Kohtasin Anterot esimest korda noore rebasena meie 70. a. juubelil Stockholmis, kus tema osales SavO esindajana ja kus teda meie lihtvilistlaseks vastu võeti. Olin imestunud, kui tema juba järgmisel päeval värvid sai, kuigi mina olin juba ligemale pool aastat musta teklit kandnud, kuna tollal ei teadnud mina veel midagi Antero teenetest meie  organisatsioonide-vaheliste sidemete alalhoidmises. Samal suvel kohtasin teda ka SavO Tervahöyryretkel ja hiljem veel korduvalt, enne kui ise Soome kolisin ja kontakt veelgi tihedamaks muutus.