Juuli lõpus, täpset kuupäeva kahjuks ei mäleta, organiseerisid Tartus kaks venda, suurtükiväeohvitserid leitnandid Võsud kaks 35-40-mehelist luurerühma. Igatahes oli see enne 28ndat juulit. Sellepärast, et kas 27. või 28. oli Tartus Omakaitse paraad ja sellest ma enam osa ei võtnud.  Hakkasime liikuma Tartust Peipsi äärde kuni Narvani.  Käisime külades uurimas, kus venelased on, kas neid on siin olnud ja kus nad liiguvad. Esimene tõsisem kokkupõrge oli Omedu jõel taanduvate hävituspataljoni üksustega, mis olid venelaste katteväeosadeks.  Tallinn oli tol ajal veel venelaste käes ja meie üksus toodi Jägalasse, viidi ringiga Tartu maanteele ja 27.-28. juuli ööl hakkasime linna poole liikuma. Tallinna ees oli meil lahing Ülemiste järve juures kõrgendikul, kus olid vastas vene madrused ja hävituspataljoni võitlejad. Sealt liikusime edasi  Viljandi ja Pärnu mnt ristmikule. Tol ajal oli selles lohus üks vana mõisa kõrtsihoone või midagi sellist, kus olid laod ja vene madrused valvasid neid. Need madrused sai relvituks tehtud ja siis liikusime linna sisse. Meid paigutati Kaarli kiriku vastas olevasse koguduse hoonesse. Üksus formeeriti uuesti ümber, juhiks sai leitnant Hurt ning hakkasime liikuma saarte suunas, tegeledes ikka luurega ja tagalaoperatsioonidega.  Meie üksus läks edasi Virtsu, kus valmistati ette Muhu dessanti. Üldse toimus Muhu  dessant kolmest erinevast punktist. Meie läksime Virtsust põhja poolt ja meid viidi paatidel üle esimese lainega. Vette lastult sumasime elu eest kalda poole. Muljetavaldav, et kogu dessant teostati ilma igasuguse turmtule ettevalmistuseta! See oli täielik üllatusrünnak! Nii imelik kui ei ole, nähtavasti tuli see ka venelastele suure üllatusena. Erilist vastupanu meie lõigus ei olnud, vähemalt mitte enne, kui olime kaldal ja sillapea oli juba moodustatud.  Läksime väiksemate ja suuremate kokkupõrgetega  edasi Saaremaale Kübassaare poolsaarele, kus asus suur venelaste rannakaitse patarei. Koos meiega tegutses kompanii jagu sakslasi ja kaks tanki.  Vastas olid vene mereväelased ja hävituspataljoni üksused. Aga kogu lahing lõppes sellega, et need vene üksused läksid öösel läbi lahe edasi Saaremaale ja kui hommikul sinna tulime, polnudki enam kedagi meid "vastu võtmas".