Kodumaalt teatati mulle, et on kuninga kõige armulisem tahe, et uuritaks idakülge. Et see hästi ja ustavalt tehtud saaks, võtsin ma ise selle ohtliku ja vaevalise reisi ette. Kuigi oli juba hiline aastaaeg, pidin ma siiski  võimalust kasutama, sest alused ja meeskonnad olid kasutada. Ma sõitsin seetõttu 9. augustil kahe luubiga kolooniast välja lootuses jõuda läbi niinimetatud Frobisheri väina, mis on merekaartidele märgitud, lühimat teed pidi idarannikule. Kui olime kolm päeva lõuna poole purjetanud, jõudsime ühte kohta, kuhu gröönlased olid oma telgid üles pannud. Kui püüdsime maale minna, püüdsid gröönlased seda takistada, ähvardades meid noolte ja vibudega. Kui nad aga teada said, et tegu on preestriga, kes tahab neid  külastada, palusid nad mind nende juures ööbida.