Ainult peavanem Osias takistab  teda ja näeb selles käigus oma armsamale hädaohtu. Kui Juudit aga kangekaelselt jääb oma otsuse juure, minna Olovernese palge ette, tabab Osias armu­valus ja vihas Juuditi mineku õige põhjuse, kui ta ütleb: "Ha! Sa mõtled oma nooruse peale, sa mõtled oma ilu peale, seda mõtled sa ja selleks tahad sa Olovernese palge ette ilmuda. Sa rää­gid Petuuliast ja Iisraelist, aga sinu mõtted keerlevad sinu enda ümber, sinu himud piina­vad Olovernest. Tema nimi on sinu meeli puu­tunud, tema nimekõla sinu himusid  vangista­nud, sa mõtled tema peale, nagu mõtleb kogu Petuulia, nagu mõtleb varsti kogu Iisrael - nõnda mõtled sa. Nüüd mõistan su nägemust nutjast lapsest ja kellegi puutumisest, mis oli nagu tuleleek! Sinu liha põleb, sinu naiseilu leegitseb Olovernese poole!"