Kas keegi kujutab ette, et tema mees oleks näiteks Jüri Ratas või Toomas Vitsut või keegi kolmas keskerakondlane, kes läheb mitu nädalat hommikuti tööle, mängib miskeid liivakastimänge ja ajab meedias täiskasvanud mehena silmagi pilgutama suust välja pläma, mis paneb  kohati minusugusegi piinlikkusest pilku kõrvale keerama.    sisuliselt ei tegele nad ju kuu aega mitte millegagi, aga saavad selle eest hunniku pappi.  öelge mulle, kuidas nad ise mehena end tõseiselt suudavad võtta? tunda?  või oma tegemisi tõsiseks tööks nimetada?    elukaaslane ütles, et see ongi karjerism.  kui karjerism pimedat võimuiha tähendab, siis ehk tõesti.  aga minu arvates nemad küll karjeristid pole.  ehk elukutselised muidusööjad?  kes täiesti  teadlikult rumaluse seljas liugu lasevad?