Minu aknaalusest sparglist on vahepeal pikkade rootsudega lill sirgunud. Kui esimese õhinaga igal õhtul peotäie varsi noppisin ja varsti neid umbes kilo jagu kogunes, hakkas vaimustus  raugema ja ligi hiilima ärevus, et midagi peaks nendega ju ka peale hakkama. Selle asemel aga, et keeta ja küpsetada, veetsin kogu vaba aja ja kõik ilusad ilmad aias. Sparglivarred pakkisin paberkotti ja panin külmiku köögiviljasahtlisse hoiule. Kaks nädalat hiljem olid sparglid peenras juba põlvekõrgused ja krõmpsud võrsed paberkotis hakkasid otsast hallitama. Seega, oli viimane aeg need toidu sisse panna.