Ja meil on jäänud vaid mõned vahendid, millega  ummikust väljapääsu rajada. Globaliseerumine on hävitanud Ameerika Ühendriikide tööstussektori. Tänu krediitkaardikompaniidele ja hõlpsatele krediidiliinidele on tarbijad võlgu 14 triljonit dollarit. Valitsus on lubanud kriisiga võitlemiseks triljoneid dollareid, millest enamus on laenatud või siis juurde trükitud uus raha. Lisaks on valitsus laenanud täiendavalt veel triljoneid, et finantseerida meie sõdasid Iraagis ja Afganistanis. Ja mitte keegi ei ütle välja seda, mis on ilmselge: me ei suuda mitte kunagi neid  laenusid tagasi maksta. Eeldatakse, et me suudame kuidagi kriisist välja tulla ja säilitada oma imperialistliku projekti krediidile toetudes. Pole olemas mingit selget ja arusaadavat ning ühtlasi realistlikku plaani, mis võtaks arvesse meie tõsiseid piiranguid, et peatada verejooksu või leevendada neid kuhjuvaid kaotusi, mille all me kodanikena kannatame. Võrrelge kõike seda nende rahvusliku julgeoleku riigi strateegiatega, mille eesmärgiks on maha suruda kodanike potentsiaalne rahulolematus, ja te saate  pilguheidu tulevikust. See ei paista hea.