Kõigepealt elasin ma Buenos Airesesse jõudes Kaklusklubis koos Jorgega, kitarristiga Mendozast, kellel olid rõvedad pikad juuksed ja kes kandis aeg-ajalt kampsuneid tagurpidi, kuna õige pool sai mustaks. Mina õpetasin ta kööki koristama ja internetiseerisin tema korteri. Ühtlasi vihastasin ta välja, kuna ei maksnud ära tema arveid, sest see osutus võimatuks. Sellele järgnes pikk kiri, kuidas ma olen ta reetnud ja teda petnud. Selleks  ajaks olin juba välja kolinud ja kuna teda polnud, jätnud kogu talle võlgu oldud raha ausalt laua peale.  Lisaks ei saanud kuidagi aru, kuidas kahe nädalaga pole võimalik hispaania keelt ära õppida või miks ma kell 8 õhtustan. Meist üldiselt sõpru ei saanudki ja kui ma teda nüüd uuesti BAs käies San Telmo laadal tänavamoosekandina nägin, põgenesin kiiremini kui valguse kiirusele läheneva kiirusega Balti Jaama poole sööstev Kukrus (taas, Vilma Kukruse mõjud minu isikule on veel kümme aastat peale kooli  lõpetamist ehk liiga tugevad).