Stabiilne ühiskond saabub siis, kui enamik inimesi ühe ja sellesama püüdmise peal väljas on ning sellesama püüdmises samaaegselt igati erineda soovivad. See loob sotsiaalse gravitatsiooni ning hoiab tõmbe- ja tõukejõud omavahel tasakaalus. Sel viisil jääb inimesele üldises tasalülitatamises alles ka tema individuaalsuse illusioon. Nagu kaks koera ühe keti eri otstes, ise siiralt uskudes, et neis midagi ühist ei ole! Kahtlemata on raha  võrdsustav ja sarnastav roll suurem kui erinevus, mida ta võimaldab. Hierarhilisemas ühiskonnas on nii sarnastumisel kui erinemisel suured seisuslikud tõkked vahel. Teise seisusesse, aadlikuks või mõisahärraks ei saa niikuinii!