Autori pakutav füsikalism on pealtnäha veidi ülelihtsustatud asi, ehkki nii võib, muidugi. Analoogselt saab kogu elu taandada ka kemikalismile, või sootsiumi  bioloogiale.  Pool sajandit tagasi mõtiskles teadvuse ja /tuuma/füüsika seose üle ka Nils Bohr. See mees, muide, nentis tollal, et moodne elementaarosakeste füüsika on kängu jäänud oma lääneliku metodoloogilise loogika äpususe tõttu ning ta ennustas, et tuumafüüsika pääs on vaid idamaises aloogikas (taoism,ch'an).  Kuid teadvuse koha pealt kirjutas ta, et "aatomiteooria üldine õppetund sisendab meile, et ainukeseks teeks lepitada füüsika seadused mõistetaga, mis on kohased elunähtuste kirjeldamiseks,  on orienteeruda füüsika ja bioloogia poolt uuritavate nähtuste vaatlemise tingimuste olulistes erinevustes". Taanlane juhib tähelepanu sellele, et et mida täpsemalt me püüame bioloogiliste süsteemide elementaarsete füüsikaliste komponentide (aatomite jne) käitumist kaasaegse füüsika meetoditega uurida, seda enam välistame võimaluse säilitada organism elavana, ja see asjaolu teebki võimatuks läheneda elavale organisimile (inimesele) ja seletada seda ainult puhtfüüsikaliste meetodite ja seaduste alusel. Nils  Bohr järeldab: "spetsiifiliselt bioloogilised seaduspärasused kujutavad endast loodusseadusi, mis on täienduseks elutute kehade omaduste seletamiseks sobivatele seadustele...elu enese olemasolu tuleb vaadelda nii tema määratluse kui ka vaatluse suhtes kui bioloogia põhipostulaati...niisasmuti nagu mõjukvandi olemasolu koos materia lõpliku jagatavusega on aatomifüüsika elementaarseks aluseks."  Nils Bohri sellealased mõtted sisalduvad tema töös "Aatomifüüsika ja inimtunnetus".