Enne budistliku meditsiini Tiibetisse jõudmist olid tiibeti rahval omad ravimeetodid, mis pärinesid shamanistlikust böni usust ja loodusvaatlustest. Näiteks haava peale pandi odraõlut, vahel kasutati õlisid, vahel soovitati juua keedetud vett jne.  Kuni 8. sajandini arenes tiibeti meditsiin böni kultuuris. Indias arenes samal ajal oma meditsiin ja paljud India kuulsad pühakud, õpetlased ja joogid, nagu näiteks Nagarjuna, Asvagosha, Chandrabinanda õppisid meditsiini ja saavutasid oma teadmistes kõrge taseme. Umbes 8. sajandil jõudis budism ja ühes sellega ka meditsiin Indiast Tiibetisse. Kuulus tõlk Vairocana tõlkis meditsiinialased tekstid sanskriti keelest tiibeti keelde. Tiibeti meditsiini teoreetiline pool pärineb puhtal kujul budismist, ent  praktiline külg on saanud mõjutusi erinevate meditsiinisüsteemide poolt, nagu bön, india ayurveda, hiina meditsiin, pärsia meditsiin jt.