Режисьорът, Сам Милър, залага на подобни на Люис Хайн образи на мъже във въздуха, едновременно омаловажавани и възвишени, със синтезирани струни, за да осигурят нотка на мъглив мистицизъм.
Изпълнението включва дори лека мъгла.