1800. aastal kinkis keiser Paul I enamiku Kõpu kroonumoisast Suure-Kõpu nime all eraisikule,  aga väiksema osa jättis Vaike- Kõpu nime all endiselt riigi valdusesse. Nii oli see 20. sajandi  alguseni. Aleksander von Stryk, kes oli 1854. aastal testamendiga saanud Suure-Kõpu omanikuks, ostis 1865. aastal 28 716 rubla eest Sürgavere Wilhelm von Wahlilt ka Metskula kula. 1871. aastal oli Suure-Kõpu suurus 16 18/20 adramaad (ERM KV 533: 96). 19. sajandi lopul oli Kopu kihelkonnas kolm omavalitsust: Puiatu, Suure-Kõpu ja Vaike-Kõpu vald. Peagi liideti Puiatu ja Vaike-Kõpu ühtseks Puiatu vallaks. Iseseisvaks kihelkonnaks sai Kopu alles 1911. aastal, kui Viljandi kihelkonnast eraldati pikk läänepoolne  sopp. Etnograafiliselt kuulus Kõpu kihelkond koos Suure-Jaani, Kolga- Jaani, Pilistvere ja Põltsamaa kihelkonna ning Viljandi kihelkonna põhjavaldadega Põhja-Viljandimaa ehk Põhja-Sakala rühma.