Ma ju tahaksin elada seda maailma  Mille võib leida teiselt poolt pilvi  Kaevupõhjast, kus vee asemel tuleb vastu maa  Õunapuu, ahju ja ojaga.  Et vanaemake ytleks ometi kord  et nyyd on kõik tehtud  hästi  et enam ei pea kartma  et veealuse maailma sõnad  jäävad minuga ka trolli peale joostes  ja et kunagi võiksin minagi joosta yle niidu, kaheksakannaline vöö vööl,  klaashelmed kaelarahade vastu kõlisemas ja  punased vaselistega kindad vöö vahel.    Või võtta lõpuni vastu selle ilma usutunnistus  mida antakse peale kolme ja kahte aastat  mis tunnistab su vääriliseks teenima  seda nyydset jumalat, raha.  Ollagi tehtud ainult titaanist,  tänavalambi oranžikast läikest asfaldil või betoonkividel  ja kaotada viimnegi tundlikkus,  tuimestada ära selle nabanööri lõikamise valu  sest rahaga saab nurga tagant osta ka unustust.    Mõlemat ei saa, kumbagi ei taha.  Kahtlus ju jääb, ent yks  on kadunud sellest hetkest  kui teine vastu võtta.  Elu ei andesta kunagi.  Maa ei andesta - aga inimene?    (kooljakuu 9., 10221)