Käin alati linnas tööl olles õhtul rimist läbi tuvastamaks, kas on hea hinnaga kala müüa. Täna ostsin lõhefileed (maitses hästi, juba otsas). Muuhulgas ostsin õunu, 14 eeku sentidega kilo. Kui makstud sain, jäi pilk tšeki peale ja kohe esimene rida - õunad, 19.90 kilo. Tegin müüjale märkuse. Müüja ütles, et tema midagi teha ei saa, pean infosse minema, et raha tagasi saada. Ma rehmasin käega, et, ah, ei viitsi sebida. Ajan  seal siis asju kotti, kui äkki müüja paneb mu õuntega jeehat, tšeki haaras ka mu näpu vahelt ära. Mina asjaliku naisterahvana ei jäänud mokk töllakil vahtima, vaid jooksin talle järele. Sõna otseses mõttes jooksin.