Nihutati järjekindlalt esile sisu tähtsust, tunnustades aga ka vormi tähtsust. Vorm olgu adekvaatseks avalduseks sisule ka  üksikasjus ja ärgu püüdku sõnavahtu tekitada igal juhul kui väärtust omaette. Kõigepealt sõnalist otstarbekust, selgust, täp­sust; lihtsus pole häbiasi. Estetism, mis alates Noor-Eestist oli Siuru istutusel ajanud juured sügavale kuni kooliõpilaste kirjatöödeni ja saanud aprioorseks vooruseks, kuulutati paheks. Siit on muidugi kerge minna naturalistlikku ühtsusse, kuid selle eest hoiatati.