Ma ei ole kumbagi raamatut lugenud, kuid Sinu kirjutis meenutas mulle kunagist töökaaslast, kelle õde absoluutselt kõiges nägi negatiivset, kui ta ise samades asjades midagi head tabas või lihtsalt vaatas neid läbi huumoriprsima. Isegi, kui ta hiljem vähiga võitles, jätkus tal häid sõnu kõigile ja kõige kohta, ning kunagi  ei ole ma kuulnud teda kurtmas ega hädaladamas! Inimesed on väga erinevad (isegi ühes peres!). Ja ma kujutan ette, et mõnele just meeldib lugedagi asjadest kriitilise pilgu läbi, mõnele jälle mitte (mina kaldun vist viimases suunas, kuigi kriitilised kirjutised panevad mõtte tööle ja tahtmise oma arvamust avadada, positiivsetega noogutan lihtsalt rõõmsalt kaasa   .