Насочвайки националната политика до смъртта си през 1642 г., Ришельо отново утвърждава властта на своя крал както срещу консервативните католици, които заобикаляха кралицата майка, така и срещу протестантските сили, които яростно защитаваха привилегиите, дадени им от Нантския едикт.
Ришельо беше аутсайдер, който гледаше, докато кралицата майка твърдо диктуваше националната политика на краля.