Täna öösel ärkasin kell 3 üles ja ei julgenud liigutada ühtegi kohta. Olin unes näinud koletut sarimõrvarit. Tundus, nagu ta oleks juba kõik mu lähikondsed Looja karja saatnud ning kord oli minu käes. Sarimõrvar naeris hauataguse häälega ja trampis koerakuudi katusel hüpata. Tegin silmad lahti siiski. Vanamees lamas, nägu öövalguses sinine ning näis koolnu. Kartsin väga. Kartsin ärgata, sest tuba oli umbselt võikaid kolle täis ja kartsin magada, sest unes sarimõrvar varitses koerakuudi katusel. Samas  polnud kaotada midagi, eks.  Isa ütles, et tema on eluaeg tonte, kodukäijaid, luupainajaid, marduseid ning erinevaid olendeid mulla alt unes näinud. See olevat normaalne.    Töö juures sõin külmi makarone.    Sain teada, et näkkidel on mustad kalahambad ning jutud on nende ilust on vaid hilisem kujutelm.    Esmaspäevad on koletukoledad.