Maailm täis naisi , kes abielluvad emainstinkti või kindral-korraldaja vajadustest lähtudes. Mu eks-mees vajas ka emmetamist, sest ta oma ema ¨ei olnud osanud teda õigesti armastada¨ (mehe enda sõnastus) ja oli äpu ja sussikott ikka 100% . Lapsedki juba häbenesid . Tahtis küll, et teda isaseks peetaks, aga ,kui ikka meest ei ole , siis ei ole. Eit oli ise ja eide kaela ta lõpuks ka koha leidis. Koos klatśivad, koos virisevad. Naine-mamma aga ütleb sellegi ära , mis kell mees magama  jääb ja kui sageli kempsus käiakse, rääkimata sellest kui suure ports toitu keegi saab. Käsk ja keeld on ees ja taga. Iga asja kohta podiseb mehike mokaotsast ja üle õla piiludes , et naine ei luba (aga , oi kuidas tahaks!!!). Kelgunöör ja tuhvlialune ! Naine ise praalib, et mehe aluspüksidki on tema nimel. Vot on naine!! Aga, Jumal olgu tänatud ja naine-Kindral õnnistatud, sest ilma selle mammi käsu ja valvamiseta, poleks mehest iial lahti saanud. Püksegi ei tõstnud ise üles, nina aina tatine-see olevat  naise asi- meest teenida (ei tea, kas ülikoolis õpetati, lisaks varastamisele ja võltsimisele) ....Pole see ju ainus naine-emmetaja-kindral. Kindlasti leidub ka Sinu raisku läinud pojakadjakale mõni selline mammi, kel peale emakompleksi ja omastamisvajaduse ka kibe kihu tanu alla saada, olgu see mees siis kuitahes allakäinud kahmakas. Ja kui ikka on kibedamat sorti naisterahvas, ehk voolib tast veel mingigi mehe. Mina seda tegema ei vaevunud, memmekas-kelgunöör ei ole minu probleem, mina kasvatan omad lapsed.  Teised emmed kasvatagu omad või kui see on jäänud tegemata, ikka mõni armastuseta jäänud ja kompleksides ¨emme¨ leidub !!