Ja terve eilse päeva  tegelesin ma siis töiselt oma edevusevajaduse rahuldamisega. Sai nii kõrgelt lennatud ja nii palju end rahuldatud, et peaks aitama vähemalt pooleks aastaks. Või noh siis ehk üheks kvartaliks…ehk. Igatahes selle tulemusena helistas muuseas mu depressiivses Eesti väikelinnas elav sugulane ja küsis, mis asja ma seal raadios patrasin. Et tema oli juhuslikult kuulma sattunud…jutu lõpuks õnneks tõdes talle omase aususega, et tegelikult oli ikka jumalast õige ja oluline jutt küll. Ja et tal oli tegelikult ikka  asja ka - kutsus nädalavahetuseks maale esimest sellesuvist mett vurritama.