Päevad on möödunud ja kuudest on saanud uued kuud, ning suveilmast jälle kevadilm. On jalutatud jõe ääres, metsades, raudteedel, vanades  majades ja iseenda mõtetesoppides, viina uima hägus- kõiges ja veelgi veel. Kuuvalgusel end laskunud paitada ja samas karjunud tehnika peale. Annan alla, see on tappev, samas väljapääsmatu.  Telefon! Vahemaa! Aeg!  Kurat, ma tahaksin olla vaba ja autosse hüpata ning suuna põhjapoole võtta. Kurat küll. (väike väljaelamisnurk.)  Kool muutub raskeks aga muidu on talutav isegi.