Korjasin neljapäeval 31 kilo tammetõrusid.  No asi algas sellest, et lugesin Tähtvere päevadest, kus kogutakse Elistvere Loomapargile tõrusid.  Auhindu on igasuguseid ja eelmisel aastal võitis K lasteaiarühma selle tõrukogumisvõistluse ja nad said auhinnaks sõidu Elistverre. Et teadsin, et selline võib peaauhind olla.  Rääkisin klassis siis poistele (tüdrukud on kõik haiged), et selline tõrude kogumine on  käimas. Ise arvasin, et ega nad vist tõrusid ikka ei too.  Aga tõid!  Ja mitte vähe. Mitu päeva tõid.  Ma olin oma poiste üle ikka jube uhke. Nii tublid!  Lootsin, et poiste tublidus viib meid koolide osas esimeste hulka, et äkki saame sõidu Elistverre.  No ja siis tuli välja, et meie kooli t-klassid korjavad kamba peale ka tammetõrusid ja viivad need samasse kohta kus meie.  Nende 5 klassi minu ühe klassi vastu.  Jäin kurvaks.  Neljapäeval oli siis tõrude äraviimine.  Abikaasa viis meie tõrud ära ja sattus olema t-klasside tõrukaalumise juures. Nägi ära, et neil oli 63 kilo. Meie klassil 43 kilo.  Ma räägin - kuus last 28 vastu ei saa.  Lõi välja minu võidujanu. Et kurat! korjan ise. Lapsed olid selleks ajaks juba koju läinud.  Mees oli küll autoga Tallinnasse sõitnud, aga ma mõtlesin, et rattaga viin need 21 puuduvat kilo kuidagi ära küll.  Kooli juurest korjasin 12 kilo. Võtsin takso, et köhiva K-ga koos koju sõita, kilekott tõrusid täis.  Lasteaeda pidi kella kuueks ära viima.  Läksin siis oma isiklike laste ja ratastega Lauluväljakule.  Seal korjasin veel. K korjas oma rühma jaoks ka natuke (pärast oli pisut solvunud, et ma oma 31 kilo talle ei andnud).  Laadisin ratta korvi ühe koti, kummagi sanga otsa ühe kilekoti, üks pakiraamile ja üks kott selga ja kõndisin, võdisev ratas käekõrval, lasteaia juurde. Kaalumisel tuli välja, et olin plaani ületanud - 21 asemel 31 kilo korjanud.  Kokku sai meie klass 74 kilo!  Lõpptulemust ei tea, et kas võitsime või mitte.  Vähemalt t-klasside maffiale tegime ära!