Jah, nii ongi. Mulle meeldis väga! Kui  esialgu tundus lava võõrastavalt tühi - kujutasin ette vägevat metsa - siis ühel hetkel hakkas see tühjus kaasa mängima. See võis olla juba päris alguses, kus Priit Loogi Leemet oma jutuga tuli ja… Siis mulle meenus ka too melanhoolne raamatu lõpp, kus mets on tühi ja Põhja Konn aina magab.