Ainuüksi mõttest, mida minult oodatakse, loodetakse, unistatakse, igatsetakse, kuidas minusse usutakse, võib tekkida ülisuur väsimus, mis lausa niidab jalust. Natukeseks silma looja laskmata ei liigu isegi mõte. Ärgates ja uuesti samale asjale mõeldes tekib jõuetus, isegi letargiline mõtteseiskus ja tahtmine kõigele käega lüüa, sest nagunii ei suuda nende tahtmist täita.