KUTSUSIME UNGARISSE TRUMME MÄNGIMA Ivo Vartsi, kes omandas repertuaari ülikiirelt. Sõitsime sinna veidra fan-clubiga - komsomoli pisifunktsionäärid, mõni tuntud KGB-lane, paar kena kunstnikuneiut ja arusaamatutel alustel  komplekteeritud spetsturismirühm. Kasutasime seda seltskonda transameeste ja -naistena. Käitusime kogu reisi ajal normaalsete ja vabade meestena, mitte hirmunud sovjeetidena.  Jõime ohtralt joovastavaid jooke, rokkisime ja laamendasime kontsertidel nagu jaksasime.  Ühes Vene lennuväeosas esinedes kostis kitarrivõimendusest kitarrihäälega võrdse tugevusega ka lendurite omavahelist slängi ja roppu venekeelset sõimu...  Kohaliku "Hobo Blues Bandi" manager tegi meile ettepaneku nendega koos paari päeva  pärast Budapestis esineda. Auto saadeti meile järele ja Ruja sõitiski sinna, jättes turismigrupi kus seda ja teist.  Tagajärjed selgusid mõne aasta pärast - minul ja Alenderil ei ole enam välismaale võimalik sõita... Olime "nevõjezdnoid".