Mingi mahuka tekstiinfo organiseerimist üksikute lõikudena, mille osad üksteisele teatud süsteemi järgi viitavad, nimetatakse hüpertekstiks. Hüperteksti suured eelised ilmnesid alles info digitaalesituse ajal, kuigi samu põhimõtteid rakendati mõnevõrra ka juba varem. Avame näiteks Eesti Entsüklopeedia: selle paksud köited sisaldavad tähestikulises järjekorras artikleid, mis seletavad lahti mingeid kindlaid märksõnu. Paljudes artiklites on osa sõnu tähistatud aga tärnikesega: need on viidad samas teoses lahtiseletatud teistele märksõnadele. Neile siirdumiseks on vaja raamatut aga lapata või avada hoopis teine köide.