Nojah, siis tegin silmad lahti - mõnus oli ikka, aga meie kõrval oli pikk rivi mingi Skandinaavia riigi erivajadustega inimesi - jah, heaoluühiskond - seal käivad nad neljatärnihotellides puhkamas - osa neist luges päev otsa basseini ääres olevaid kahhelkivisid kokku, minu kõrval olijaga käskis Krissu mul hoolega suhelda, sest Krissule tundus, et  muidu too muutuvat oma imaginary friendidega liiga jutukaks ja agressiivseks, et rääkigu siis mina temaga parem. Nojah - ma ei võtnud vedu. Ja ühel hetkel oli hoopis see tunne, et me pole mitte mingis kahekümnendate ega kolmekümnendate aastate stiilses filmis, vaid et äkki on keegi tulnud mõttele filmi "Idioodid" ellurakendamisele. Nii et istusime aga viisakalt ja ei rääkinud kellegagi, et kui peaks äkki tõesti filmi sattuma, siis jääb meist vähemalt hea mulje:)