Panin ajalehte kuulutuse: otsin lapsehoidjat kaksikutele.  Panin paberi valmis ja pastaka sinna kõrvale. Laadisin telefoni ära.  Terve hommikupoole ootasin, siis kontrollisin telefoni, et kas  töötab. Siis vaatasin ajalehte.  Kõik oli. Aga keda ei olnud, olid massilised töölesoovijad. Päeva lõpuks ikka mõni helistas, lausa hämmastavaid pakkumisi oli, küll tillukeste laste emmesid, küll tudengeid (meie linnas ühtegi kõrgkooli ei ole), mõni meeleheitel töötu, kellel pole vahet, kas panna kilusid karpi või hoida lapsi.  Paar meesterahvast helistas ka, nemad soovisid tulla töömeheks ja muruniitjaks! Kutsusin lapsehoidjaks (meil ju vanaisad surnud) aga nad ainult naersid selle peale.  Üritasin panna ennast inimese rolli, kes on naisterahvas ja kellel pole tööd, mõni penskar näiteks, ja kellele võiksid meeldida lapsed, kes ei tahaks ennast liigselt koormata, aga heameelega teeks midagi, raha eest loomulikult. Mõtlesin, et äkki nad ei loe SEDA lehte. See võib vabandus olla küll. Sest eile ei helistanud keegi ja täna ka mitte. Kuigi tänases lehes ilmus jälle :(    Tööpuuduse ja hirmsa majanduse madalseisu taustal - mine nüüd võta kinni, on see Masu või Täpe või Pupu.  Lapsehoidja  otsingud jätkuvad igatahes.  Eks ma järgmisena kuulutan raadios, siis lähen räägin kirikupapaga. Las hüüab kantslist maha :)      Nali naljaks, probleem on tõsine, õhus on palju muutusi. Nagu alati, korraga. Minu uus töökoht ja kaksikute lasteaeda minek. Iida läheb ka väikeste majast suurde majja. On veel asju. Väikestviisi hirmutav, peab mainima :)