Eestis on poliitika ikka täiesti nõukogude mentaliteediga. Et kes pole meiega, see on meie vaenlane. Või et kes on X erakonnas, see on vaimupuudega. Jne.    Selle asemel, et normaalse demokraatia kombel respekteerida ka teiste inimeste arvamust, mõista et ka neil võib mõneski asjas tegelikult õigus ja sinu enese fännitud parteil  mitte.    Õigus või mitteõigus olekski liiga valesti öeldud, küsimus on tegelikult lihtsalt inimeste prioriteetides. Et kas riigi prioriteediks peaks olema maksimaalne majanduskasv või korralik tervishoid/sotsiaalhoolekanne, kas venelasi tuleks omaks võtta või eemale peletada, kas parem on korruptiivne ent meeldivat poliitikat ajav juht või usaldatav ent ebameeldivate vaadetega mees, jne. Neid prioriteete pole mitte kellelgi õigust ette kirjutada.