Kui mõni aasta tagasi üks kirjanduslikke intervjueerijaid pöördus Mait Metsanurga poole küsimusega, millises suunas kujutleb intervjueeritav oma kirjanduslikku tulevikuteed kulgevat, sai ta vastuse, mis oma kindlusega ei jäta mingit võimalust kaksipidi mõtlemiseks. "Jään realistiks," vastas kirjanik. Ning lisas: "Arvan, et meil suuri teoseid ei saa anda väljaspool realismi." Kuid jutuajamist jätkates ning lemmiklektüüri küsimust puudutades andis ta samas seletuse, mis näib olevat  olulises vastuolus eelnevaga. "Olen omanud palju lemmikautoreid, kuid nad pole selleks jäänud," tunnustas Metsanurk. Aga seda viimast tunnustust ei oleks meil tarviski, et kahelda Metsanurga kirjanduslikkude sümpaatiate absoluutselt kindlana püsimises. Me teame ju niigi, et Metsanurk kirjanduslikkude suundade järele käimises tegelikult on olnud vägagi muutlik, kui suurt tahet kindlaks jäämiseks ta igakord poleks osutanudki.