Хенри V всъщност е архетипът на Шекспир на съвършения крал-герой именно поради неговите макиавелистични качества (които със сигурност присъстват) -- Хенри разбира, докато обяснява по време на обиколката си в армията пред Агинкур, че моралните изисквания върху краля са много различни от тези върху обикновените хора.
Хенри V изобщо не се бори в пиесата на Шекспир, всъщност той е перфектният пример за изключителен морал.