Mees taastub, kuigi veel valuvaigisteid tarvitab. Peab telefonilt suunamised maha võtma, saab juba ise suheldud küll.  Mõned päevad on olnud nagu suluseis - keegi ei kirjuta, ise ei kirjuta; nüüd on jälle vool valla pääsenud. On  tegemist, asjatamist, aga ka suhtlemist.  Talveväsimus hakkab tekkima, see soe ja niiske "viies aastaaeg" oma maadligi halli taevaga muserdab päris hästi.  Varsti peaksime uue auto kätte saama ometigi. Kas siis on jälle võimalik end trenni vedada? Ehk juba neljapäeval?? Lootus tärkab taas...    Ei tea, kuidas kevad sel aastal tuleb? Teisiti...?    Ahjaa, veel see jutt, et üks sõbranna käis sel nädalavahetusel Milanos. Lihtsalt, sest kutsuti. Veetis nädalavahetust. Esmaspäeval  naases. Normaalne! Nii peakski inimesed elama.  Ma ei tea, kas see nüüd jälle mingi chicken stuff või üldinimlik igatsus, mis luksuse, hää elu ja mugava äraolemise poole igavesti õhkama paneb, aga kadedaks tegi küll. :P