Selline naljakas mõte tuli mulle pähe, kui lugesin Lukase uuest hariduskorralduslikust ideest, jah. Meie oludes ja meie rahvakooli ajaloo taustal näib see lausa revolutsiooniline samm. Aga seda küll ainult meie enda pisikeses mõõtkavas, kardan ma, ja pealegi annab see, et 20. sajandi jooksul on sellisest koolitüübist üle  kogu maailma peamiselt ikka loobutud, märku selle sammu valest suunast. Mul kangastuvad kohe silma ette vana Euroopa pansion-tüüpi koolid ja soopõhised gümnaasiumid 19. sajandil, ikka eraldi tütar- ning poisslastele, õpetajatekski sageli just sama sugupoole esindajad. Oli ju Eestiski selliseid, Lydia Koidula õppis ka ühes. Kindlasti on taolisi koole mõnel pool veel praegugi, kuid juba pigem suure erandi kui reeglina.