*  5ndal augustil jälle Leigol (seekord mu ema ka kaasas): Oreligalast meeldis mulle selle pisikese jaapanlanna (Ai Yoshida) tehtud muusika enim (kuigi teiste palad olid professionaalselt palju keerulisemad, ma arvan). Mees traavis pärast fotokaga ringi ja tal õnnestus ka kõik kolm oreldajat endale poseerima ahvatleda :). Sai kena pilt. Mozarti missa oli minu jaoks elamus omaette. Kuna ma sümfooniakontsertidel käija suuremat ei ole, siis oli minu meelest see orkestriesitus suurepärane minu amatöörliku arvamuse kohaselt :), ja kõige rohkem meeldis mulle soprani (Heli Veskus) hääl [mis ei tähenda, et teised koledat häält oleks teinud, lihtsalt mind hämmastas, et inimene võib laulda nii kõrgelt ja nii tugevalt ja sujuvalt - mul on aastatetagune ebamugav kogemus Vanemuise lavalt, kus koloratuursoprani partiid esitas keegi naisterahvas, kelle hääleulatus ja kandvus ei olnud piisavad ja seetõttu aaria kohati koledaks kriiskamiseks muutus: erinevalt mul kodus plaadiriiulil seisvast sama pala puhtast esitusest Elsa Maasiku poolt]. Mungakloostri koorist hämmeldas minu meest jällegi bass :). Mõmises teine veel tükk aega teemal, et kuidas keegi küll saab nii tõrrepõhjast-häält tekitada :). Terve kodutee kummitas mind nende viimane laul "Tasa heliseb kelluke väljal" (nende esituses vene keeles muidugi), sest püüdsin meeleheitlikult selle eestikeelseid sõnu meelde tuletada (olen ju seda kunagi kooli kooriga laulnud eksole, ja klaverilgi mänginud) - aga ei tulnudki.