Sa ärkad inimtühjas majas teadmata kuidas sinna said ja taipad, et keegi on su kehas käinud ning selle üle võtnud. Sa ei mäleta oma lähiminevikku ning vaatad oma kolletavaid käsi ja mõistad, et pole midagi muud kui kest - kui riistvara, mis on programmideta kasutu. Jalutad kesklinna tänavaile ning jälgid inimesi kui numbreid ja mõtled, et kelle keha võtaksid üle siis, kui saaksid võimaluse elada  ükskõik kellena. Keda tahaksid kogeda? Avad suu ja lendad välja oma liigvanast kehast ning pöörad tänaval ümber krõmps-värske uue ihu sees. Taipad, et ihaldamine ei saa iial olla nii võimas tunne, kui seda on inimkehade külastamine. Su nimi on Raul ja sa oled rändhing ning koged elu nagu ei keegi teine. Elad nii naise kui mehena, nii nooruki kui vanurina ja ei mõtle kunagi, et tahaks olla keegi teine, sest unistamine on sulle võõras. Oledki iseenda unistus.