Põngerjas teadis täpselt, et selles kohas on hiiglaslike mesiküpsete marjadega maasikavälud, kus ei olnud veel käinud pahur naaber, kes mujal alati pooled marjad ära tallas ja ülejäänud endale korjas, porisedes, et nii kehvasid marju ei ole tema veel oma elu sees näinud. Seal, läbi vikerkaarelaikude minnes, olid linnupesad, milles oma koletusuuri röökivaid lehtreid meenutavaid suid laiutavaid linnupoegi võis katsuda ilma, et linnuema neid pärast seda pessa üksi jätaks kuni  nad haisema hakkavad. Teisel pool vikerkaart oli kindlasti väike must kassipoeg, kes laskis end sülle võtta ja kes võis vabalt sealsamas, tolles erilises kohas elada ilma, et Vanem oleks käskinud kiisut tagsi viia sinna kust ta leiti.