Mul on selline imelik tunne, et  kui ma teen lugu vormides mingit eeltööd ja loon oma peas jutu skeleti, siis tulemus selleks luukereks jääbki. Nagu seekord.  Kui jutt saab alguse eimillestki on sündiv lugu elus ja priske.  Minu puutüvest voolima hakatud laevast sai lõpuks hambatikk nagu ühes mõistujutus.  Olen kriitikaga nõus ja usun, et sain selle kohmerdamisega tiba targemaks