Бетелхайм грандиозно вярваше в това да бъде водач, но имаше фундаментално скромни насоки за това, че в крайна сметка, както и в началото (една от любимите му фрази), човек може да се надява да расте само като се стреми да бъде водач на себе си.
Бетелхайм имаше основно арогантно ръководство за това в крайна сметка.