2. Kultuuridefinitsioon  Kultuur on termin, mida pole lihtne defineerida. Laiemas mõttes tähendab see määratletud viisi, mille kohaselt  inimesed üheskoos tegutsevad. Niipea kui on olemas ühine elu ja tegevus, peab olema ka (kas sõnaline või sõnatu) kokkulepe paljude asjade kohta. Terminit "kultuur" kasutatakse harilikult siis, kui kõnesolev üksus on suurem kui perekond. Kultuur tähendab homogeensust. Aga kui üksus on suurem kui klann või väike hõim, siis sisaldab kultuur endas teatud arvu subkultuure ja subkultuuride subkultuure, mille raames võib esineda suuri varieerumisi ja erinevusi. Kui varieerumised ületavad teatava piiri, tekib  kontrakultuur, millega võib kaasneda destruktiivne protsess.  Kultuur hoiab inimesi koos teatud aja. Me pärime selle minevikult, aga see protsess erineb tavalisest pärimisest. Iga põlvkond peab kultuuri uuesti õppima. See toimub enamasti sotsiaalse keskkonna omaksvõtmise teel, eriti aga kodu kaudu. Paljudes ühiskondades antakse kultuurielemente edasi initsiatsioonirituaalide ja sajandite vältel läbiproovitud õpetustega. Tegutsemine vastavalt oma kultuurile on tavaliselt alateadlik.  See tähendab, et  omaksvõetud kultuur hõlmab inimelu kõiki valdkondi. Selle keskmes asub maailmavaade, s.o üldine arusaamine universumi olemusest ja inimese kohast selles. See võib olla religioosne (usub Jumalasse või jumalatesse ja vaimudesse ning meie suhetesse nendega) või ilmalik (nagu näiteks marksistlikus ühiskonnas).  Maailmavaatest lähtuvad nii hinnangute ja väärtuste standardid (mis on hea "soovitu" mõttes, mis on üldsuse poolt aktsepteeritav ja mis mitte) kui käitumisstandardid (suhted indiviidide, sugude ja  põlvkondade vahel; suhted ühiskonnaga ja väljaspool ühiskonda seisjatega).  Kultuur on tihedalt seotud keelega. See kajastub vanasõnades, müütides, muinasjuttudes ja mitmesugustes kunstivormides, mis on muutunud osaks kõigi grupiliikmete vaimsusest. See üldine vaimsus hõlmab kõiki ühiskonnas ettevõetavaid toiminguid, seadusi ja ühiskondlikku tegevust nagu tantsud ja mängud, väiksemaid tegevusüksusi nagu klubid, ühingud ja assotsiatsioonid tohutu hulga mitmesuguste eesmärkide tarvis.  Kultuurid pole  kunagi staatilised, vaid on pidevas muutumises. Aga muutused peaksid toimuma järk-järgult ja aset leidma aktsepteeritud normide piires, vastasel juhul kultuur kaob. Suurim karistus, mis võib mässajat tabada, on väljaheitmine oma kultuuri areaalist.  Inimesed vajavad kooselu. Osalemine kultuuris on üks faktoreid, mis annab neile kuulumistunde. See hõlmab kindlus-, identsus- ja väärikustunnet, suuremas tervikus osalemise tunnet ning osavõtmist nii möödunud põlvkondade elust kui ühiskonna  tulevikulootustest.  Piibli võtmed inimkultuuri tundmaõppimiseks peituvad õpetuses kolmest dimensioonist - inimesest, maast ja ajaloost -, millele pöörab erilist tähelepanu Vana Testament. Etniline, territoriaalne ja ajalooline keskkond (kes, kus ja kust me oleme) on kolmekordseks aluseks Iisraeli majanduslikule, ökoloogilisele, sotsiaalsele ja kunstielule, töö- ja tootmisvormidele, seega kogu rikkusele ja heaolule. Selle mudeli järgi on võimalik tõlgendada kõiki kultuure.  Võime teha järgmised üldistused:  Kultuur on integreeritud süsteem uskumusi (Jumalast või reaalsusest või viimsest tähendusest), väärtusi (mis on õige, hea, ilus ja normikohane), kombeid (kuidas käituda, suhelda, kõnelda, palvetada, riietuda, töötada, mängida, kaubitseda, põldu harida, süüa jne, jne) ja institutsioone, mis kaitsevad neid uskumusi, väärtusi ja kombeid (valitsus, kohtud, templid või kirikud, perekond, koolid, haiglad, tehased, kauplused, ühingud, klubid jne), mis liidavad ühiskonda ja annavad talle identiteedi, väärikuse,  kindlustunde ja järjepidevuse.