Mnjahh, tänks vist. Eks ma saan paremaks. Uus käsikiri on igatahes juba olemas. Aga ma ei saa elada ses mõttes kookonis, et kui mind kogu aeg kotitakse, siis ma rahulikult istun ja luuletan. Enne on tarvis see war-on-terror, nagu me seda sõda Innoga nimetame, ära lõpetada. Ja siis see kohvik ära teha. Mul on väga selline tunne,  et just ses hetkes on vaja teha seda asja, mis ma praegu teen. Kohtume Tartus, Sven!