Minu jaoks veel arusaamatul põhjusel ei tekkinud mul sealse klassiga sellist kontakti, millisega ma võib-olla harjunud olen. Need õpilased, kellega ma neli aastat koos olen olnud, on minu elus kindla koha hõivanud - kes neist väiksema,  kes suurema, kes päris suure. Härmas (kus minu praktika lõpeb sellel nädalal) on samuti klassiga tervikuna ning osade õpilastega täiendavalt saavutatud kontakt ja side, mille (osalise) kadumise üle olen ma peale kolmapäevaseid tunde jällegi kurb. Loodan väga, et vähemalt osad neist, kes ei unusta seda ähh-mingit-praktikanti kohe, kui ma nende vaateulatusest kadunud olen, jäävad mulle headeks tuttavateks ning võib-olla ka sõpradeks ka edaspidiseks.