Sellel perioodil oli peamine puhasaretus, eesti  hobuse tüübis domineeris soome hobuse tüüp . Selle perioodi etalontäkkudeks olid täkud Tapper 180 E (mõõdud 150-161-180-21,0); Ahtus 287 E (150-151-190-21,0), Temp 312 E (156-158-188-21,0), kes olid saadud "veretilga" lisamise tulemusel tori tõuga.  Sellel perioodil hinnati hobuseid ka võimisvõistluste abil. Kui alates 1937. aastast tehti noorhobuste suguraamatusse märkimiseks veokatsed kohustuslikuks, siis alates 1947. aastast viidi hobuste jõuluse katsetamine 25 kilomeetri pikkusele distantsile. 1953.  aastast katsetati hobuseid 2 kilomeetri pikkusel distantsil ja maksimaalveos.  1950-60 aastatel algas hobuste massiline likvideerimine, kui mehhaniseerimise-kemiseerimise ettekäändel korraldati neile plaanilisi tapatalguidveos.