Aga see loob ka äärmiselt veidrate isiksuste kasti. Uurija, kes on avastanud uue nähtuse looduses, tunneb paratamatult üleoleku- ja kindlusetunnet. Teatud näilise õigustusega peab ta end "inimeseks, kes teab".  [...]  [V]arem võis inimesi jagada lihtsalt harituteks ja harimatuteks, enam-vähem harituteks ja  enam-vähem harimatuteks. Kuid spetsialist ei mahu ühessegi nende kahe kategooria alajaotusse. Ta ei ole haritud, sest rangelt võttes ei tea ta midagi sellest, mis ei kuulu tema erialasse; aga ta ei ole ka harimatu, sest ta on "teadlane" ja tunneb väga hästi oma kübekest universumist. Teda tuleks nimetada õpetatud ignorandiks, mis on äärmiselt tõsine juhtum, sest see tähendab härrat, kes ei käitu võhikuna neis küsimustes, mida ta ei tunne, vaid kõrgi üleolekuga nagu inimene, kelle sõnal oma eriala küsimustes on  kaalu.