Както се казва в увода към изданието на Loeb, през февруари 45 г. [една година преди да напише De Senectute] смъртта на неговата обожавана и единствена дъщеря го тласка към неистово писане в опит да забрави скръбта си.
Единствената му дъщеря почина, което го накара да пише, за да разсейва скръбта си.