Juba ametlikult oli kongressil edustatud nii suur rahvaste hulk nagu mitte ühelgi riikidevahelisel kongressil enne seda: nimelt 27 suu­remat või vähemat rahvast. Sõja peategelaste, prantslaste, inglaste ja itaallaste  kõrval seisid nüüd ka parajasti ellu äratatud Tšehho-Slovakkia ja Poola riikide edustajad; ei olnud edustamata jäänud isegi Siiam, Libeeria, Nikaragua ja teised nende sarnased, kelle osa­võtt ilmasõjast oli peaasjaliselt piirdunud Saksamaale rusika näita­misega. Ka need riigid, rahvad või muud sotsiaalsed rühmitused, kes ametlikult ei olnud õigustatud kongressil kaasa töötama, ei taht­nud head juhust lasta mööda minna, et tõmmata selle ilma väge­vate tähelepanu endi hädadele, kannatustele ja püüetele, ja  saatsid kongressi ajaks oma edustajad Pariisi. Vene äärriikide rahvaste kõrval seisid siin Vene emigrantide delegaadid, Ühisriikidest oli ametliku delegatsiooni kõrval kohale sõitnud kohalikkude vähemusrahvuste - neegrite, iirlaste, juutide - saatkonnad; ei puu­dunud ka armeenlased, egiptlased, "araablased oma kõrbetest, korealased, pärslased ega isegi vana Liibanoni mäe rahvastiku edustus, kust kord kuningas Saalomon oma templi ehitamiseks oli lasknud seedrid tuua". Lõpuks esinesid kongressi ees veel  mitmesugused ideelised liikumised - sionism, naisõiguslus j. n. e. - oma nõuete ja ettepanekutega.