Matemaatikaõpetaja probleemid  Matemaatikaõpetaja töö algab võitlusest tuuleveskitega. Ühiskonna arvamust kujundavad humanitaarid, kes valitsevad meediat ning on monopoli­seerinud mõiste kultuur, mistõttu Ju-han Liivi luulerida ("rehkendada ma ei mõistnud...") määratleb kuulumise kõrgemasse kasti. Minu arvates eel­daks selle stroofi kasutamine refleksiivses tähenduses küll luuletajaga võrdset geniaalsust!  Õpetatava aine ja sellest arusaamise eripära tõttu on matemaatikaõpetaja alati olnud peksupoisiks õppenõukogus, lapsevanemate  hinges ja meedias, olgu ajastuks kunagine 100% õppeedukuse nõudmise periood või praegune riigieksamite kummardamise aeg. Aga tunnustamine?  1965. a tehtud matemaatikaõpeta­jate vajaduse prognoosi koostamisest tean, et kooli tööle suunatutest lahkusid pooled, valdavalt enne 35. sünnipäeva. Viiekümneprotsendiline loobumisnäitaja kehtis võrdselt nii TRÜ kui ka TPedI lõpetanute kohta. Milline on praegune seis? Kuuldavasti ikka 50%.  Ennustati, et pärast 1995. aastat järgneb ulatuslik  pensionilejäämine ja õpetajate puudujääk. Aga ennustus ei täitunud, sest pensionärid jäid tööle ning vähenes ka koolide ning õpilaste arv. Lisaks oli kool sunnitud loovutama oma täppisteadlaste kaadrit ühiskonna kiirele arvutistamisele, mille tõttu on aga kidunud matemaatikaõpetajate ettevalmistamine TÜ ja TLÜ vastavates osakondades, moodustades vaid viiendiku tollasest. Ühtlasi aheneb õpetajate ettevalmistajate ring.  Matemaatikaõpetajate kohad on täitmata. Klassi ees peab aga õpetaja olema iga tunni ajal, mistõttu  direktor on sunnitud edutama klassi­õpetaja aineõpetajaks või palkama mõne vastse lõpetanu, kes omandaks töö kõrvalt kutse. Mõlemad asendusvariandid madaldavad õpetamistaset. Võimalik, et varsti tuleb hakata gümnaasiumi matemaatikaõpetajaid mujalt kutsuma, sest neile, kes suudavad reaalaineid õppida, on ka tasuvamaid tööpakkumisi.