До 1968 г., този annus horribilis, когато Джонсън се пропука от натиска да посредничи във все по-центростремителна Демократическа партия и Кенеди падна от куршума на убиец, два политически идеални типа имаха мълчаливо мнозинство, което подкрепи войната на Джонсън срещу Виетнам и гласува за Ричард Никсън и нова класа либерални професионалисти и младежи, които подкрепяха войната на Джонсън срещу бедността, но ненавиждаха всичко, което Ричард Никсън представляваше.
Никой не подкрепи Джонсън или не гласува за Никсън.