפה. הבשר היה רך וטוב – ותובל ב"ראס אל חנות", שהיא תערובת תבלינים מרוקאית. המנה כללה גם בצל סגול, סוכר וקינמון. באופן אישי חשתי, שהיא היתה יכולה להיות מיוחדת יותר, אם היתה קצת מתוקה יותר – אך בהחלט מדובר במנה טובה.
מנה ראשונה נוספת ממחלקת המטוגנים היתה סיגרים מרוקאים (48 ₪), שמולאו ב"חלקים טובים של עגל חלב" והוגשו עם טחינה משכם ופלפל חריף. מנה פשוטה, סתמית, שהזכירה קייטרינג של חתונות. אחד הסיגרים אגב היה חסר מילוי בתוכו.
למנה עיקרית הזמנו כתף טלה (98 ₪). המנה הוגשה בצלחת גדולה עם קוסקוס מרוקאי, ירקות וגרגירי חומוס. בשר הטלה בושל בישול ארוך והיה רך מאוד ומלא טעם – אולם הוא הוגש בכמות קטנה ממש. המנה הכילה בעיקר קוסקוס וירקות – ולא הורגשה בה שום טביעת אצבע ייחודית של שף. ממש קוסקוס עם ירקות כמו במסעדת פועלים – ללא כל אמירה אישית. אז נכון שכל המרכיבים היו טובים, אך עבור מנה כזאת לא באים למסעדת שף ומשלמים מאה שקל. יש בדיחה שמספרת שרפאל היא מסעדה, בה מוכרים לאשכנזים ביוקר אוכל של מזרחיים. אי אפשר שלא לחייך כשאוכלים את המנה הזאת ונזכרים בה.
בנוסף הזמנו זנב שור (95 ₪), שגם הוא בושל לאט – והוגש עם בצלים לבנים – ועם אותו קוסקוס מהמנה הקודמת (אך הפעם בצלוחית בצד). יש כאלה שנרתעים מלאכול זנב, בכל זאת קצת מוזר לאכול את החלק ששימש את הבהמה להברחת זבובים - אך הוא נחשב מעדן אמיתי. ואכן הבשר היה נהדר, רך ועשיר – אך שוב ריחפה באוויר אותה תחושה של חוסר מעוף. צורת ההגשה של המנה היתה כה בסיסית, חסרת טוויסט וערך מוסף.
כמו כן הזמנו צלעות טלה (115 ₪). מדובר בשלוש צלעות "טלה צעיר מרמת הגולן" צלויות עם שמן זית, המוגשות עם פירה. הצלעות היו קטנות, רכות ועסיסיות. חומר הגלם המשובח דיבר בעד עצמו. מנה טובה אך יקרה להחריד, שמתאימה בתור נשנוש לאוליגרכים.
לקינוח הזמנו מאפה תאנים (45 ₪), שהוגש אפוי עם שקדים וגלידת "רוזטה". נחמד – לא יותר.
בנוסף הזמנו מבחר פטיפורים. גם כאן לא נרשמה התלהבות מיוחדת.
אז נכון שלא היתה בעיה מיוחדת עם אף מנה שהוזמנה, אך לטעמי יש ברפאל משהו פשוט מדי, נטול תחכום - ואף משעמם במקצת. האוכל כאן לא מתרומם לגבהים – ובוודאי שאינו מרגש קולינארית. למרות שמה הטוב, לטעמי רפאל לא נמנית עם צמרת מסעדות השף בארץ.
לאחרונה חזרתי לרפאל לארוחה עסקית במחיר 115 ש"ח, הכוללת מנה ראשונה ועיקרית. היתה זו ארוחה מוצלחת יותר מקודמתה, אך גם הפעם המסעדה לא הותירה בי חותם ממשי. חומרי הגלם טובים, הביצוע מדוייק – אך שום דבר לא יוצא דופן. קשה לי לאתר ברפאל טביעת אצבע ייחודית של שף. זהו ביסטרו שמנה בו מוגשת "לפי הספר", רק שאת הספר הזה כבר קראתי יותר מדי פעמים בעבר. ציון: 3.5 כוכבים.
ראשי קלמרי סגול עם עגבניות מנומרות ובצל סגול, ביוגורט כבשים ומיץ לימון.
סיגרים מרוקאים תוצרת בית ממולאים בחלקי פנים של עגל חלב, עם טחינת "אל ארז". הפעם הסיגרים היו איכותיים יותר מביקורי הקודם (אף אחד מהם לא היה ריק), פריכים מאוד – ובעלי מילוי איכותי.
ראמפ סטייק של פרה שלמה עם פטריות פיופינו, ציר עגל וחרדל.