Olgugi et kvaliteet on alati subjektiivselt hinnatav, eksisteerib siiski mõtteline piir kvaliteetse ja ebakvaliteetse vahel. Eksisteerivad niisugused omadused nagu näiteks tasakaalustatus, läbitöötatus, professionaalsus, ajakohasus: nende alusel saab üldjoontes hinnata projekti või planeeringu kvaliteeti. Ebakvaliteetsus siintoodud tähenduses ei pruugi olla ilmtingimata vilets töö. On loomulik, et linnaarhitekti argipäev sisaldab rohkesti juhtumeid, kus kontekstist ja  konkreetsest olukorrast sõltuvalt tuleb seisukoht võtta näiteks ammukehtestatud aegunud planeeringu alusel või ülekaalukalt erahuvi poolt mõjutatud, kuigi kõrgetasemelise ehitusprojekti suhtes.    Tõmbame tingliku piiri kvaliteetse ja ebakvaliteetse vahel parasjagu sellesse kohta, kus asub tavaline keskmisel tasemel ehitusprojekt või planeering. Sel juhul (pretendeerimata siinkohal küll mingile teadusliku tõe väljatoomisele) võib öelda et eelneva nelja olukorra esinemissagedused jagunevad laias laastus  võrdselt. See omakorda tähendab, et käsitledes planeeringut mudeli A kohaselt, saame kvaliteetse ehk üle keskmise tulemuse 25% ehitusloa taotlustest ning käsitledes planeeringut mudeli B järgi, siis 75% ehitusloa taotlustest. See erinevus on märkimisväärselt suur, et mõjuda ehitatavale keskkonnale kui tervikule.