"Tere hommikust, Eesti politsei kadett xx. Miks Teil turvavöö kinnitamata on?"    Ups. On jah. Viimasel ajal  olen üsna korralik olnud, aga mõnikord ikka unustan. Turvavööta sõites ei sea ma õnneks ohtu kaasliiklejaid. Olen jätkuvalt seisukohal, et minu eksisteerimine ei ole riigi asi, aga klammerdun ise üha enam elu külge.  Kuskil kampaaniabrošüüris oli kirjas, et riik muretseb hukkunud turvavööta sõitjate puhul saamata jäävate maksukroonide pärast, välja oli toodud vastav tabelgi.    Tegelikult mitte sellest ei tahtnud ma kirjutada - kadett oli minu suhtes viisakas, märkus asjakohane ja peale suulist  noomitust sõitsin edasi. Point hoopis selles, et Eesti politsei ei armasta nõu anda ega abistada. Nemad sekkuvad alles siis, kui on aeg karistada.    Septembrikuu lõppedes saavad mu autol läbi nii ülevaatus kui ka kindlustus. Pole ju raske dokumente tagasi andes meelde tuletada, et septembrikuu jooksul pean autoga läbima ülevaatuse /eelmine kaks aastat tagasi/ ning sõlmima uue kindlustuspoliisi /aasta/. Niisuguste asjade unustamine on ju inimlik.