Pärastlõunal saime kiiresti aru, kui olulised olid meile kaasa antud tõusu-  ja mõõna kellaajad. Kuna maanteeks on ainult üpris kitsas liivakallas, siis pealelõunal tõusu ajal mattub tee täielikult vee alla. Ühesõnaga saarel on võimalik liigelda kella kaheksast hommikul umbes poole neljani pealelõunal. Tegelikult sõideti seal ka hilisematel kellaaegadel, aga meie firma keelas kategooriliselt soolases vees sõitmise, vastasel juhul oleskime 1000 dollarit trahvi saanud. Seega kell kolm hakkasime omale juba laagriplatsi otsima. Laagriplatsideks olid mõlemal õhtul liivadüünide vahel  leiduvad tasased maalalapikesed. Ööbisime telkides, kusjuures madratseid ega magamisaluseid ei antud. Ainult telk ja siis oma magamiskotiga telgi põrandal. Päevad olid suht soojad, 22 kraadi, aga ööd olid väga jahedad (ca 12-13 kraadi) ja liiv külje all oli öösel väga külm. Esimene öö ikka täitsa külmetasime, teisel ööl lihtsalt läksime riietega magama ja siis kanatas magada küll. WC-d ja duši ei olnud. Vetsus tuli käia labidaga liivadüünide vahel. Ja ikka nii, et Marko ajas taskulambiga dingod eemale ja siis  sai asjal käia. Tagantjärele mõeldes väga naljakas. Kohapeal nii naljakas ei olnud, sest pimedas on seal düünide vahel igasugust muud elu ka peale dingode nagu ussid, ämblikud, sisalikud jne.