Eva, kusjuures sul on õigus, noorte kohta ka. Mul tuli sinu jutust meelde, et 1. tookord kui sa üle järve ujusid, siis ma olin kade küll, et küll sa ikka oled kõva, ainult et mina olin tookord oma suutmatuses seda  sama teha nii kindel, et ei hakanud siiski kõva mutti mängima ja 2. ma näitasin, kui kõva mutt ma olen 9.-ndas klassis kooliga Norras käies, kus oli vaja kõige kõrgemalt vettehüppesillalt järve hüpata, sealt kust isegi poisid ei hüpanud; vajusin nii sügavale vee alla, et ma mõtlesin, et ei jõuagi enam iial vee peale tagasi :).  huvitav, et isegi pildilt on näha, kui terava pilguga need munga kujud olid. Meil ei kõlvanud neid katsuma minna, aga vahakujud nad vast ei olnud. Hetkeks ehmatas nende pilk mind  isegi ära, nii tõeline oli. Suppi sööme, sest pidevalt on millegi kerge isu, vürtsine paneb hetkeks kuumama, aga mitte oluliselt rohkem kui mitte vürtsine :).  Kahupea, ma usun ka, et mõnest lapsepõlve väljasõidust või nt kuuma ilmaga Mosinale raudteejaamast kõndimine, kõrval viljapõllud, eemal mäekünkad, linnud siristavad... See on jah huvitav küsimus, et kui palju Mann tulevikus sellest reisist mäletama hakkab. Midagi kindlasti. Püüame hoida nii kaamerat kui endid! :)