Eluvorme ei saa teha. Nende kujunemiseks saab ainult teatud eeldusi luua. Kus eluvormid puuduvad, seal ka raamatute maailma kaudu saadud haridus ja selle kajjdu kujundatud isiksus ei leia suhet konkreetse  täiseluga. Ilma kindlate ühiskonna eluvormideta ei saa kuju­neda isiku tungi- ja tundeelu. Kõik suured pedagoogid lääne-euroopa uusajal on näinud nende eluvormide suurt osatähtsust inimeste hariduses, eriti aga šveitslane Pestalozzi, kes ühtlasi ennustas läinud sajandi algul hoogsa tööstuselu arenguga kaasaskäivaid hädaohte. Võiks öelda, et sellised eluvormid läbivad kõiki elualasid ja elusuhteid. Nad puudu­tavad niihästi mehe-naise, vanemate-laste suhteid kui ka inimeste suhet oma kutsetöösse, suhteid  ühiskonnasse ja riigisse. Eluvormid, mis neid suhteid kujundavad, esinevad eri rahvaste juures tüüpiliselt omapärasel viisil, milles kajastub niihästi rahva omapära kui ka tema rahvusliku kul­tuuri kõrgus. Iga üksik eluvorm hõlmab terve rea väärtusi. Kui näiteks seksuaalsuhete areng on jõudnud monogaamilisele abielule, siis reegeldub abieluvormis peale abielupartnerite armastus- ja truudussuhte ka rahvuslikult omapärane järeltuleva põlve kasvatus. Samuti kinnistatakse suhtumine esivanemaisse ja nende austamine.  Kõik säärased seosed puudutavad inimelu kõige tsentraalsemaid nähtusi. Kõik "rahvakombed", milliseid me tänapäeval kipume ainult esteetiliselt käsitama, põhinevad tähtsatele sotsiaaleetilistele nõudlustele. Peale abielu kui eluvormi mai­nitagu veel vorme, milledes kujundatakse kurbust ja leina ühelt poolt ja rõõmu teiselt poolt. Nende enam-vähem üldrahvalike eluvormide kõr­val esineb suur hulk eluvorme, mis kujundavad kutsealaliselt seotud inim­rühmitiste elustiili, me kõneleme näiteks taluniku aust,  töölise, ohvitseride aust jne. Need eluvormid määravad ühelt poolt inimrühmitise sisemise elustiili, kuid teiselt poolt ka selle inimrühmitise seisundit haaravas rahvakehandis: