Meil jääb alati üks pannkook üle. Alati üks, mitte kaks või kümme. Isegi siis, kui aplad miisud panevad mind kiiresti kahanevat koogikuhja märgates muretsema, et parasjagu magavale nublule ei jätkugi, jääb pärast ikkagi täpselt üks taldrikule. Mitte viisakusest, vaid kõigil on isu tõesti täis.