Läbi Jeesuse kannatuste  Väiksena olin rohkem oma tädi laps. Ta kutsus mind alati enda juurde, kui jumalasõna raamatuid luges, ja rääkis mulle Jee­susest. Kuulasin küll, aga ei taibanud Jeesusest midagi.  Ta oli mulle lihtsalt kauge ja võõras, keda ma polnud oma silmaga näinud. Püüdsin  Teda ette kujutada ja iga kord «nägin» suure halli habemega vanameest. Aga tädi ütles, et see pole hoopiski nii. Siis ei osanud ma enam midagi mõelda ega ütelda. Lõpuks tüdinesin nendest Jeesuse-juttudest ja kurvastasin sellega tädi väga sügavalt.