Ma tahaksin enese vastu ennem näha kümmet tuhat relvastatud meest kui üht tõsist palvetajat. (Martin Luther)     Palve on inimese kahekõne Jumalaga. See ei ole ainult oma soovide toomine Jumala ette, vaid kogu oma olemuse avamine Jumalale. Palvetamises võib inimene midagi  soovida, kellegi teise eest paluda, kahetseda või Jumalat ülistada. Palve on väga intiimne elusfäär, milles inimene tavaliselt toob välja ka oma kõige peidetumad tunded ja soovid.  Palvega ei saa inimene Jumalat mõjutada. Vastuseta jäänud palved on viinud inimesi sageli pettumusele Jumalas ja selles mõttes ei ole palve tõesti muinasjutuline võlukepike, mis inimese soove täidab. Vaid ennast Jumalale avades ja Jumala õigust tunnistades võib palvest kujuneda viljakas dialoog, mis inimese ühendust Jumalaga  tihendab ja teda tema probleemides edasi aitab.  Palve võib olla sõnastatud vabalt, kuid kasutatakse ka kindla tekstiga palveid. Enamasti pärinevad valmis palvetekstid Piiblist või kiriku ajaloo tuntud tegelastelt. Piiblist võetud palvetest on kõige enam tuntud Matteuse ja Luuka evangeeliumites esinev Jeesuse poolt jüngritele õpetatud Meie Isa palve (Mt. 5:9-13, Lk. 11:2-4, Mk.11:25):  Meie Isa, kes Sa oled taevas! Pühitsetud olgu Sinu nimi. Sinu riik tulgu. Sinu tahtmine sündigu nagu taevas, nõnda ka maa peal. Meie igapäevast leiba anna meile tänapäev. Ja anna meile andeks meie võlad, nagu meiegi andeks anname oma võlglastele. Ja ära saada meid kiusatusse, vaid päästa meid ära kurjast. Sest sinu pärast on riik ja vägi ja au igavesti. Aamen.