תמר איש שלום מאמינה שהאובססיה הישראלית לחדשות תגרום לצופים להדליק את הטלוויזיה ב-6:30 בבוקר. איש שלום, ממגישי תוכנית הבוקר החדשה בערוץ 10, מתעמקת גם בפילוסופיה יהודית כי "כיף לסלול נתיב אטי יותר, מול העבודה האינטנסיווית בתקשורת"
לפי תמר איש שלום, עיתונאית ערוץ 10 שהיא חלק מהקבוצה שהעלתה אתמול את תוכנית הבוקר החדשה של הערוץ, אילו הישראלים היו יכולים - הם היו משלבים מבזקי חדשות בין חלומות הלילה. גם ההנחה שעליה מבוססת התוכנית החדשה גורסת שרוב צופי תוכניות הבוקר רוצים חדשות, ולא רק נושאים קלילים. "הם רוצים להתעדכן במה שהתרחש מאז שכיבו את הטלוויזיה בלילה", אומרת איש שלום. מ-6:30 עד 08:00 היא תגיש עם אריאל מרגלית מהדורת חדשות "לכל דבר".
זהו עוד ניסיון לפנות לקהל הצופים. הניסיונות הקודמים, ולא רק של הערוץ הזה, לא הצליחו להרחיב את מעגל הצופים. "נדמה שבכל פעם שניסו לפלח את צופי הבוקר, לא דייקו", אומרת איש שלום. "לפעמים אומרים שאלה פנסיונרים ועקרות בית, לפעמים הורים לילדים - מגוון די גדול".
היא רק בת 26, אבל הספיקה לסקר הרבה חדשות וגם לעשות תוכניות בוקר. במובן זה אין מתאימה ממנה להגשת התוכנית הזאת. היא אפילו מרגישה את פעמי ההיסטוריה בתחומים האלה. על אירועים שסיקרה בהיותה כתבת המשטרה של גלי צה"ל, כמו עלייתו של אריאל שרון להר הבית, היא אומרת שהרגישה כי היא מלווה "אירוע היסטורי". גם על הגשת תוכנית הבוקר לצד לינוי בר גפן בערוץ 10, היא אומרת: "עשינו היסטוריה קטנטונת כי היינו שתי נשים שלא דיברו על מתכונים או על גידול ילדים, אלא על חדשות".
העיסוק שלה במושג "היסטוריה" קשור כנראה ללימודיה באוניברסיטה - תואר ראשון בפילוסופיה יהודית, שהיא מקווה להמשיך גם לתואר שני, בשימת דגש על מדרש אגדה. על השולחן במטבח ביתה בגבעתיים, מרחק הליכה מבניין ערוץ 10, פתוח ספר תנ"ך. על השולחן בסלון, לעומת זאת, מונחים הטלפון והביפר.
"כיף לסלול נתיב אטי יותר, מול העבודה האינטנסיווית והממכרת בתקשורת, שעליה מקבלים פידבק מהיר. אני עובדת שבוע על ידיעה שיכולה לעניין הרבה אנשים, וכמה חודשים על עבודה סמינריונית על הקשר בין רבי נחמן קרוכמן להגל, שלא תעניין יותר מ-100 אנשים בעולם".
העבודה בתקשורת מגיל צעיר מאוד (היא היתה כתבת נוער ב"זאפ לראשון" בערוץ 1) לא סיחררה אותה. כנערה ירושלמית מבית הכרם, היא התנדבה, נסעה לחצי שנה בחו"ל במשלחת נוער בת חצי שנה, ובצופים הקימה קבוצה לילדים מפגרים. "חיפשנו גם עשייה ולא סתם להעביר את הזמן בתנועת נוער בורגנית", היא מסבירה.
"הלימודים והעבודה לא תמיד משתלבים בצורה מושלמת", היא מוסיפה. "ראש החוג שלי בטח שואל את עצמו מה יהיה התירוץ הבא שלי. בשנה הראשונה הייתי צריכה לקבל דחיות במועד הגשת העבודות בגלל ההתנתקות, בקיץ שאחר כך - מכיוון שסיקרתי מקרית שמונה את המלחמה".
היא מאמינה בהתקדמות אטית. "לכן נשארתי בגלי צה"ל חמש שנים והגעתי לערוץ 10 רק אחרי ההצעה השלישית. הרגשתי שיש לי מסע להשלים בגלי צה"ל, מכתבת משטרה, דרך כתבת לענייני הכנסת ועד הגשת '24, היום שהיה'". היא מעריכה את יעל שטרנהל, אף היא בוגרת גלי צה"ל, ש"לא עשתה הנחות לאף אחד, לא התנחמדה, והיתה טובה מאוד". שטרנהל הגישה תוכנית בוקר, עברה להגשת מהדורת חדשות הערב בערוץ 1, והיום היא "הרחק בעניינים אקדמיים". האם איש שלום רומזת שזה הכיוון שלה, היא נשאלת, ומשיבה בשלילה. "אני מקווה להמשיך בשני המסלולים האלה וגם להקים משפחה", אומרת מי חולקת את חייה ודירתה עם נדב אייל, כתב המפלגות של העיתון "מעריב".
עוד עיתונאית שהיא מעריכה היא גאולה אבן. הן קצת מזכירות זו את זו בחזותן, אך לא בדרך שעברו. קשה לתאר שבפני איש שלום יעמדו המכשולים שהוצבו בדרכה של אבן לפני שהחלה להגיש את מהדורת הערב של "מבט". לא סביר שמישהו ישלוף את קלף "העדר הסמכותיות" נגד איש שלום, ומשונה לחשוב ששלפו אותו ממש לא מזמן נגד אבן. בכל אופן איש שלום, שכבר משתעממת מהשאלה אם היא חושקת במשרת הגשת המהדורה המרכזית, אומרת: "אני לא חולמת על זה בלילות".
את מי היית רוצה לראיין השבוע?
"את עמיר פרץ, אם יסכים לבוא דווקא אלינו ב-07:00. אשאל אותו למה הסכים לקבל את תפקיד שר הביטחון, למה החליט לא להתפטר למרות הדיווחים מוועדת וינוגרד. הייתי רוצה לדעת על איזו החלטה הוא הכי מצטער, ובעיקר אם הוא לא מרגיש שהחמיץ הזדמנות של פעם בחיים למהפכה חברתית".
כשהיא נשאלת אם איכזב אותה באופן אישי, היא משיבה לראשונה בטון צונן: "אני לא נכנסת לעמדות פוליטיות". וכשהיא מתבקשת להסביר את רתיעתה מהשאלה, היא אומרת: "כשזה מגיע לשאלות מוסריות כמו צדק חברתי ומעמד האשה, אני לא נרתעת מלקדם נושאים. זה תפקידה של העיתונות. אבל אני לא רואה שום סיבה להביע את הדעה הפוליטית שלי. היא לא חשובה מדעה פוליטית של אדם אחר. אני רוצה לראיין כל אדם מבלי שהוא יגיד לי 'את תוקפת אותי כי את ככה וככה'".
גם הניתוח שלה את פרשת חיים רמון הוא מנקודת מבט עיתונאית ולא אישית. היא אומרת שכחיילת היא וחברותיה מעולם לא הוטרדו. בעיניה, זהו מאפיין דורי, אף שהחיילת שנישק רמון היא בת דורה.
היא גם התנגדה לסיקור המגמתי של הפרשה. "אני גאה להיות בערוץ שהיה בין הבודדים להציע סיקור מאוזן. ביום ההרשעה שודרה תוכנית מסוימת, ובה דיברו פוליטיקאי לשעבר ומשפטנית על הסיבות שבגללן לא היה צריך להרשיע את רמון. אחר כך היה פאנל של שלושה עיתונאים שהסבירו למה לא להרשיע את רמון, ולקינוח חברת כנסת שאמרה שלא היה צריך להרשיע אותו. היה מקום לעמדה אחרת. לפני פסיקת בית המשפט, שאותה אני מקבלת, לא היה לי מושג מה קרה שם. אולי זאת בעיה שלי כעיתונאית, אבל לא הבנתי איך כל כך הרבה אנשי ציבור ידעו נחרצות מה צריכה להיות הפסיקה לפני ששמעו את כל הפרטים".
תמר איש שלום: "אני לא חולמת בלילה על הגשת המהדורה המרכזית"