Kõigepealt tuleb vahet teha töötusel kui seisundil ja  staatusel. Töötu seisundisse on väga lihtne jõuda. Saad töölt tulema, kas siis tööandja initsiatiivil, poolte kokkuleppel, omal soovil, või seoses töölepingu lõppemisega ja oledki vaba mees. Vaba on tore olla aga vabad mehed on teadupärast need kõige suuremad ketserid. Kust võtab vaba mees oma magnetribale matemaatilisi ühikuid ehk teisisõnu millest ta ära elab? Viimati on veel mingi Robin Hood, Rummu Jüri või muu rikaste röövija. Ei pea hommikul üles tõusma ja ei pea mitte kuhugi minema. Pikapeale hakkab aga  mingi uss närima, et kes ma nüüd siis õieti olen ja mida ma teen? Pean ütlema et oma aja sisustamise ja endale töö andmisega ei ole mul kunagi mingeid probleeme olnud. Ainuke probleem on endale palga maksmisega. Tõused niisiis millal tahad ja teed mida tahad aga siis tuleb see kurb moment mil sa oma magnetriba pilusse pistad ja ennäe, jälle on ühikuid tublisti vähemaks jäänud. See teeb ärevaks ja paneb tegutsema, sebima ja muretsema. Ja siis tuleb see hetk kui sa lähed oma perearsti juurde. Temagi tunneb muret  et mida sa siis nüüd teed? Mina vastu et olen töökas töötu. Arst, sellepeale," huvitav et teie tervisekindlustus ikka veel kehtib aga jah see kestab veel kuni kaks kuud." Selge, nii et sellest võrgust kukun ma siis varsti välja.