Mind ikka hámmastab, kui pyhendunult ja ylima rahuga siinsed mehed tolmulapiga toimetavad, lehti riisuvad, p6randaid pesevad.  Kui kiiresti teenindajad jooksevad, palju naeratada ja márgata jaksavad.  Isegi kui nad petavad, mángivad nad omi osi vága t6etruult.    Meie pisikesele armsale plikatirtsule on see olnud t6eline  sotsialiseerumisreis. Ta on s6na otses m6ttes naeratama 6ppinud.  Kui alguses muutis talle osaks saanud táhelepanu ta soolasambaks, siis nyydseks on ta kohalike teenindajate ja puhkajate táhelepanuga nii ára hellitatud, et tundub t6eliselt kahtlane, kas meie Selver suudab ta koju j6udes samaváárse táhelepanuga ára toita.    Mis Itusse veel puutub, siis tuleb tunnistada, et ta on olnud siin vága tubli ja vapper. Koguni rahul ja 6nnelik. Uskumatu.    Homme varahommikul hakkame tagasi lendama.  Puhkusest, mida alguses tundub alati nii palju ja l6putult, jááb l6puks alati natuke puudu.  Alati.    Aga oma voodi t6mbab endiselt. Nyyd juba ka Terevisioon. Eesti keel. Reede 6htud. Omad inimesed.    Tagasi koju!  Ajud kytte!