Grupisõidus midagi väga märkimisväärset ei juhtunud. Mul oli kaks plaani - hoida grupis pidevalt positsiooni 1/3 sees ja teise plaanina üritada eest ära sõita (mingis ette lootusetus äraminekukatses) või vähemalt ees vedamas käia - lihtsalt et saada aimu, mis on rattaspordis veel huvitavat peale grupi sabas tirri laskmise. Kuna  jalg oli hämmastavalt hea, siis sujus kõik okeilt: possa hoidmine grupi sees tuli kenasti ja esimest korda enda isikliku rattapsordi ajaloos sõitsin ma tagasi vaadates mõistlikult ja ökonoomselt. Siiski käisin 2 korda ees - esimesel korral suutsin isegi 15-20m vahe sisse sõita - atrõõvis eestikatel - check, baby!   Kuni poole sõiduni pidasin päris tõsist plaani viimases osas üritada  peagrupist minema saada, paraku tekkis kaks ületamatust takistust: esiteks lõppes mul jook otsa (oo seda mõnusat neeruvalu!) ja teiseks tõmmati lõpus kiirus siiski selliseks, et kahel korral nina tuulest välja pistes kadus mu atrõõvi-isu kiirelt ära (kogu sõidu keskmine kiirus 43,12km/h!). Siiski - sellel aastal tundsin ma ennast seltskonnas juba väga koduselt. Olgu öeldud, et mul ei ole just sageli tekkinud mõtteid kellegil kuskil eest ära sõita, niiet vorm oli sellel päeval küll supersuurepärane. Oma osa on  sellel kindlasti eelmise päeva eraldil - mul on peale sellist sutsu alati jalg järgmisel päeval väga hea.