Eelmine laulupidu  Kui Alo sündis, käisime Iidaga vaatamas eelmist koolilaste laulupidu.  Eelkõige  selleks, et lapsele teada anda: väikevenna kõrvalt jagub meil tähelepanu ka sulle!  Meil on eelmise peo DVD ja me oleme seda miljon korda vaadanud-kuulanud. Kõige rohkem sülesoleva väike-Alo uinutamiseks :)  Nii on mul laste laulupidu tugevalt seotud tundega "meil on nüüd KAKS last", ja sellisena väga tähtis.    Sügis  Meil polnd üldse plaani Iidat veel ühte "trenni" panna.  Kui Ellerhein tuli kooli ja katsus ja kutsus tüdrukuid laulma, siis oli pikk mõtlemine. Lapsel niigi  mitu ringi, ja kas me saame hakkama ta toomise-viimisega.    Aga:  1) koor oleks pikapäevarühma ajal, kus laps niikuinii kodust ära,  2) käima pidid hakkama ka pinginaaber-sõbranna ja naabrilaps-sõbranna,  nii arvasime, et koormust see suurt ei lisa ja transat saab kombineerida. Ja kuna  3) lasteaia-õpetaja oli tungivalt soovitanud Iidat muusikaliselt mitte unarusse jätta,  siis ütlesime "ok, proovime".      Proov prooviks, aga laulud tuli pähe õppida ise.  Lisaks lisa-proovid, esinemised. Nii et koormust tuli juurde küllaga. Ka carpooling ei läinud nii libedalt kui lootsime. Aga saime hakkama ja lapsest sai laululaps.    Noteworthy  Laulud tundusid mulle rasked. Kartsin, et nad ei jää lapsele meelde - ei viis ega sõnad. Sõnu kodus tuimalt, tekstina pähe õppida tundus aga juhm.    Võtsin last aidata. Kuna ma ise noodi järgi ei laula, siis panin viisid arvutisse. Proovisin paari programmi, jäin Noteworthy Composeri juurde.  Prooviversioon on tasuta, ehkki olin valmis maksma ka.    Noteworthy on mugav ja väga võimekas. Sellega saaks sisse lüüa ka terve sümfoonia. Mu vajadus oli väiksem: üks hääl + sõnad. Kuid seegi polnud solfi-võhikust minu jaoks lihtne. Kõige keerukamad olid kordused, sest trükitud noodid ei ole päris "ranged". Kuid mida edasi, seda sujuvamalt läks. Arvuti piiksus viisi ette ja näitas jooksvalt sõnu, Iida ja mina laulsime kaasa. Algul raskena tundund meloodiad muutusid lihtsaks, loomulikuks ja omaseks.  Iida sai järje peale.    Ellerheina jõulukontserdi laulud olid mul igatahes kõik peas.  "Laps peab sündima", "Väike trummipoiss", "Päkapikk, kel oli nohu" ja hea hulk teisi.   Iida mälu ja viisipidamine on paremad kui mul. Nii et kui mul oli laul selge, siis olin kindel, et ka tal.  Meie kodutöö märgiti kooris tunnustavalt ära.      Minu isiklik solfedžo-feil    Noote sisse tippides tekkis tahtmine aru saada, mida ma teen. Kooli muusikaõpetus on must  laia kaarega ringi käinud: viisi ma veidi pean, aga teooria on null. Painasin siis kõik tuttavaid, et nad mulle selgitaks, mis on helistik. Lugesin internetist ja laenasin endale kitarrimängu õpiku.    Tulemus: sain palju targemaks, aga mitte millestki aru. Muusika-inimesed eeldavad sult baasteadmisi, mida mitte-muusikutel lihtsalt pole. Lisaks on kõik asjad täiesti suvalised. Miks on oktav jagatud 12, mitte 10 või 13 või 20 vahemikuks? Miks on helistiku jaoks valitud sealt just 7, mitte 5 või 11  tooni? Miks ei võiks nende vahed olla ühesuurused, milleks see pool- ja täistoonide nali? Kas noodijoonestiku mõnel joonel või helistiku mõnel noodil on ka absoluutne, mitte suhteline kõrgus? Kas Pütaagoras leiutas oma koma ise või on see mõne kiusliku deemoni kätetöö?  Ja - miks ei võiks see teooria kusagil LIHTSALT kirjas olla?  Ja - kuidas sellest mollide-dieeside purust nooti vaadates aru peaks saama?    Lasin mitmel tegev-lauljal oma küsimustega juhtme kokku. Abi neist suurt polnud.  Noodist laulda suudavad une pealt ükskõik mida, küsimustele vastata ei oska.    Pika pusimisega tegin endale kromaatilisete ja diatooniliste heliridade mõisted selgeks. Aga selgeks sai ka see, et solfedžost mulle praktilist kasu pole, lahtisi otsi on liiga palju ja nooti lugema ma selles elus ei hakka.    "Teie kui lapsevanem ei peagi millestki aru saama", rahustati mind koorist. "Laulab ju laps, mitte teie. Aga talle õpetame me ise kõik selgeks."    Lasin Iidal endal ka  Noteworthy'ga mängida. Tippis noote - neid saab sisestada nii noodijoonestikule kui "klaveril" - ja pärast kuulas oma "lugusid". Päris solfi-õpetust see küll ei meenuta ja ammugi ei asenda, kuid vähemalt on lõbus. Ja ehk saab nootidest, kõrgustest ja taktidest paremini aru.    Laulupeo laulud    Ellerhein hakkas laulupeo laule õppima veebruaris. Hakkasin ka neid noote arvutisse tippima. Nüüd on mul oma Eesti hümn, "Mu suul ei ole sulgejat", "Suvelaul" ja "Kordamiseks" ja mõni veel. Aga  Iidale neid enam vaja ei läinud. Tal oli rütm sees ja laulud said ka proovides selgeks. Nii jätsin poolest kevadest Noteworthy sinnapaika. Laulsime küll koos ka, nii et ka laulupeo repertuaar on mul poolenisti peas.    Kontserdid  Õppimise kõrvalt käis koor esinemas ka:  Mustpeade majas - jõulukontsert, 5. detsembril 2010.  Nokia kontserdimajas - Kullo juubel, 20. märtsil 2011.  Vist Estonias, millalgi kevadel.    Laululaager  Ellerheinal / Kullol on  suve alguses Karepal laager.  Iida jaoks oli see elu esimene "vanemateta" olemine.  Neli päeva ise!  See aasta sattus olema nadi aeg: sadas vihma, merre ega mere äärdegi ei saanud.  Me pakkisime talle kaasa meeletu kuhja riideid ja palju õpetlikke sõnu.  Iida suhtumist iseloomustab hästi asjaolu, et hoolimata neljast päevast koerailmast ei viitsinud laps kummikuid kotist välja otsida.  Mida ta seal laagris muud tegi - pole meil poolt aimugi. Igatahes oli ta tulles heas tujus  ja õnnelik.    Enne laulupidu    Millalgi kevadel oli ettelaulmine. Sellest saadi "läbi".    Koor tellis kostüümid - väga ilusad - heledad ja rahvalikud ja lastepärased.    Enne päris pidu oli päevatäis proovi.    Laulupidu ise  Tallinn oli rongkäigus esimene. Iida läks varakult Vabaduse väljakule.  Kõik meie teised käisime rongkäiku vaatamas. Alo, Ove, Kati, mina.    Ka peol olime alul kõik koos. Mudilaskoorid laulsid kohe  algul "ära".  Olid tuttavad ja ilusad laulud küll!    Siis saime lava taga Iidaga kokku. Suured lapsed said jäätist ja õhupalle.    Poisid läksid Katiga koju, meie Iidaga jäime kahekesi. Laps oli lauluväljakul väga kodus, muretu ja hakkamasaav. Müras. Ei tahtnud suuri koore kuulama tulla - no milleks - küll järgmine kord jõuab!    Ühendkooride ajal olid mudilased taas laval.    Pärast: oli Iida leidnud üles sõbranna Triinu. Viisime hullult ülemeelikud lapsed  Kadriorgu ja tõime Iida koju ära. Lapsed mürasid pööraselt, ei mingit väsimust! Kodus korraldus lauljate (Iida ja Kaur) auks väike pidu. Iida ise läks õue mängima!    Kokkuvõte  Me oleme Iidaga, tema kooriga, dirigentidega väga-väga rahul.  Laulupidu oli samuti super - ilm, korraldus, kava meeldisid mulle väga.  Ja mõelda vaid - saime peost niiviisi osa vaid tänu sellele, et Ellerhein tuli meie kooli lapsi "värbama!"    Tuhat tänu...  Tamarale lasteaiast, kes  lapse laulma pani.  Mallikale ja Maritile koorist, kes kooriga terve aasta tööd tegid.  Iidale endale!!!