Appi, kui palju Glutafekti mul ülikooli ajal poststrukturalistide peale kulus (et neile niipaljugi pihta saada, et eksamile julgeks minna). Deleuze'i ja Guattari oleksin ma heameelega sirgelt puu taha saatnud. Nagu ka ühe mõni aeg tagasi AA-s* kohatud "süütus-maalt"-sorti noormehe, kes tahtis hingestatult arutada elu mõtte ja päritolu üle.  "Risoom"  ja "juur" kultuuris?  Miks me siia sündinud oleme?  Püha müristus, milleks selliste asjadega pead vaevata - ei, ilus ja tore puha, aga tulemust, tulemust pole loota.