Mees ja naine, mõlemal pangad, varandused, tublid musklid, stardi­vad ühe korraga. Kumb saabub varem pärale? Sitsiilias on  juhus oda­valt saada ekspluateerimiseks kultiveerimata maid maapõue varadega. Lewis jõuab Pariisist pärale kaheksa tundi varem, kui kreeklanna Irene Apostolatose panga poolt Triestist. Kuid see on kogematus. Lewis on äri­tegemises vähem osav ja asjalik kui see naine. Nagu Habibile, nii Lewiselegi lükkab elu ise rikkused sülle, jääb üle ainult maitsta oma kaunist saatust, avantüüridesse minna, salongides haigutada ja taskuraamatusse üles märkida tarvitet naisi (nimi, aadress, vastikud detailid), vaherahust  saadik juba 414 tükki, ning kui tüdinend, neid loovutada oma abilisele (kes enne cowboy olnud, nüüd dr. phil.). Irene selle vastu on põliste traditsioonidega ärisugukonna Apostolatose võsu, energiline, vaevalt naeratav, oskab asju põhjalikult järele kaaluda, võib Lewise sarnasele mehele igalpool silmi ette anda, vihastab, et ettevõte Sitsiilias tema kätte ei sattunud, organiseerib kõik, et see nurja läheks, ostab üles kohalikud lehed, töölised, emigrantide bürood, agendid. Juba on ta Lewisest ette jõudmas:  see on sunnit oma ettevõtte loovutama Apostolatose pangale; Lewis on šokeerit, et naisel ka midagi muud võib olla peale armastuskohustuse, palub see­pärast kätt, saab korvi, katsub vägisi kallale tungida, jääb aga rüselemises alla ja lendab uksest, ise üleni armastuses. On selle järel meeleheites, joob, prassib, sõidab porgandivankri taga läbi Pariisi kui väike poiss, saadab vastusega telegrammi Irene'ile Londoni abieluettepanekuga. Vas­tuseks saab ühe sõna: Katsume.