Delhi ei ole minu maitsele paik.  Kuidas ta saaksi olla, kui ma Eestis ei tunnistanud Tallinnat elamiskõlbuliseks ja olin nõus vaid Tartu ja sellest väiksema paigaga, maale metsas aga armastasin samuti puhkamas käia. India linnaplaneering erineb oluliselt Euroopa traditsioonist, vähemalt need kohad, kus meie oleme olnud, nimelt India ei tunnista väljakuid ega parke meie mõistes. Jah, me leidsime küll kaardil rohelise ala, mis oleks pidanud tähistama viimatinimetatud, aga tegelikkuses oli see rohtukasvanud ehitusjäätmeid täis räpane maa-ala.  Samuti ei ole tänavatel pinke. Mis pinke ma nõuan, siin ei ole ka kõnniteid. Tegelikult ei olnud siiani ka Kesk tänaval, aga see on hoopis teine asi. Harjumatu on siin küll. Kui osta tänavalt müüjalt midagi süüa, siis ei olegi seda kuskil süüa - käigupealt, samal ajal peletades eemale ligitikkuvaid müüjaid ja kohalikke, et ilmtingimata tahavad sulle tere öelda ja küsida, et kuidas ikka läheb.  Meie rong väljus mitte New Delhi raudteejaamast, mille lähedal me elasime, vaid Sarai Rohilla omast. Sinna  suundusime rikšaga (mootorsõiduk, millel all kolm ratast) ja pooletunnise sõidu eest maksime 150 ruupiat. Seda sõitu võiks võrrelda karusellil käimisega, aga tegemist on palju mõtekama tegevusega, kuna selle käigus liigud ka punktist A punkti B. Haa, nad ikka oskavad napilt sõita ja tunnetavad suurepäraselt 5, 10 cm. Elu nagu arvutimängus!  Algul sattusime rongis valesse vagunisse, aga polnud hullu, sest kohe leidsie endale sõbra - keskealise, lääne riietega tegeleva kaupmehe, kes küsis, ega me viskit ei  taha. Jah, muidugi me tahtsime seda. Istusime siis, meie, tema, tema sõber, sõbra naine ja nende tütar (12 aastane). Naine lasi ruttu jalga, aga see tütar olevat minuga suur, suur sõber. Nii väitis arusaamatu nimega kaupmees, tüdruk ise sellest nägu küll ei olnud   . Mehel oli endal kodusaetud viskit (silditus plastpudelis) ja lahjendas seda veega. Siis pakkus ta meile kohalikku suitsu biri. Need  on koonusekujulised 100% looduslikud sigaretid, sest tubaka ümber ei ole keeratud mitte paber vaid ka mingisuguse taime leht ja filter ka puudub. Ta andis meile veel neid kaasa. Need on paremad kui need filtrita suitsud, mida ma Eestis olen teinud. Siis tulid väljast korravalvurid ja nõudsid 500 ruupiat trahvi, sest alkoholi joomine ei ole lubatud. Meie kaupmehest sõber andis neile aga 200 ruupiat pistist, selle summaga pidi ära saama osta. Rongisõidu ajal aga juua ei tohtinud nii ehk naa.  Meid  hoiatati korduvalt, et me oma kottidel hoiaksime silma peal.  Ma juba kord mainisin, et indialased on lühikesed ja pisikesed, jah, nad seda tõesti on, isegi minul olid jalad üle ääre, aga ma mõtlesin, et kuidas näiteks Aado, Jüri või Ergo oleks magama mahtunud.  246 km pikkune sõit kestis 12,5 tundi.