See oli Inglismaal. Oh, mis sadam see nüüd võis olla! Igatahes nägi  Jaan seal ühes kõrtsis punaste põskedega kaunist neiut. Ta töötas tolles kõrtsis, pesi laudu ja kandis õllekappasid ette. Jaan oleks talle heameelega tahtnud öelda, kui väga talle neiu pähklikarva silmad meeldisid, kui ta vaid oleks osanud- ei kuulunud tollal, kui Jaan veel kolmkümmend oli, tema oskuste hulka inglise keele kõnelemine. Jaan istus kaks ööd ja päeva selles kõrtsis ja vaatas ainiti neiut ja seadis mõttes sõnu ritta. Siis hakkas nende laev sadamast lahkuma ja Jaan pidi minema. Ta võttis julguse  kokku ja lehvitas ukselt pähklipruunide silmadega tütarlapsele aralt. Aga tüdruk ei näinudki, sest ta oli liialt ametis ühe täisjoonud meresõitja kämmalde eemaldamisega oma pihalt. Ja Jaan andis endale raudkindla lubaduse inglise keel ära õppida.