Armastuslaul    kui jäädki  teeks mis kuhugi ei vii  ei saagi viia vana jalutut  siis armas jumal mõni päev tee nii  et väsind õnne tunneks valutut    ei mingit kahtlust mingit salaviha  mis mingituna lahkusena näib  et ma ei tunneks siis et see on liha  mis sinu teele tolmu sisse käib    on nagu lõpeks silmapiiril elud  kus piiri nuga läbi lõikab tee  sa oled tuul ja põllud ära silud  ja mina tahan aga pole see    ma oma mängust viltu olen aetud  nii  silmapiiril tekib samasus  kas olin täis või kas olin laetud  kui tundsin ära mis on armastus    12 aastat. Või on seal vahet?  Kui ma lugesin-kuulsin Su minekust, olin ma päriselt kurb.  Mitte, et see oleks ebaõiglane tundunud, mitte, et ma poleks austanud Su teed ja valikut.  Ma ise oeksin nagu millestki väga olulisest ilma jäänud.  Oleks nagu servapidi tundnud seda ülisuurt ängi ja kurvastust.  Või ma vaid kujutan seda enesele ette.  Ma ei tea.  Aga ma  mäletan Sind austuse ja nukrusega.