Mul on kodus Herbert v. Guentheri budismialaseid teoseid (ta peamiselt on tõlkinud just tiibeti budismi klassikuid nagu Tsong Kha Pa) ja seal on üks põhimõisteis "total unsatisfactoriness of the wordly existence". Ent kas seda saab nimetada maailma eitamiseks? Mu meeles on pigem tegu sellega, et budism,  erinevalt kristlusest, keskendub oma põhilistes allikates enam munkadele kui ilmikutele ning too "unsatisfactoriness" on üsna seesama tunne, mille alusel tänapäeval kristlikes maades kloostrisse minnakse - pigem see tunne, et hinges on veel üks kutse, mis on suurem kui see, mida meie siinne maailm pakkuda suudab.