Nüüd on täiesti klaar, et kuna ma olen olnud tubli ja usin ning korra juba bakalaureuseõppe läbinud (nominaalajaga ehk siis nelja aastaga) ja võtnud ka õppelaenu, siis rohkem mulle õppelaenu ei anta. See  tähendab, et mu suur soov ja unistus lükkub edasi määramata ajaks. Mul lihtsalt pole vaba 33 000 krooni aastase õppemaksu eest tasumiseks. Iseenesest on see väga kurb. Olen juba vist 15 aastat kui mitte rohkem tagataskus kandnud unistust õigusteaduse õppimisest. Esimesel korral võib selle luhtumise lükata vähese eneseusu kaela, kuid praeguseks on seda usku oi kui palju ja vaadates viimaseid sündmusi on tahtmine ikka väga suur.  Kribasin vajaliku motivatsioonikirja valmis, panin paberid ka juba kokku, et ära  viia ja käisin pangas. Meili teel saatsid neli suuremat panka vastuseks, et jah muidugi saate. Igaks juhuks käisin ka kontoris kohapeal ja siis öeldi eranditult, et oi ei - te juba olete samal haridustasemel õppinud , lõpetanud ja ei saa miskit enam.  Huvitav on see, et kui ma oleks pooleli jätnud õpingud, saaksin praegu ilma silma pilgutamata õppelaenu. Põhimõtteliselt onutütar, kes on kahes koolis õpingud pooleli jätnud ning nüüd kolmandasse asus ja sai taas laenu, ütles ka, et naljakas suhtumine  riigi ja pankade poolt. Eelmine laen on mul praktiliselt ka tagasi makstud.  Aga noh … Siit nõuanne: kui õpid, aga pole kindel, kas see on ikka see ja oled võtnud õppelaenu, ära jumala eest ära lõpeta! Muidu võid edaspidi kasvõi neljaks ennast nuiata, aga ikka õpinguteks finantse ei anta.