Jah, ilus ja valus... Inimese elu mahubki lõpuks peotäiesse sõnadesse. Mõtlesin seda pilti vaadates oma vanaema peale, kes oli ka imekaunis neiu kuskil kahekümnendates. Narva-Jõesuus mere ääres kasvanud, siis Tallinnas õpetajaks  õppinud, sõjaväelasele mehele läinud, kaks last sünnitanud, siis mehe sõtta saatnud. Rinde eest talvel läbi metsade Eestimaa keskpaiga poole põgenenud, kaks väikest last kelguga järgi. Venelasest sõjavangi, kelle mees talle kodusteks töödeks abiks tõi, keeldus pärast sõja lõppu tagasi viimast. Oma mees jäi Sinimägedes kadunuks, valenime all elanud vangiga sündis hiljem veel kaks tütart. Eluaegne õpetaja ja enamus ajast maakooli juhataja, lahkus 96aastaselt, sümboolselt ühel maikuu lõpupäevadest, mil koolid  lõpetasid järjekordset õppeaastat.