Poststrukturalism on postmodernistlik kultuuriteooria, mis seab kahtluse alla lõplike tõdede olemasolu ja objektiivse tõlgendamise võimalikkuse. Poststrukturalism sündis vastuseisust strukturalismile, mis pidas võimalikuks empiiriliste ratsionaalsete "tõdede" väljaselgitamise  ning püüdis neist "tõdedest" ja "teadmistest" luua kindla struktuuriga universaalseid ning totaalseid kõikehõlmavaid süsteeme. Strukturalismis nähakse jätku valgustusajaga alanud ja modernismis kulmineerunud mõtlemisviisile, mis püüab maailma seletada ratsionaalsete ja teaduslike kategooriate läbi, luues erinevaid metateooriaid, mille ülesandeks on reaalsuse objektiivne lahtiseletamine. Poststrukturalistide arvates pole meie maailmanägemine ja arusaamad reaalsusest mingite ratsionaalsete ja universaalsete  seaduspärasuste, tõdede, avastamisest tulenenud objektiivne teadmine vaid pigem on meie maailmanägemine mõjutatud ennekõike just nende samade metateooriate poolt loodud diskursustest, mis pretendeerivad maailma objektiivsele seletamisele. Niisiis on poststrukturalistide arvates meie teadmised, maailmanägemine ja arusaamad kunstlikult loodud konstruktsioonid, peale surutud keele ja erinevate metateooriate poolt, olles seejuures (poliitilise) võimu instrumentideks. Poststrukturalistid pööravad palju tähelepanu  keelele ja tekstile, nende arvates on meie mõtlemine vormitud ja kujundatud läbi tekstide ja neis esitatud diskursuste, tekstid on loonud selle, mida meie peame reaalsuseks. Poststrukturalistid ei usu lõpliku tõlgendamise võimalikkusesse, nende arvates on tähendused suhtelised ja avatud, olles pidevas muutumises ja voolavuses.