21. XI 1912 andis keiser Franz Josef oma nõusoleku Galiitsia vägede suurendamiseks; ta arvas seisundi olevat  raskema, kui 1866. a. Saksa sõja puhul. Sõjaminister kindral Auffenberg ütles: "Meie näeme, kuidas Venemaa meie piiri abinõudele reageerib. Võtab ta neid rahulikult, siis on meil vabad käed Serbia vastu." Muide, ka Berliini kindralstaap oli Austria sõjaliste abinõude suhtes infor­meeritud. Nii näeme, millist kardetavat sondeerimismängu män­gis Austria juba tol korral Venemaaga. Teatavasti kordus see maa­ilmasõja eelpäevil. Serbiat võis säilitada ainult respekt Vene relvade vastu. Saksa kindralstaabi ülema H. v.  Moltke andmeil oli Venemaa sõjavägede hulk teenistusse edasijäetud väljateeninud sõdurite arvel kasvanud 400 000 mehe võrra. Vaatamata sellele ei süutnucf Vene sõjavägi Austrias niipalju enda vastu respekti äratada, et sel­lest oleks jätkunud vastutuleku tekitamiseks Serbia suhtes. Vene­maa oli nähtavasti niikaugele läinud, kui minna võis ilma erilise hädaohuta (nagu Nikolai II oli teatavasti Spalas käskinud). Et võimalik polnud alustada sõda Vene vägede madala ettevalmistustaseme ja sõjaks küllaldase  põhjuse puudumise pärast, siis tuli Venemaal tagasi tõmbuda. Pealegi polnud Venel huvi lasta end tembeldada tüliotsijaks, sest siis oleks ta võinud kaotada Inglis- ja Prantsusmaa avaliku arvamuse poolehoiu.