Aga see kõik ei tähenda, et poleks võimalik midagi teha selleks, et edendada rahvalikku demokraatiat, ilma et tuleks "ühiskond ise radikaalselt ümber kujundada". Niisugune ümberkujundamine on täiesti kindlasti vajalik, kuid seni - ja kooskõlas põhjalikuma projektiga - saame ja peame me kasutama kogu seda aega ja ruumi, mida me suudame leida, et edendada (teiste asjade seas) USA töölisliikumise taas-laienemist ja taas-hoogustumist (alates Employee Free Choice Acti vastu võtmisest), jõudmist universaalse riikliku tervishoiusüsteemini (mis oleks nii lähedal ühe-maksja mudelile kui võimalik) ja (mis on kõige rohkem seotud käesoleva essee teemaga) suurt meediareformi, mille hulgas oleks mitte-kasumiliku ja mitte-kommertsliku meedia laiendamine, reaalne avalik ringhääling, reaalsed ühiskondlikud regulatsioonid eraringhäälingule ning suurte meediakonglomeraatide lammutamine, kasutades selleks trustide vastaseid seadusi, mis puudutavad spetsiifiliselt korporatiivse meedia monopoli (McChesney 1999, lk. 304-3114). Nende asjade saavutamine looks märkimisväärselt parema aluse radikaal-demokraatlikuks strukturaalseks muutuseks ning tundliku ja informeeritud demokraatliku poliitilise kultuuri üles ehitamiseks. Need looksid olulised uued võimalused töötajatele ja kodanikele, et ületada domineeriv ideoloogia sellel teel, mis viib välja esi-ajaloost ning eneseteadlikult klassideta, osalusel põhinevasse ja egalitaarsesse ühiskonda.