Lühemate lihtlausete eelistus ning la­koonilisuse energia, mida Metsanurk oma senivaadeldud teoseis tarvitab põnevuskoh-tades ja jutustuse resp. peatüki lõpu eel (nagu lavakunstki nõuab kiirustamist vii­mases vaatuses), saab esmajärgulise tähtsu­sega stiilikomponendiks ekspressionistliku kallakuga jutustuses "Jumalata" (1921). Äärmuslik näide: "Vaenlane kogus jõudu. Võitluse ägedus  kasvas. Siin ja sääl tuli ta­ganeda. Kõik mis käepärast, visati tulle. Otsustav lahing algas. Ei olnud enam päeva ega ööd. Päike oli Kiideonis seisma jäänud, teda ei olnud suitsu pärast näha. Kuu võis Ajaloni orus seista. Tedagi ei olnud öösiti näha.