המאמר הינו מאמר ביקורת בעקבות בג"צ מיטראל. המחבר דן בטענת הפגיעה ברגשות דתיים שנדונה בפסק הדין.ומגדיר פגיעה ברגשות דתיים של אדם כהסבת הרגשה רעה וכאב נפשי על רקע דתי. השאלה העולה היא האם יש מקום להגביל את זכות היסוד לחופש העיסוק לשם הגנה בפני פגיעה ברגשות דתיים, במדינה דמוקרטית..לדעת המחבר, לא ניתן להצדיק את ההגבלה על חופש העיסוק בצורך להגן מפני פגיעה ברגשות דתיים או בעובדת הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה שאינה רק דמוקרטית אלא גם יהודית.
המאמר עוסק בהשפעת מעמדה של הדת בישראל על זכויות האדם, ובין השאר, בפגיעה בחופש העיסוק בשל חקיקה דתית. לטענתה, הדרישה לכשרות לא רק במקומות ציבוריים אלא גם במקומות פרטיים מהווה פגיעה בחופש העיסוק. כן מבקרת המחברת את בית המשפט על סירובו בעניין מיטראל לבטל חקיקה ראשית דתית מטעמים של פגיעה בשוויון ובכבוד האדם שנמצאו מספיקים על מנת לבטל החלטות מנהליות דתיות.
המאמר עוסק בהתפתחות הכפייה הדתית בישראל ומביא כדוגמה, בין השאר, את כשרות מוצרי מזון. לטענתו, המחוקק מתחשב יתר על המידה ברגשות דתיים, התחשבות אשר הביאה לחקיקת פסקת ההתגברות בחוק יסוד:חופש העיסוק.. המחבר טוען, כי אחת הדרכים לכפייה דתית היא התניית מתן תעודות כשרות בתנאי תשלום ונורמות התנהגות שאינן קשורות לכשרות. לדבריו, חקיקה הנחקקת בשל לחץ פוליטי לשם השגת מטרות דתיות נתפסת כראויה, והמחוקק אינו מצליח לאזן כראוי בין האינטרסים של החילוניים לבין אלו של הדתיים.
המאמר עוסק בהתפתחות האיסור החוקי-משפטי על גידול וסחר בחזירים. המחברת מצביעה על האופן בו הרגישות ההיסטורית והתרבותית הטביעה את חותמה על המשפט, תוך אימוץ איסורים מהיהדות על גידול חזיר ודנה בהתנגדויות לאיסורים הללו. המאמר מצביע על השינוי שחל בתפיסה של איסור גידול חזיר במשפט הישראלי כבבואה לשינויים שחלו בחברה הישראלית. לטענת המחברת אימוץ הגישה לפיה מטרת האיסורים היא למנוע פגיעה ברגשות הציבור הדתי יביא להגבלתם לאזורים דתיים בלבד שכן על האיסורים לעמוד במבחני המידתיות של חוקי היסוד.