אני אאזור חוצפה אומץ ואומר בריש גלי שסלט כרוב שלי ה-כ-י טעים מבין כל סלטי הכרוב שאי פעם אכלתי. ולא, לא בגלל שהוא שלי ו"מה ששלי תמיד הכי טוב". לא (אני בד"כ הרבה יותר צנועה). אני מסתמכת הפעם על ביקורת הסועדים ובין היתר על הטעם שלי. אני מכינה הרבה מאכלים שונים ומגוונים ועל כל מאכל לכל אחד יש את הדעה משלו, תמיד מישהו אוהב יותר משהו אחד מרפרטואר המאכלים שלי ומישהו מעדיף יותר משהו אחר. לא תמיד יש דעה אחת לגבי כל מאכל. אבל כאן הכרעת הדין הינה פה אחד. כל מי שאכל אי פעם את הסלט כרוב שלי, אומר שהוא טעים בצורה מיוחדת. ותמיד שואלים אותי מה המתכון, מה אני שמה שהופך כרוב פשוט לכל כך טעים. ותמיד השאלות האלה גורמות לי לחייך כי אין שם שום דבר מיוחד. כל המרכיבים רגילים לחלוטין. אבל אולי כל העניין הוא התיבול אפילו אם הוא מורכב רק משמן, לימון ומלח.
ה"סודות" הקטנים שלי בסלט כרוב, זה קודם כל נוכחות של שמיר בנדיבות ובצל ירוק. בלי אלה גם סלט כרוב שלי מאבד הרבה מאחוזי ההצלחה שלו. אבל אני לא המצאתי את הגלגל. כרוב, מלפפון טרי, בצל ירוק ושמיר – זה סלט כרוב מהילדות. כידוע במדינות אירופיות שיא העונה של ירקות ופירות טריים זה הקייץ (לפחות כך זה היה מלפני 16 שנה ומעלה) ולכן סלט כרוב כזה היינו אוכלים כמעט מדי יום בקייץ כי בחורף כבר הרבה יותר קשה (עד בלתי אפשרי) להשיג מלפפונים, שמיר ובצל ירוק. ולכן מבחינתי סלט כרוב כזה הוא סלט של הילדות ושל הקייץ. סלט של זכרונות הכי טובים שיש!
וה"סוד" הנוסף הוא התיבול. מלח גס, לימון ושמן חמניות לא מזוכך (יש להשיג במעדניות של רוסים או בטיב טעם). והחשוב מבין השלושה כנראה שמן חמניות לא מזוכך. בגדול שמן חמניות נטול טעם וריח הכרתי רק בישראל. באוקראינה, נכון לאז, היינו משתמשים רק בשמן חמניות לא מזוכך שהיינו קונים בשווקי איכרים. השמן הזה בעל צבע חום כהה, בעל ריח חזק וטעם של גרעיני חמניות מובהק. לטעמי שום שמן, כולל שמן זית, לא משתווה לשמן חמניות אמיתי. נוסף לכך אני משתמשת במלח גס לכל דבר. שמעתי רבות על יתרונות של מלח גס על פני מלח דק והשתכנעתי. את הסלט כרוב אני מכינה כ-5-10 דקות לפני ההגשה כדי שהכרוב יתרכך מעט ויספוג את טעמי התיבול. בזמן הזה מלח גס מצליח להתמוסס ולתת מליחות הרבה יותר נעימה ממלח דק. ודבר אחרון (כמעט אחרון) זה לימון. לימון טרי בהכרח. אז מהו הדבר האחרון? האחרון הוא שכל התיבול אמור להיות בנדיבות! סלט כרוב שלי הוא מספיק מלוח ומספיק חמצמץ כדי להושיט כף שוב ושוב לקערת הסלט. אני רוצה להגיד לכם משהו, בכלל אוכל נטול טעם מבחינתי זהו אוכל הכי גרוע בעולם. גם אם הוא מורכב מחומרי גלם הכי טובים ומיוחדים וחסר בו תיבול בסיסי (מלח, פלפל, סוכר, חמיצות), זהו אוכל שלעולם לא יגרום לבלוטות הטעם שלי להתעורר. אז קל וחומר כשאני מדברת על כרוב – ירק שהוא בפני עצמו תפל למדי. הוא זקוק לתיבול הולם.
אז תאמינו לי, אכלתי הרבה סלטי כרוב כי זה אחד הסלטים הכי נפוצים בכל בית ובכל מזללת שווארמה ודומיה. ואף פעם לא נתקלתי בסלט כרוב שסיפק את רצוני. תמיד, אבל תמיד תמיד תמיד חסר תיבול, תמיד חסר טעם.
1. לפרוס את הכרוב לרצועות דקות (אני אוהבת רק רצועות ולא שום צורה אחרת, לא קוביות ולא חתיכות גסות).
לחתוך את המלפפונים לרצועות או לחצאי טבעות.
לקצוץ שמיר דק דק.
לקצוץ בצל ירוק.
2. להעביר את כל הירקות לקערה גדולה (בהכרח גדולה כי כרוב תופס הרבה נפח ובקערה קטנה יהיה מאוד לא נוח לערבב את הסלט).
לתבל בשמן, לימון ומלח, לערבב היטב ולהשאיר ל-5 דקות לפני ההגשה. סמוך להגשה לערבב שוב כדי לפזר את התיבול בצורה אחידה על כל הסלט.
הערות שוליים: למען האמת, אף פעם לא מדדתי תיבול בסלט ואפילו לצורך הפוסט הזה לא. לכן אני רושמת שמן, מלח ולימון בערך. פשוט זכרו שצריך להיות מספיק מכל אחד. הסלט לא אמור להישאר תפל ועייף.
נראה פשוט טנפלא.
נראה טעים ומרענן. אני אנסה להשיג שמן חמניות כהמלצתך. רק עכשיו הבנתי שבאוקראינה השתמשו בשמן חמניות. אבי תמיד סיפר שהם היו קוטפים פרח של חמניות ומפצחים את הגרעינים בלי לקלות אותם.
להשיג שמן חמניות לא מזוכך באמת מאוד קל. לעניות דעתי בכל עיר, או כמעט בכל עיר יש מכולות של רוסים, וגם טיב טעם נמצא בהרבה מקומות.
אני מאמינה שעד היום השמן הכי נפוץ בברית המועצות לשעבר (או לפחות ברוב המדינות ההן) הוא שמן חמניות. למרות שהיום יש להם גם מגוון גדול של שמנים כמו בישראל, אך אני חושבת שהכי אהוב ושימושי נשאר שמן חמניות :-) אני עד היום משתמשת רק בשמן חמניות - מזוכך עבור טיגון ובישול, ולא מזוכך עבור סלטים.
הסלט מקסים, בטוחה שהוא ממש טעים!
אני כבר שכחתי את טעמו של השמן הזה וכשקניתי לפני שבוע וטעמתי זה היה לי עז כל כך עד לא נעים! (איך שהחיך מתאים את עצמו לטעמים שונים עם הזמן!) עכשיו כשאני חושבת על זה הריכוז של הטעם מאוד דומה לזה של שמן שומשום.
מה עוד את עושה עם השמן הזה? הוא בטח מאוד דומיננטי בכל מאכל שנכנס בו, לא?
תאמיני לי, אני בעצמי לא ידעתי שהוא כזה מנצח עד שכל מי שאכל מהסלט הזה טען שעוד לא אכל סלט כזוב כ-ז-ה. מבחינתי, זה ברור מאליו שסלט כרוב אמור להיות כך. יותר מזה, כשאני רק מריחה שמיר ובצל ירוק, זה מיד יוצר בי אסוציאציה של סלט כרוב.
אני מתה על השמן הזה :-) אני לא משתמשת איתו לבישול או טיגון, אלא רק בסלטים ו-כ-מ-ו-ב-ן תפוח אדמה עם סליודקה. אני בכלל לא התחברתי לשום שמן למעט שמן חמניות. שמן זית כבד מדי מדי מדי, אני שונאת את התחושה שהוא משאיר בפה וגם הטעם והריח שלו לא לרוחי, שמן קנולה ותירס בכלל לא בא בחשבון, מצד אחד אין להם בכלל טעם (ובסלטים זה חיסרון), ומצד שני יש להם ריח מחריד בזמן טיגון. אז אני מוצאת את עצמי רק עם שמן חמניות.
שמן שומשום אכן מזכיר מעט את שמן החמניות הלא מזוכך, אם כי שמן שומשום הרבה יותר חזק. עוד לפני שגיליתי שבארץ ניתן לקנות שמן חמניות לא מזוכך, הייתי משתמשת בשמן שומשום לתיבול סלט כרוב, אבל רק כפית אחת ולא יותר. ז"א הייתי שמה שמן חמניות מזוכך ועוד כפית של שמן שומשום לטעם.