Ka minu sünnikodu tee otsast läheb üks vana vaher igavikku, pidavat jääma otse keset teekraavi. Ütlesin teemeistrile, et minu käsi teda puutuma ei tõuse. Kui peab, siis las teevad ise. Vaatasin vana vahtrapuud, kus  ladvas juba helerohelised pungad pakatamas - kurb hakkas. Lapsepõlvest meenub, kuidas valge hobusega ja vankril kolisevate piimanõudega tema alt suurele teele sai pööratud… Vahtrapuu mäletab hoopis kaugemaid aegu ja teab teelisi, kes seal liikusid.