Keskse teema nimetasin aga "visuaalse teadvuse võlukunstiks" - küsimus sellest, milline on meie fenomenaalne visuaalne teadvus tegelikult ja kuidas ta saab olla selline nagu ta on. Siin peitubki minu jaoks see "maagia" - 3 korda sekundis teeme silmaliigutusi, mistõttu pilt silme ees peaks hüppama, kuid ta on stabiilne; võrkkestal on valgustundlike retseptorite arv ja tüüp olenevalt kaugusest keskpunktist  väga erinev, ajus saab see sama keskpunkt (foovea) esindatud ja analüüsitud palju rohkemate neuronite poolt, kuid meile näib, et kogu pilt on homogeenne - igal pool sarnane, nii fiksatsioonipunktis kui ka sellest eemal; kuidas saab teadvustatud kujutis olla nii selge ja ühemõtteline, olgugi et sisend võrkkestal on mürarohke ja ambivalentne? lisaks sellele tundub meile, et me näeme kõike, kuid tegelikult ei ole see tõsi, see on arvatavasti illusioon - kuidas ja millega on täidetud nägemise perifeersed  piirkonnad, kus meil tegelikult informatsioon puudub? ühes küsimuses: kui nägemine koosneb tegelikult hüplikust, ebaühtlasest ja mürasest sisendist, siis kuidas on võimalik sellest tekitada "võluvat" teadvuskujutist? Kus on selle võluva teadvuskujutise neuronaalsed korrelaadid?