Matkimise kaudu kirjutamine peab olema põnev, algusest peale tuleb õppida terveid lauseid, tuttavaid luuletusi, mitte üksikuid sõnu. Meeldiv sisu valgub teksti, kirjutatu saab rühmitatud sõnadeks ja sõnad tähtedeks. Kirjutatut loetakse koos (libisev lugemine). Õpetaja  kujutab luuletust tahvlil, õpilased püüavad seda oma vihikusse järele teha. Tasapisi hakkavad tähemärgid kokku sattuma kõnes kuulduva häälikuga. Huvitav sisu aitab meelde tuletada ka ununenud tähemärkide häälikuid. Kirjutamisest hakkab kujunema lugemisoskus, tuttavad tähemärgid tulevad esile ja moodustuvad sõnadeks. Nii nagu kujund aitab leida puuduva tähe, aitab sisemine hääl leida õiged häälikud. Lugema õppimine küpseb matkimise, kirjutamise, seesmise tunde ja libiseva lugemise abil üheks terviklikuks oskuseks  täiesti spontaanselt. Umbes samamoodi õpib täiskasvanu lugema võõrkeelset kirjandust. Alguses konsulteeritakse lauseid sõnaraamatu abil ja lugemine ei lähe kuidagi. Siis visatakse sõnaraamat käest ja algab tundmatu teekond võõraste sõnade tihnikus. Lõpuks hakkab mõte tuttavatele sõnadele teotuses tasapisi selguma. Samal hetkel hakkab ka lugemine minema, tundmatud sõnad saavad sisust sõltuvalt oma tähenduse. Tervik täiendab osi.