Eelpoolmainitud probleeme (tahte kindlakstegemine, arsti vastutus) leiavad teatud määral lahenduse abistatud enesetapu protsessis. Eutanaasia ja abistatud enesetapp on teatud mõttes sarnased ja  teatud mõttes väga erinevad tegevused. Mõlemal juhul on palve suremisabiks põhjustatud füüsilisest või psüühilisest võimetusest seda teha üksi ning kartus ebaõnnestumise ees. Võimetus tegu üksi sooritada tähistab nii ligipääsu puudumist võimalikele vahenditele (näiteks medikamentidele) või ka võimetust neid kasutada (näiteks abita alla neelata). Mõned patsiendid soovivad enesetapuabi vaatamata asjaolule, et nad oleksid üksi selleks füüsiliselt võimelised. [McKhann: 1999, lk. 99-100] See võib olla soovist  jagada vastutust, või anda see kellegi teise kanda. Seesama argument võib olla ka arstidel eutanaasia vastu. Seega abistatud enesetapp, kui kahe äärmuse vahel olev juhtum, oleks siin kõige rahulikum lahendus.