Kui suvised tormid, mis mujal katuseid rebisid ja puid lõhkusid, puudutasid meid üsna õrnalt - siis eile õhtul saabunud torm tegi ka meil pahandust.  Kõigepealt kustus tänavavalgustus ja saabus kottpimedus. Õnneks alajaam pidas vastu ja elekter ära ei kadunud. Aga tuul oli ja on siiamaani tugev. Aiatagused vanad saarepuud on vastu maad; naabriaia hiigelsuur arukask lausa oigab selle tuule käes. Oma aias teevad kõik puud ja põõsad kummardusi, vahepeal on tunne, et jäävadki pikali. Õnneks ära midagi veel  murdnud pole. Aga hommikul ärkasin mingi imeliku klirina peale - kevadel kõik uued klaasid saanud kasvuhoone, oli paarist klaasist ilma jäänud - kõik kohad jälle klaasikilde täis. Aga vastik koerailm on õues ja kokku korjama neid ka minna ei saa. Isegi penilased istuvad koos minuga kamina ees ja keelduvad õue minemast ja vahivad kadedalt minu pleedi poole. Ju vist tahavad endale ka sellist ümber saada:D. See kamin on üks hea asi küll ikka oma vanade kontide soojendamiseks. Nüüd igatsen seda suve  põrgupalavust taga - nu vähemalt 2/3 sellest võiks tagasi tulla :) Aga keskkütet ka veel ei tahaks sisse lülitada - nii külm veel ka pole - viskan aga kaminasse puid juurde :D    Aga sügis tuleb järjest pikemate sammudega ikka lähemale. Naabriaia arukask on juba pooleldi kollane. Kikkapuud hakkavad punaseks värvuma. Kaunis kukehari juba punetab. Saartel veel lehed küljes - aga kauaks neidki veel. Loodan ikka veel vananaiste suvele. Kaks aastat tagasi oli fantastiline sügis - soe ja värviline. Tuleks seegi  kord selline :). Unistada ju võib!