Läänemere idakallas kujutas veel sajandeid pärast Skandinaavia ja Venemaa ristiusustamist paganlikku saart. Võimalik, et selle üheks põhjuseks oli pragmaatiline kaalutlus - soov  mitte kuuluda ei rooma- ega kreekakatoliiklikku ilma, mis selleks ajaks omavahel juba tülli minna olid jõudnud. Selline positsioon võis pakkuda eeliseid suhtluses ja kaubavahetuses, iseasi, kui kauaks. Eesti sõnavarasse on kristlusega seotud mõisted jõudnud väidetavalt hoopis ida poolt. Papp, rist, raamat (piibli tähenduses) on just nimelt vanaslaavi laenud. Niisiis imbusid teadmised kristlusest teise aastatuhande alguses muistsesse Eestisse nii idast kui läänest. Sellisel rahumeelsel ristiusu levikul võis olla sisulisi resultaate, kuigi neist otseseid teateid pole. Pigem kõnelevad ajaloolised allikad vastalistest paganatest, kelle käitumine ja maailmavaade "õigest" irdus.