אין ספק, הקדחת הטופזית הצהובה השתלטה השבוע על כמעט כל כלי התקשורת: כותרות ראשיות, סיקור חסר פרופורציה (12 עמודים + כתבת מגזין בידיעות אחרונות של יום שני, לדוגמה) והרבה מציצנות ושמחה לאיד.
ולמרות הביקורת המוצדקת לחלוטין על עיסוק היתר הזה, יש בסיפור של דודו טופז שתי סוגיות תקשורתיות עקרוניות שחשוב שלא יבלעו בקקפוניה הכללית.
הראשונה: הקלות הבלתי נסבלת בה ניתן לאיים בפגיעה על אנשי תקשורת, ואף לממש את האיום. לא מדובר רק על פגיעה פיסית, גם חרם מודעות - כפי שהאשים מו"ל הארץ עמוס שוקן את בנק הפועלים – הוא נשק יעיל. ומי יודע כמה עיתונאים בכירים מאוימים באופנים שונים בצורה שמעוותת את תפקודם.
ויש גם עוד תובנה: טופז כיכב בטלוויזיה במשך כשלושה עשורים ובכל הערוצים. הוא הריץ מופעים שהצליחו מאוד, שיחק בסרט, במחזמר ובטלנובלה. תוכניתו בערוץ 2 שברה את שיאי הרייטינג ולא לחינם נקראה 'הראשון בבידור'. אם הוא הגיע למצב שבו חש חסר אונים מול קבוצת שומרי החומות בתקשורת, מה יגידו אלה שבמשך שנים הודרו ממנה במקרה הטוב ובמקרה המצוי צוירו בה כמפלצות?
במהדורת 'שבת' בערוץ 10 ששודרה בשבת שעברה שובצה כתבה אודות נוער המאחזים. באופן נדיר הוחלט לשתף פעולה עם הערוץ וכך זכה הכתב אוהד חמו לחשיפה בלעדית: הצצה אל לב ליבם של המאחזים.
בניגוד להבטחה למרואיינים שהכתבה מיועדת לשידור במוצ"ש, שודרה הכתבה בתוכנית שמתחילה בשבת, ושודרה בחלקה לפני יציאת השבת. תלונת תדמי"ת נשלחה לערוץ ולרשות השנייה.
הכתבה היתה הוגנת, בהתחשב בנסיבות. אולם ניתוח טקסטואלי של הפתיח שבפי המגישה, אושרת קוטלר-בנגל, מראה כיצד בפחות מדקה מצליח רכז מילים טעונות לנתב את הצופה להכניס את התמונות שהוא יראה למסגרת של ה'הם': חבורה דתית-הזויה ומיליטנטיות שם בהרי החושך, בגבעות יו"ש. שימו לב לרצף הביטויים: "להשיב מלחמה", "חיל חלוץ בצבא הא-ל, לא פחות", "כוחות הביטחון יהפכו לאויבים", "לוחמים על גאולת הארץ", "המעוזים שלהם מעל האדמה וגם מתחתיה", "נערכים למלחמה" ו"רגע לפני יריית הפתיחה". לעומת זאת, משפט אגבי של קוטלר-בנגל: "אוהד חמו שלנו הצליח השבוע להתלוות...", מלמד על החיץ העומד, להשקפתה, בין בכירי התקשורת וה'אנחנו' הישראלי השפוי לבין ה'מתנחלים'.
בהשוואה לכתב ערוץ 2, סולימן א-שאפי, המסקר בעיקר את אחיו הערבים, ושממשיך להציג אך ורק את הנרטיב הערבי, חמו הציג את הצד של הנוער היהודי במאחזים: בנייה, לימודים, הרבה חיוכים, אמונה ואידיאלים, מוסיקה והומור. אצל א-שאפי הקו ברור: המתנחלים הם הרעים, הערבים הם רק קורבנות. וכך, לאחר המעצר חסר התקדים של ח"כ בן-ארי ליד יצהר ביום שני, כינה א-שאפי במהדורה המרכזית את האזור "שטחים פלשתינים". הערוץ הנצפה ביותר לא ממש שם על זכויות המתנחלים. וכך, כשציבור מתרגל לרמיסת זכויות מתמשכת של ה'מתנחלים' בתקשורת, לא פלא שגם אפשר לעצור ח"כ מתנחל ולזכות לשקט תקשורתי, המאיים לא פחות על שלטון החוק.
הנה דוגמה לתופעותיה השליליות של תקשורת לא-אמינה ולא-מקצועית. בראיון בתוכנית 'מהיום למחר' ביום ראשון השבוע עם פרופ' ירון אזרחי, אחד מדוברי 'שלום עכשיו' לשעבר, טען דוד ויצטום שמדינת ישראל מעולם לא הגדירה את עצמה בתור מדינה יהודית ודמוקרטית. ככל הידוע לי, כבר לפני 25 שנה נחקק תיקון לחוק יסוד: הכנסת, הקובע ש"רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת ולא יהיה אדם מועמד בבחירות לכנסת, אם יש במטרותיה או במעשיה של הרשימה או במעשיו של האדם, לפי העניין, במפורש או במשתמע, אחד מאלה: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית". כמובן שגם אי אפשר להתעלם מהגדרת המדינה במגילת העצמאות כ"מדינה יהודית בארץ-ישראל".
מוזר שוויצטום שמרצה באוניברסיטה העברית 'שכח' את חוק יסוד הכנסת. גם המרואיין שלו, חבר בכיר בסגל המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית ואיש המכון הישראלי לדמוקרטיה, לא טרח לתקן אותו. התוצאה היא שצופי תוכניתו של דודו ויצטום קיבלו מידע לקוי וחלקי בנושא מרכזי שעומד על סדר היום הציבורי. מסתבר שהברנז'ה כוללת לא רק את התקשורת, אלא גם חלקים לא קטנים באקדמיה.
* ערב חג השבועות, התפרסמה בעמ' 13 של עיתון "הארץ" תמונה של חרדים קוצרי חיטה. היא צולמה בידי תמונה של גיל כהן-מגן מסוכנות רויטרס. השדה בו עבדו זוהה כ"ליד מודיעין". בדיקה באינטרנט העלתה שבעצם מקום השדה הוא במושב מבוא חורון. האם העובדה שמבוא חורון נמצא בצד ה'לא-נכון' של הקו הירוק תרמה לטשטוש הגבולות?
בעקבות הודאתו של הבדרן דודו טופז בחקירתו במשטרה כי עמד מאחורי תקיפותיהם של בכירי התקשורת, אמר מנכ"ל קשת שהיה בין המותקפים: "ההודאה במעשים המזעזעים קשה, אבל מביאה עמה הקלה". כך דיווח אתר אנרג'י.
רן רזניק, כתב הבירואת של הארץ מזה תריסר שנים, עוזב את העיתון. רזניק, רזניק, זוכה פרס סוקולוב ואות אביר איכות השלטון, יכתוב במגזין 'מנטה' ובידיעות אחרונות. כך פרסם אתר 'ואללה'.
אתר ערוץ 7 מדווח על מחקר חדש שערכו פרופ' יואל כהן וד"ר אורלי צרפתי על התקשורת הארצית כזירת מפגש בחברה הישראלית.
על פי המחקר, החילונים (66%) וגם הדתיים-לאומיים (98%) סבורים שהתקשורת אינה מסקרת את החרדים בצורה הוגנת. שלוש הקבוצות (חרדים, דתיים וחילונים) סברו כי התקשורת תורמת להעצמת המתח בין דתיים לחילונים.