Kuid kodumaist algupärast toodangut kiirele õitsele viia kalkulatsioonide ja kavadega on  ilmsesti võimatu, või on või­malik ainult, kui tarvitada vähenõudlikke mõõdupuid. Üks­nes see, mis on teostatav energia, virkuse, andumuse ja selge mõtte abil, annab end enam-vähem tahtlikult ja kavakindlalt seada. Me ei saa luua inspiratsiooni ega suureandelisi ini­mesi, kuigi tahtepingutusega oleks võimalik saavutada oma vaimlise produktsiooni rahuldav keskmine, ja mõnikord ka üle keskmise ulatuv tasapind. Korralikke vaimlisi "spetsia­liste", soliidseid igapäevase töö tegijaidki intellektuaalsel alal leidub  meil liiga vähe, kõnelemata väljapaistvaist isi­kuist. Nii siis ei saa o m a toodangut tõsta tarvilikule tase­mele. Jääb üle võimalus laenata, s. o. tõlkida, ja see võima­lus muutub paratamatuks tarviduseks, kui tahame endile luua vähegi vastuvõetava vaimlise ümbruse. Viimase loomise vaja­dusest ei pääse mööda. Vähimgi rahvus vajab seda, kui ta tahab pretendeerida kultuurrahva nimele - see lause, mis siinkohal on õieti tautoloogiline, sisaldab tõe, mida tuleb pähe raiuda ikka taas ja taas. Peame omama  küllaldast määra, igakülgset tagavara väärtuslikke omakeelseid trükitooteid - kõige pealt neile, kes ei valitse võõraid keeli, s. o. laiadele rahvamassidele, kes siiski väärivad haridust ega tohi oma umbkeelsuse pärast veel sattuda umbvaimsusse, ja teiseks ka võõraid keeli kõnelevaile ja lugevaik haritlasile, kui tahetakse vältida nende sisemist võõrdumist oma maast ja rahvast. Side oma rahvaga võib täiel määral püsida ikkagi ainult keele, selle rahvusliku vaimu intiimseima väljendusvahendi kaudu, ja et  intelligentne inimene tunneks seda sidet ka siis, kui ta läheb primitiivseimaist vaimlisist tegelusist kaugemale, peab ta võima selles keeles leida minimaalsegi määra üldkultuurilisi tarbeid rahuldavat kirjan­dust. Teame omast käest, kuivõrra nõudlikumad intellektid, kellele oma maa ja keel ei paku lugemismaterjali ega väljendamisvahendeid, aegapidi eemalduvad Eestist vaimliselt. "Kadaklikkus", "pajuvenelus" kipuvad seesugusel puhul ker­gesti juuri ajama, mentaliteet, mida kontakt omakeelsete väärtteostega  ei värskenda, võtab pikapeale meile võõra kuju, - muidugi välja arvatud tingimusel, kui eriti tugev patriotism ei kisu oma rahva poole tagasi, kuid kahjuks ei saa viimast omadust kaugeltki igal puhul arvestada. Ka ha­ritlasel - isegi nõudlikul haritlasel - peab olema võimalus endale soetada mingi enamikku mitte liialt spetsiaalsusse kal­duvaid tarbeid rahuldav raamatukogu, selle asemel, et igal puhul olla sunnitud pöörduma võõrkeelse kirjanduse poole. Seda ilmsem on, et laiadele hulkadele on tarvis  abinõusid orgaaniliseks mõistuslikuks, kõlblaks ja esteetiliseks aren­guks, ja et sellele tarbele saab vastu tulla ainult tõlgete väga tugeva appivõtte teel. Mida enam aeg edeneb, seda vähemaks jääb saksa ja vene keelt lugevate isikute prot­sent. Neile tuleb võimaldada ümmarguse üldhariduse saa­mine väljaspool kooli ja kooli kõrval. Igalt tähtsamalt kul­tuurialalt peaks neil olema võtta midagi positiivset ja rikas­tavat, sellist, mida ei loeta ainult hariduskohustuse tundest vaid spontaanselt, sisetarbe  rahuldamiseks. Siis alles võib kõnelda võimalusest olla täiesti e e s t l a n e ja ühtlasi täiesti intelligent.Peab olema vahendeid selle üliastme järk­järguliseks saavutamiseks, alates elementaarsest ja minnes edasi komplitseeritumale.