Kuigi homme on viimane tööpäev, vilksavad siiski mu peast läbi mõtted projektide kohta ja selle kohta, mis kõik nendega teha on vaja. Ma loodan, et see ajukahjustus pole  permanentne ja läheb siiski üle mõne aja pärast. Muidu pean veel terapeudi juurde minema ning seal diivanil nuttes rääkima, kaua ma end pardina tundnud olen, kas mu ema on sellega kuidagi seotud ja kõikide mulle näidatavate abstraktsete piltide kohta ütlema, et näen liblikaid…