Täna on aasta 2011. Kalamajas on endiselt paarikordsed puumajad. Mina olen siin elanud juba viis aastat. Jalutanud siinsetel tänavatel ja hinganud sisse viie Kalamaja kevade lõhna. Enne kui ma siia kolisin, elasin Mustamäel, romantiseerisin paneelmaju ja dekadentlikke magalakarpe. Kalamaja tundus siis kahtlase linnaosana,  kus ma vaid paar korda Salme Kultuurikeskusesse olin sattunud. Sinnagi minnes vaatasin hirmus kahele poole, et millal mulle nüüd kurikaga pähe virutatakse.