Nõukaajal oli kombeks nentida, et on olemas väike vale, suur vale ja statistika.  Praegusel ajal on mulle hakanud tunduma, et eksisteerib teadus, kristallkuul ja ajalugu.    Kes vähegi viitsib või kelle elus sellest piskutki sõltub, see tõlgendab ajalugu just nii nagu talle sobib. Ajaloo  kohta ei kehti isegi ütlemine, et ainus täppisteadus on tagantjäreletarkus, sest histoorikute töö just tagantjärele tark olemises seisnebki.      1999 aastal kureeris mu kallis klassivend Peeter Linnap Rotermannis näitust "Kadreeritud tõde", näitus stalinistliku pressifoto olemusest. Näitusel käies tekkis mul tugev tõrge tema poolt pakutud tõlgenduste suhtes. Peeter pakkus omapolsete interpretatsioonide seas kõikvõimalikke arvatavaid tagamaid küll stahaanovlase poosi, küll silmajoone  retušeerimise kohta.  Meie kohtumine mu näitusekülastuse õhtul oli kõike muud kui asjalik ja sügavamõttelist vestlust soosiv, seega on meil see vaidlus siiani pidamata. Aga olgu see nüüd kord välja öeldud: Peetrikene, sul jäi kahe silma vahele tõdemus, et kui mingile asjale on olemas väga lihtne seletus, siis tavaliselt on see tõene. Ochami habemenuga, teadsa! Kui silmad on pildil üle joonistatud, siis on põhjuseks pigem sitt trükikvaliteet ja kui poosid punnitet, siis seepärast, et  "Issandjumalmindpannakselehte!"      See sündmus ja vaidlemata vaidlus meenus mulle ajaloo tõest mõeldes. Vandenõuteoreetikud on moes.  Kuid kas ongi üldse olemas mingi konspiratiivne salaplaan? Pigem näen ma parsimoonia printsiibile tuginedes kampa kaabakaid, kes oma tasku nimel ei hooli millestki. Plaani pole, on ahnus. Õilsaid poliitikuid pole enam, kõigil tolgendab mõni luukere kenasti riidepuu peale seatuna ja ainus liikumapanev jõud on raha.    Goebbels oleks Eesti poliitikute üle uhke. Salaplaanide  ja mässuteooriate rahva hulka laskmine on muutunud uueks poliitspordialaks ja selles meistrivõistluses osalejaid kasvab nagu seeni pärast vihma.    Kõigil on oma teooria, ühelgi pole plaani.  Nagu piiblitund. "Ilm on hukas, aga mina olen hea."  Mitte mingit konstruktiivset lahendust, kuidas hukas ilma päästa pole ei ole konspiratiivteooriate genereerijatel ega ka maailmalõpu ootajatel.              Ajalugu on võitjate kirjutatud.  Kusagil pole  öeldud, et võitjad on ausad.  Kunagi pole öeldud, et ajalugu on tõde.        Dixi