Vajadus Kristi tüüpi naise järele on lihtsalt seletatav - Klaose-tüüpi mees vajab hellust: õnnelik on ta siis, kui naine temaga "räägib nii südamlikult, nii emalikult, et see nagu peasilitamine rahustavalt" mõjub (Orjad, lk. 122). Igatsus "peasilitamise" järele juurdub sügaval kõigis Metsanurga romaa­nide meeskangelastes, elagu nad olevikus või muistses minevi­kus, olgu nende seltskondlik seisund milline tahes. Komplitsee­ritumad on need põhjused, mis Metsanurga meeskangelast sunnivad  ihaldama Lukretsia tüüpi naist. Teatavat osa mängib siin tung enam olla, kui tegelikult ollakse, loomupärane uhkeldamistung, suurt osa etendavad aga siira imetluse ja lugupida­mise kõrval ka salakadedus, viha ja vimm: Klaos "ei saanud loo­musunnilist vaenu Lukretsia kui uhke, rikka ja toreda preili vastu maha suruda; aga just see toredus, uhkus ja rikkus tõm­bas teda külge. See oli kuninglik lõunasöök, ja tema, Märt, oli kui nälginud metsmees. Kui ta saaks selle uhke preili võtta ja teha alandlikuks,  järeleandlikuks, sõnakuulelikuks kui lamba­talle!" (Orjad, lk. 144). Metsanurga romaanide meespeategelase ees kangastub alati küsimus, kuidas "naist alandada, võita, nii et ta enese võidetuna, vallutatuna, austatuna tunneks" (Fr. Arraste, lk. 268). Kirjeldades oma ihaldatut sõnadega "uhke" (Orjad, Taavet Soovere) või "valjult intelligentne" (Ennäe ini­mest!), rõhutades tõika, et ihaldatu on "hoopis lahkuminev" harilikest naistest (Ennäe inimest!) või et "niisuguseid on vähe" (Jäljetu haud), nähes ihaldatus  kõrgeväärtuslikku haruldust, suhtub mees tunnustavalt iseendassegi: haruldast naist himusta­des tõendab mees, et ka tema ise pole harilik ega tavaline. Tei­sest küljest aga tajub Klaose tüüpi mees naise väärtusi tunnus­tades erilise teravusega oma küündimatust; paratamatult segu­neb imetlusse kibedust, paratamatult mürgitab ihalust alamustunne: vaese ning inetu mehe alamustunne rikka ning ilusa naise või autodidakti alamustunne süstemaatilise kooliharidusega naise ees.