לכל ארגון יש להתייחס כמערכת הוליסטית בעלת חוליות המקושרות זו לזו ותלויות אחת ברעותה.
לאנשי הארגון יש את הידע הטוב ביותר לגבי המערכת בה הם פועלים.
מערכת הנראית מסובכת, מקשה על התפקוד. המערכת שואפת לפישוט המסובכות.
לתופעות בלתי רצויות במערכת יש בד"כ, בעיית יסוד אחת, שהעלמתה תגרום להעלמות התופעות הנוספות.
מערכת פועלת, כדי להשיג את מטרתה, תוך צמצום הפער בין תפקודיה במציאות לבין השגת המטרה השאפתנית . כלומר, כל ארגון שואף להצליח. במידה וקיימות תופעות בלתי רצויות הוא מנסה לחסלם, ע"מ להשתפר ולהשיג את מטרותיו.
אין קונפליקטים במציאות. במידה ויש, יש לבדוק את הנחות היסוד שבין היעדים לתנאים ההכרחיים, ולמצוא את ההנחה המוטעית שיוצרת את הקונפליקט.
כדי לאתר את האילוץ או את החוליה החלשה "התוקעת" את המערכת, יש פשוט צורך להחליט באומץ ובנחישות, להתמודד עם סתירות ולא להתעלם מהן בתירוץ ש"ככה עשו את זה, כולם".
לתורת האילוצים, כלי חשיבה מובנים ופשוטים המאפשרים לאתר ולתאר את הבעיה, כלים המאפשרים לזהות את הכיוון לפתרון, וכלים המאפשרים לבנות תוכנית אסטרטגית וטקטית להשגת המטרה השאפתנית.
מה לשנות? זיהוי הבעיה. מה הדבר שיוצר במערכת תופעות שליליות שונות ומונע שיפור? התשובה למה לשנות איננה מסתפקת בעריכה של רשימת הסימפטומים השליליים, אלא היא מיועדת למצוא את בעיית היסוד הגורמת לקיומן של התופעות הבלתי רצויות. זיהוי הבעיה נחשב לחצי הדרך למציאת הפתרון.
אל מה לשנות? זיהוי הכיוון לפתרון. מה הרעיון שאם ניישם אותו במציאות הוא יפתור את בעיית היסוד. פתרון בעיית היסוד יביא גם לסילוקן של התופעות השליליות הנובעות ממנה.
איך לשנות? יישום הדרך האסטרטגית והטקטית להשגת הפתרון- המטרה. מהי הדרך ליישם את הפתרון במציאות, דרך המתגברת על המכשולים ואבני הנגף המונעים את השגת הפתרון הרצוי.