Използването на изсечени в скали светилища датира от времето на император Ашока, през трети век пр. н. е., когато пътуващи будистки монаси сформират религиозен орден и императорът им предоставя изсечени в скали килии като вихара (убежище) по време на мусоните.
През следващите векове скалните килии стават традиционно жилище на будистките монаси.