„Не е ли така, амиго?“ Речта му беше странно официална, сякаш използваше език, различен от своя, но в тона имаше топлина, която съответстваше на тази внезапна и изненадваща усмивка.
Той говореше така, защото искаше да изглежда учтив, но приятелски настроен.