Tõnisson, kes oli aktiivsesse ajakirjandusellu lülitunud kohe pärast 1933.a oktoobri rahvahääletust, mil rahvas ülekaalukalt hääletas vabadussõjalaste põhiseaduse variandi poolt, oli oma "Postimehes" avaldatud kirjutistes 1934.a sisepoliitilistesse ümberkorraldustesse suhtunud äraootavalt ja pigem heatahtlikult kui kriitiliselt (Postimees 1934, nr 10, 12, 13). Mida selgemalt aga ilmnes valitsuse soov kõike  ühtse juhtimise ja kontrolli alla painutada, mida häälekamalt hakkasid 1935.a kõlama nõudmised uue ellusuhtumise, ühise mõtlemise ja arusaamade järele, seda kriitilisemaks ja rahulolematumaks läksid "Postimehe" kommentaarid ja juhtkirjad. Autoriks oli neil ikka ja jälle Jaan Tõnisson. Nimelt olla Tõnisson Pätsi lubanud toetada vaid siis, kui Pätsi poolt pärast 1934.a 12. märtsi rakendatud vahendid on tõelise demokraatia ja kodanikkude põhiõiguste kaitseks (Raag 1971: 177).