Kui niisuguste asjade jaoks oleks olemas elus rohkem vaatlusmeelt, siis ei areneks koolides mõndagi inetut, mida seal tänapäeval võib kohata. Ei nähta enam ühtki last, kes hoiaks sulge või krihvlit korralikult, see hoitakse mingil moel valesti, kuna ei omata meelt õigeks tähelepanuks, sest see on üldse raske. See pole ka Waldorfi koolis kergem. Sageli võib tulla klassi, kus peab kõigepealt korda looma hakkama sulehoidmises, krihvlihoidmises jne. Selles suhtes ei peaks silmast laskma, et inimene on tervik,  et inimene peab osavust omandama kõige suhtes. Niisiis, eluvaatlemine on see, mida vajab õpetaja, kasvataja ka elu pisiasjade suhtes. Kus te tahate midagi põhimõteteks vormida, siis võtke tõelise pedagoogilise kunsti esimese põhiprintsiibina mõte: sa pead elu selle kõikides väljendustes vaadelda võima.