מתהוללים ולא עושים דבר. ציור של ג`ורג` סרא יכולת משחק הגולף של ג`ון ראקרבי משתפרת. כשהוא לא במגרש, אפשר למצוא אותו רוכב על אופניו, או נפגש עם חברים בברקביקיו של אמצע השבוע, על כוס בירה ונקניקיה בשעות אחר הצהריים המוקדמות. הוא מנגן הרבה בגיטרה, ולאחרונה התבטל במשך חודש באירופה, בחברת חברים ותיקים.לפני שלושה חודשים, הוא עבד 60 שעות בשבוע, בילה את לילותיו ואת סופי השבוע שלו בהשתעבדות ל-HTML כארט דירקטור של סטארט אפ לשעבר בשם MyEvents.com. אבל הוא פוטר בנובמבר, ומאז נושא העבודה לא ממש מטריד אותו. "אני לא מרגיש מאוד אופטימי לגבי עבודה או לגבי תנאי העבודה הנוכחיים, כך שאני לא מודאג מזה יותר מדי". הוא צוחק: "למעשה, אני חושב לעבוד כבארמן ולשמור על הימים שלי פנויים, כי כל כך התרגלתי לא לעשות כלום. יכולת משחק הגולף שלי משתפרת ואני לא רוצה להפסיק את זה". אתם יכולים לקרוא לג`ון בטלן. אבל הוא רחוק מלהיות דמות העובד הזמני המשועבד שרק עכשיו יצא מהקולג`, כמו זה שהתפרסם בשנות ה-90` בסרטו של ריצ`ארד לינקלטר Slacker (בטלן). הבטלנים החדשים הם המכורים לעבודה של תעשיית הסטארט אפים, כעת בתהליך גמילה. זה לא משנה אם הם פוטרו או עזבו את עבודתם מרצונם; עכשיו הם מגלים מחדש את התענוג שמעבר למוניטור: פלאי השידורים החוזרים של "מאגנום", הריגוש שבללכת לרקוד באמצע השבוע, הפינוק המשקם שבבילוי חצי מהיום במיטה. אם תיכנסו לבית קפה כלשהו בסן-פרנסיסקו באמצע השבוע או לבאר ביום ראשון בלילה, תראו אותם בהמוניהם. בעוד תעשיית הדוט.קום קורסת, הם לא נאבקים בציפורניהם על העבודה הבאה. תחת זאת, הם פשוט מתהוללים ולא עושים דבר.
"הזמן שלי מבוזבז טוב יותר כשאני זאת שמבזבזת אותו"
מתנחלי בתי הקפה של העשור הקודם. ציור של קרוואג`ו "התירוץ שלי לכך שאני לא מחפשת עבודה אחרת הוא שהקריירה הפכה אותי לזומבי, ואני צריכה למלא את עצמי באמנות ובחוויות: החיים האמיתיים לעומת מודל עסקי רע", אומרת אן רובסון, שעבדה כמעצבת ווב עבור שלוש חברות סטארט אפ כושלות במרחב של 13 חודשים לפני שאיבדה את עבודתה האחרונה ב- ComedyWorld, בינואר. "מהניסיון שלי, אני מרגישה שזה הכל שטויות חסרות משמעות, ואני חושבת שהזמן שלי מבוזבז טוב יותר כשאני היא זאת שמבזבזת אותו". רובסון מגדירה את עצמה כ"עקרת בית". היא מעסיקה את עצמה בצביעת המטבח, עשיית כביסה ובימים אלה היא מנדבת את כישורי הווב שלה לתחנת הרדיו הקהילתית של ברקלי. בנוסף לכך, היא מתכננת חופשה בת ששה שבועות במכסיקו. "רובנו חסכנו כסף כיוון שהדרישות מאתנו היו כל כך גבוהות וכל מה שעשינו שנה שעברה היה לעבוד ולעבוד, עבור שכר גבוה. כך שאנחנו יכולים לקחת פסק זמן לכמה זמן שאנחנו רוצים". היא מסבירה.כולם אהבו לשנוא את הבטלנים, מתנחלי בתי הקפה של תחילת העשור הקודם, שחשו חסרי מוטיבציה ומפוכחים מאשליות בנוגע לסיכויי העבודה שלהם, בזמן שאפשרויות הקריירה שלהם נראו כמו חור שחור. כשאותם אנשים הפכו לעובדי דוט.קום בעלי מניות שעובדים 80 שעות בשבוע, הם הפכו לסוג חדש של בכיינים, האחראים להעלאת ערך המניות וליצירת הבועה. שונאים אותם כשהם לא עובדים, שונאים אותם כשהם מתאמצים ועובדים יותר מדי. אז למה לעבוד?
הספריה! היא כל כך מגניבה!
ימי שבת כבר לא כאלה מרגשים. ציור של קאמי פיסארו אולם, אלה הם ברי המזל: עובדי דוט.קום שביוזמתם מחליטים להתבטל או להחזיק בחסכונות מהימים הטרופים של כלכלת הרשת, שיתמכו בהם במרדפם אחר הכלום. אולם ישנם הרבה מובטלים, עבדי רשת, שמגלים כי הבטלה נכפית עליהם בידי שוק עבודה מדכא.אליסה ווינסטיין, 27, פוטרה מעבודתה כעורכת כשאתר הנוער Kibu.com נסגר באוקטובר. למרות שניסתה למצוא עבודה חדשה, היא התוודעה לכך שהסיכויים למצוא עבודה קלושים, ומאז נאלצה לעבוד בבית קפה ולהלוות כסף מהוריה כדי לגמור את החודש. "אני לא יודעת אם הרבה אנשים נהנים מהאבטלה. אולי האנשים שנסעו לאירופה נהנים. אנשים שהרוויחו 70,000 דולר לשנה בכל הזמן הזה והצליחו לחסוך כסף. אבל אני לא חסכתי כסף", היא אומרת במרירות. "כשכל יום הוא יום שבת, אז ימי השבת כבר לא כאלה מרגשים", אומרת ג`ניפר מארז, מוסיקאית שפוטרה פעמיים מחברות דוט.קום בששת החודשים האחרונים. "אתה רוצה לחזור ולהיות חלק יצרני בחברה". למרבה הצער, מארז מוצאת שלא מונחות הרבה אפשרויות בפני מוסיקאים בסן פרנסיסקו כרגע. מאחר שאינה רוצה למצוא את עצמה בעוד עבודה זמנית, היא חייבת למצוא דרכים חדשות כדי לגמור את החודש. "אני רק מנסה להשאיר את הראש מעל המים בדרכים יותר יצירתיות, עד שיופיע משהו שאני באמת רוצה". אחת הדרכים, היא כמובן לעשן גראס למען המדע. נכון לימים אלה, משלמים לה 250 דולר לשלושה ימים שבהם היא משחקת במשחקי וידאו תחת השפעת מריחואנה, חלק מניסוי רפואי שבוחן כיצד משפיע החומר על גלי המוח.