Varasemale kogemusele tugines, tuli otsida juba varakult parkimiskohta. Pisa viltune torn paistis juba kaugele ja seega teadmine, et see pole  kaugel. Esimene parkla mida nägime oli ühe supermarketi juures ja sinna see auto jäi. Parklavalik oli hea, kuna selle eest ei pidanud ühtegi eurot maksma. Ebameeldivam külg oli see, et hoolimata torni nägemisest ei olnudki see nii lähedal. Astuda oli vaja oma paar km ja seda kohas kus polnud teeääres jalakäijatele ruumi. Probleem lahenes kui linn hakkas lähenema ja tekkisid ka jakäijateed.  Torn ise oli tõesti viltu, olenes kust vaadata. Kogu see kompleks mis seal seisis, oli vägagi võimas. Ehitised olid  ilusad ja avaldas muljet. Rahvast oli nagu raba. Ei puudunud sealt ka eestlased. Eriti hästi kõlasid ÄÖÜÕ tähed. Lõunasöögiks oli vaja leida koht, kus süüa pakuti. Kuna selline aeg, siis oli see raske. Koha mis lõpuks leidsime oli pizzeria. Teenindus oli meeldiv ja muidugi võimalus jälle natukene keelt harjutada. Tellisin Fettuchini con salmone, alustuseks Antipasto con casa ja vein Chianti Classico. Kõht sai väga täis ja rohkemgi veel. Peale seda tuli jalutuskäik autoni.