Üks mesilane lendas võilillelt võilillele.  Ühel õiel mida ta külastas aga oli teine mesilane juba ees. Viivuks tekkis rüselus. "Kus sa ronid. Vabu õisi kuipalju. Tõmba vehkat." Ja tõmbaski. Soe oli. Polegi ammu olnud nõnda soe et riideid vaja poleks. Osad võililled õitsesid, osad puistasid juba udemeid üle õue. Ja alles mõned päevad tagasi olin siin niitnud. Jaaa, võilill on kiire. Selles vist ongi tema edu saladus. Oleks eestlased ka nii kiired.  Mingi lõhn oli. Natuke rohu, natuke lillede ja natuke sooja looduse moodi. Pole ammu seda lõhna  tundnud. Eeeee, vist lapsepõlves viimati. Ei tea kas loodus polegi vahepeal lõhnanud. Või äkki, mine tea, on asi minus.  Kuskil toksis suruõhuhaamer. Ja kuskil mürisesid masinad. Muidu oli päris sumbe.  Pilved olid taevas. Kuidagi tuttavas vormis. Kus olen seda varem näinud. Aaaa.. . Liiv mere põhjas. No täitsa sama moodi. Egas asjata öelda et kuidas taevas, nõnda ka maa peal.