Докато Круз преминава покрай блудните сатири и сатирети към благозвучното дрънчене на музиката на Джоселин Плук, човек чувства, че Кубрик най-накрая е в стихията си.
Кубрик не е в стихията си с блудствените сатири и благозвучното дрънчене на избраната музика.