Tegelikult mõõdetakse meil päris paljusid asju, millest eriti ei räägita. Sestap julgen oletada, et kyll ka need absoluutse või, noh, vähem  suhtelise vaesuse arvud kuskil andmebaasides on. Ma ise ei ole ka veel viitsinud selle teemaga tegelda.    Suhteline vaesus on psyhholoogiliselt kahtlemata oluline. Teine asi, on see, kuivõrd arvestab praegune statistika naturaalmajandusega, mis nii hästi maal kui ka n-ö Teises ja Kolmandas Eestis kuhugi ei kao.    "300 krooniga äraelajad" tuginevadki enamasti just naturaalmajandusele. Sisuliselt on see sama kui väita, et mina raha ei tarvita, ma maksan krediitkaardiga. Kui arvestada tarbimine  rahaekvivalenti, sealhulgas ka eluase ja sellega seonduvad kulud, on pilt mõnevõrra teistsugune.    Inimese hakkamasaamine rahamajanduses sõltub suuresti sellest, kuivõrd tal on naturaalmajanduslikke taganemisteid. Mina saan näiteks palka summas X ja pean igal kuul jagama välja summa X+n, kusjuures n>0 (võiks isegi öelda, et n>>0). Mu majaperemees ei taha saada yyri kartulites ning ega mul neid ausalt yteldes anda olegi. Õnneks maksab mu haltuuratöötund piisavalt, et maksta mu (mitte kuigi  ekstravagantset) yyri ja osta ka kartuleid. Kui ei maksaks, võiksin kartulikasvatamisele mõelda kyll, aga praegu ei tasu ära.    Samas on mul kyllalt töötuid tuttavaid, kes askeldavad oma mesilate ja põldude kallal ning saavad saagi kyla peal hädapärase rahahulga vastu vahetatud. (Eesti Energia ei armasta ka miskipärast kartuleid.)    ***    Mis miljonimajadesse puutub, siis sinna kolinuil ei pruugi praegu ka yhtki paremat lahendust olla. Põlvamaale võib ju kolida, aga iga  tööd sinna kaasa ei võta. Kumb on parem, kas maksta 15K-sest palgast 10K laenuks või istuda ilma laenumakseta 7K abiraha peal? Sõltub inimesest.    Eks lapsed komplitseerivad kah olukorda. Kui sul on ikkagi kolm väikest jõnglast, tahaks nendega pigem majja kui korterisse. Ja kui töö linnast kaugele ei lase, astudki valglinnastujate kuulsusrikastesse ridadesse.    Sealt välja enam niisama lihtsalt ei saa. Majast loobudes jääd ikkagi pangale võlgu, aga viit inimest mahutav linnakorter ei  pruugi palju odavam tulla. Nõukogude yhiskorterite asustustihedusega pole tänapäeval enamik inimesi enam harjunud. No ja hea on, et ei ole.    ***    Mis pensionäridesse puutub, siis eks neilgi on elustiili valikul omad psyhholoogilised tõrked. Inime tahab ikka võimalikult hästi elada - ent "hästi" tähendab igayhe jaoks ise asja. Kes vajab enda ymber ruumi, kes rohelust, kes sõpru ning kes vähem fyysilist tööd ja rohkem kiiret arstiabi. Vanainimesel pole ka kauget tulevikku, mille nimel enda  soove edasi lykata - kes loobuks 80selt Pariisi-sõidust lootuses, et kyll kymne aasta pärast saab?    Tallinnast pärapõrgusse kolija peaks olema hea tervisega ja sitke, mitte eriti teatrihuviline, soovitavalt optimistlik ja valmis vahetama vanad sõbrad uute vastu. Kõigilt seda nõuda ei saa. Aga muidugi on hea, kui inimene ise selliste valikute korral aru saab, et tema eluviisi määrab ta enda otsus, mitte kellegi kius või kuri saatus.