vuuduu-  Väga sarnased kukkusid need kaks viimast juttu välja jah. "Täht minu aknas" sai oma idee nii nagu selle jutu alguses kirjeldatud oli. Päriselt. Päriselt jäin aknast tähte vaatama ja mõte läks uitama et kuidas seal tähel need asjad on, ja siis juba edasi need mõtted inimeste hingedest.  "Kohad mida pole" oli tegelikult püüd aru saada miks inimesed üksteisest üsna tihti üldse aru ei saa, või saavad valesti. Et tihtipeale pole see tingitud sellest mis  meis on, vaid sellest mida meis pole.  Nii saidki need kaks juttu tegelikult väga sarnased. Üks kirjeldab seda mis inimhinges on. Ja teine seda mida pole. Kuigi ma algselt seda juttude sarnasust ei plaaninud, hakkasin juba teise jutu kirjutamise ajal seda sarnasust märkama. Niiet võiks öelda, nende juttude sarnasus polnud minu idee, vaid juhus. Ahjaa, ma nüüd täpselt ei mäleta kas olen seda varem öelnud, aga ma ei usu juhustesse.    Usun aga universaalsetesse valemitesse, samuti kui paljud enne  mind on seda uskunud ja neid seaduspärasusi märganud. Et veetilgas peitub kogu maailm. Et kosmoses on sama süsteem ja seaduspära kui maa peal ja seda süsteemi on juba iidamast aadamast püütud tabada nimetades seda astroloogiaks ja astronoomiaks. Universaalne ühesõnaga. Et inimese kogu olemus on kirjas väga mikroskoopilises DNA-s. Et kõik on omavahelises seoses. Samuti kui need jutudki.  Ainus hirm mis mul on, et selles suures targutamise tuhinas elust endast, elust endast ei võõrduks.    Tiiu-  Jah, vahel on mustad kohad väga suured. Kui puudub võime olla teise inimese vastu aus, või puudub empaatia, on see väga suur must auk. Seda võib näha ja mõista, kuid sellise inimesega pole võimalik midagi jagada. Paratamatult jääb müür vahele. Siis pole muud kui aktsepteerida seda müüri.  Sinu mõte  siis on ju eriti kummaline, kui tema sulle need mustad kohad lausa välja mõtleb  on minumeelest siin väga tähtis. Kui inimese ego on temale endale palju tähtsam kui teised  inimesed, võib ta need mustad kohad tõepoolest välja mõelda. Selleks et enda ego kõrgemale saada. Vahel aga pole küsimus egodes, vaid võimetuses näha. Kui oleksime täiuslikud, siis tõesti näeksime kõikke õieti. Et me aga pole, siis võime ise näha musta auku teise hinges kus tegelikult on midagi mida me enda ebatäiuslikuse tõttu lihtsalt näha ei suuda. Arvame et on must auk, kuid tegelikult me ise ei näe.  Et me seda nägemist aga ikka paremaks saaks on tõesti võimalus jagada. Mõtteid jagada. Nii siin minagi  pole hea tegemise peal väljas, vaid lihtsalt allun harmooniale. Jagan mõtteid. Kuid paluks siiski mitte kaotada skeptitsismi minu suhtes. Ma ka auklik.