Suhkru hinnatõus paneb tarbija otsima nutikaid viise iga valge terakese paremaks ärakasutamiseks. Kevadine panipaikade tühjendamine toob mõnigi kord nähtavale suisa tunamulluseid moose, seisma jäänud moosid saab ära kasutada koduveini tegemiseks.    Oma kogemusi jagas Virumaa Teatajaga lahkelt lehelugeja Heino Metsnik Järva-Jaanist.    Mahla-käärindmoosivein    Veiniteoks sobib igasugune toormahl. Marja-  ja rabarberimahla tuleb veega lahjendada, seisma jäänud moosidest tuleb teha vesilahus.    Veinipärmi asendab edukalt mets- ja koduvaarikas või marjadest valmistatud moos. Millal see valmistatud on, pole tähtis. Suhkrut tuleb liitri vedeliku kohta lisada 300 grammi.    Kui on kasutada 20-liitrine veinipudel, siis sinna panna pool liitrit vaarikamoosi või tooreid vaarikaid, 6 kilo vedelikus lahustatud suhkrut ja pudel täita servani lahjendatud mahlaga.    Käärimise algus oleneb  ümbritsevast temperatuurist ja sellest, kas kasutatakse toor- või keedetud mahla.    Tormilise käärimisprotsessi käigus pinnale kerkiv puder tuleb eemaldada pudelit samavõrra mahlaga täites, nii et vedelik oleks pudelisuuga samas tasapinnas.    Suurem käärimine kestab 4 - 5 päeva, siis tuleb pudel sulgeda, et eralduv gaas vooliku või klaasist mulksuja kaudu väljuks, õhk aga sisse ei pääseks. Kuu aja pärast juba on, mida võtta.    Kummikinda-õunavein    Teine  moodus võeti Eestis kasutusele Gorbatshovi kuiva seaduse ajal Tallinnas. Siis oli poes saada odavat viinamarjamahla, millele lisati suhkrut ja pärmi ning kääritamise tulemuseks oli midagi alkohoolset. Kolmeliitrisesse purki võib panna kodust õunamahla, kuhu on lisatud 100 grammi vaarikamoosi ja 600 grammi suhkrut. eraldub üleliigne gaas eraldub ja nüüd saab purgi sulgeda poest ostetud kummist sõrmkindaga.    Kummikinnas täitub gaasiga, paisudes peaaegu purgi suuruseks. Üleliigne gaas poeb kinda  vahelt välja, õhk aga sisse ei pääse. Kui kinnas purgi peal lopendama hakkab, siis on käimine lõppenud ja võib asuda degusteerima.    VT