"Keski ei või seda õnne [puude õitseilu] enam tunda kui mina, kes ma [2. a. s. n.: puuie all] üleskasvanud täna päävani suuremat õnne ei tunne kui nende viluandjas varjus istuda, et kui tarvilist aega oleks, mind lahedat ilmal sealt ükski tuppa ei tohiks ajada. Elamine suures linnas, kus igalt poolt kivi müürid mind kitsendaksid, saaks mulle kõige raskemaks nuhtlu­seks olema. Võru  linnake on otsekui minu tarvis ehitatud, sest et siin vesi, puud ja puhas tuuleõhk ial ei puudu" (Kr. Koid. 1, lk. 242).