On seaduspärane, et  tippviiuldaja mistahes muusikat intoneerimise ülidetailsuse - täpseks ja karakteerseks rihitud strihhide ning kõlavärvimuutuste - kaudu kujundab (samal ajal kui instrumentalistikogemusteta dirigent abstraktsemate asjadega - kulminatsioonide, sünkroonsuse ja dramaturgilise «üldplaaniga» - kipub tegelema).