Kui kaasasündinud või nooruses saadud füüsilise defekti tõttu on inimese elu eesmärk ükskõik mis moodi materiaalses elus toime tulla, siis see inimene elabki ainult teiste arvel. Toimetuleku õpetamine on vajalik, aga sealjuures ei tohiks hinge unarusse jätta. Ühiskond, kus seda ei arvestata, on ise hiljem sedavõrd rohkem hädas.