Balti kirikuajaloolane E. v. Schrenk ütleb, et veel XIX sajandi esimesel poolel pastorid Liivimaal raiunud maha hiisi, hävitanud kodu jumalate ohvrikohti, kõrvaldanud salajasi preestreid (Bait.  Kirchengeschichte der Neuzeit, Riga, 1933, lk. 50). Järelikult võime Eesti rahva kristianiseerimist õieti lugeda alles vennastekoguduste liikumisest hakates.