Kui esimesed herrnhuti rändapostlid saabusid Liivimaale, siis  polnud kujunev "Ev. Vennaste Uniteet", mis end alguses mõnikord nimetas ka "Valdus-böömi-määri Uniteediks", veel vormiliseltki ühinenud Augsburgi usutunnistusega. Aga vaeste ja imetletud pagulaste kujul kaastundmust võites ja nagu luteri usu pastorite abilisteks tuli esimesi Zinzendorfi liikumise liht­samaid eestvõitlejaid. Nad leidsid eest Põhjasõja hädadest vaevalt toibunud saksa asunduskonna, millele Peeter Suur oli kind­lustanud Augsburgi usutunnistuse vabaduse ja rootsiaegse kiri­kukorra säilitamise.  Peale ühe ja teise pastori külastamist va­helduva õnnega - katsusid uued Jeesuse ohvri evangelistid põl­vile vajudes pinda ka mõne mõisniku juures. Pind tundus herrnhuutlikule misjonitööle taoti üsna soodus olevat. Sõda ja katk oli endiste ortodoksaalsete kirikuõpetajate kaadrit armutult laas­tanud. Ei tehtud nüüd ikka küsimust vormilisest jutlustamisloast ja "puhta õpetuse" eksamist. Vastuvõtlikus mõisas mõjus hästi mõte saada krahv Zinzendorfi vennastekogudusest ausaid ametmehi, kes ühtlasi palvetunde  võiksid pidada mõisaperele ja külarahvast äratada poolpaganusse tagasilanguse pahedest.