Hellar Grabbi nimetab Nõukogude Liidu 1960. aastate arengusuunda konservatiivseks ja kirjeldab tekkinud situatsiooni järgmiselt: "Partei jääb üldiselt konservatiivseks jõuks [---], ning kuna partei on tugevasti läbipõimunud nii tööstuse kui sõjaväe juhtkonnaga, rääkimata parteibürokraatiast endast, on  tema sisepoliitika üheks peamotiiviks praeguse sotsiaalselt väga ebavõrdse ühiskondliku struktuuri alahoidmine. [---] Majanduses jääb rõhk edasi rasketööstusele tarbekaupade arvel, forsseeritud industrialiseerimine jätkub [---], linnades elamispinna- ja korterikriis jääb püsima. Kui laiema rahvahulga elus paranemist esineb, siis seda peamiselt ainult ainelises osas [---]."(Grabbi 2004, 115.)