באחד מימי אלול בהם "אפילו הדגים שבּיָם רועדים", יצא אדמו"ר בני-ברקי נודע למסע בטיבט.
ועל שום מה החליט לטפס צדיק זה אל גג העולם? על שום חלום שחלם, ועל שום אותה אמונה בגלגול נשמות.
ובחלום: - "על צמד צדיקים פולנים נגזר "להיות מוחזרים לעולם – האחד בדמות בהמות או שור הבר וחברו בדמות לוויתן. הבהמות יוגלה להררי האלף, והלוויתן יישלח אל המים שאין להם סוף אשר באוקיינוסים הגדולים". ככלל - הרי זה ידוע שכל נשמה, אף של ארחי פרחי, מתגלגלת לה עד שתשיג את התיקון המיוחל. והצדיק מקיץ מחלומו ותוהה האם גורלו של צדיק הוא כגורלו של אחד העם. "האם גם נשמותיהם של הצדיקים, כנשמות כל בני האדם, מתגלגלות ויורדות לארץ לאחר מותם ומשתכנות בגופם של אנשים בשר ודם". מחפש הצדיק, מפשפש פה ושם ומוצא תשובה ניצחת בספרי הקבלה המקיפים את חדרו.
צדיק מתגלגל - כך מתברר.
"צדיק שלא מילא את שליחותו בעולם הזה, צריך להתגלגל על זה עוד פעם". אולם התשובה אינה מספקת ועולה שאלה גדולה ממנה אלפי מונים - "הייתכן שצדיק יתגלגל, לא עלינו, בגופו של בעל חיים?"
מתנצח הצדיק בינו לבין עצמו ובעזרת התפתלויות ופלפולים, מוצא לו לבסוף מענה לשאלה מטרידה זו. "דרכן של הנשמות הטהורות" כך נאמר "שיתגלגלו בבהמות כשרות, שמשעה שהנשמה גולה לתוך גופה של בהמה שסופה להישחט ולהיות מועלית לקורבן, היא מתעלה ומכפרת על רוב מעלליה".
אם כך יש לנו חלום, יש לנו פתרון ויש לנו צדיק המחליט לגלגל את החלום צעד אחד קדימה. הוא נחלץ ממחלצותיו, עולה על ג'ינס, מסתיר פאותיו תחת בנדנה צבעונית ויוצא לדרכו. חיים באר אינו מסתפק בחלומות וגלגולים של העם הנבחר אלא משדך, מערבב ומתבל סלט ובו מיזוג של גלגול יהודי מזה וסמסרה מזרחית מזה. הבהמות מתגלם כיאק המופיע בחלומו של הצדיק. ייצור זה מתגלגל גם בחלום ובמיתוס המקשט את המסורת הטיבטית. מדובר "ביאק נורא הוד" שצבעו לבן והוא בעל קרני זהב. היאק גדל הממדים, נאחז בקצהו של ברק ו"יד נעלמה מושכת אותו במהירות למעלה". והנה לא רק שהחיה האקזוטית משותפת להתגלות היהודית והטיבטית, הרי מתגבשים "שניים שלושה רישומים שחורים שעל מצחו, כעין משיחות חטף של סופר סת"ם שנשתייר קמעא דיו בקולמוסו והעבירו עליו" מקולמוסו של זה כמו גם מתוך הקליגרפיה של זה, "קווים שחורים אחדים הצטרפו לאותיות העבריות יו"ד וקו"ף".
חיים באר נותן בידו של הקורא שלו תרמיל ומקל ושולח אותו אל טריטוריות בלתי מוכרות. בתרמיל הוא מניח סוגים שונים של אמונות של עם קדוש מזה ועם קדוש אחר מזה. הוא מטלטל את הקורא כמו גם את הנשמות על פני ארצות וימים אל עבר אופק המזרח, ואינו מתעצל ומניע אותו גם במאונך – מהעולם הזה לעולם הבא ובחזרה.