Esialgu valisime esimeseks sihtkohaks Gaujiena, kimasime mööda asfalti ja imestasime omaette, et näe, Läti mets ümberringi. Läti metsad on pungil monumentidest kaugetel aegadel langenud sõduritele. Eriti ilmselt Põhja-Lätis, aga ka Jurmalas, Kura säärel, Velikje-Lukis jm leidub arvukalt ilmasõdade aegseid mälestusmärke. Salatspilsi koonduslaagrites tasub ära käia. Aga leidub isegi päris suvalisi kruusatee-äärseid memoriaale, mis on samaväärsed, ehk isegi suuremad Tallinnas rahvusraamatukogu ees paiknevast supermehest, aga mitte mingil juhul tagasihoidlikumad omal ajal Tartusse tehtud Raadi kompleksist. Monumendifriikidel soovitan külastada Valka memoriaalkompleksi (üle piiri, seda tänavat mööda linnast välja, Smiltene poole viib, vasakut kätt). Nimetatud Gaujiena tee (P23) äärsesse metsa jääb veel kaks memoriaali, mis suurejoonelisusega torgivad. Kui eesti võsamonumendid tundukse tehtud olevat standardmudeli järgi, siis Lätis on originaalsuse nimel tsipa pingutatud. Ragaciemsi lähedalt (Jurmalast edasi mööda rannikut) leidsime päris tee äärest ka ühe 1. maailmasõja aegse saksa sõduritele tehtud kompleksi, mis tundus liiga sammaldunud, et pärineks viimasest 15 aastast. Taustsüsteemis vaadelduna tundus see päris uskumatu.