Както се казва в увода към изданието на Loeb, през февруари 45 г. [една година преди да напише De Senectute] смъртта на неговата обожавана и единствена дъщеря го тласка към неистово писане в опит да забрави скръбта си.
Разказът му за справянето със смъртта на дъщеря му не е записан, но се твърди, че е бил отбелязан по време на интервю.