«Oleme täna tulnud siia kirikukotta mälestama neid, kes meie juurest on läinud. Süütame küünlad, mõeldes neile meile lähedastele ja kallitele, kellest tunneme puudust,» rääkis Heino Nurk. «Inimeste ja asjade  väärtusest saame aru siis, kui neid enam ei ole. Siis saavad need erilise selguse, nagu tähed taevas, kui väljas on pime.» Veel rääkis ta põlvest põlve püsivatest mälestustest, kui inimesi enam nimepidi ei mäletatagi.