Kuid just sellepärast seisab kirjandusliku vaimukultuuri arenduse teine peanõue ka kirjanduse sisulise külje väärilises toonituses mitmesuguste formalistlik-artistlike või romantiliste väärõpetuste vastu. Annavad elamusväärtused luulele ta intensiteedi, artistilised väärtused ta vaimse komplitseerituse, siis alles sisulised väärtused laiendavad teda ka teises dimensioonis, annavad sellele lihtsalt artistilisele intensiteedile ta kvaliteedi  üldkultuurilise kõrguse ja sügavuse suunas, teevad ta mitte ainult elulähedaseks, vaid, mis olulisem, ka elutähtsaks ja kultuuritähtsaks, seovad teda tervik­eluga, kogu meie sügavaima ja kõrgeima minaga, mitte ainult "temaga", s. o. meie ala- vaid ka n. n. ülaminaga, meie juhiga.