Suured muudatused Eesti administratiiv-territoriaalses korralduses toimusid 1993. aastal.  Riigikogu otsustas 1993. aasta 11. märtsi otsusega "Kernu, Saksi, Kaiu ja Kiili valla eraldumisest Nissi, Kadrina, Juuru ja Saku vallast ning Torgu valla taastamisest" moodustada juurde viis uut valda. Kuna 1992. aasta põhiseadus enam aleveid ette ei näinud, siis 1993. aastal anti Riigikogu otsusega Abja-Paluoja, Karksi-Nuia, Narva-Jõesuu, Põlva, Räpina ja Võhma alevile linna staatus ning Narva-Jõesuu linn, mis varem kuulus alevina Narva linna koosseisu, arvati Ida-Viru maakonna koosseisu. Sama otsusega  anti Vabariigi Valitsusele õigus otsustada teistele alevitele linna või valla staatuse andmine nende volikogude taotluse alusel. Vabariigi Valitsus otsustas 25. augustil 1993. aastal anda kohalike volikogude ettepanekul Kehra, Lihula, Loksa, Püssi ja Saue alevile linna staatuse, aga Aegviidu, Järvakandi, Kohila, Kohtla-Nõmme, Lavassaare, Märjamaa, Pärnu-Jaagupi, Tamsalu (1996. aastal soovis ja sai linna staatuse), Tootsi, Võsu ja Vändra alevile valla staatuse. Valla staatuse saanud alevitele jäeti õigus  kasutada oma asjaajamises ja sümbolitel mõisteid "alev", "alevivolikogu" ja "alevivalitsus", sest tekkis kurioosne olukord, kus oli vastavalt kaks Kohila, Märjamaa ja Vändra valda.