Punane Hanrahan viskas mulle seitsmese teatepulga. Mnjaa. Kena, kui meeles peetakse. Aga nüüd olen hädas. Ma ei kujuta ette, millise ensepaljastusega pean nüüd ilmarahva ette tulema. 7 fakti. Täiesti suvalist fakti??? Keeruline. Ühendaks siis oma kiiksudega. Et kaks ühes. Oi see saab jube olema. Minu jaoks.    1. Ma olen ilmvõimatu komplekt boheemist ja pisikesest räpasest esteedist. Mind absoluutselt ei häiri tolmurullid. Aga tualett peab olema puhas. Alati. Pesemata nõudevirn võib kraanikausis seista, aga kraanikauss peab puhas olema. Mu riidekapp on lihtsalt õudus, mu nahkmantel rebeneb n+1 kohast. Samas on asjadel oma koht. Ma ei lähe friikilt endast välja, kui keegi mu asju teise koha  peale tõstab. Ma lihtsalt mingil hetkel nihutan need tagasi. Vahel ise seda märkamata. Mulle ei meeldi räpasus. Aga segaduse vastu pole mul midagi.    2. Ma ei kannata silmaotsaski snobismi ja kadakasakslust. Tavaliselt kohtab seda naisterahvaste juures. Igasugu uihitamine ja aihitamine ja kõõrdi vaatamine, et kuidas sa nii, et nii ju ei sobi. Ma tean päris mitut (daami?) naist, kelle jaoks mina olen kõnts mis kõnts (hea, et ei haise). Snobism kombineerituna blondi mõtlemisvõime ning haiglase  elitaarsuse ihaluse ning kuulsusejanuga on eriti väljakannatamatu kombinatsioon. Neiud, kes on kasvanud üsnagi b-sotsiaalses keskkonnas või olnud lihtsalt tublid maatüdrukud ning siis äkitselt saavutanud oma meelest mingi positsiooni. Ning siis käituvad, nagu poleks ilmaski näinud räpasust (mille seest üles kasvatud) või näinud lauda taga sõnnikuhunnikut. Ma ei leia, et labasus oleks hea. Kaugel sellest. Aga silmakirjalikkus, teadlikult kultiveeritud parishiltonlikkus. Arusaam, et maailmas kõige olulisem on  ilus välimus ja suur rahakott. Ei meeldi.    3. Ma armastan paljajalu käimist. Kui ainult saaks, siis ma käiks kogu aeg paljajalu (Kui ilm kannatab. Nii manjakk pole, et külma ilmaga paljajalu õues käiks. Enne peab aasta esimene äike olema olnud.) Toad peavad nii soojad olema, et ei oleks tarvis susse-sokke. Samas olen mina üks väheseid, kes alati väliüritusele (kui see kestab rohkem kui ühe päeva) villased sokid kaasa võtab. Ma olen sõitnud paariks päevaks Talina nii, et jalanõusid kaasas polnud.  Siin töö juures tahaksin ka paljajalu olla. Aeg-ajalt olengi. Aga osa inimesi vahib silmad liiga punnis, et ma saaks neid ignoreerida.    4. Minus on armukadedust mikroskoopiline osa (teismelisena oli vist ikka suts rohkem, aga ma olen õppinud seda pisikestki osa ignoreerima). Mitte kedagi ei saa enda külge kinni siduda (Saab. Loomulikult saab. Aga on sel mõtet?). Teatud asjade suhtes võin ma olla suts õel või kibestunud. Aga need stereotüüpselt naiselikud käitumisjooned - nõude loopimine ja  urgitsemine ja susimine. Pole tarvis.    5. Ma ei armasta nipsasju. Pitslinikuid. Kribu-krabu. Samas kui mul kodus ringi vaadata, siis on mul selle tärmini alla kuuluvat kraami küll. Aga need on olulised asjad. Lilleampel ühest mõisast, ahjušamott teisest, metallist päike, vanad pudelid jne jne jne. Väärtusega asjad. Minu jaoks väärtusega. Aga kataloogidest tellitud/tiimarist või muust kolapoest ostetud "lihtsalt asjad"? Sest see on ju ilus. Ja siis kokku neid kena kuuskümmend, igaüks ise sorti, stiili  ja karva. Koguvad riiulitel tolmu ja on ees ja ei tekita mingeid positiivseid emotsioone.    6. Ma olen endale lubanud, et õpin ära kitarrimängu. Mul on suht korralik pill kodus. Seisab. Juba viis aastat. Aga ma ei oska sellega suurt midagi teha. Praegu oleks aega, aga 1 keel on katki. Ja mul ei ole kunagi meeles, kui ma linna satun. Ma lohutan ennast, et jõuab ju veel.    7. Ma ei karda eriti midagi - konnad, ussid, ämblikud, kõrgus, kinnine-avatud ruum. Kõin need traditsioonilised  foobiad. Kui mul ongi mõni foobia, siis see peab olema midagi nii spetsiifilist, et ma pole seda veel avastanud. (Jah, mulle ei meeldi, kui võõrad inimesed mulle liiga lähedal on, aga see pole foobia. Mulle ei meeldi paljud asjad). Aga on üks asi, mida ma kardan. Natuke. Ma kardan vanadust (mitte vanaks saamist/jäämist). Ma ei tahaks olla nii haige, et ma sõltun kellestki ning samas olen koormaks. Ma ei taha olla penshjuunipõlves üksi.    Oijahh. Sai küll seitse. Aga et teatepulk edasi anda? Ega ei  teagi. Need, kes produktiivselt blogivad ja keda loen - enamik on selle juba saanud. Ja anda teatepulk edasi aint sellepärast, et peab andma?  No tema kirjutab küll. Ja hästi kirjutab. Aga harva, nii krdi harva. Kui viitsid, anna tulla.  A ülejäänud kuus? Teeks vabatahtlikuse alusel - paariks loe! Paaritud kirjutavad, paaris võivad kirjutada...