Vormilt on teos nõrk. Oma võitlushüüu väljendamiseks pole Raidla leidnud vastavat vormi. Tema kompositsioon koosneb nõrkustest. Kordamine, kümne sarnase juhtumi näitamine tüütab. Üleminek realiteedist fantastikasse on halvasti õnnestunud. See salapärane loogika, mis ühendab  kunstiteose üksikuid osasid, on autorile tundmatu. Vägivaldselt liidab ta elemente või kisub koost, mis peaks olema tervik. Dialoogid on tehtud ja konarused, neis pole voolavust ega loomulikkust.