Kuni 2212 aastani jäi Maa Föderatsiooni keskuseks planeet Maa. Tõsi küll, juba pärast viiekümneaastast ekspansiooni ei õigustanud planeet keskuse nimetust, esialgu tänu suhtelisele kaugusele; tolleaegne mitte just täpne HR-tehnika ei võimaldanud pikemaid reise sooritada ühe "hüppega", mis raskendas tunduvalt Maaga  aktiivsemat läbikäimist. Liiati olid Maa mineraaliressursid suhteliselt ammendunud ja igasugune tootmine tänu mitmetele piirangutele raske. Juba 2192. aastal avastasid Wilk ja Limmer oma ekspeditsiooniga asendilt ja kliimalt igati sobiva planeedi, mille ristisid Paradise'ks sealse lopsaka taimestiku ja praktiliselt hingatava õhu tõttu. Planeet koloniseeriti kiiresti, seda suures osas Maa elanikkonna arvelt, kelle isegi konservatiivsemat osa planeet rahuldas. Aastal 2212 otsustati Maa Föderatsiooni keskus üle tuua  Paradise'le ning ühtlasi nimetada planeet ümber Keskplaneediks. Aastani 2343 omas Maa siiski juhtplaneedi staatust esimestele kolooniatele, mis asusid päikesesüsteemi vahetus läheduses. Selle ajani säilis teatud tinglik vahetegemine Maa ja Maa Föderatsiooni vahel, kusjuures viimast loeti ekspansiooni alguses esimese allüksuseks ja olid määratud isegi nendevahelised geograafilised piirid. Kuni aastani 2343 oli Keskplaneet Maa Föderatsiooni keskus ja Maa juriidiliselt ikka veel Päikesesüsteemi ja lähemate  kolooniate keskus. Samuti kehtis formaalselt aastani 2343 Maa jagunemine riikideks ja kolooniate jaotamine riikliku kuuluvuse järgi, kuigi kolonistidel reeglina puudus muu kui MF kodakondsus ja nad kõnelesid üht keelt.