Enne, kui me teele asusime, olin ma tund aega magamist teeselnud, et ma saaksin hiljem teeselda, et on normaalne päev, mil ma olen normaalselt maganud. Kella poole seitsmesele bussile minnes jääb mul paratamatult üle seda ainult teeselda. Riia bussijaamas uskusin seda veel peaaegu isegi. Ah tühja sellest magamisest, kui seal on selline einelaud! Muidu näen ma unes, kuidas mul on kohvikus valida nende ja nende saiade ja pirukate ja salatite vahel,  see einelaud ongi just selline. Läksime ja ütlesime müüjale "Ää", inglise keelt tema ei osanud ja mul tuli suust enne välja "ludzu vienu piespiena maizu" ja võib-olla koguni "sieru salatu", kui ma oleks seda kõike vene keelde tõlkida jõudnud. K. ütles tunnustavalt: "Sa oskad läti keeles koguni käänata." Ei-ei, käänata on selle kohta palju öeldud. Ma oskan ühe käändkonna akusatiivi ja deklineerin sellega optimistlikult kõiki sõnu kõigi lauseliikmete rollis (peale aluse), et äkki läheb pihta. Aga igatahes oli  meil nüüd olukord, kus meie rääkisime läti keelt (khm) ja müüja vene keelt vastu. K. sai siltide pealt sõnade lugemisega sama edukalt hakkama kui mina, aga J. koogi puhul ei tulnud meil enam kellelegi meelde, mis sildi peale kirjutatud oli, ja me ütlesime jälle "Ää". Kogu see ilu maitses õige hästi, nagu üks unenäokohviku toit maitsema peabki.