Филмът завършва с приближаване на камерата към окото на Джонсън, докато екранът става все по-зърнест и в крайна сметка черен, сякаш за да подскаже, че разрешаването на големите въпроси кой наистина е бил Бъмпи Джонсън и какво е означавал той за Харлем може да е извън неговия обхват .
Режисурата на картината беше възхвалявана като революционна.