Minu sportlikuks taustaks ja armastuseks nr 1 oli korvpall, milleni ma jõudsin pooljuhuslikult, olles eelnevalt ära proovinud - nii maadluse, lauatennise, sulgpalli, karate kui jalgpalli. Rattaga sõitsime me nagunii kõik.  Pärnus, paar tänavat minu kodutänavast edasi, asus Pärnu tänavasõidu stardi- ja finišiala. Ma olin alati kohal. Peale võistlust keerasin enda Ereliukas'e lenksu alla, panin lühikeseks lõigatu dressipüksid (rattapükste imitatsioon) jalga, isa nahksed ratturikindad kätte ja kimasin mööda vihmamärga kruusakattega kodutänavat edasi-tagasi ning kujutasin endale ühtteist ette. 8. klassis ostsin perekonnatuttavast matemaatikaõpetajalt, kellega isa kunagi oli ratast sõitnud, 60ndetest pärit Harkovi rattatehase  sõiduvahendi "Sport" ja isa abiga vuntsisin ratta sõidukõlbulikuks. Siiski jäi see pelgalt kruiseriks, tõsi küll, väga šefiks kruiseriks kui meie teedel ja tänavatel toimuvat jälgida. Ja edasi tuli korvpall ja ainult korvpall, söögi alla ja söögi peale. Ahjaa, ratas on mul siiani alles ja ootab oma ametivenna, XB3 (Harkovski Velosipednõi Zavod) trekiratta "Record" kõrval renoveerimist. Kui asjaks läheb, peatun teemal kindlasti pikemalt.