Tal oli tahtmine kohe minekut teha. Kiiruga kulistas ta oma kohvi alla ja pomises midagi tööle hiljaksjäämisest. Claytoni meesterõivaste kauplusse jõudis ta viis minutit enne üheksat, tegi ukse lukust lahti ja hakkas põrandat pühkima. Kümme minutit pärast üheksat saabus noorsand Pete Clayton, seejärel terve trobikond farmereid. Pool kümme kõmpis vana Pete Clayton läbi kaupluseruumi selle tagaosas paiknevasse kontorisse ja jäi sinna kogu hommikupoolikuks oma arveraamatuid uurima. Tema äraolek oli Marriottile kergenduseks; ta tundis muret Judithi pärast ega tahtnud, et vana Pete'i rõhuv juuresolek teda häiriks. Asi polnud ju selles, et muretsemine talle mingit mõnu oleks pakkunud, mõnikord oli lihtsalt vaja asjade üle järele mõelda.