Ühistele joontele vaatamata erinevad kohtureformieelsed kinnistute registrid siiski tunduvalt hilisematest. Kõige olulisem on asjaolu, et enne kohtureformi polnud kinnistute registrisse sissekandmine kinnistamise seisukohalt obligatoorne - piisas kinnistuspäevikust ja  kinnistusürikute raamatust. Register oli vaid kantseleilikuks abivahendiks vajalike dokumentide ja määruste leidmiseks kinnistusürikute raamatuist. Ja kuigi neid "abivahendeid" peeti üldiselt korralikult - juhtumeid, kus kinnistusürikute raamatus leiduvat ingrossatsiooni kinnistute registris pole, esineb harva - kõigutab see siiski mõnel määral usaldust kohtureformieelsete registrite vastu. Nagu kategooriliselt väidab A. Bašmakov: "... varandusel lasuvate asjaõiguste mõõdupuuks tuleb pidada: enne reformi -  ingrossatsiooni- või korrpboratsiooniraamatut, pärast reformi - kinnistute registrit." (57) Kinnistute registrite teisejärgulise tähtsusega kohtureformieelsel perioodil võib seletada ka asjaolu, et varasemad registrid sisaldavad tunduvalt vähem andmeid võrreldes hilisematega. Kõik see ei vähenda siiski oluliselt kohtureformieelsete registrite kui allikmaterjali tähtsust, seda enam, et selle perioodi kinnistusürikute raamatud on säilinud vägagi lünklikult.