8. juuli  Leidsime umbes poole ööpäeva kaugusel toreda, asustamata, liivase kaldaga saarekese, nimeks Ofolanga. Ankruplats asus küll täiesti tuulepealsel alal aga lainetuse püüdis kaarduv riff kinni. Hommikul möödus meist väga lähedalt mehitatud paat naabersaarelt Mounga One'lt. Mehed siirdusid püügile rifil. Õhtuks oli nende saak ca 30 kaheksajalga, 6 tk. ostis Toonart neilt sealsamas ära. Kaheksajalad puhastati ning riputati puuokstele kuivama. Kalurid kutsusid meid  järgmisel päeval oma saarele külla.  Otsustasin proovida väliööbimist. Kõik peale Rauli ja minu on seda juba mõnel laiul teinud. Ligi tund aega mässasin palmilehtedest onniga. Onn sai tore aga nagu hiljem selgus, vale koha peale ning vale nurga all. Kõige hullem oli tõusulaine kohin, sellist müra ei ole kois isegi tormisema veega. Teine kehv asi - keegi näris mu varbaid! Tihnikust onni tarvis materjali lõigates, märkasin mitut suurt rotti aga rott nii julge pole. Kui keegi juba kolmandat korda mind  suurest varbast näksis, kargasin raevunult püsti ja olin valmis matšeetaga raiuma. Taskulambi valgel nägin üht varju urgu pugemas. Neetud urg oli täpselt minu aseme jalutsisse sattunud. Ju see ikka liivakrabi on, otsustasin. Sättisin küljealuse väheke eemale. Krabi vaatepunktist võis olla vilets küll, tahad öösel õue minna aga mingi suur elukas on oma kerega ukseava kinni muljunud. Kolmas viga: onni sissekäigu olin sättinud vaatega ookeanile ning taamal ankrusseisvale "Nordeale". Oleks öösel vihma sadama  hakanud(öösiti sajab väga tihti), oleks vesi tuulega tuppa tuisanud. Kokkuvõtteks - romantika pole minu jaoks!  9. juuli  Mounga One reidil. Samuti tuulepealne, ilma varjuta ankrukoht. Saarel elab umbes sada inimest. On kauplus ja kool ja kaks kirikut aga pole elektrit ega televisiooni. Mobiililevi suursaarelt Lifukalt vahel on, vahel mitte. Arhailine solidaarmajandus. Mina maale ei läinud aga binoklist oli laevaseltskonna liikumine hästi jälgitav. Kogu retke vältel kõndis nende sabas suure vihmavarjuga,  tumedanahaline naisolend. Eriti naljakas oli vaatepilt siis, kui valged riburadapidi rannakividel komberdasid, nagu filmis. Vihmavarju kasutatakse Tongal laialdaselt, mõistagi mitte vihma vaid päikese kaitseks. Kui varju pole, hoitakse kaitseks palmilehtedest punutud lehvikuid, käekotte ja isegi pappkastist rebitud lätakaid. Peen on olla heleda nahaga.  10. juuli  Täna on meri päris sile. Hommikul räägivad mitmed, et öösel käis laeva ümber kange puhkimine ja ähkimine. Erksamad olid kõrva järgi  loendanud kolm vaala. "Nordea" on vee alt vaadates väga vaalapaari sarnane. Ju tulid tutvust tegema. Sõidame Lifukale. Ümberringi, kõikjal silmapiiril on suuremaid ja väiksemaid saari. Keegi luges raamatust, et Ha'apai arhipelaag on Tongal nö. hästihoitud saladus. Turistid siia ei satu, pole teenindust.  Seal nad puristavad ja ähivad jälle, kolm küürvaala. Kapten Toonartis ärkas jahikirg ning hoogsalt gaasihoobasid muljudes saime volaskitele üsna ligi. Nüüd jätkub neid vaalasabadega fotosid, erinevate  nurkade alt, viimsepäeva laupäevani.  Lifuka saar Ha'apai arhipelaagis. Vaikne ookean on täna absoluutselt vaikne. Nii tuuletut ilma ja siledat vett me selle sõidu peal näinud ei ole. Pangai alevikus valitseb vaikus ja tühjus, nagu oleks neutronpomm lõhkenud. Ainult lugematud sead tuuseldavad külatanumal ringi. Jällekord on pühapäev ehk püha päev. Mitte midagi teha ei tohi, tabu. Olegil õnnestus ratas laenutada. Kummid tundusid lödivõitu ning ta palus peremeest, et too õhku juurde pumpaks. Vana tõmbas näo  virilaks. Lõpuks ütles, et hea küll, tule vaikselt siia maja taha, kui politsei mööda juhtub sõitma ja näeb, et ma töötan, saan trahvi. Iga 500 meetri tagant on tee ääres mõni kirik ja tee on pikk. Pärastlõunane teenistus ühes barakilaadses pühamus just algas ning seda õnnestus ka filmida.