Ida ja Lääne vahel laiutava ja tormiliselt areneva Poola selja taha jätnud, jõudis meie seltskond Saksamaale. See tundus olevat vähe muutunud. Samad sirged  ja laiad kiirteed, samad autod, samad linnakesed, sama endaga rahul olev rahvas--kõik üldjoontes sama. Saksamaal, nagu paljudes teisteski nii-öelda arenenud riikides, on vist väga igav elada--mitte midagi ei juhtu, riik ja ametiühingud teevad kõik ette-taha ära, iga sammu eest tuleb maksta, praktiliselt puudub võimalus minna omapead kuhugi metsa kolama. Uutest asjadest hakkas silma ainult paar tuulejõujaama siin ja seal kiirtee ääres. Laisalt pöörlesid kauguses nõrga tuule käes nende suured valged tiivikud  suurte valgete postide otsas. Sakslased mõtlevad juba ammu ökoloogilise majandamise ja loodussõbraliku eluviisi peale. Prügi sorteerimine eri kastidesse on neil vana leiutis. Uuemal ajal on nad hakatud tegelema selliste kallite ja tõsiste, aga esialgu ebakindlate projektidega nagu tuule- ja päikeseenergia. Kui Eestis pöörlesid sajandite eest küngaste otsas võimsad tuulikud ja ajasid ringi suuri raskeid veskikive, miks siis ei võiks tänapäeval panna nende asemele suhteliselt kerged tuulejõujaamad  loodussõbralikuma majandamise nimel? Tahkurannal on sellega juba edukalt algust tehtud. Üldiselt aga ei ole Eesti inimesed vist veel selleks valmis, et tuua suurt ohvrit praegu õrna lootuse eest puhtamale tulevikule.