כל פעם שהיא מתרוממת מהכיסא. האינסטינקט אמר שזה אנמיה ואכן בדיקות דם אישרו שיש מחסור בברזל ובמאגרים שלו.
רוב רופאי המשפחה היו נותנים מרשם לכדורי ברזל ו\או זריקות. למזלנו לנו היה ביטוח רפואי פרטי.
מעבר לזה. הוא זרק משהו על איזה מחלה בשם צליאק (כרסת בעברית) שמעולם לא שמענו עליה ושלח אותנו לבדיקות דם נוספות.
גם כשהגיעו התוצאות, עדיין לא ידענו שהתזונה שלנו עומדת להשתנות, ולא רק לטווח הקצר.
על המחלה באינטרנט. המעי שלה היה "מודלק" (מלשון דלקת) כולו והיה ברור בשלב הזה שהגוף "תוקף את עצמו" וחייבים לעצור את המתקפה לפני שהיא תתפתח למקומות לא רצויים.
מבלי להתכוון. את רוב יומי ביליתי בקמפוס של האוניברסיטה אשר בה למדתי.
עד להוצאת הגלוטן מהתפריט, עיקר התזונה שלי הייתה סנדוויצ'ים וארוחות במזנון המרכזי.
בשלב הראשון עדיין לא גילינו שיש לחם ופסטה גם ללא גלוטן ולכן כמות הפחמימות שלי ירדה בצורה חדה.
היו שאמרו שהתפריט שלי היה דומה לדיאטה המפורסמת של אטקינס.
ואכן התופעות המוכרות לספורטאי שעושה דיאטה דלת פחמימות התרחשו גם אצלי.
התקופה של עשרה ימים איבדתי כארבעה ק"ג ממשקלי בלי להתכוון לכך.
רובם באו מנוזלים ושרירים. בחלק גדול מהזמן הייתי עצבני ורעב או יותר נכון רעב ועצבני.
די מהר. הייתי מפורק לגמרי והיה לי קשה להירדם ולישון. ממש לא כיף.
בימים הראשונים, אבל גילוי הלחם והפסטה ללא גלוטן הייתה משמעותית בשבילנו כמעט כמו גילוי האש לאדם הקדמון. סוף סוף סיימתי אימון כמו שצריך. בשלב מסויים גם אני רציתי לבדוק אם אני סובל מצליאק.
בתקופות מסויימות במהלך שהותינו באוסטרליה סבלתי מכאבי בטן שנגרמו כנראה מאכילת זני חיטה מסויימים אשר שונים מאלו שאנחנו רגילים בארץ. ע"מ לבצע את הבדיקות "נאלצתי" לשוב ולאכול אוכל עתיר גלוטן למשך כשבועיים בכדי שאם אני באמת סובל מצליאק אזי המעי שלי יהיה במצב של דלקת. ביומיים הראשונים היה לי מאוד כיף לשוב ולהתענג על עוגת קינמון מהמאפייה המקומית ומהעובדה שלא נאלצתי להיסחב עם אוכל לכל מקום. אבל מהר מאוד הגעתי למצב שכבר חיכיתי שהתקופה הזאת תסתיים ואוכל לחזור לתפריט נטול הגלוטן. תוצאות הבדיקה היו שליליות – אין לי צליאק. שבתי לתפריט נתון הגלוטן וגם לסחוב איתי אוכל לכל מקום. ההתארגנות מראש והמחשבה שהיה צריך להקדיש לתזונה היה אחד הדברים הכי מורכבים בשבילנו בחודשים הראשונים. כל יציאה לפיקניק, לסרט או סתם לארוחת ערב. היינו אנשים שתפסו את המושג ספונטניות בצורה מאוד חיובית עד אז. אבל לא כך אצל חולי צליאק לפחות לא עד לפני כשנתיים-שלוש.
בשנת 2009, כשנתיים לאחר ששבנו לארץ, נסעתי להתחרות באיירונמן אוסטריה עם כמה חברים.
המזוודות שלהם ניו מלאות בנעליים ובגדים. שלי לעומת זאת היו מלאות בלחמניות וגרנולה ללא גלוטן.
אדמה במקום פסטה ואני חושב שזה עבד ועובד עד היום, אפילו מצויין.
לפני נסיעות ארוכות יותר אני נוהג לחפש באינטרנט חנויות מקומיות אשר מוכרות מצרכים ללא גלוטן ולהצטייד במהלך הנסיעה.
במהלך האימונים אני שותה משקה איזוטוני ואוכל פיתות ללא גלוטן, בננות, תמרים וג'לים, כמו כולם.
יש כמה חברות תזונה אשר מתחייבות שהמוצרים שלהם אינם מכילים גלוטן ובאלו אני משתמש.
כנ"ל גם בתחרויות עצמן. כך שגם מהבחינה הזאת אני מכוסה.
למזלי, שון פורטל התזונאי שלנו בשנים האחרונות הוא חולה צליאק בעצמו והוא גם מרתוניסט.
הן מחוץ לתחום, אלא כמעט כל המסעדות מחוץ לתחום. לפחות רוב המנות בתפריט שלהן.
מספיק ששמו על המנה שלך רוטב\תבלין אשר מכיל גלוטן וזה פוסל את המנה לגמרי.
במהלך השנים קצת התמתנתי והיום אני מקפיד קצת פחות על הדברים הללו.
קפה אחרים. הם לא יודעים שאחת הסיבות היא המודעות שיש בארומה לנושא הגלוטן.
לא במקרה אני חבר מועדון בארומה וגם ברשת ההמבורגרים בלק אנד ברגר.
את המארחים ולפעמים אנחנו מעדיפים לארח בעצמינו כדי לא להכניס את האנשים ל"כוננות גלוטן" מיותרת.
תזונת ספורט סבולת ללא גלוטן | מה זה גלוטן?
המודרנית. הוא הופך את המזון התעשייתי ליפה יותר, אחיד יותר, עמיד יותר, ואולי אפילו טעים יותר.
שיפון ואפילו שיבולת שועל מכילים גלוטן. בעיקר בגלל זיהום משני בשדות הגידול ו/או במפעלי המזון.
למרות היותה של הצליאק מחלה דיכוטומטית: יש לך צליאק או אין לך צליאק אני מאמין שהדרך הנכונה היא להסתכל על הרגישות לגלוטן כקו רצף אשר בצד אחד שלו נמצאים אנשים אשר אינם רגישים לגלוטן בכלל ומיצדו השני נמצאים חולי צליאק, כמו אשתי. מה שאומר שישנם עוד הרבה אנשים בעולם שהוצאת הגלוטן מהתפריט שלהם עשוייה לשפר את מצבם הבריאותי ואיכות חייהם בצורה ניכרת. גם באופן ישיר – אנשים שסובלים לדוגמא מבעיות עיכול, כאבי בטן, נפיחויות וכו'. אולם גם באופן עקיף. אחד מהדברים הראשונים ששמתי אליהם לב על עצמי לאחר שהפסקתי לאכול גלוטן היה השיפור בתחושה הכללית שלי. אפילו מצב השיניים, העור והציפורניים שלי השתפרו פלאים. בגדול משהו טוב קרה לגוף שלי. זו הסיבה שאני מתמיד בכך כבר כשש שנים ולא מוצא סיבה להפסיק.
למה לי לאבד את כל זה?