Tõsine laupäev täna. Eile õhtul magama heites mõtlesin kergelt parastava kahjutundega, et ohohooo, mees tuleb oma kontserdilt, kilk peas  nagunii ja küll siis homme on pohmell tal, vaesekesel . Yeah! Võiveel!. Pool kolm koju jõudnuna oli ta pool üksteist krapsti voodist väljas, sõi hea isuga hommikusöögiks plovi, kell 12 toppis endale kolm kampsunit ülestikku selga ja suundus reipal sammul järve äärde rallitamist vaatama. Kellel aga pea valutas ja kõht ennast kahtlaselt tundis, olin hoopis mina :S. Mis see siis olgu??? Tema tarbib alkoholi ja pohmell on minul??? Urrr.    Võibolla täna on siis see päev, kus pärast vee väljutamist  keha lõpuks hakkab kindlamalt settinud rasvavarusid lahti sulatama. Igatahes oli mul pool hommikut kange peavalu, mille peletas alles pealelõunal võetud paratsetamool (enne ikka lootsin, et äkki läheb ise üle). Ja sihuke kerge näljatunne on täna esimest korda selle kaalujälgimise aja jooksul päev otsa mind jälitanud. Püüan küll seda vee joomise ja näkileivaga peletada. Loodetavasti täna enam midagi rohkem põske ei pista, aga selleks tuleks vist kohe magama kobida varsti, mis aga ei klapi mu plaanidega, sest  tahtsin veel suure portsu tööasju täna õhtul korda teha. Pean endale siis autosugestiooni tegema ilmselt teemal, et "Ma ei taha mitte midagi enam süüa täna!". Igatahes see näkileib aitas päris hästi, praegu ei ole kõht tühi . Kokkan köögis mehele ja lapsele makarone sousti ja kotlettidega. Enne seda kinnitasin igaks juhuks oma tahtejõudu selle suure näkileiva ja kahe tomatiga, sest tänased kalorid on mul juba täiesti söödud mis söödud ja kotlet jääb homseks hommikuks. Ühtlasi peaksin homseks ja ülehomseks  ostma koju külmutatud pakiaedvilju. Tänase päeva olen sisustanud viiluka rosinakeeksiga, sepiku, singi ja juustuga, maasika-kohupiimadesserdiga, kahe keedetud munaga ja nipet näpet veel (kruusisupp näiteks ja kaks mandariini).    Laps meelitas mind lõuna ajal elutuppa teleka ette iluuisutamise galat vaatama. Oli ikka kena küll. Kõigil võistluspinge möödas, sõitsid palju vabamalt. Järgmisel olümpial hoian vist pöialt sellele Sasha Cohenile. Sihuke pisike nunnu energiapomm jääl teine. Ja see  viiuldajaga stseen, kus ta oma seda "Romeo ja Julia" teemalist interpretatsiooni viiuldas ja siis need Totmianina ja Marinin tantsima tulid, oli ka väga emotsionaalne.    Homme lähen kolleega Reedaga kinno. "Geisha memuaare" vaatama. Saan mitmeks tunniks toidupottidest eemale ja kuna Reet on filmi aluseks olnud raamatut ka inglise keeles lugenud, siis tema kirjelduse järgi otsustades on vast täitsa huvitav kah. Minus üldse tekitavad uudishimu igasugused kauged ja eksootilised kultuurid oma omapäraste  kommetega. Hiljuti lugesin näiteks ühe tšehhi professori raamatut maiadest ja nende linnadest. Ja vaatasin internetist pilte. Ja tuletasin meelde, mida kunagi Thompsoni raamatust tema Surmakaevu uurimise teemadel olin lugenud. Ainult internetiandmed ajasid mind segadusse, et kuidas selle noorte neidude veejumalale ohverdamisega seal Surmakaevu juures ikka vanasti oli täpselt. Ühed allikad arvavad, et ohverdati, teised jälle, et ega maiad lollid olnud, et oma toredat veereservuaari mingite mädanevate laipadega  reostanud oleks. No võta sa siis kinni nüüd! Koljusid muidugi leiti, aga ainult 18 või midagi selle ringis ja lisaks ka poisikesi ja noori mehi, nii et osad teadlased arvavad, et võibolla nende koljude omanikud kukkusid ise sinna kaevu ettevaatamatusest või švipsis peaga. Mulle muidugi meeldiks ohverdamise versioon rohkem :$. Paik oleks kõhedusttekitavam selle läbi :$.