Aga algusest peale. Korbikaaslane Kuld tuli mulle Tartus bussijaama vastu ja viis mu ajutisse elamiskohta, mis kuulub ühe teise korbi esindajale, kes hetkel viibis välismaal. Õhtul kohtusime korbis ja maitsesin knaipes Saku Heledat. Ime hea oli! Võtsime kohe mitu tükki. Hiljem külastasin ka teisi armsaid lokaale. Viimaseks jäi loomulikult Zavood. Istusime kaaslastega lauda ja kui ma läksi lisa telliama, siis oli saabunud ka uruguailasest  omanik Mario. Rõõm oli kahepoolne ja unustasin ennast leti äärde vestlema. St lauda tagasi mai jõudnudki. Piinlik! Zavoodis kohtasin aga kena tütarlast Gretet, kellele ma värvisin vist kohutava pildi elust paksus metsas ilma vee ja söögita   Ja täna nädal hiljem saabus meile siia metsade keskele postiljon, kes tõi Pille Kasele paki. (Jälle Pille   Juba lapsepõlves narris Näärivana mind selle nimega.) Ma pole sada aastat ühtegi postipakki saanud. Ja kesse seda siia saata oskas?!?! Üllatus oli suur, kui saatjaks oli tütarlaps Grete ja pakis suitsuvorst, juust, Kalevi kommid Kaseke ja muud maitsvat pudipadi. Ühesõnaga olin pahviks löödud ja liigutatud nii mis kole.