Teadvuse uurimine pole midagi imelihtsat, kuna see, mida me mõõta tahame (teadvus) pole meie uurimismeetoditele (näiteks fMRI-aparatuur) otseselt kättesaadav. Teadvus on privaatne (kogetav ainult esimese isiku perspektiivist) ja seega ei ole teadvuseuuringute puhul muud võimalust kui küsida katseisikult ta teadvuse sisude kohta ning kasutada seda subjektiivset informatsiooni teadvuse kohta, et analüüsida ajukuvamismeetoditega saadud andmeid. Üks põline probleem selle lähenemise juures on see, et võib väita, et 1) katseisik kogeb tegelikult teadvustatult palju rohkem kui ta seda vastata suudab ja et 2) teadvuse mõõtmise asemel mõõdame tegelikult ainult teadvuse sisude kohta teabe andmisega (subjektiivse raporteerimisega) seotud ajuprotsesse. Seda probleemi oleme käsitlenud ka siin. See on tüütu probleem, sest teadvuse uurimiseks on muidugi tarvis kindel olla, et tõepoolest uuritakse ja mõõdetakse teadvust!