Kiriku enda sees oli siiski rahutu, kuna olid teatud vastuolud konservatiivsete (muudatusi mitte soovivate) ning uuendusmeelsete inimeste vahel. Viimaste hulka võib lugeda usuvoolu nimega pietism toetajad. Nimelt arvasid osad kirikuõpetajad, et usuelu tuleb elavdada senisest sügavama sisemise tunnetamise suunas.  Nende teeneks võibki pidada usu lähendamist rahvale.