Ravitseja kuulas mind ära ja pani kõhetule pingile pikali. Seejärel hakkas ta inisedes oma käsi ringjate liigutustega mu jalgade kohal liigutama. "Proua," ütles ta tugeva aktsendiga eesti keeles, olles oma joiu lõpetanud, "teil on üks jalg  teisest paar millimeetrit lühem. Aga seda annab parandada. Ma tõmban jala teisega võrdseks." Ei julgenud kõva häälega naerma pahvatada, ehkki tahtmine oli. See jala sikutamine ja väänamine tekitas mus tunde, et kui ma enne vigane polnud, siis siit pääsedes olen ma seda kindlasti… Pärast ravivat seanssi maksin küsitud summa ning otsustasin, et seltskonna heaks naerutamise teemaks oli see piisav. Ent ma võin olla kõigi ebamaisete teaduse poolt seletamatute nähtuste uskumatu jünger olla, aga seletada, miks pärast jala sentsitiivset õigeks väänamist mu jalatsid kõik hoolimata samalaadsest tallamisest sirged on, ma ei oska. See teadmine ei tulnud kohe. Lihtsalt mingi aja järel märkasin, et uued jalatsid püsivad hoolimata ajast vormis. Teades, kuidas luid valuliselt pikka aega raskete pommidega venitatakse, on võimalik luu tirida mõne hetkega pikemaks? Kas valesti astumine võib olla hoopis valesti mõtlemine? Juhtunu tundub siiani kuidagi absurdne ja uskumatu.