Minu meelest see Hegeli värk läheb ikka juba üsna teises suunas. Natuke Kanti aimdub veel selle dialektika hämara loori alt, aga no vaata, kuidas Hegel räägib: "Filosoofia algab Minerva öökulli lennuga hämariku saabudes." Siin pole enam jälgegi sellest oivalisest valgusest ja selgusest, mis iseloomustab Kanti mõtlemist, vaid kõik  on hämar ja salapärane, teeb olemise mõnusalt kõhedaks. Hegelile meeldis väga Herakleitos. Ma toon ühe tema tsitaadi ka ära, nii stiili mõttes: "Sibylla, hullunud suuga naermatut ja kaunistamatut ning võidmatut kuuldavale tuues, küünib häälega tuhandeisse aastaisse jumaliku kaudu." Hegel tekitab minus umbes samasuguse tunde. Kas ta on munane? Kindlasti mitte. Kindlasti umbes miljon korda ägedam kui paljud teised asjad, mis Kantist alguse said. Aga Hegel ei ole kindlasti mitte ka Kant pluss veidi  dialektikavärki. Kantist on põhimõtteliselt võimalik lõpuni aru saada, kui piisava hoolega lugeda. Hegelist? Ma pole selles nii kindel.