4. detsembril jõudsid nii Eesti kui Vene saatkonnad Tartusse. Peale ametlikkude delegaatide*) kuulus Eesti saatkonda veel rida eksperte, ja nimelt kindralstaabi kolonel Mutt, majandusteadlane A. Oinas, insener K. Ast; delegatsiooni asjade valitsejaks oli vann. adv. R. Eliaser ning sideametnikuks Vene saatkonna juures välisministri erasekretär leitn. V. Tomingas. Eesti saatkonna ametlikuks korteriks Rüütli tän. 7-a, kus asus delegatsiooni esimees, kuna läbirääkimised ise sündisid tolleaegses  diviisi staabimajas, Aia tänav 39, praeguse Riigikohtu maja teisel korral. Vene saatkonda kuulusid juhtidena ja täisvolinikkudena kaubanduskomissar Leonid Krassin ja kesktäidesaatva komitee liige Adolf Joffe, endine saadik Berliinis. Delegatsiooni sekretär oli Nikolai Klõschko, sõjalisteks ekspertideks kindralstaabi kindralid Feodor Kostjajev ja Mihailov, mereväe eksperdiks krahv Benkendorf, endise Vene Londoni saadiku poeg, ning suurearvuline kantselei, mille eesotsas V. Rasolts.  Esimesel päeval üldist  rahukonverentsi istumist ei olnud, vaid delegatsioonid pidasid omavahel aru. Eesti delegatsioonis selgitati peaasjalikult vormilikke küsimusi. Otsustati konverentsil ametlikke protokolle mitte pidada osava venekeelse stenografisti puudusel, mille tõttu meie stenogrammides oleksime täielikult ära rippunud Vene stenografistist, teiselt poolt, et mitte anda võimalust ametlikke protokolle kasutada propagandaks. Ajakirjandusele otsustati anda konverentsi töödest ainult faktiline materjal Eesti telegraafiagentuuri  kaudu.  5. detsembril peeti esimene rahukonverentsi üldkoosolek, kus kõigepealt otsustati, et delegatsiooni koosolekuid rahvusvahelise kombe järele saavad juhtima mõlemate delegatsioonide esimehed kordamööda. Koosoleku, mis algas kell 11, avas J. Poska lühikese eestikeelse kõnega, kus ütles: Eesti Vabariigi valitsus ei ole kunagi Vene vastu agressiivplaane sepitsenud, vaid on kaitsesõda oma riikliku iseseisvuse eest pidanud. Et vabariigi valitsuse arvamise järele on teised Eesti naabruses olevad uued  riigid samasuguses seisukorras kui Eesti, siis arvas tema kasulikuks, et Nõukogude ühtlasi ka neile rahuettepaneku teeks, mis soovile Nõukogude valitsus vastu tuli. Kahjuks on teised riigid jaolt hoopis, jaolt ajutiselt, ära ütelnud üldisest rahukonverentsist, kuna aga mõned, kes ettepaneku vastu võtnud, veel ei ole jõudnud konverentsile ilmuda.