Minul on ka meeles just minu 7-aastane sünnipäev,kui mul oli läkaköha.Ema poputas mind kuidas jaksas.Olin ju pere  pesamuna ja mis seal salata-lemmiklaps,kuigi ulakas.Siiamaani mõtlen oma emale suure heldimusega.  Praegu aga käib mul üleliigne poputamine vahel närvidele.Tahan ise ja praegu ja kohe.Vahel on ju tõesti hea,kui oled kõige tähtsam,vajalikum ja olulisem ja näed kuidas Sinu pärast muretsetakse.