לפני כמה ימים ראיתי סרטון בשם 'חכמת האווזים', המסביר למה הם עפים בצורת וי. זה לא מטעמי אסתטיקה למקרה שתהיתן. הם עפים בצורה הזאת מכיוון שזה מאפשר להם לעוף לטווח רחוק יותר ב70% מאשר אם הם היו מנסים לעוף לבד. האווזים מקדימה חווים את הקושי הרב ביותר והאווזים מאחורה מעודדים אותם להמשיך והם כל הזמן מתחלפים.
אורי אורבך נפטר היום. אורבך היה השר לענייני ותיקים בממשלה הנוכחית, לפני כן היה עיתונאי ופובליציסט מוערך. אבל מעבר להכול אורבך היה סמל לפוליטיקה אחרת, פוליטיקה ללא קטבים, פוליטיקה של אנשים, של שיתופי פעולה, של ענווה ושל מנהיגות ערכית שיודעת לעבוד ביחד. מקסים ומרגש לראות את האהדה שהוא זוכה לה מכל קצוות הקשת הפוליטית. כי אורבך היה אדם שאכפת לו ואת זה אפשר להעריך מימין ומשמאל.
לקראת הבחירות המתקרבות אני מרגישה שאנחנו חבורה של אווזים בלי חוש כיוון ובלי יכולת להתלכד. אנחנו לא מתקרבים ל5% אקסטרה שהיינו יכולים להגיע אליו אם רק היינו מתאחדים. זה באשמת שני קצוות הקשת הפוליטית שמטילים רפש זה בזה ומקדשים את האופורטוניזם הפוליטי. אבל זה גם באשמתנו, אשמת העם שכל הזמן רוצה לראות את נבחריו מתגוששים זה בזה: תצהיר שלא תשב עם זה בממשלה, תצהירי שהם לא יכנסו לממשלה. כל אמירה ששליח ציבור אומרת מהודהדת- מקוטבת ומחזירה אותנו לנקודת המוצא שלפני קרב האגרוף.
שלא תבינו אותי לא נכון: ביבי לא מייצג אותי, בנט לא מייצג אותי ורוב הדברים שהם אומרים מכעיסים אותי, מקוממים אותי ומעציבים אותי. אבל, אני חושבת שבתור אישה ואימא אני מבינה היטב שצריך לבחור את הקרבות. כי אי אפשר לנצח בכולם מול כולם וחיים של קרבות לא שווים הרבה ממילא.
אז מה חשוב לי בבחירות האלה?
– דיור בר השגה: בראש ובראשונה שיקום מערכת הדיור הציבורית של אלו הזקוקים לסיוע יותר מכל ולאחר מכן תוכנית מסודרת שתביא למחירים שפויים של דירות.
אני הולכת להצביע למחנה הציוני בראשות יצחק הרצוג וציפי לבני. אני חושבת שמפלגת העבודה הכי עקבית בערכים ובעשייה שלה לאורך השנים, למרות שהיו לה כמה שנים קשות, אני עדיין מאמינה בה כאלטרנטיבת השלטון האמיתית לליכוד ולביבי. לגבי ציפי לבני, למרות שהיא דילגה בין מפלגות, היא הייתה עקבית ברצון שלה ובחתירה שלה למו"מ מדיני עם הפלסטינים ועל כך נתונה לה הערכתי.
אני בעיקר מאמינה שביבי לא התחלף יותר מדי זמן, הוא עייף, הוא מנגן את אותה מנגינה כבר 6 שנים, זה הזמן שלו לפנות את המקום וללכת לסוף הטור, לתת לאווזים חדשים להנהיג ואולי מי יודע, נוכל לעוף רחוק יותר למקום צודק ושיוויוני יותר.
ב 17/3/15 כולנו הולכות להצביע!