Mida siis arutati? Mida targad onud ja tädid teavad teadvusest? Kas nad teavad meist rohkem? Kas teadvuse probleem on  kohe-kohe lahenemas? Mida me nüüd teadvuse kohta rohkem teame? Kahjuks tuleb nentida, et ei midagi. Tundub, et juhtivad teadvuseteadlased on oma teooriate juurde kinni jäänud ja armastavad või hindavad neid liiga palju, et nende üle kriitiliselt mõtelda. Sümpoosiumi keskmes oli kahtlemata Stanislas Dehaene teadvuseteooria, mille üle arutati hoolega, kuid head kriitikad - näiteks Damasio väide, et ka prefrontaalse korteksi kahjustusega säilib teadvus või  Haynesi väide, et prefrontaalsest korteksist ei ole võimalik välja lugeda spetsiifilisi tajusisusid - said pareeritud tüüplausetega nagu "globaalne tööruum võib funktsioneerida ka ilma mõne üksuseta". See on natuke ahastamapanev, sest see tähendab koheselt, et niigi väga "kõike ja mitte midagi" ütlev teooria muutub täiesti falsifitseeritamatuks. Ma ei taha teada, kuhu teadvuseteaduse vanker selliste kutsarite juhtimisel liikuda saab (kraavi?).