Ilf ja Petrov:  Hetkel oleme Sana'a-s ja imetleme linna ilu. Vagev ja vana linn ja mis  peamine elav. Mitte selline klaasikompvek nagu Tallinna vanalinn. Siinses vanalinnas keeb elu. Turiste pole. Ilmselt see viimane asjaolu ongi suuresti kaasa aidanud, et vanalinnas tunned end kui elusas keskkonnas, mitte muuseumis.  Ootasime Sanaa'sse saabudes ka voimalust osaleda miitingutel, mis siin paar nadalat stagnandist presidendi Ali Salehi vastu on toimunud, aga kahjuks toimus viimane just paev enne meie saabumist. Erinevalt Kairost ja Tuneesiast, kus vagivallata pole suudetud hakkama saada on  siinsed kuni sajatuhandesed miitingud moodunud rahulikult. Kohalikud panevad selle oma demokraatliku meele arvele. Ehk on neil ses oiguski, kuigi esmapilgul ootaks midagi muud, sest relv on siinmail vist nime ja isikutunnistuse synonyym. Tulirelvi iga inimese kohta vaidetavalt kolm. Statistika jargi on seega siin riigis pea 70 miljonit erinevat makarovit, kalasnikovi, TT-d jne. Ja siis veel suured koverad noad, mida yks enesest lugupidav mees uhkusega kohul kannab. Aga nagu nyydseks teame on need parajad  vuhvlid. Pigem aksessuaar kui taparelv.  Jeemen on oma Araabia naabritega vorreldes vaga vaene riik, samas tundub ta sympaatsena, ehtsana. Omaanis ja Emiraatides tundus koik natuke nagu volts. Ometigi on Jeemen kellegi jaoks tombekeskus: nii leidub siin tanaval igal sammul pogenikke Aafrikast: Somaaliast, Tansaaniast, Etioopiast ja kust koik veel, kes siia on tulnud paremat elu otsima. Ja veel on Jeemen tahelepanuvaarne riik sellegipoolest, et see on ainumas paik maailmas, kus voib naha tootavaid araablasi,  sest siin ei jaa neil lihtsalt midagi muud yle.  Meie teekond siia sujus kenaste. Aja kokkuhoiu, mitte kaine moistuse, parast soitsime pika jupi bussiga. Selleks tuli ennast Al Ghayda nimelises linnakeses politseis registreerida ning 22 h ja 10 politsei-ja sojavaekontrolli hiljem olimegi kohal. Nagu nad ytlevad no problem…  Homme peaksime saama katte Djibouti viisad ja siis saame siit Punase mere aarde Muki sadamasse vantama hakata, elu on ikka seiklus…  Wend veel qat'ist:  Qat on taim,  mille lehti pistetakse siinmail suhu sellistes kogustes, et mehed naevad valja nagu oleks neil hanemuna poses. Pidavat hea olema ja pikaajalise tarbimise tagajarjel on kohalikel toesti yliarenenud posed. Ka omaanis kui ytlesime, et tee viib Jeemenisse ajasid omaanlased seepeale kohe yhe pose punni ja naersid. Qat'i soovad peaaegu koik mehed, paljud poisikesed ja arvatavasti ka suur osa naisi oma looride varjus (siin on ikka koik naised ilusti yleni mustas, nii et aint silmad on naha). Proovisime ka meie kuid  eksperiment naitas, et pohjamaalasele ei moju. Olime nagu lehmad, sest maitses nagu muru. Aga midagi peab ju seal olema kui seda siin nii massiliselt kasvatatakse ja tarbitakse ning suuremas osas maailmas see ilusate lehtedega taimeke keelatud on… Aga mehed on siin ohtuti lobusad…