Neid oli vähe, aga vana Kärdi oli ikka ihne - ega ta raatsinud ühtki õunapabulat kellelegi anda. Liide tõi salaja põllega meile töö juurde õunu. Tuli salaja läbi metsa, et vanamees ei näeks ja poriseks. Üks kord meie Tõnu läks Kärdile. Vanal Kärdil oli väga hea meel ja tõotas: "Nüüd, Tõnu, annan ma sulle ühe hea õuna, millist sa enne pole saanud." Käinud terve aia läbi, mekkinud õunu, visanud jälle maha - et  see pole ikka see. Kui terve aed oli läbi käidud, leidis ühe õuna, mis oli ikka "see". Hammustas suure tüki nii, et napilt pool õuna järele jäi ja andis poisile.