Ja need su kingitused teevad oma pehme pontsukäega kalli, laulavad nii imeilusasti, et süda, see taob sul kurgus ning ei mõtlegi oma tavapärasele kohale tagasi minna, huiguvad aias kõrguva õunapuu otsas: "Emme, ma armastan sind!",  kihutavad nagu kevadised vasikad mööda aasa ning laekuvad, pihud karikakraid täis, ja tulevad õhtuti, istuvad su voodiveerele, tõmbavad jalad kurgu alla krõnksu ning ütlevad häbelikult: "Emme, räägime täna jälle natuke … armastusest!".