Nimetagemgi siis esimest liiki riiki sümbiootiliseks, teist projektriigiks. Sümbiootiline riik kujuneb ja areneb, tema kujunemine on tihti problemaatiline, sest ta peab oma oleku ise leidma ja seda arvatavasti ka alguses mitu korda oludele kohandama. Projekti-tüüpi riigi areng kulgeb tihti kiiremini ja alati projektis ettenähtud rada mööda. Projektriik viiakse ellu. Kõik totalitaarsed riigid on mingis mõttes projektriigid, kuid mitte kõik  projektriigid ei ole tingimata totalitaarsed. Totalitaarse taustaga ühiskonnas võib projektriik teenida ka just vastupidist eesmärki, tuua inimesed initsiatiivitust ja võimukuulekast seisundist välja, muuta nad aktiivseteks kodanikeks. Ka näiteks Eesti karistuspoliitika muutmine euroopalikuks oli 1990. aastatel võimalik ainult projektriigi vahenditega. Ent millised poleks ka ta sihid, kindlasti suudab projektriik olla oma tegutsemistes suhteliselt efektiivsem kui sümbiootiline, sest temas ei tule ette  spontaanse arengu korral toimuvat hõõrdumist.