Novellikogu "Viimne päev" (1927) toob kirjanduslikku reportaaži iseseisvusaegse elu nähtustest ja  probleemidest. Nende no­vellide peamine suund on sihitud kas ühis­kondliku ülekohtu vastu, mis töötavaile kihtidele sünnib, ehk nad paljastavad tõu­sikute sisemist roiskumist. Ei jätku pal­jast rahvuslikust idealismist, ka ühiskond­likke vahekordi tuleb normeerida. Alates "Jumalatest" võtab M. ideoloogia üldiselt tugeva radikaalse kallaku. Selle arengu­astme tippteosed on ühelt poolt näidend "Kindrali poeg" (1925), teiselt poolt ro­maan "Jäljetu haud" (1926). Neis teostes M. rohkem kui kuskil varem asub juurd­lema  sotsialismi ideoloogiat ja kujutab selle mõtte kandjaid.