Има дълго любезно писмо до младия Лафайет през 1779 г., в което Вашингтон, в замаяно настроение, се унася в сън за това, че ще се състезава за младата съпруга на Лафайет със самия Лафайет - забавна подигравка, последвана внезапно от тъжно уверение, достойно за самия Стендал, че сред всички чудеса, записани в свещените писания, не може да се посочи случай, в който една жена от истинска склонност е предпочела стар мъж.
Въпреки че я беше преследвал като свободен мъж, няколко години по-късно Уошингтън все още таеше чувства към съпругата на Лафайет и я мислеше за „тази, която се измъкна“.