Huvitav mõttekäik Kutijevilt. Põhja-Kaukaasia on olnud läbi aegade sillaks, mille kaudu Venemaa (resp. NSVL) suhtles oma Taga-Kaukaasia kubermangudega (vabariikidega). XIX sajandil peetud sõjad Põhja-Kaukaasia mägirahvastega olid tingitud  vajadusest kontrollida Lõuna-Venemaalt Tiflisisse ja Bakuusse suunduvaid ühendusteid. Nüüd, kus Taga-Kaukaasia on läinud, on muutumas ka Põhja-Kaukaasia tähendus Moskva jaoks. Eraldi võetuna (ilma Taga-Kaukaasiata) ei ole see piirkond Venemaa jaoks atraktiivne. Kui mitte arvesse võtta derzhaava instinkte ja nõukogude nostalgiat. Põhja-Kaukaasia tähtsus Moskva jaoks seisnes tema asukohas sillana Venemaa ja Taga-Kaukaasia vahel.  Kutijevi väitel on just see põhjuseks, miks Moskval puudub strateegia  Põhja-Kaukaasia osas. Tegutsetakse vaid by case, kui asi on kuumaks läinud. Demograafiliselt pulbitsev, korrumpeerunud, venelastest tühjaks jooksunud ja keskuse poolt lausdoteeritav piirkond eraldub vaimselt üha enam Venemaast. Dagestani või Tšetšeeniasse sõitmiseks tuleb juba praegu läbida piirikontroll. Selgelt on eristunud "meie" ja "nemad."