Elame maailmas, kus võib päevast päeva näha elu ja surma. Kogu loodus meie ümber elab oma sünni ja suremise taktis ning samamoodi ka inimene.  Sügis ja lehtede kolletamine tuletab meile meelde seda, et kõigele siin maailmas on antud oma aeg ja paraku on sel ajal oma piirid. Iseenda piiride kogemine võib olla valus ja ränk. Samuti on raske lähedase inimese  surm. Lahendus elu ja surma probleemile on Jeesuses.  Vaadates Kristusele võime näha Temas samaaegselt nii surelikku inimest kui igavest Jumalat. Jeesus suri ristil, kandes inimeste patud, ja ülestõusmispüha hommikul äratas Jumal Ta üles elule.  Kristus võitis nii surma ja kaduvuse. Selles on meie lootus. Keegi meist ei saa igavesti elada siin maailmas, ka mitte meie omaksed. Kuid need, kes usuvad Jumalasse, võivad kord saada igavese elu.  Igavik on parem kui praegune maailm. Seal ei ole  kannatusi, ebaõiglust, haigusi ega surma. Seal võime kohata neid usklikke inimesi, kes meie eel on selle maailma teedelt läinud. Jeesusesse uskujail on lootus, mis kannab inimest nii selles elus kui ka selle maise lõppemise järel igavikku.  Seega pole vaja surma karta, vaid Pauluse kombel võib seda isegi oodata, sest see on tee ellu.  Kaido Soom