Tegelaste karakteristika - mis draamas saab esijoones olla kaudne, toiminguna,  käitlusena, kuid ka otsekohene, kas kaastegelaste suu läbi või autorilt endalt režiimärkmete näol, millist vii­mast Hauptmann tarvitabki silmapaistvalt -ei jäta palju soovida. On paratamatu, et draama surutud ja erilise vormi tõttu jääb ka­rakteristika skeemiliseks, kuhu täie elu sisendab alles elav lava-tüüp. "Kangrute" tegelased on kõige tavalisemad inimesed, edasi antud kogu oma igapäevase ja naturalistliku elulikkusega. Eht­sust tundub igas liigutuses ja sõnas, inimesed ja nende vahekorrad on käegakatsutavalt  esemlikud. Kuid mitte küllalt meisterlikust üksiktegelaste esitamisest; siin köidavad eriti meeli suured massi­stseenid ja huvitab massipsühholoogia, mis alal "Kangrud" on va­rasemaid ja silmapaistvamaid teerajajaid. Huvipunktis seisabki siin õieti mass, töölisteklass, kust see alles 5. vaatuses libiseb üksikule. Nimelisis üksiktegelasis võib näha sotsiaalsete vastandpoolte ja nende üksiksuundade esindust: sellest tundub teos tervikuna omandavat sümboolset kandvust, nagu seda omab iga organiseeriva ideega  teos. Alles sealt algab tõeline kunst, kui tegelasi on võimalik võtta ka ülekandvalt, tüübi esindajaina.