See oli ränkraske teekond. Tundide ja kilomeetrite viisi nügisime rattaid üles väiksematest tõusudest ja hoidsime neid poriaukudesse külili libisemast. Kust üksi läbi või üle minna ei jaksanud, sealt kangutati ja ragistati kuidagi kahekesi. Esialgu üritasime kõigi nende  takistuste vahel leida optimaalset teed, kus ratas ei vajuks aukudesse ja ka endal jalad võimalikult kuivaks ja puhtaks jääksid. Lõpuks aga kadus meil igasugune mõtlemisisu ja punnitasime loomaliku toore jõuga ainult otse ainult sinna, kuhu see õnnetu tee viis. Otsekui mõnitavalt sõid meid mõnuga veel tuhanded imeväikesed kihulased, kes pugesid riiete alla ja panid naha kipitama. Suured mustad liikumatud nälkjataolised limused olid ka teele roninud. Ilmselt paljudele neist sai see tol õhtul saatuslikuks.