Mingid detailid on meeles. Keegi mees Studd võis ta nimi olla, tema andumus ja Bevington. Need on zamizdati ajast veel meeles. Pühast Franzust rääkimata. Aga praegu on ema Teresa see keda eeskujuks võtta. Igal inimesel on õigus surra voodis nii et keegi tal käest kinni hoiaks. Voodi on meie kultuuris garanteeritud aga see teine pool on väga kaugel ära. Ja vist üha kaugemale ära läheb. Nii on seegi nägemus meil siin Eestis sama aktuaalne kui Indias. Jah see ordu tahab loomist. Rõõmsate meeleparandajate  ordu. Mult alles eile küsiti et miks sa oma sekti ei tee. Ma olen liiga klassikaliselt kristlik et seda teha. Ma ei saa. Ma usun et kõik vajalik on laias laastus juba olemas. Ainult tegusid, vajalikke tegusid ei ole olemas. Ja enamik usuinimesi osaleb ikka veel selle ilma rivaliteediskeemides mis tost et religioosses vaabas. Ja nõnda sageli ehk terved kogukonnad. Seestpoolt võivad nad ju olla sidusamad ja armastavamad aga omavahel on nad sageli ikkagi ennekõike rivaliteediühikud. Niipalju siis positiivsest  ja negatiivsest mimesisest. Rõõmsate Meeleparandajate Ordu aga võtaks positiivse mimeesise ehk jäljendulikkuse omale lipukirjaks. "…üksteise õhutamise headele tegudele" nagu Paul ütleb. Sest ega muidu negatiivsuse nõia- ja suletud ringidest välja ei saagi saama. Ja lähed nagu tõuk mööda taldrikuäärt. …Ja jäädki minema. Vaat sellepärast ei saagi ma olla eklesioloogiline fundamentalist. Sest nad ei saa teisiti kui nii et kirikust jumala teevad ja seega eksivad nad esimese käsu vastu. Sest see mis SEES on on  liiga oluline. Minu jaoks. Nõnda möönan ma eklesioloogias küll kogukonda aga vaid viitega partikulaarsusele ehk teisisõnu vaid indiviidide ja isiksuste kogukonda, kellest igaüks on 1 sajast kel Jeesus on isiklikult järgi käinud ja 99 seks ajaks maha jätnud. Aga kusagil särab uus Jeruusalemm….