Meil on aias eluaeg (s.t sellest ajast kui mina väike olin) olnud üks ja see sama rabarber. Ja minu teada asunud enam-vähem ka ühe ja sama koha peal (päris mitu aastat siis juba). Mäletan hästi, et väiksena aiamaal olles sikutasime vennaga mõlemad endale põõsast ühe jämeda varrika, jooksime vinta-vänta tuppa noa järgi ja seejärel juba kompostihunniku  kohale neid koorima. Järgmiseks toodi toast suhkrutoos - hapu rabarberivars suhkrutoosi ja suhu, toosi ja suhu… hapu ajas näo jubedalt krimpsu, aga suhkur oli jälle nii magus… ja nii need päevad seal veeresid.  Loe edasi »