Berdyaev, Nicolas 1957. The Beginning & the End. Harper Torchbooks, New York    Nikolai (siin Nicolas) Berdyaev (või Berdiajev) on üks kõige tuntumaid vene filosoofe, kes õigupoolest on eksistentsialistlik-kristlik (või eshatoloogilise metafüüsika) filosoof. Käesolev raamat, "algus ja lõpp" või ülekantud tähenduses "A ja O" (ehk kristliku traditsiooni järgi... Jumal), on viimane raamat  mille ta oma eluajal kirjutas (ilmus 1947. aastal ehk aasta enne tema surma Prantsusmaal oma kirjutuslaua taga). Seda võetakse kui kokkuvõtet kogu tema mõttetööst ja seda on lugedes ka tajuda, sest tal on komme hüpata teemalt teemale, filosoofilt filosoofile, et oma mõtteid selgeks teha. Kesksel kohal on vastandid necessity ja freedom ning spirit ja being. Kõik need on sealjuures mõisted, millele ta annab oma mõttetöös erilise tähenduse. Tinglikult võib öelda, et necessity on inimkeha füüsilised vajadused, freedom on kõik muu peale nende füüsiliste vajaduste rahuldamise - mõtlemine, nautimine, nö "vaimuviljad", vaba tahte rakendamine. Spirit on 'vaim' nagu seda filosoofilises kirjanduses mõeldakse (umkaudu inimese mõistus või teadvus, transendentaalsuse küsimus jääb siinkohal lahtiseks) ja being on maailm nagu see vaimus sisaldub - objektifitseeritud reaalsus. Selle pointi selgitamiseks pöördub ta järjepidevalt Kanti ja muude Saksa ja Prantsuse mõtlejate poole ning eristab subjekti- ja objektipõhiseid filosoofiaid. Tehes üpris põhjaliku ülevaate filosoofilisest maailmakäsitlusest (idealism ja epifenomenalism on sõnad, mida ta pillab tihti) jõuab Berdyaev järeldusele, et kreeka filosoofiast alates on filosoofia olnud objektipõhine, kuid alles Saksa traditsioonist alates tekib subjektipõhine filosoofia, mis tunnistab subjekti rolli maailma "loomisel" (väga palju on sarnasusi sotsiaalkonstruktivistliku kirjandusega nagu "The Social Construction of Reality").  Üks neist "märkamatult möödalipsavatest" nüanssidest tema mõtetes on eristus Tõe ja tõe vahel. Minu jaoks seostub see nö "saksa traditsiooni" järgiva Uexkülli mõistest "märkide privaatsus", mille järgi märgiseos ongi "subjektiivne tõde". Berdyaevi järgi on Tõde see, mida "mina pean õigeks" ja kui ma üritan seda edasi anda - suheldes teistele vahendada - saab sellest ühes tõest palju tõdesid, tõed väikese tähega. See on oluline ülestähendus, sest see ülim Tõde on tema jaoks üks Jumala  nimedest ja siit ilmneb minu jaoks seos Alasuutari väitega, et iga kord kui me rakendame refleksiivsust mingi objekti suhtes, siis see objekt muutub. Ehk: iga kord kui mõtleme Jumalale, siis Jumala tähendus muutub. Berdyaevi järgi on Jumala tähendus aga Tõde suure tähega, sest ta on subjektiivne - privaatne - Tõde.  Internetist informatsiooni otsides olen kogunud nii palju, et teda on põhjalikumalt uurinud teoloogid, kuigi tema uurimine on ilmselgelt rännanud palju värvikamaid radu, näiteks sociology of knowledge või philosophy of creativity. Üks tema kõige esimestest raamatutestki kannab nime "Subjectivism and Individualism in Social Philosophy". Hoolimata eesmärgist selgitada Jumala olemust läbi eshatoloogia, sain sellest raamatust tsitaate märksa kaugemate arutluste tarbeks, sotsioloogiast ja politoloogiast kuni unenägude tõlgendamiseni. Üks kahest tema raamatust, mis inglise keeles on TÜR-i hoidlas olemas, kannabki pealkirja "Dreams and Reality". Mida ma tegelikult tahaksin lugeda, kuid millele muud moodi kui läbi RVL-i tasulise teenuse ei saa käsi külge, on "Solitude and Society", mille ainus kirjeldus internetis on järgnev lause: "Five philosophical "meditations" on the conflict between personality and society." - põnev!  Jätan siia hulganisti tsitaate sellest raamatust, andku autoriõigused mulle andeks.