Otsustasin, et hakkan siin (jõudumööda) kirjutama ka varem nähtud filmidest (mõtlen just varem ostetud Jaapani DVD ja muu selline kraam).  Olen neist juba paaris kohas mõne sõna kirjutanud, kuid ega topelt ei kärise. Võibolla on lugejaid kellele need on uued. Ja blogi kui selline saab terviklikumaks ning postitused muutuvad tihedamaks.    Alustuseks minu ainuke külastuskäik j-draama maailma - telefilm "Happy! 2". Tegemist kaheosalise filmisarjaga, millest mina vaatasin viimast.      Selgituseks veel niipalju, et minu jaapani kelle oskus on praktiliselt null ja sellel filmil polnud kahjuks subtiitreid. Polnud häda midagi.  Tüüpiline noorteseep, mis veel ka väga "muinasjutuliste" tegelastega oli. Omal kohal oli ilus "vaestüdruk", õilis "prints", kuri "võõrasema" ja veel kurjem "tema tütar", kes "printsi" omale ihkab. Ilma tõlketagi selge, kes on "hea" ja kes "paha".    Kuigi sageli kiskus liiga "noortekaks" ja "seebiks" ära, oli tegemist päris hea draamaga. Huumor töötas.      Tennis on minu lemmik spordimäng kaua aega olnud. Armastan seda mängida, kui ka vaadata. Kuigi poisi tehnika äratas natuke kahtlusi, tuleb  kiita peaosa täitnud tüdruku tenniseoskust - igatahes löögitehnika on tal küll väga usutav. See andis palju juurde draama fiilingule.    Näitlejatest. Tegemist noorteseebiga, ja parim moodus noori ekraaniette meelitada on valida "rikkad ja ilusad" näitlejad - poiste jaoks Aibu Saki (meenutab vägagi Rosa Katot), tüdrukute jaoks Taguchi Junnosuke. Ja ega paha tee kui saaks ka mõne   iidoli vaatajaid püüdma, selleks siin Jun Natsukawa (tal päris hea  näitlejaoskus peaks ütlema).    Hinnet seekord ei pane.