Kell kaks hakkas siis pihta. Neljast registreerunust ilmus kohale kolm. Kõik naisterahvad! Ja minul oli miski kindlusesse sissemurdmine planeeritud. No olgu, vahet pole. Briifisin nad ära ja kui tegelased olid  põhimõtteliselt valmis, läks üks mängija ära. Mulle oli see paras hoop, sest… ma ei tahaks päris öelda, et ta oli kõige asjalikum, kuna ka allesjäänud kaks olid väga toredad, aga ta oli neist kõige vanem ja aktiivsem, ning üleüldse tundus väga eksimatult selles kolmeses grupis… mitte jällegi otseselt liidrina, aga pigem sellise liikumapaneva jõuna. Kahju oli.