Täna käis mul Liis külas. Ilmselt - või pigem ilmselgelt - üks vanemaid sõbrannasid üldse. Klassiõde esimesest klassist viiendani. Paari aasta pärast võitluskaaslane Nõmme Muusikakoolist ja lõpuks keskkooli paraleelklassiõde. Vahepeale arvukaid viiuldatud ja filosofeeritud tunde akadeemilises ja täiesti  ebaakadeemilises õhkkonnas. Esimesed koos üle elatud armuvalud Riivost (oh aeg, ma hakkasin praegu labiilselt itsitama!) Kristjanini. Vaidlused, tulised ja keevad; leppimided ja andeksandmised. Ohtralt fantaasiatrippe, naerukrampe ja pisaraid. Pikk väikeste tõusudega kaugenemisperiood. No kõik see, mis ühe pika sõpruse juurde käib. Ajalugu, kui ühe sõnaga kokku võtta.  Tänane oli nii hea - palju-palju rääkimist ja niisama jalutamist ja maasikaid ja hiinakas ka veel otsa. Me oleme kasvanud küll erinevates  suundades aga ehk on ikkagi see kaugenemise periood nüüd otsa saamas. Sest kuidagi kindel, lohutav ja imehea on see teadmine, et on keegi, kes teab sind sellest ajast, kui sa kooliõuel pingviini mängisid, esimest korda ametlikult musitasid ja vabatahtlikult laupäeval muusikakooli harjutama ronisid, sest teatav Noormees viibis ka sel ajal seal.  Aga astelpajumammud, jah, unustasin ma kaasa andmata.