Lained-nimelist kogu iseloomustab kõigepealt argielupiltide, humoristlike ehk satiiriliste, rohkus. Mõnes  ühiskondlikus pilkes saavutab luuletaja moraalne põlastus juba keski tatud teravuse ja tõhu. Edasi leiame kogu alguses mõned lühikesed laulud, milles laulik oma suhteid ühiskonnaga esitab. Nende paatos, kuigi mitte päris uus, on tähelepandav. Need nagu mõned teatavate elulooliste kudedega läbi­põimitud tooted pakuvad siiski enam isikukohast kui puhaskirjanduslikku huvi. Armastuselauludesse, mida kogus kesteab kõige enam on, kipub, nagu vareminigi, kuigi see endises laadis ei avaldu, isegi harva kerge kurb  kelmika tooniga, miski resignatsioonitunne, loobumise meeleolu, koguni miski hauatagusus. See mündib A. Haava hilisemad armastuselaulud pisut raugeks, kalmu tundeliseks, seda enam, et arutav toon ikka enam esile tikub, lauludele sagedasti mõistupärase toonituse andes.