Kuna inimese suhe ta mina tahtest mõjustamatu, oma tumma iseelu elava maailmasfinksiga on ainult inimese enese poolt aktiivne, kuna ta lahendavad hingestused on irreaalne fiktiivne fantaasia, - on konkreetne ning reaalne inimese vahekord ühis­konnaga. Kuna see mina pöördub anduvas alistuses universumi altarile, võib ta ühiskonnas  nõuelda enesele aujärge. Inimese sotsi­aalne suhtumus, ühiskondlik kohandumus ongi ta minatungide sobitus kollektiiviga. Inimene kõigi oma vaimsete väärtustega pole muud kui ühiskondliku arengu produkt, ja pole mõeldav tänapäeval ta elu väljaspool ühiskonda - võttes ja andes elab ta selles rakukesena. Indiviidi minainstinktide tugevusest oleneb see, kas ta tahab elada eeskätt enesele või ühiskonnale, kas ta on egotsentrik või altruist. Minarõhutus aga, isiku eba­kohtade kattena tihti eriliselt peenendunud, omab  suunda ühiskon­nast välja. Nii leiame elus sel või teisel kombel erakuid või kollektiiviga takistamatult sulavaid, sotsiaalseid inimesi. Ühiskondlikult suveräänne, solidaarne, initsiatiivne ja produktiivne inimene on sotsiaalne, inimene, kes on enesevastutuslik ja vaba, kaasinimesi sallivalt samaväärseks hindav ja nendega liituv, algatusrikas ja viljakas.