Pühapäeval käisin raftingul ehk parvematkal. Ja kuna meiega kaasas oli ka Epli ajakirjanik Mari Rebane, siis tehti ka pilti, mis oli eilse EPLi kaanel. Aga raftingust endast. Raftingul olen käinud ka enne, nii et  midagi uut ei olnud, aga ikkagi oli lahe. Esimest korda sõitsin alla Peterburi maante silla juures olevast astangust ja see oli ka matka tipphetk. Toomas jagas paadi tagant korraldusi ja neist parimad olid: " Vasak, ei parem.. ei , vasak ikka! ja "Vasak, (tähendusrikas paus) tehke midagi!". Mu imeilus ja imeedev kummik läks katki ja see oli natuke paha, sest pidevalt oli jõgi ikkagi jääs ja paati pidi lükkama-lohistama-tõstma. Jala sain ka märjaks umbes põlvini, sest jää-äär sai oodatust enne otsa. Kuid mõni  käis lausa ujumas. Läbi jää vajunu tõmbas end ise või tõmmati ruttu välja, kallas kummikud tühjaks ja matk jätkus. Kuid üks raft läks katki, sest jääs oli pudelikild, mis tõmbas rafti põhja sentimeetrise prao. Rahvas jaotati ümber teistesse raftidesse ja jätkati. Lõpetasime Lükati sillal, sest Iru sillal leidsid kõik, et matkatud oli liiga vähe. Ja viimane ots oli ka väga lahe. Aga vahepeal sõitsime ka okste alt läbi ja seda ma natuke pelgasin, sest viimati ei lõppenud selline asi eriti hästi. Kui Toomas  hüüdis "Vasak peitu! Kõik peitu! või Parem peitu!", siis peitusin ma erilise hoolega, sest seda ei tahaks enam kogeda, mis kevadisel Valgejõel juhtus. Aga läks õnneks. Oli väga tore. Ja märg :)