Viimane nädal on olnud veidi kummaline - mu mõtted on kuidagi nii hajevil, et taban enda olemuse pidevalt kusagilt kaugel kaugel reaalsusest eemal samal ajal, kui keegi püüab mulle midagi tähtsat seletada. Näiteks eile istusin koosolekul, kus ma oma  arust kuulasin teiste juttu aga siis ühel hetkel töökaaslane küsib, et Anneli kuidas sinuga lood on? Mul tekis nagu küsimus eee-mismõttes? Töökaaslane siis seletas, et ma olevat väga kauge pilguga ja sealjuures ise mõtlikult naeratanud. Seda ma tean küll, mille peale ma mõtlesin aga ütlesin, et on neljapäev ja reedeks tuleb plaane teha. :D    Lisaks kummitavad mind vaheldumisi Britney, Epliku ja Kid Rocki muusika palad, mis panevad tahtmatult varba laua all tatsuma ja puusa ringi jalutades nõksuma.  Tunne on ainult selline, et keeraks muusika põhja ja laseks muusikat endast ning mu kaugetest mõtetest läbi ujuda.    Rääkides ujumisest siis ma olen oma uitavate mõtetega täiesti lootusetu meelde jätma basseini otse - basseini alguses veel mäletan, mitmes ots aga teises otsas on pea arvestuse osas pulki täis ja nii ma olengi sunnitud edasi ujuma umbes-täpselt teadmisega. Aga trenn on mõnus. Peale seda kui trennitegemise tõsiselt käsile võtsin, tunnen juba keset päeva, kuidas tahaks õhtul trenni  ronida ja end välja elada. Seda pole veel varem juhtunud, et mina vean end 4x nädalas trenni ja kükitan seal 1,5-2 tundi. Üks lahedamaid asju on spinning, kus mõnus muusika rütm paneb mind justkui tundma, et olen rattaga üks tervik, ja seepärast väntaks aga aina rohkem.    Nii palju mõtteid...