Omaette küsimus on arhiiviainese tõlgendamise kaudu esilekerkiv usaldusväärsuse küsimus. Selles  valdkonnas on ette tulnud mitmeid juhtumeid, kus arhivaaride poole pöördutakse ning püütakse väita, et dokumentides kirjapandu ei vasta absoluutselt tõele või on väheusutav. Radikaalsemal kujul on avaldatud arvamust, et lähiajaloo arhiividokumendid ei võimalda küllalt lühikese distantsi tõttu anda käsitletavast perioodist objektiivset, piisavalt tõest pilti. Paraku lähevad viimased seisukohad vastuollu prominentse prantsuse sotsiaalajaloolase Marc Blochi arvamusega, kes on oma mõtted kirja pannud alljärgnevalt:  "Paljud kordavad siiski meeleldi: 1914. või 1940. aastast peale ei ole enam ajalugu. Muide, mõistmata kuigi hästi selle ostrakismi motiive. Mõned, arvates, et meile kõige lähemad faktid on kogu tõeliselt tõsisele uurimisele kõige tõrksamad, soovivad üksnes säästa süütut Cliod liiga palavatest kontaktidest ... See osutab kahtlemata, et me valitseme nõrgasti oma närve. See tähendab ka unustada, et kui tunded astuvad mängu, siis ei saa piiri kaasaegse ja mittekaasaegse vahel kaugeltki reguleerida ajavahemike  matemaatilise mõõtmisega."23