1.בפני בקשה לתיקון כתב התביעה ע"י צירוף נתבעת נוספת-מדינת ישראל-משרד החינוך (להלן: "המדינה").
המדובר בתביעה לפיצויים בגין נזקי גוף שנגרמו לתובעת, לטענתה, כתוצאה מתאונה שארעה לה ביום 13.11.05 עת נפלה במהלך עבודתה כסייעת בגן ילדים בעיר צפת.
התביעה הוגשה נגד עירית צפת אשר שלחה הודעת צד ג' כנגד המדינה .
לטענת התובעת, לאחר שבחנה את חוזרי המנכ"ל הרלוונטיים מצאה כי בנסיבות הנטענות חלה אחריות גם על הגננת האחראית בגן שהייתה עובדת המדינה ולכן יש להתיר לה לתקן את כתב התביעה ולהוסיף את המדינה כנתבעת.
2.הנתבעת הלינה על עמידת התובעת על התביעה גם כנגדה וכן עמדה על פסיקת הוצאותיה במידה והבקשה תתקבל.
המדינה התנגדה לבקשה וטענה כי אין להתיר את התיקון שכן התביעה כנגדה כבר התיישנה. המדינה טענה כי מהיום הראשון היה ידוע לתובעת כי הגננת הינה עובדת מדינה ולמרות זאת בחרה לתבוע רק את עירית צפת. המדינה טענה כי הבקשה הוגשה בשיהוי ניכר ללא שהובהר מדוע עד היום לא איתרה התובעת את אותו חוזר מנכ"ל עליו נסמכה בבקשתה. כן טענה המדינה טענות לגופם של דברים לעניין חוזר המנכ"ל והעדר אחריותה, אך ברי כי טענות אלו אינן רלוונטיות לעצם ההכרעה האם להתיר התיקון אם לאו ומקומן בדיון עצמו, אם וככל שהתיקון יותר.
3.בתגובה השיבה התובעת כי המדינה מושתקת מלטעון להתיישנות שכן לא העלתה טענה זו בהזדמנות הראשונה במסגרת כתב הגנתה להודעת צד ג' שהוגשה כנגדה (גם היא בחלוף תקופת ההתיישנות). כן טענה התובעת כי בהתאם לסעיף 89(2) לפקודת הנזיקין, טרם התיישנה התביעה שכן אף שהתאונה ארעה ביום 13.11.05 הרי שהנזק התגלה רק ביום 5.5.09-מועד בו ניתנה החלטת המל"ל לעניין קביעת נכותה.
4.לאחר שעיינתי בטענות הצדדים שוכנעתי כי אין להתיר התיקון במקרה הנידון.
גישת בית המשפט לתיקון כתב תביעה היא ליברלית וכאשר בעל דין מבקש לתקן כתב תביעה על מנת שבית המשפט יוכל להכריע בשאלות השנויות במחלוקת, נענים לו ברוחב לב, למעט במקרים חריגים (ראה ע"א 3092/90 אגמון נ. פלדבוי, רע"א 2345/98 דנגור נ. ליבנה; ע"א 702/86 איטונג בטרום בע"מ נגד בן הרוש פ"ד מד(1), 160) ; רע"א 1118/06 הראש נ' מדינת ישראל (2006)). לכלל זה קיימים כאמור חריגים כגון במקרה בו התנהגות בעל הדין אינה מצדיקה תיקון כתב תביעתו. כמו כן, לא יאושר תיקון כתב תביעה כאשר יש בתיקון משום החלפת עילה או הוספת עילה חדשה לכתב התביעה המקורי ותיקון כתב התביעה יגרום נזק או עוול שאינו ניתן לפיצוי בתשלום הוצאות לצד השני. כך כאשר תיקון כתב התביעה המקורי יגרום לכך שהנתבע אינו יכול להעלות טענת התיישנות כתוצאה מתיקון כתב התביעה.