Küllalt sageli olen kohanud suhtumist «kirik vs maailm». Kirikus on  selle suhtumise kohaselt head ja toredad inimesed. Maailm tähendab aga kõike seda, mis on halb ja Jumalast eemaldunud. Seega võib kohata vastandumist «meie vs nemad».  Võib-olla on kristlaste moraal veidike kõrgem kui neil, kes Jumalasse ei usu. Ka kirjatundjad ja variserid, keda Jeesus sellepühapäevases tekstis sõitleb, olid objektiivselt võttes paremad ja vagamad kui muud tolle aja inimesed. Ometi ei piisanud nende vagadusest Issanda heakskiidu pälvimiseks. Oma õiguse varal taevariiki ei pääse. Sinna  saab meeleparanduse kaudu ja Jumala armust. Seda mõistab aga paluda inimene, kes end läbi katsub, kes tunnetab oma patu suurust ja kahetseb.  Teistele näpuga näitamine viib kergelt selleni, et inimene üritab pääseda oma tegude varal ning unustab Jumala poole pöördumise ja meeleparanduse. See on aga halvim, mis võib juhtuda. Seepärast tasub end katsuda läbi, tunnetada oma pattu ja alustada maailma muutmist iseendast ning nii tehes anname hea tunnistuse ka oma usust.