Ma tean oma elust, vähemalt mäletan, ainult kolme taolist juhtumit. Üks oli, kui ma olin väga noor, olin päeval Zavoodis ja toetasin pea oma selleaegse peiksi sülle ja öeldi nunnult naeratades, et "kunagi istusin mina samamoodi oma peiksiga". Teine kord oli kuskil äkki aastake tagasi, kui  öeldi samamoodi, et oodake, oodake, praegu ongi ilus aeg. Ja kolmas kord nüüd.