Ja mul oli päka vahel käsen. Küll mina - ätikapiiretust ja soola (vanast oli tuu väega kõva piiritus, õkva tõmmas musta koore peale, aga mitte midagi [kasu polnud], ikkagi-ikkagi. Ja ükskord tuleb minu oma vanaemakene sinna külla: "Oi latsekene, küll sinul on käsi joverine, oi jumalukene, oi kuidas sa saad. Pesu pesta ja - pesu saava veritses. Mine õkva täiskuu ajal akna mano,  tõmba käega, aga ennast ära näita, ise olet akna takan." Ja mina tegin seda ja näet [näitab], mitte kuskil midagi mitte üks jälg. Hakkas kaduma, hakkas kaduma, kadus, mina es märkagi, millal too ära kadus. Sääl olle abi täiskuu. Ja mina tegin ka toda niimoodi, et mina es ütle kellelegi.  RKM II 395,301/2 (10b) Võn