Toiduainete pakkumisahela konkurentsitihedusele hinnangu andmine suvalisele hetkeseisule toetudes ei anna tervikpilti. Ka turuosaliste endi väljaütlemiste peale ei tasu tõsimeelselt loota, sest neil võib  olla kas või signaliseerimise eesmärgil motiive konkurentsiolukord tegelikust pinevamaks rääkida. Ajapikku on siiski esinenud olukordi, mis konkurentsile rohkem valgust heidavad. Aastail 2006-2008 suurendasid paljud tootjad, töötlejad ja turustajad juurdehindlusi. Olukorda võiks kirjeldada tööstusharu enesedistsipliini nõrgenemisena, kui konkurentsi ohjeldav jõud hinnatõusule oli pärsitud. Hindade selline ülereageerimine valmistas pinda ette järgnevaks languseks. Toiduainete pakkumisahelas toimib konkurents  mitte üksnes püramiidi ühe tasandi turuosaliste, vaid ka eri tasandite vahel. Kui näiteks välisturule müümise võimalused paranevad, siis kasvab töötleja jõud hinnaläbirääkimistel kaupmeestega, ja vastupidi. Seda vastupidist olukorda ilmestab 2009. aasta, kui toidu hind alanes nii maailmaturul kui ka Eestis. Tookord langesid mitme põhitoiduaine letihinnad, kuid mitte maailmaturu ette kirjutatud taktis. Kaupmeeste juurdehindlused püsisid visalt või isegi tõusid, andes märku mitte just eriti tugevast  konkurentsist. Hinnalangus toimus pigem tootja ja töötleja arvelt, kes pidid läbi ajama märksa väiksema müügituluga. Rahvusvaheliste võrdluste järgi on meie jaekaubanduse turg võrdlemisi koondunud ja sellega kaasnevad omad ohud. Jaekaubanduse konkurentsitiheduse lakmustestiks kujuneb järgmise aasta algusse planeeritud Tallinna müügimaksu kadumine. Turuosalised on nimetanud müügimaksu kehtestamist hinnatõusu ühe põhjusena, mistõttu peaks selle kadumine konkurentsitihedal turul kohe kaasa tooma hindade languse. Eks me  näe.