"" Mulle meenus, et don Juan oli mulle  ühel päeval avaldanud, et Lucas Coronado oli surmahaige. Ta tervis oli sellises seisundis, mis teda aeglaselt hävitas.    "Saatsin talle oma poja Ignacio kaudu sõna, mida ta enda ravimiseks peaks ette võtma," jätkas ta, "kuid ta arvab, et see on mõttetu ja ei taha sellest kuuldagi. See ei ole Lucase süü. Kogu inimsugu ei taha midagi kuulda võtta. Nad kuulevad ainult seda, mida nad kuulda tahavad."    Mulle meenus, et olin don Juani nõusse rääkinud, et ta ütleks mulle, mida võiksin öelda  Lucas Coronadole, et aidata tal leevendada füüsilist valu ja vaimset ängistust. Don Juan mitte ainult ei õpetanud mind, mida talle öelda, vaid kinnitas ka, et kui Lucas Coronado tahab, suudaks ta ennast hõlpsasti terveks ravida. Siiski vaatas Lucas Coronado mind, kui ma don Juani teate üle andsin, nii, nagu oleksin ma mõistuse kaotanud. Seejärel hakaks ta nii osavalt, et yaqui'na oleksin ma sellest sügavalt solvunud, kujutama meest, kes on surmani tüdinud kellegi õigustamatust pealekäimisest. Ma arvan, et  ainult yaqui indiaanlane oskab olla nii kaval.    "Need asjad mind ei aita," ütles ta lõpuks väljakutsuvalt, vihane minupoolse õrnatundelisuse puudumise pärast. " See pole üldse oluline. Me kõik sureme. Aga ära mõtlegi uskuda, et ma olen lootuse kaotanud. Ma saan riigipangast veidi raha. Ma saan oma põllusaagi eest avanssi ja siis on mul piisavalt raha, et osta midagi, mis mind ravib, ipso facto. Selle nimetuseks on Vi-ta-mi-nol."    "Mis asi on Vitaminol?" olin ma küsinud.    "See  on midagi sellist, mida reklaamitakse raadios," ütles ta lapseliku süütusega. "See ravib kõike. Seda soovitatakse inimestele, kes ei söö iga päev liha ega kala ega linnuliha. Seda soovitatakse inimestele nagu mina, kes suudavad hädavaevu keha ja hinge koos hoida."    Oma innukuses Lucas Coronadot aidata tegin ma otsekohe suurima võimaliku väärsammu, mida võib kujutleda nii ülitundlike olendite kui yaquide ühiskonnas: ma pakkusin talle raha, et ta saaks osta Vitaminoli. Tema jääkülm pilk andis  mõista, kui sügavalt olin talle haiget teinud. Mu lollus oli andestamatu. Lucas Coronado ütles väga vaikselt, et on võimeline ise endale Vitaminoli lubama.    Läksin tagasi don Juani juurde. Tundsin end nutuselt. Mu innukus oli mind eksiteele viinud.    "Ära raiska oma energiat selliste asjade üle muretsemisele," ütles don Juan külmalt. "Lucas Coronado on suletud vigasesse tsüklisse, aga seda oled ka sina. Niisugused on kõik. Tal on Vitaminol, millest ta loodab, et see parandab kõike ja  lahendab kõik tema probleemid. Praegusel hetkel ei saa ta seda endale lubada, kuid tal on suured lootused, et lõpuks on ta selleks võimeline."    Don Juan silmitses mind oma läbitungivate silmadega. "Ma rääkisin sulle, et Lucas Coronado teod on sinu elu kaart," ütles ta. "Usu mind, seda nad on. Lucas Coronado juhtis su tähelepanu Vitaminolile ja ta tegi seda nii jõuliselt ja valusalt, et see tegi sulle haiget ja muutis su nõrgaks."    Seejärel lõpetas don Juan kõnelemise. See oli pikk ja  väga mõjus paus. "Ja ära hakkagi mulle rääkima, et sa ei saa aru, mida ma silmas pean," ütles ta. "Ühel või teisel kombel oleme me kõik sinu enda versioon Vitaminolist." ""    Carlos Castaneda "Lõpmatuse aktiivne pool"