Традиционното мислене за собствеността на служителите гласеше, че служителите биха пожертвали дългосрочни печалби за краткосрочни възнаграждения, поради което икономистите, консултиращи се в посткомунистическа Източна Европа, пренебрегнаха собствеността на работниците.
Обикновено се смяташе, че служителите често избират краткосрочни доходи.