Веднага се издигна глас сред мрачните клонки над главата В пълносърдечна равномерна песен На неограничена радост; Възрастен дрозд, крехък, мършав и дребен В разпръснато от взрив перо Беше избрал така да хвърли душата си В растящия мрак.
Дроздът беше толкова обвит в мрака си, че не можеше да издаде звук.