Muidugi oli see ainult üks edasipääsu tee kriisist, edasipääsu, mida pääle muu soodustas ehk ka ärkav realistlikum sotsiaalne teotsusvõimalus või vähemalt selle püüd neil aastail enne suurt Revolutsiooni kui ka selle ajal ja pärast  seda. Teisi ei rahuldanud see edasipääs, milles näis liiga palju tagasimineku ja isiku uue välisköitmise tunnuseid. Nii, pärast lühikest mõõna, eriti uut, alles 1790-dail ellu astuvat põlve, keda pealegi oli vara­kult põletanud Revolutsiooni ind ja pettumused. Eriti nemad tunnevad seda traagilist kriisi, mille toonud isiku nii kiire vabanemine, s. o. eraldu­mine kõigest üleisikulisest, niihästi seltkondliku kui religioosse ühtekuu­luvustunde ja tahetkandva usu kadumine - nii siis isiku eraldettus ja  tahtejõuetus üheskoos vabastet elamusteihaga, mis end enam ei andnud taltsutada raudseisse keeldumispiiridesse nagu uusklassikuil.