Loomulikult tõuseb lõpuks küsimus meie kirjanduse tulevaist kallakuist. Sotsiaal-eetiline kallak, arenedes viimsete konsekventsi­deni, võib anda puhtklassivõitlusele rajatud kirjanduse, nagu seda on üritamas "Aktsiooni" rühm. See oleks üks kõrvalkallak. Teine kõrvalkallak, mille eeldused leiduvad ajas, saab paratamatuks, kui kir­janduses sotsiaaleetilise mentaliteedi juures hakataks rõhutama rah­vuslikku ühtekuuluvuse ning ülesehituslikku momenti, mis  klassi­võitluse ajajärgus võib minna kaduma. Need on kaks käidavat, ajali­selt õigustatud teed. Suure rahvusliku kirjaniku ülesandeks jääb leida süntees nende kahe tee vahel.