העיר הזאת כל כך מלאה בכם. אז תסלחו לי אם תצטרכו להוכיח את עצמכם קודם.
העיר הזאת כל כך מלאה בכם. בגברים שאהבתי. ועזבתי.ועזבו. באהבות שנגמרו.
העיר הזאת כל כך מלאה בכם. זכרונות. כל כך מלאה עד שלפעמים אני מפחדת לדרוך עליכם כשאני פוסעת ברחוב.
העיר הזאת כל כך מלאה בכם. צחוקים. לעיתים נדמה לי שאני עדיין, לעיתים, יכולה לראות את התמונות ולשמוע את קולות הצחוק מתגלגלים ברחובות.
העיר הזאת כל כך מלאה בכם. שיחות. מילים שנאמרו בלי לדעת איך יתקבלו אצל השני. מילים מרגשות. מצחיקות. עצובות.
העיר הזאת כל כך מלאה בכם. דמעות. שזולגות מהעינ יים ברגעים של התרגשות. צער. פרידה. שברון לב.
העיר הזאת מרגישה עכשיו כל כך ריקה. כל כך ריקה מרגשות. וקרה.
אז תסלחו לי. תסלחו לי אם אני לא אקח אתכם למקומות האהובים עלי. תסלחו לי אם לא אתן לכם לחצות את פתח דלת ביתי.
תסלחו לי אם לא אתן לכם להכנס בקלות. תסלחו לי אם ארצה שתוכיחו את עצמכם ולו מעט לפני שאכיר לכם את הפינות שלי שעוד מביאות לי אושר בעיר הזאת.
כי עייפתי. עייפתי מלחפש מקומות חדשים לאהוב. ואני אוהבת את המקומות של עכשיו.
אומרים שהבית נמצא איפה שהלב נמצא. לפעמים אני מרגישה שהלב שלי מתרוקן כאן.
שמעט נחסמתי לרגשות. בכל פעם שמשהו מעלה דמעות בעיניי אני מתרגשת שעדיין קיימת בי היכולת לבכות. מצחיק, לא?
היה לי כבר הכל כאן- ואיך אמלא את הלב שלי מחדש?