Vana Testamendi algusaegadel, kui Kaananimaa oli Egiptuse mõju all, loeti päeva alguseks päikesetõusu. Uue Testamendi ajal algas päev kuutõusuga  kell 18.00  ning kogu päeva kutsuti õhtu ja hommik. Selliselt nimetab Loomislugu ka Jumala päevi maailma loomisel (1 Mo 1:5,8,13,19,23,31). Öö jaotati omakorda vahikordadeks. Uus kuu aga algas noore kuu loomisega, mis arvutati matemaatiliselt. Kui kuusirp taevavõlvil nähtavale ilmus, siis anti seda teadet edasi lõkete süütamisega mägedel (ka noorkuuga seotud rituaale nimetab Piibel).