Ja siis alles õiged seiklused algasid. 100 meetrit tagasi me autodest oli koht, kus oleks saanud idees masinad ümber keerata.  Juhtus aga nii, et iga meetri tagant vajus auto sissesõidetud rajast kõrvale, põhjaga otse lumme. Ja lund oli seal umbes poole meetri jagu. Rassisime seal tunde, proovides autot välja kaevata, puuokstega teed kindlustada ja igast muud huvitavat. Kogu me punnitamise tulemusena saime ühte autot 20 meetrit tagasi ja teist veel vähem. Igal juhul oli sege, et omal jõul me kindlasti välja ei pääse. Õnneks oli meil kaasas pädev telefonipersoon, kes hankis erinevad RMK ja teehoolduse numbrid ning kella 6 paiku (oli  juba päris pime) kuulsime metsavahelt põrinat, nägime eredat valgust ning meie ette ilmus Kõige Ägedam Traktor üldse. Selle rattad olid suuremad kui meie, esimese asjana sõitis ta demonstratiivselt lumevalli sisse, tekitas väikese parkimisplatsi endale ja pööras end ümber. Vaatasime heldinult, kuidas ta sealjuures tee täiesti segemini keeras. Õnneks oli juht pädev noor poiss ning vedas meid operatiivselt metsast välja. Enamuse tee oli minu auto rõõmsalt põhja peal, ma olen ikka veel natuke üllatunud, et  mingeid juppe lahti ei tulnud seal. Maksime poisile tänutäheks hunniku rulli ja selleks korraks oligi Seiklus läbi.