(Edit 16/05)… kes sel pildil veel ei tea, mis teda ees ootab.  Ee… see ei ole mina, see on Arthur, tema on pärisrott, 24/7.  Huu, eile oli siis rotipesupäev (ehk väljamaa keeles Rat Laundry, kuigi see link on siit kunagi juba läbi käinud - aga passib hetkel liiga hästi).  Kuigi mu iluspoisid hoiavad oma must-valge kasuka isegi kenasti korras, omandavad nende uhked pikad sabad aja  jooksul ikkagi natuke kantud väljanägemise ja see hakkas mind lõpuks häirima. Vahel (tingimusel, et tuba korralikult soe on) olen neile ajaviiteks leige vee kausi uudistamiseks-sulistamiseks pannud - rääkimata sellest, et unustatud poolikule teetassile on alati vaja käppipidi sisse ronida. Nii et vesi päris võõras element ei olnud ja lootsin minimaalset psühhotraumat, aga päris sedasi ei läinud. Sest vabatahtlik sulistamine on üks asi, aga kui seda sunniviisiliselt tehakse - oh sa halastus!  Sabapesemine  (vana hambaharjaga   ) ja seebitamine (tilgakese koerašampooniga) kannatati veel mõõduka jonnimisega (ehk rabelemise ja piuksumisega) ära, aga kui loputamiseks läks, ei lepitud ei tasakesi vette kastmise ega ettevaatliku vee selga valamisega. Selleks ajaks oli aga üks kahest loomulikult vältimatuks muutunud. Malbeke paipoiss Tristan leppis lõpuks sellega, et käest lahti ei pääse, ja kannatas  protseduuri haleda etteheitva viiksumise saatel, aga rabelemata ära. Isepäisem Arthur aga tõstis tõelist seakisa (mitte lihtsalt "piiks", vaid selline kriiksuv kiljumine, eksole), ajas šampoonilahuse kausi ümber ja lasi jalga kah veel, nii et ajasin tükk aega seebist rotti mööda toolitaguseid taga.  Noh, esteetiline tulemus on igatahes küünekriimulisi käsi väärt, aga poisid on kardetavasti eriarvamusel…