On küll, kuigi me ei elanud hiljem ikkagi koos. Sellel olid omad põhjused, sest mul on tunne, et isa tõi ohvriks midagi väga olulist, ka oma au, et mind ja ema säästa… 1944. aastal pidime ka siit põgenema, aga me ei jõudnud laevale. Isa võeti kohe julgeolekus arvele. Inimesed ju läksid palju väiksemate pattude pärast Siberisse, aga tema jäi... Kord hiljem ütles ta mulle ka ise, et teda värvati agendiks. Teadsime seda, sest vahetevahel kadus ta pikemaks ajaks ära, teda käidi otsimas jne. Hiljem väitis ta mulle siiski, et ei ole mitte kedagi reetnud. Temast loodeti "organites" palju, tal olid sidemed ja talle tehti ülesandeks käia pidevalt läbi nii Tuglaste, Hubeli, kirjandusloolase ja endise Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi direktori Jaan Roosiga ja teistega. Olen nüüd lugenud süüdistust, nagu oleks tema Roosi välja andnud, - Roos redutas -, mina seda ei usu. Teda teades olen kindel, et ta oskas besseda'del teisi mitte sisse rääkida. Ta suri 1966. Paar aastat enne surma ütles ta mulle, et "räägitagu mis tahes - ma ei ole mitte kedagi reetnud". Kuid ta oli sunnitud elu lõpuni olema julgeolekus arvel. Vaid seetõttu, et me jäime emaga laevast maha… Ka seda ei ole ma tahtnud lõpuni mõelda.