Tegelikult olen hakanud viimasel ajal tundma, et ma olen ikka kuradi vana. Kui mu paljas pealagi peeglist mulle vastu kiiskab, mõtlen ma õudusega Grassmannile ja mul on tunne, et siin, just siinsamas, ühe sammu kaugusel algabki vanadus. Ja ma lähen  paksuks ja koledaks ning mu kannikad lähevad krimpsu ja hakkavad trussikute seest omavoliliselt välja pugema ja mu kõrvalestadel hakkavad kasvama karvad. Ma ei tea, kuidas on võimalik, et inimeste ilumeel aastatega sedamoodi kängub. Et noorena kannavad kõik naised miniseelikuid ja keerutavad purskkaevu serval istudes varbakesi, aga kui nad saavad kuuekümneseks, teevad nad endale need kohutavad keemilised lokid, mis näevad välja nagu puudli tagumik, ning kasvatavad endale nina alla paksud hallid vuntsid. Mis  omakorda ei takista neil näos vohavate karvade all huuli erkroosaks värvimast.  Ivan ütles küll, et see on meie reklaamiinimeste professionaalne kretinism. Et me otsime alati vigu. Noh, omamoodi on see ju tõsi ka, sest selleks, et saada ülevaadet, mida miski või keegi tegelikult väärt on, peab eelkõige teadma selle millegi või kellegi puuduseid, just nõrku kohti. Aga no tema sõnastuses kõlas see muidugi umbes nii: "Karelka, sa ei tea ikka üldse, mis inimesele hea on. Inimese õnn on soe voodi ja korralik  kõhutäis. Sina aga vaatad enne voodisse minekut, ega selle all tolmu pole, ning uurid kahvlit söögi kõrval, kas see on piisavalt puhas. Nii ei saa sa kunagi õnnelikuks."  Ma ei tea, ma pole kunagi mõelnud selle üle, mis on õnn. Ma olen tundnud ennast hästi, kui mul on käekõrval noor siresäärne modell, keda kõik teised mehed kadedalt vahivad. Ma olen olnud rõõmus, kui mul on õnnestunud üle lüüa teise agentuuri klient või nurjata kellegi tulevikuplaanid. Ja ma olen naernud, kui mul on õnnestunud oma  autoga porilombist läbi sõites kellegi valged riided ära rikkuda, ja olen tundnud suurt rahuldust, kui olen saanud öelda kellegi jahmunud lambanäkku selle toreda lause: "Sa oled vallandatud".  Aga kui ma vaatan, kuidas mu ema põlved iga aastaga järjest rohkem kortsu lähevad ja kuidas ta tagumik aina lamedamaks ja laiemaks vajub, siis mõtlen, et ma pigem sureksin maha, kui oleksin kellegi temasugusega abielus ja sunnitud kedagi niisugust katsuma, isegi kui see oleks puhas formaalsus. Seepärast olen ma  õnnelik, et ma saan endale võtta selle, keda tahan; isegi kui see kipub viimasel ajal olema Johnsoni beebiõli purk.