Üks mees, keldriurgas, luksusrestoran ja  lõputult helisev telefon ehk siis lugu sellest, kuidas toimub restorani laudade broneerimine noobli restorani kulisside taga. Väga lahe on vaadata, kuidas üks mees mängib umbes 40 erinevat rolli ja seda nii veenvalt, et vaatajal ei teki kordagi kahtlust, et telefoni otsas on just see tegelane, kes seal väidab end olevat. Tulemuseks ongi see, et vaatajana istud ja ootad juba põnevusega järgmist telefonihelinat, et kuulda ja näha, kes siis järgmisena toru otsas sõna võtab.    Jällegi üks väga tore  etendus Draamateatri esitluses. Lisaks ka meeldivalt lühike näidend, mille jooksul tagumik ei jõua veel tooli kuju omandama hakata.