Need on päris igapäevased sündmused, millest jutustab meile Choromański oma novellikogus, kuid kirjanik oskab anda ka kõige  banaalsemale olukorrale omapärase väljenduse, ta oskab kujundada igivanugi armastuse ja sõpruse teeme õige omapäraselt. Kui ta selle kogu "Banaalses jutustuses" laseb tiisikushaige surra juhusliku armu­kese kaenlas, siis oskab ta seda drastilist sündmust arendada haruldase võlu, lihtsuse ning hea ja targa tundelikkusega. Teises novellis "Hullumeelne jutustus" on tegevustik viidud närvihaigete sanatoo­riumi ja kirjanik kasutab kirjeldamisel siingi temale omast, juba kahes eelpool nimetatud romaanis tarvitatud  kirjanduslikku võtet: kujutada kõiki nähtusi erinevatest vaate- ja lähtekohtadest, viies selle kujuta­misviisi kõnealuses novellis haaravale meisterlikkusele.