Sangviiniku sädeleva maailma keskpunktis on tema armastatud inimene: ema, õpetaja. Kõik mis juhtub on seotud nende inimestega. "Ma koon hoolega, siis homme õpetaja kiidab mind," Mõtleb ta ja võib kaua liikumatult tööd teha. Tavaliselt töötab ta justkui  nokkides, kõike teeb veidike. Keskendumine algab siis, kui kiita saab, nauding tiivustab teda tegema. Armastus ja kaastunne, innustus või teise inimese palve võivad teda kohe tööle rakendada. Sangviinik on paindlik, liikuv, hetkest sõltuv natuur. Tema maailm püsib vaid tänu armastusele: kõike, mis ta koolis teeb, teeb ta õpetaja jaoks. Õpetaja peab sangviinikuga pidevas kontaktis olema ja laps ei tohi eales märgata, et see mingit vaeva nõuab. Enne kui ta oma tööst tüdineda jõuab, peab õpetaja teda järgmise  tegevuse juurde suunama. Lõpuks hakkab see hüplemine teda ennastki tüütama ja ta ütleb: "No lase mul see asi korralikult lõpuni teha!" Selleni on pikk tee, aga õpetajal peab jätkuma energiat suunata sangviinikut rahuliku töö tegemise mõnuni, sest just sellest mõnust algab sangviiniklapsel soov keskenduda.