Esimest korda lavastajakätt proovides tõestas Korea näitleja Jang Ik-Joon, et vististi isikliku teema valimise ja hea tahmise  juures võib saavutada kõike. "Hingetu" on hüpervägivaldne draama, mille keskmes on koduvägivallast irduvad häiritud meeled ning kõiki nakatav viha, aga ennekõike saavutab osalt kriitiline teos inimliku draama mõõtmed, mistõttu võtab maad ka realistlik tunne, et vägivald sünnitab vägivalda ja vägivallalabürindist pääsemist ei pruugi alati edu saata. "Ddongpari" on oma olemuselt väga mitmekülgne, kuid pealispinnalt ühekülgne. Film nõuab süvenemist ning eri sisuliinide pidevat jälgimist ja läbi arutamist. Mis  sünnitab vägivalda? Kodune vägivald või vaesus? Kui kodus valitseb pidevalt pingest praksuv õhkkond, siis pole ime, et end hiljem tänava peal välja elatakse. Kui vaesus, siis mis sunnib ühte inimest teist ründama? Soov raha saada, maksta kätte teisele selle eest, et elu nii halb on? Milles on teised süüdi, et kellegi elu on allapoole nulli ja kodus valitseb kohati hullumeelne olukord, mis paranemise märke näita? Vägivald füüsilisel ja psühholoogilisel tasandil on tingitud vihast kellegi või millegi vastu,  mis tuleb endast ühel või teisel viisil välja lasta. Nii muutub vihaobjektiks kogu maailm, kogu ühiskond ja kõik kaasinimesed. Igal hommikul ärkab Sang-Hoon oma armetul madratsil. Joob räige pohmelli vastu vett ning läheb hilinedes tööle, mis näeb ette võlgade sisse nõudmist ja seda sageli eriti verisel viisil. Iga päev mängib Song-Hoon "isa" oma õe pojale, viib talle asju ning püüab toeks olla. Sisimas on headus olemas, aga viha ja sellega kaasnev kurjus ning ükskõiksus varjutab kõike ja põhjustab valu ka  kõige lähedasematele.