Rüütlimõisate omanikest koosnev avalik-õiguslik korporatsioon oma seisuslike eesõiguste kaitseks.    Eestimaa Rüütelkond kujunes välja Taanile kuuluvate Harju- ja Virumaa vasallidest, kes juba 13. saj  liitusid korporatsiooniks oma seisuslike eesõiguste kaitseks. Kui Taani müüs oma valdused Põhja-Eestis 1346. a Liivi ordule, säilitas Harju-Viru vasallkond oma senised õigused. Vene-Liivi sõja ajal alistus Põhja-Eesti Rootsile. Kuningas Erik XIV poolt Harju, Viru ja Järva rüütelkondadele antud privileeg kindlustas seniste tavade ja seaduste kehtimise. Johann III liitis Harju-, Viru-, Järva- ja Läänemaa ühtseks territooriumiks ning 1584. a laiendas Harju-Viru vasallidele kuuluvad õigused ka Järva- ja Läänemaa  vasallidele. Sellest ajast eksisteerib juba Eestimaa Rüütelkond (EAA 854-2-617).  Iga uue riigivalitseja puhul taotles Eestimaa Rüütelkond oma seniste õiguste, privileegide ja tavade kinnitamist. Kubermangu siseelu kõigi alade juhtimine ja korraldamine oli jäetud siinse aadli hoolde, tema käes oli maa administratsioon, politsei ja kohus.  1710. a alistusid Eestimaa ja Liivimaa rüütelkonnad Venemaale. Peeter I kinnitas neile kõik senised õigused. Võimudualism jäi püsima.  1756. a koostati  keskvalitsuse loal Eestimaa aadlimatriklid ja Eestimaa Rüütelkond muutus end ise täiendavaks korporatsiooniks. Ainult matriklisse võetud isikud olid täieõiguslikud maapäeva liikmed ja võisid olla provintsi mitmesugustel ametikohtadel, aadlimatriklisse mittekantud mõisnikel oli hääleõigus vaid kohalike maksude ja andamite küsimuses. Matrikli koostamine suurendas rüütelkonna poliitilist tähtsust.  Vastavalt mitmete valitsejate poolt antud privileegidele, armuõigustele, kapitulatsiooniaktidele ja 1845. a  kodifitseeritud Balti provintsiaalõigusele kujunes Eestimaa rüütelkonna omavalitsuslik organisatsioon järgmiseks: Eestimaa Rüütelkonna kõrgemaks võimuorganiks oli Maapäev, millel osalesid kõik täiskasvanud immatrikuleeritud aadlikud. Korralised Maapäeva istungid toimusid iga 3 aasta järel ja kestsid 3-4 nädalat. Erakorralisi Maapäev istungeid kutsuti kokku vajaduse järgi. Maapäeva kompetentsi kuulus: kõigi temast sõltuvate ametnike valimine, kohalike maksude määramine, maaomavalitsuse eelarve vastuvõtmine,  kiriku- ja kooliolude korraldamine, mitmesuguste riigivõimu ettepanekute arutamine, aadli huvide kaitsmine riigivõimu ees.  Maapäeval oli seaduseelnõude algatamise õigus ja ta lubatud esildistega pöörduda otse keisri poole.  Rüütelkonna peamees valiti Maapäeval 3 aastaks. Ta juhatas rüütelkonna jooksvat asjaajamist, komisjonide tööd ja esindas rüütelkonda Peterburis või Moskvas.  Eestimaa omavalitsuse jooksvaid asju ajas 12st eluaegsest maanõunikust koosnev Maanõunike Kolleegium. Kuberneri  eesistumisel moodustas see kubermangu kõrgeima kohtuinstantsi - Ülemmaakohtu.  Tähtsamate asjade otsustamiseks nii maapäevade istungite ajal kui ka vaheaegadel kutsuti kokku Rüütelkonna Komitee (Ritterschaftsausschuss), kuhu kuulusid rüütelkonna peamees, maanõunikud ja 12 kreisisaadikut.  Rüütelkonna juures tegutses rida ajutisi või alalisi komisjone ja komiteesid: Matriklikomisjon, Agraarkomisjon, Reguleerimiskomisjon (Regulierungskommission), Eestimaa Rüütelkonna Teedekomisjon (Estländische  Landeswegekommission), Melioratsioonikomisjon, Eestimaa Maamaksu Komisjon, Maal Asuvate Tööstusettevõtete Hindamise Komisjon, Laenukomisjon, Fideikomisside Komisjon, Küttepuude ja Õlgede Varumise Komisjon, Tallinna Küttepuudega Varustamise Komisjon, Stipendiumikomisjon, Eestimaa Tervishoiu Komisjon, Veterinaaralane Komisjon, Viinatootjate Komitee, Telefonikomitee.  Erinevalt senistest Vene tsaaridest ei kinnitanud Aleksander III Balti aadli privileege. 1880. a-te II poolest algas Balti erikorra otsustav  piiramine: saksa keel asendati siinses kohtu-, haldus- ja haridussüsteemis vene keelega, 1888.-1889. a reformidega kaotati aadli politsei- ja kohtuvõim, rüütelkond jäi alles kui seisuslik omavalitsusorganisatsioon.  1917. a Veebruarirevolutsiooniga kukutati Venemaal monarhia. Eestimaa Rüütelkond kui aadli omavalitsusorgan likvideeriti Ajutise Valitsuse seadusega 30.03.1917, kuid taastati Saksa okupatsiooni ajal. Likvideeriti lõplikult Eesti Asutava Kogu poolt 09.06.1920 vastu võetud seisuste kaotamise  seadusega. Eestimaa Rüütelkonna maad ja varad tunnistati riigi omandiks.