ootuspäraselt mitte üksi, sest umbes neli tundi pärast mind jõudsid juba kohale kristi ja müra. lisaks meile peatus seal juba pikemat aega üks max nummi konnapliks (tsitaat patenteeritud) nimega elsa, kellega me küll liiga palju ei suhelnud, aga üritasime teda ikka oma tegemistesse kaasata, et liiga kambakas ei oleks. mulle isiklikult tundub, et sel aastal tegime me veel vähem tööd kui eelmisel, sest mul ei tulegi pähe midagi peale ühe kartulipõllu kitkumise, kitsekartulite ja -õunte  lõikumise ja koogiküpsetamise, mis me saavutanud oleks. ok ok heina hangusime ka lakka ja see oli oodatust suuremat füüsilist valmisolekut nõudev töö, aga see oli ka omakasupüüdlik, sest ise me ju tahtsime seal magada. peamiselt tegelesime siiski söögi tegemise või söömisega, sest ainult kord aastas saame ju kitsepiima juua ja kitsejuustu süüa. ka üldiselt oli toit suure luubi all, sest vestlesime sellest haruldaselt palju, sealhulgas taimetoitlusest, oma lammaste söömisest, talupidamisest, pigistatud  munadest, e-ainetest ja elu võimalikkusest liha, naatriumglutamaadi ja pigistatud munadeta. usun, et see on üks sedasorti teema, mida hakkan puudutama ühes oma värskes paralleelblogis. igatahes oli väga vahva teha kõike oma munadest, oma piimast, oma juurikatest, oma juustuga, ökojahust etc. aa esimest korda elus tegin iseseisvalt leiba! kogus oli küll hiiglaslik ja pätsileiba ma ei oska ja vormist pidi leiba välja kangutama, aga maitses päris hea. nüüd, kodus aige aigem surnt olles võiks ühe leiva teha küll, ema tõi mulle juuretistki. noh ja ootuspäraselt ootamatult saabus juba aeg oma kodinad kristi kuldsesse seljakotti pakkida ja sellele hääled sisse panna. ujusime veel sarve kandis ja juba lehvitasimegi hiiumaale. järgmisel aastal jälle.