Etterutates ütlen, et algas tore nädal. (Nädala all pean silmas seitset päeva, mitte uut nädalat, sest nädalapäevad on küll totaalselt  sassis).  Äratus kell 4:30, kella 5-st teele. Lõunaks jõudsime Bangladeshi-India piirile. Valmistasime end ette järjekordseks, kahetunniseks saagaks, kuid kuna tegemist oli suurema piiripunktiga, läksid asjad siin oluliselt libedamalt. Bangla ametnikel oli isegi arvutid ja meie andmed liikusid kuhugi exceli faili. Üks seltskond triiksärkidega härrasid tuli meie juurde ja palus, et me ütleksime midagi head Bangladeshi kohta. Kiitisme siis inimesi ja nende külalislahkust, kuid ei saanud siiski mainimata  jätta bussijuhte, kes erinevalt kõikidest teistest liiklejatest on täielikud debiilikud. Selle peale vastati meile: "Thank You for visiting our pure country!" "Võta heaks! Teine kordki!"  India piirivalvur lappis minu passi jälle leht-lehelt läbi ja küsis iga viisa kohta, mis see on? India, Hiina, Süüria, Vene, Vene, Pakistan… Krt, et mul neid seal ka nii palju pidi olema. Ei, ei, see on tagakaas, seal vahel ei ole midagi. Ok, minu pilt pea alaspidi on ka muidugi huvitav. Damn, kui tüütu!