Õiguse legitiimsuse küsimus on terav sisejulgeolekupoliitikas, sest seadused peavad olema kõigi normiadressaatide poolt aktsepteeritud üldkehtivate ja õiglastena. Seda eriti juhul, kui seadused tagavad sunnijõu rakendamist või piiravad muid põhiseaduslikke õigusi (Bigo et al 2008). Habermasi legitiimsuskäsitluse veenvus peitub asjaolus, et poliitika/õiguse legitiimsuse suurendamisel on kesksele kohale seatud kommunikatiivse eetika ja arutluse mõisted (Habermas 1996, 107, 304; Käärik 2000, 129-130).