Eelmisel aastal kohtusime üle pika aja. Aastaid arvesse võttes. Ta polnud isegi mu tütart ju näinud, ehkki Helena sai juba kolm. Ühel hetkel seisime korteris vastakuti. Kumbki ei osanud miskit kosta. Ta oli kaine. Käed pisut värisesid, kui pani kohvivee üles ja võttis külmkapis pidulikult Aleksandri koogilõigu. See lõikas hinge. Ta ootas mind tõesti.