Kord läksin lauda taha solgiämbrit tühjaks läigatama. Laiskus laskis mu sellega alles pimedikus toast välja. Lumi heletas hääbuvale taevavalgusele tuge, aga tagasiteeks oli taevas kustunud ja maapale tuhm. Tuttavat rada tulnuks ju teada ja ühtki püünist ei pidanuks piiluma. Võtsin pikemaid samme ja sirutasin sääri, aga siis korraga sain matsu selga ja lendasin otseti hange. Enne, kui kõrvad lund täis tolmasid, kuulnuksin nagu  heledat naerulõkerdust kajamas.