See toime jätkub tänini. Järelikult kehtib Bhagavadgita väide INIMESE kui JUMALA ja JUMALA kui INIMESE samasusest ka praeguses kultuurisituatsioonis kui üks võimalus ületada oma tühine mina ja asuda maailmakõiksuse mõistmise teele. [---] Ja kuigi Bhagavadgita t võib interpreteerida mitmeti, et mitte öelda "igal mõeldaval viisil", ei ole kahtlust, et selle humanistlik külg jääb ka edaspidi inimkonda õpetama, kas või nii nagu Mahatma Gandhit: "Ma pean  üles tunnistama, et kui mind kiusavad kahtlused, kui pettumused paistavad selgelt silma ja kui ma ei näe silmapiiril ühtegi valguskiirt, siis võtan ma Bhagavadgita ja leian värsi, mis mind rahustab;nii et ma puhken naerma masendavast murest hoolimata.  Mu elus on olnud palju väliseid tragöödiaid ning kui nad ei ole jätnud minusse tajutavaid jälgi, siis tänu Bhagavadgita õpetusele.""