ההרשמה התחילה אתמול. הקבוצה לא גדולה. אתם מוזמנים.
זה מה שכתבנו בברושור.
לאורך אלפי שנות קיומה הציגה התרבות ההודית מגוון תמונות המנסות להסביר מה פירוש היות אדם. באופן עקבי שירטטו תמונות אלו פני אדם שונים מאלו שהוצגו בתרבות המערבית. שוב ושוב עלו בהן מושגים כמו קרמה, קסטות, מעגל הלידות, אלוהות אחת מול אלים רבים, סבל והשחרור ממנו. כולם מושגים שונים מאוד מאלו שבהם מסבירה התרבות המערבית את מושג האדם, ואף מאתגרים אותם.
בסדרה של שמונה מפגשים ייחודיים, במסגרת קבוצה מצומצמת נבקש לבחון מדי שבוע מושג מרכזי אחד שבאמצעותו מסבירה התרבות ההודית את החוויה האנושית בעולם. ההיכרות עם המושגים תיעשה באמצעות התבוננות רבת-פנים בתרבות הודו הקלאסית והמודרנית כאחד. בין השאר נקרא טקסטים מתוך ספרות ההגות ההודית, סיפורי עם, מיתולוגיה, שירה הודית קלאסית וחומרים עכשוויים.
רפי פלד – חוקר של התרבות ההודית ומרצה בחוג לימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב ובמסגרות אחרות, כותב דוקטורט על מנטרה בתרבות הסנסקריטית, מדריך טיולים בהודו.
ב – YNET מספרים עכשיו כי באתר האינטרנט "ברסלב ישראל" מרגישים גאווה גדולה על כעשרים נשים הודיות מגוג'אראט שהצטרפו לאמונה ברבי בעקבות המידע שבאתר.
מה שלא מבינים שם, זה שעל ההודים קשה מאוד לעבוד במיסיונריות, ובטח כזאת שמכוונת אותם אל אמונה באל מופשט, לא נראה, חסר צורה, חסר פסל. סביר יותר להניח שאותן עשרים נשים רואות ברבי מברסלב קדוש נוסף על פני האדמה. אחד מאינספור קדושים שהודו מכירה ועובדת.
ולמה לא בעצם? את הרבי עובדים בקמעות (פרסדה?) בתמונות (מורטי?) ובביקורים בקבר שבאומן (דרשן?). אם בכלל זה צריך לסמן משהו עבור אנשי אתר "ברסלב ישראל" זה ודאי את התרחקות שלהם מהאלוהות המופשטת אל עבר עבודת אלילים הודית למהדרין.
האתר הזה, כמובן, אינו מופתע (ואף שמח) מעבודות אלילים.
אבל אולי אתר "ברסלב ישראל" לא היו ממהרים לדווח ל YNET ,כל כך מהר, אילו היו מבינים.
הייתה בחתונתה של אחותי, והזיכרון המאושר האחרון ממנו הוא מאותו רגע שבו – למרבה הזעזוע של האורחים הדתיים יותר המתנזרים כליל משתיית אלכוהול – בירך פאיז את הזוג הצעיר והרים כוס שרי, מלאה עד לשפתה בוויסקי בן שתים-עשרה שנים. כשאני חושב על פאיז ונזכר באותה הסגת גבול טובת מזג, שהיתה בפירוש מכוונת, הוא מצטייר בזכרוני כגשר בין העולם המוחשי למטפורי, או כמו וירגיליוס, המוביל אותנו, בני דמותו האומללים של דנטה, דרך התופת. נדמה שהוא אומר לנו, שעה שהוא לוגם את הוויסקי מחלל הקודש שלו, שחשוב לחצות גם קווים מטפוריים, ולא רק מוחשים: לא להרשות שרעיונותיו של אחר בנוגע למיקומם הרצוי של הקווים יגבילו או יגדירו אותנו".
מוקדש לכולם, אך במיוחד לסטודנטים שלי, שסיימו היום שנת לימודים נוספת, ונקראים למלא באדיקות אחר המשפט האחרון.
יום רביעי בערב. מרכז סוזן דלל.
לידיעת הסניף הניו יורקי של הבלוג, מספר מקומות במנהטן שאפשר להגיע בהם להארה מהירה: דרשן של אלת השפע לקשמי אפשרי בכל שעות היממה בחלון הראווה של DAFFY'S, על ברודווי פינת 57.
מים כולל הכל, ג'יפה וקדושה היישר מהגנגס, נמכרים בבקבוקים יפים ועם מדבקה של איסור מפורש לשתייה באיסט ווסט בוקס בשדרה החמישית על פינת רחוב 14. מחירו של בקבוק אחד 4.95 דולר, שזה בסביבות 230 רופי, שזה ארבע משמרות של עובד הודי במפעל. או בושם. מצד שני, בבהקטי לא חוסכים.
לבסוף מצאתי גם אותם.הארת השוקולד. הדרך המהירה ביותר להגיע לאיחוד עם האל: לאכול אותו. הגדולים בעשרים וחמישה סנט. הקטנים בחמישה עשר סנט, ויש גם לוטוסים (רואים? מאחורה?) בעשרה סנט כל אחד. שזה כבר ממש מציאה.
זה מזכיר לי, באותה הרוח, את התיאור היפהפה של DoZ המדרסית שחיה בניו יורק ושבה לביקור בביתה אחרי חמש שנים של היעדרות. זו כבר מסה לא רק על ניו יורק ועל מדרס, אלא בכלל על מושג הבית. מומלץ לקרוא.
ולאחר הג'ט לג, אולי מחר, אספר לכם על הילד ההודי שמשגע בשבועות האחרונים את אמריקה. ולמה זה עוד עלול להצליח לו. מחר, מחר.