Aastatel 1988-1991 tekkisid poliitilised erakonnad, leidsid aset vabad valimised, ajakirjanduses võis vabalt igasugustel teemadel kirjutada. Ühiskond muutus palju avatumaks. Nõukogude Liit hakkas oma mõjuvõimu kaotama.  1988. aastal asutati poliitiline liikumine Rahvarinne. Korduvalt toimusid suured meeleavaldused. Nõuti eesti keele seadmist riigikeeleks ja kritiseeriti venestuspoliitikat.  Hakati üha julgemalt rääkima, et Eesti liitmine Nõukogude Liiduga 1940. aastal ei olnud õiguspärane ning taotleti Eesti iseseisvuse taastamist. Sini-must-valged lipud olid nõukogude perioodil rangelt keelatud, kuid Muinsuskaitse Seltsi päevadel Tartus 1988. aastal  olid rahvusvärvid taas üle pikkade aastate väljas.  Sel perioodil kirjutati ka palju uusi isamaalisi laule nagu "Eestlane olen ja eestlaseks jään", "Ärkamise aeg", "Ei ole üksi ükski maa" jne. 1988. aasta suvel kogunes Tallinna lauluväljakule öösiti tuhandeid inimesi, kes laulsid uusi ja vanu isamaalisi laule ning kõigi soov oli, et Eesti saaks jälle vabaks. Seda hakati kutsuma laulvaks revolutsiooniks.