"Baas 211.....35    Sõna "ODESSA" ei ütle enamikule midagi. Ainult venelased, kuuldes seda, väidavad veendunult: tegemist on Musta mere ääres asuva suure sadamalinnaga.    Ainult haruharva mõtleb mõni inimene pisut järele, ning vastab: oli mingisugune SS organisatsioon...    Üldiselt võttes- on õigus ka neil viimastel.  Kaugeltki kõik ei jõudnud ära sõita Antarktikasse, paljudel ei õnnestunud jõuda ei lennukitele ega allveelaevadele.    Neil tuli jääda Saksamaale, kus neid ähvardas kohtulik süüdistus ning võimatu polnud ka surmanuhtlus.    Selle vältimiseks oli juba 1946 aastal Hispaanias, Madriidis, kus valitses Franco, asutatud organisatsioon nimega"ODESSA".  Lahti seletatult tähendab see: "Endiste SS-laste ühing".  Nagu teada, SS-i liikmed ei saa kunagi "endisteks".  Kogu Euroopat hakkab katma peenike agentuuride võrgustik, koodnimega "Ämblik". Tänu sellele võrgustikule põgenevad Saksamaalt  turvalisematesse riikidesse kümned ja sajad SS-lased. Eelistus antakse isikutele, kelle käed on verega määritud ning "Ahnenerbe" kaastöölistele.  Sellistele nagu oli ka minu isa.  Võrgustiku "Ämblik" eesotsas seisis tuntud diversant Otto Skorzeny.    http://et.wikipedia.org/wiki/Otto_Skorzeny    Skorzeny käsutuses olid suured rahalised vahendid- natside varud polnud kuskile kadunud.  Organisatsiooni juht omas  hulgaliselt erinevate riikide välispasside blankette. Ainuüksi Argentiina andis talle 7000 eksemblari.    Muideks, Argentiina ja teised kolmanda maailma maad ei jäänud alati väljarände lõpp- punktiks.  Järeleproovitud ja ustavamad inimesed saadeti edasi Jäisele Kontinendile.  Olafi hinnangul ületas "Neu Schwabenlandi" elanikkond 1946 aastaks 60 tuhandet inimest.  Paigutati nad eelistatult maapealsetesse jaamadesse, eeskätt "Paradiisiaeda". Osaliselt ka "Valhalla" koobaslinna.  Selles koobastikus asuski peamine tööstuskeskus ning allveelaevade baas. Poolteistsada allveelaeva vajasid pidevat hooldamist. Peale selle alustati UF transpordiseeria allveelaevade ümberehitamisega allveeristlejateks. Alused said oma pardale suure hulga torpeedosid ning ballistilised raketid "Vau 2".  Sakslased, nagu varemalt reaktiivhävitajatega, ennetasid ka selles valdkonnas kõiki teisi.  Aga see on teine lugu.    Oma mõne eksisteerimisaasta jooksul organiseeris "ODESSA" Saksamaalt ära  ca 20 tuhat inimest. Mitte vähem kui 5 tuhat sattusid neist Antarktikasse.  Organisatsioon töötas järgmisel viisil.  Saksamaal asus arenenud agentuuride võrgustik, mis omas suuri rahalisi vahendeid. Rahad läksid eeskätt kohalike võimuametnike äraostmiseks, kes ( vähemalt Lääne okupatsioonitsoonis ) olid nõus pistise eest vaatama läbi sõrmede faktile, et endised kurjategijad põgenevad vastutuse eest.  "ODESSA" käsutuses olid ka väikesed löögirühmad, kes vabastasid inimesi äärmisel korral  jõuga. Nende rühmade kasutamist rakendati vaid hädakorral, püüdes neile mitte tõmmata liigset tähelepanu.    Harilikult suunati päästetud üle piiri kas Šveitsi või Itaaliasse. Ideaalvariant oli pääseda Hispaaniasse, kus natsid said tegutseda praktiliselt avalikult.  Sattunud välismaale, väljastati põgenikele koheselt ( enamasti Egiptuse või Argentiina ) välispass ja nad võisid alustada oma uut elu.  Skorzenyil olid laialdased sidemed: päästetud võlgnesid nüüd talle oma elu, seetõttu neist  said automaatselt agentuuri liikmed. Nii tekkis võrgustik mis pidi varsti hõlmama kogu maailma.    "ODESSA" tegemisi proovisid uurida paljud ajakirjanikud, kuid praktilised kõik katsed lõppesid läbikukkumisega. Endise diversandi asutatud organisatsioon oli palju võimsam ja distsiplineeritum kui näiteks Sitsiilia maffia. Reeturitega käidi ümber mitte vähem karmilt. Inglane Thomas Krouvel ( kirjapilt võib olla vale- varjutroll ) pühendas mõne aasta oma elust uurimaks selle organisatsiooni tagamaid. Ta  hukkus hiljem teadmata asjaoludel. Inglane on muuhulgas kirjutanud järgmist:    See süsteem toimib nagu hästi õlitatud kellavärk. Tal on oma keskus, omad juhid, kuid kui te isegi likvideerite "Pea", jäävad ikkagi alles "Harud" kes täidavad edasi neile pandud kohustusi.  Sellise organisatsiooni, nagu "ODESSA" olemasolu paneb sügavalt kahtlema, kas III Reich ikka hävitati 1945 aastal?...  Paistab, et see jätkab tegutsemist, olgugi, et ilma kindla geograafilise asukohata, olgugi, et  piiratud arvu inimestega...    Kuid kui kuskil maakeral toimub natsionalismi esilekerkimine, ei tasu kahelda: Hitleri järglased on kohal, ning aitavad asutada uut, IV Reichi, palju ohtlikumat ja võimsamat kui oli Kolmas Riik.    Need sõnad osutusid prohvetlikeks. Hiljem võtab "Ämblik" oma nähtamatu tiiva alla paljud "valgete maade" rassistlikud ja rahvuslikud liikumised. Rahastab neid ning koordineerib nende tööd.  Näiteks võivad olla Ameerika Ku- Klux- Klan, Euroopa "Skinheadid". Kõik nad  tegutsevad ühe süsteemi raamides, sageli ise mitte aimates seda...    Eraldi tuleks rääkida Otto Skorzeny suhetest "Neu Schwabenlandi" juhtkonnaga. Kuni Bormanni saabumiseni 1947 aastal oli seal peremeheks Hess. See mees oli müstikale orienteeritud ning mitte eriti tugeva iseloomuga. Seetõttu ei avaldanud ta ka muljet endisele karastunud diversandile.  "Ämblik" eksisteeris suhteliselt sõltumatuna.  Rohkemgi veel.  "Hitleri Peadiversant" mõtles tõsiselt võtta oma kontrolli alla  järelejäänud III Reichi killukesed, sealhulgas ka Antarktika baasi.    Aga "Uut Svaabimaad" oli taas ähvardamas tõsine oht. Ja ei tulnud see hoopiski mitte väljapoolt vaid hoopis seest.  Suurem hulk elanikke olid küll veendunud rahvuslased- tavalised insenerid, oskustöölised, erinevad õpetlased. Kuid kõik nad kannatasid pealesunnitud eluviisi tõttu jäisel maal. Kaugel normaalsest inimühiskonnast. Neil puudus igasugune ühtne aade, mille nimel seda kõike välja kannatada.  See  natisonaalsotsialistlik ühiskond hakkas lähenema tõsisele kriisile...    Kuid kõik muutus. 1947 aastal ilmus taas lavale Martin Bormann...    ( järgneb )      [Muudetud: 12-14-2009 varjutroll]