Millest peaks kõnelema see uus luule, millel oleks eeldus saada taas üldloetavaks või oluliseks? Nagu Viiding, Runnel, Kareva kunagi?  Luule kõneleb alati ühest ja samast, teda mingeisse reegleisse suruda oleks liiast. Mida sügavamalt isiklik, seda avarama tähendusega. Mida  keskendatuma tähelepanuga pingule tõmmatud vibu, seda kaugemale jõudev, täpsemalt tabav nool.