Neis inimloomu põhitendentsides eraldab Rousseau "amour de soi", armastust inimese ürgse olemuse vastu - "amour propre'ist", enesearmastusest. Esimene on ülekeev ürgjõud, sihitud mitte ainult omaenda, vaid ka teiste inimeste elu arendamiseks. See on loodu­sest. Enesearmastus taotleb aga enda kasu  teiste kulul, see on kul­tuurist.