Vaevalt leiame sümbolisti, kes eneses tungi ei näeks kõike ühendada je teatava keskpunkti ümber koondada. Kuid vaevalt leidub ka niisugust seisukohta, kus kõike harmooniliselt vaadelda võib. Olgugi, et viimane väga arusaadav on, pakitseb pea igas sümbolistis tahtmine teatavat sünteesi kätte saada, mis  eneses kõike täielistst ja täiust kannaks. Mallarme unistas suurest 20-raamatulisest sünteetilisest tööst, mis kõik pidi kokku võtma, kuid suri enne ära, ilma et ühtegi annet sellest plaanitsetavast tööst oleks avaldanud. Viimasel ajal näikse A. Belõi suuri ehitusi tegevat. Omas kirjatöös Эмблематика смысла haarab ta geniaalse pilguga inimese vaimse loomise nähtused ja katsub neid, s. o. kogemuse rea ja loomise rea, lõpeks ühises kehastatud sümbolis kokku viia. Kuid nagu ta ise ütleb, on terve ta ehitus  alles "prolegomenate prolegomenad" ja nii pea ei või ühisest sümbolismi teooriast, mis kogu nähtused ja nähtuste sisemuse ühen­daks, veel juttugi olla. See on tuleviku ülesanne.