Hitlerlased kasutasid uluotslasi jõhkralt ära. Niikaua kuni neil oli okupeeritud Eesti kodanikke vaja rindel ja korrahoidjatena tagalas, niikaua neid  pruugiti. Nad ei olnud aga nõus lubama eestlaste väeosade koondumist eestlaste üldjuhtimise alla ja üritasid - korduvalt ka relvade toel - igasugu rahvuslikku isetegevust maha suruda. Selles päratus segaduses ning lootusetuses sündis Eesti rahva pikkade kannatusaastate ilusaim, õilsaim ja suursugusem tegu. Maailmale anti teada, et 1940. aasta ei lõpetanud ei eestlaste riiki ega iseseisvustahet.