Принципът се основава на неоспоримата теза, че успехът на правителствените програми трябва да се измерва с постигнатите резултати по отношение на предоставянето на стойност за данъкоплатеца, а не с размера на вътрешната или изпълнителската работна сила.
Стойността за данъкоплатеца не трябва да се приписва на успеха на правителствените програми.