Alustama peab ühemõttelisest tõdemusest, et kõik laste pilastamise juhtumid on sügavalt traagilised ja kohutavalt kahetsusväärsed ning on väga hea, kui need päevavalgele tuuakse. Kuuekümnendatel alanud seksuaalrevolutsiooni järgselt on nii mõnedki preestrid käitunud lapsi  väärkoheldes sügavalt häbiväärselt ja sama peab ütlema piiskoppide kohta, kes on jätnud sellistele kuritegudele kohaselt reageerimata. Korduvalt on jämedalt eksitud seades Kiriku maine laste heaolust kõrgemale. Kirik vajab ilmselgelt puhastamist ning mida kiiremini seda tehakse ja inimesed oma koledate kuritegude eest vastutama pannakse, seda parem. Kirik on probleemi tunnistanud nii eelmise kui praeguse paavsti isikus, selle eest ka vabandust palunud ja tegeleb selle väljajuurimisega.