Postimees, 9. august 1931    Haapsallaste kuumi igatsusi vee järele jahutab veidikene Aafrika. Mispärast seda just nii nimetatakse, ei ole teada. Geograafiliselt ei ole Aafrika Haapsalust lahutatud, vaid kuulub orgaaniliselt ühte. Asub isegi mitte lõunas, vaid idas. Oli mõne aasta eest täiesti maha jäetud koht - sest päikese soojenemist seal kaldal vaadelda ei saadud - ja päikese tõus on ka kuurortides nii  varajane, et suvitajad sellest ilma pidid jääma. Talvel oli sealpool kõige suurem liikumine - siis tühjendati sinna lumekoormaid. Huvitav on Aafrika kultuurilooline arenemine. Mitu aastat tagasi laskis viimane sakslane linnapea sinna ehitada tennisplatsi - aga see jäi kasutamata ja traatvõrgud natsionaliseeriti. Sellepärast, et oli tuule käes külm valget palli mängida. Ka supelkostüümid olid sel aal palju soojemad. Edasi ankrustati seal mõned paadid, paari aasta eest tekkis sinna lastemajakene, miinid, ja tänavu  suveks jõudis kohale Mikihiireke, supelonnid, karussell, mitu koormat liiva ja prantsuskeelne sõna eestikeelses transkriptsioonis ja väljaandes - "plaash". Süvendati 100 ruutsülda merd, pandi metsadesse heajutuga vanamammi, kes supelonnide tarvitamise eest raha kasseerib - ja talupoisid kindlasti eemale tõrjub. Sest Aafrika rannas sünnib suplemine nagu aristokraatlises kolhoosis. Onne riiete asetamiseks jatkub vaid seitsmele üksikinimesele. Aga et seal enam kui seitse inimest korraga supleb, siis kasutavad  kõik onne, kui see inimesest vaba on. Ja kui viimane oma riietele enam varna ei leia, siis tõstetakse eelmise kehakatted nurka maha ja asetatakse omad asemele, sest demokraatia ja üheõiguslus nõuab, et igaüks, vähemalt teatud ajakski, võib nõuda ka oma särgile ja sukkadele kultuurilist varjupaika ja hoolekannet. Aga politsei end kunagi vahele ei sega. Sest kõiki väikesi arusaamatusi pole vaja ametlikult lahendada. Basseinis suplemine on omaette nauding. Sest selle põhi on libe ja vesi segane. Ja  sellepärast väga armastatud kombinatsioone ihaldavate suurärimeeste ja silmapaistvate tulundus- ja avaliku elu tegelaste poolt. Viimasel pühapäeval jäi Aafrika ühes Haapsaluga ajalukku. Härra Th. Lutsu filmiaparaadi kaudu. Ja temaga ühes palju suvitajaid - olgugi, et hõõrutud küünarnukkidega ja ähkides. Sest ka filmikaamera objektiivi ette pääseb isiklise tubliduse ja pealehakkamise läbi.