"Ega ma ka enne  järele ei anna, kuni kaks kätt rinna peale olen pannud" - nii kirjutas C. R. Jakobson 1869. a kevadtalvel oma sõbrale Jaan Adamsonile, kui tema esimene katse soetada ametivõimudelt luba oma ajalehe väljaandmiseks ähvardas nur­juda. Selles lauses, mis küll kirjutatud teataval konkreetsel juhul, on Jakobson ise andnud tabava iseloomustuse kogu oma nõrkematule võitlustahtele, mis on tema isiku põhilisemaid jooni ja millist tahet ta püüdis kasvatada kogu Eesti ühiskonnas - olu­lisema eeldusena selle rahvuslikule  uuestisünnile. Kui Jakobson 13 aastat hiljemini pärast selle lause sõnastamist "kaks kätt rinna peale" oli pannud, oli tõeks jäänud tema kinnitus: "ega ma ka enne järele ei anna. . ." Ainult üks suutis murda tema tahtekindla võitlusinnu - surma paratamatus.