blogin koguaeg. noh, peaaegu.    eile käisime Madisega Levikas. jah, see oli ka mulle uskumatu (tegelikult muidugi mitte väga), et ma sinna keset nädalat sattusin,  aga kuna Madis plaanib muusikas Maailma Kõige Kuulsamaks saada, oli tal ülitähtis koosolek bändi nime, mida on veebruaris esinemist reklaamiva plakati peale vaja juba reedeks, leidmiseks. muidugi pidin ma kaasa minema, et neid vaesekesi aidata. millegipärast aga minu pingutusi üldse ei hinnatud ega võetud eriti tõsiste kandidaatidena. no ma ei mõista, miks ei võiks bändi nimi olla Aiapäkapikud (või Aiagnoomid - intelligentidele). või Fakk Ju, Päkapikk! või Rambo. või Smegmaator. või 20 000 ööd tee all. või  Müstifikatsioon. või kõik muud mu aju suurepärased sünnitised, mis kohe ei meenugi, aga Madis õnneks üles kirjutas. selle asemel vaatasid nad mind Indrekuga imelike nägudega ja naersid kaastundlikult. krdi sügavmõttemehed, maivõi. noh igastahes lasti siis hoopiski Eplikku ja Kalmu ja ma pidin karistuseks Madise tantsima vedama ja nii me siis seal kahekesi karglesimegi, kuni tempo lõi hinge kinni ja pidime lõpetama.    siis ma tulin täna koju ja avastasin, et mulle on maksikiri tulnud. ja pakiteate  peal veel kirjas suurelt ja punaselt   egas midagi. tänasin õnne, et Kalamaja postkontor mul peaaegu kõrval asub, ja tormasin kirjale järele, ise mõeldes, et kas seal on midagi söödavat või muud halvaks minevat, et selle äratoomisega nii kiire on. tegelikkuses muidugi oli seal hoopiski mu tellitud uus Franzu plaat, saadetuna kleepekatest ja postrist ja märgist ja ühest kaardist, kus peal on ilmselt maailma kõige karvasema rinnaga  mees, kelle karvad näivad olevat rinnale kleebitud. igastahes nüüd ma kuulan seda va plaati ja õudselt mõnus on. aitab vähekenegi riläkseeruda enne homseid kurguproove ja elus esimest korda kellegi mu veenide kallale laskmist. nii et rokens on ja ilmselt homme ma annan teile detailse ülevaate oma arstilkäigust.