Umbes selline on minu kaugeim mälestus kaugete asjade vaatamisest. Palju hiljem, peale punakorra lõpmist, ostsin ma endale paadiga merel käimiseks  Kadaka turult üpris korraliku mereväebinokli. Tol ajal me veel uskusime, et tont-teab-mitme-punalipuga Nõukogude Armeele ja Laevastikule pahna ei toodetud. Ega see väga vale olnudki, kuna seesama võidukas seltskond tassis ju II Maailmasõja lõppedes Saksamaalt kaasa nii optika tootmise tehased kui paljud neis töötanud insenerid. Ja mujal tehtud asju me osta eriti ei jaksanud… Aga mujal tehti binokleid ja vaatetorusid küll ja veel.