Seletus peitub kardetavasti selles samas jõus, mis sunnib inimesi elama pool oma  elust lihtsalt niisama ära ja siis lambist avastama, et seni on kõik väärtushinnangud olnud kuidagi mööda. Läänemaailmas paistab selle jõu vastu aitavat tsikli ostmine, aastaks Aafrikasse vabatahtlikuks minemine või uus ja noor naine (viimane töötab küll ainult meeste je lesbide puhul). Need kolm trikki töötavad piisavalt hästi, et pärast ühe nendest rakendamist, selgub et tegelikult on kõik okei ja nö "lollid eksistensiaalsed küsimused" on mõneks ajaks unustatud. Või siis vähemalt selleks ajaks kuni  tsikkel või noor naine kestavad.  Heakene küll - nöökimine nöökimiseks - ja keskeakriis keskeakriisiks. Aga kui tõsisemalt järele mõelda selle üle miks meil üldse sellised asjad võimalikud on, et 10 aastat täie mõistuse juures elades ühel hetkel avastad, et prauhti!, nüüd on ikka midagi kapitaalselt nihu - vaja aeg maha võtta ja asjade üle järele mõelda? Tundub koleda elu raiskamisena teha oma olemises korrektuure kord viie või kümne aasta tagant. See tähendab ju seda, et see osa elust mille suhtes  korrektuuri tehakse pole midagi muud kui sitasti elatud elu.