Kunstnike avalik esinemine ning oma kutsehuvide kaitse on seni toimunud suurelt osalt kunstiorganisalsioonide kaudu, kelle esindajad peavad kontakti Haridusministeeriumiga ja Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali  Valitsusega ning selle näituste ja ostude korraldusega. Eriti noortele kunst­nikele on oluline kuuluda mõnda organisatsiooni, et nende kaudu leida võimalust oma töid näitustel välja panna ja ka Sihtkapitali Valitsuse ostukomisjoni ees tähelepanu pälvida või õnne korral isegi kodumaist või välismaist tööstipendiumi hankida. Kunstiorganisatsioonide kujunemine Eestis on tõtt-öelda toimunud kaunis ebamäärasel alusel. Siin on puudunud kindlam ideoloogiline ning kunstivooluline lähtekoht ning määravaks teguriks on olnud  peamiselt isiku- ja rühmapoliitilised taotlused. Seejuures on organisatsioonidevaheline koos­töö üldiste sihtide taotlemisel tugevasti kannatanud ning vastuolud sageli arenenud terava ja ebalojaalse võitluseni.