Mida teha, kui päeva keskelt tundub, et too  päev tuleb veel üks "viska-mind-taastöötlemisse" päev, aga osutub õudsalt lahedaks päevaks? Eks ikka haarata sellest.    Let's begin...  Muhahaa!    Hommik oli ülimõnus. Vähemalt kaks inimest (lugege: mina ja Marge) leidsid, et see, kuidas päike hommikul meie tubadesse paiskas oma kiiri, oli midagi imeilusat. Hommikune karske õhk oli mõnusaks äratajaks, kui bussi peale saatsin ühte isikut, kes oli oma bareti unustanud bussi ja läks nüüd seda autobussikoondise pea 'ist ära tooma. Tädi tuli kohe peale seda külla, pakkudes välja, et läheksime temaga kahekesi kevadvaheajal Viini. Why not?    N helistas ja lendasin linna; iPodist tuli ülimõnusaid laule lihtsalt järjest. Kohtasin kolme isikut "karmis" Hundis (nagu N sellele  'is).    Vahelepõige:  Järgnev tekst on tarkusetera Wikipediast: Reefer, a slang term for marijuana.    Anywhy, kuhu ma jäingi? Ahah. 3 inimest Hellas, kellest 2 olid jamas tujus. Count me in, oli ka minu suhtumine. Suundusime naerulsui Apollo poole kahel põhjusel:    Tee peal kohtasin kiirustavat Kadri, kellega üks päev, kui mul polnud blogikirjutamistuju, saime veedetud ülilaheda tunnu mängides malet, nalja visates ning muljetades. Lahe oled, K!    Punkt  3 täidetud, asusime kolmekesi kahte eelmist punkti täitma. N tegi mulle koogi välja (positiivne) ja A tegi mulle males pähe (negatiivne). Seis 1-1. Kohvik pandi kinni, A läks trenni. Meie kahekesi liikusime Kohvicumi ning tegime kohvi. Male ei mänginud, kuigi nüüd tuli meelde, et pidime. Hmm. Merx hüppas läbi. Andis raha. Alati hea. Varsti helistas Merit, kelle ma meisterlikult juhatasin õigesse kohta ehk meie juurde, kuigi poole ajast ta ei uskunud mind ja arvas, et ma ta sohu juhatan. Deem, see oleks lahe  olnud. Ei midagi isiklikku.    Anywho, kes ruuuulib!?! Mina. Ja kes läheb sünnipäevale?!? Mina! Ei hakanud oma  'i tegema. Aga helistasin küll, et kinnitada oma kohalolu. Pandi ära. Deem.    Liikusime Margega kokku saama, keda keegi ei tahtnud kallistada. Nõrgad. Saatsime N-i ära ja siis   Kuna Margel oli "pool tundi" aega, siis leidsime meie Meritiga, et loovutame oma elust  ka VÄGA väärtuslikku "pool tundi" ning zillisime temaga. Ok, enne pidi Marge ühendust võtma   kellega, aga ega see vähe aega ei võtnud, sest naeruhaigus oli nakatanud ka kõige süngemaid kujusid tänapäeval. Jõudsime otsusele  'i kohviku kasuks, mida Merit ei oska kaugeltki prantsuse päraselt hääldada, vaid kasutab mingit imelikku võro murret seda öeldes.    Anywhat, nautisime kakaod,  't ning imeimeimelist jasmiiniteed, mis toob igale õnnelikule masenduse palgele. Rääkisime Maast ja Ilmast, kes olid just uuesti käima hakanud ning valikust: kas olla kogu aega ühes kohas ja lebotada või liigutada ja mitte jõuda   lebotada. Jõudsime keskteele. Vahepeal tuli üks hurmav noormees ka kõrvallauda ja luges tragöödiat ning imelikul moel tegi mulle silma. Hmm. Natuke imelik hakkas.  Lahku minnes sain Meritile kuuks  ajaks välja teha. Mitte kauemaks.   Teel koju tuli tänava peal vastu üks poiss, kellest möödudes ütles ta: "Hei, see on Dave Grohl!" Kes nalja teab, siis mõistab mind. Aga huh kui hea õhtu oli!    Nüüd siin kõige üle järele mõeldes tuli mulle meelde üks mõistmishetk bussiga koju sõites. Aga sellest räägin vähestele, kui üldse kellegile. N, valmistu.    Tsao, Bambiinod! Rauno läheb maadleb keisri hulluga mudas. Ullallaa!