​Rooma rauaaja stabiilse arengu perioodi lõpetas  rahvasterännuaeg (450-600) . Rooma riigi lagunemine ja rahvasterännud muutsid sel ajal oluliselt Lõuna-, Kesk- ja Lääne-Euroopa olusid. Segaste aegade mõju ulatus aga ka Põhjalasse. Ka Eesti alal lõpetati matmine tarandkalmetesse ja matmisviis muutus mitmekesisemaks kui kunagi varem; surnuid sängitati põletatuna ja põletamata nii kivikalmetesse kui maa-alustesse haudadesse. Lääne- ja Loode-Eesti ranniku  ülikutel tekkisid taas suhted skandinaavlastega, mida tõestavad mõnest kalmest leitud uhked skandinaavia päritolu ehted. Hauapanuste hulka ilmusid relvad ja hakati püstitama linnuseid. Ida- ja Kagu-Eestis, mis tollal kuulus ühte kultuuripiirkonda Peipsi taguste läänemeresoome aladega, hakati surnuid matma liivakääbastesse, mida iseloomuliku kääpakuju järgi kutsutakse pikk-kääbasteks.