Meie ajateenistus on mage sellepärast, et    a) riiklikul tasemel seda ei prioriteerita;    b) tulenevalt a)-st ja senisest "vaesusest", mis praeguseks paistab olevat üle läinud, ei ole ei KL-i ega ka sõjaväge finantseeritud viisil, mis tagaks piisava hulga arukat personali ja sellest tulenevalt ka sisuka ajateenistuse;    c) taasiseseisvumisele järgnenud pingelõdvendusajastu, võiduka militaarkogemuse puudumine erinevalt  soomlastest, oma militaartraditsiooni häbenemine või puudumine (Alfons Rebane oli ju tavainimese vaatenurgast "fašist"), patriootliku ja militaarkasvatuse puudumine (jällegi erinevalt Soomest ja siin ei pea ma silmas usuõpetuse laadset primiitivset halleluujat) on tinginud üleüldise patsifistlik-nahahoidjalik-egoistliku hoiaku.    Loomulikult ei ole sellised asjad muudetavad üleöö. Eestlaste enamus on ikka seda meelt, et riik ja rahvus võiks säilida ning selle vastu ei aita ka parimad teoreetilised  graafikud, tabelid ja süllogismid.    20 aastane ajahorisont on kauge, kuid Soomega võrreldava kaitsevõime väljaarendamine võtab just nii palju aega. 20-30 miljardit krooni, põlvkond elukutselisi ja reservohvitsere ning elukutselisi sõjaväelasi, keda 20 aasta pärast võiks tõesti olla 16-20 tuhat. See vajadus on täna reaalsus ja invasioonioht on reaalsus. Rahvuskeskne (russofoobia) olemine ja selles süüdistamine on ebaproduktiivne.    Tuumarelvaga on muidugi sellevõrra lihtsam, et selle puhul  tõesti töötavad ja veel mõnda aega välispoliitilised takistused. Mis Sa arvad, kas ja kui palju on USA otsinud õigustust tuumarelva kasutamiseks ja kas Venemaa kardab sellise ettekäände andmist või mitte?    Mobilisatsioonivõime koha pealt tuleb taas kainelt kaalutleda mitte argumenteerida oletustega soovunelmate vastu. Eestis on ca 250 tuh sõjaväe ealist meest. Fit for service mingi arv vähem. Oluline probleem on jah moraal. Ka Kunnase 60k on hetkeolukorras üle pakutud. Probleem on hoopis see, et  reaalset pädevat lahinguvõimelist personali on meil mõnes sajast mõne tuhandeni. Kui KL väikeste kadudega jalule ajada, siis saaksime kuni mõnikümmend tuhat.    Aga siis algab probleem - meil pole ülejäänutele anda mitte kõige elementaarsematki varustust, käsirelvadest, tankitõrjest, sidevahenditest, termokaameratest rääkimata. Nii mõttetu tase on meil. Siinjuures ei räägi me mitte kümnetest miljarditest vaid mõnest sajast miljonist kuni miljardist.    Sellejuures kulutatakse miljard  miinitraaleritele, mis on täiesti nullkasuteguriga Eesti operatiivkaitsel ja marginaalse rolliga NATO kontekstis. Selle asemel, et ausalt mittemidagi teha, tehakse pompöösseid lollusi. Ja mis tagab, et 20k pealise palgaarmee puhul ei kujune see samasuguseks nonsensiks ning kaitsetahe marginaliseerub veelgi.    Ära ole nüüd nii tundlik. Vaevalt, et mul on voli "sundida Sind lähtuvalt minu tõekspidamistest" ja ei tule nagu ette, et oleks Sind vägivallaga ähvardanud.    Üldiselt on ju nii, et  igasugune avaliku võimu tegevus on totalitaarse käsumajanduse jääknäht. Maksustamine, seadusandlus ja kohtusüsteem, regulatsioonid ja standardid on kõik vägivald üksikisiku / üksikettevõtte kallal.    Demokraatias on see on kollektiivne otsus kui palju isiklikku hüve ohverdatakse ühise pikaajalise heaolu nimel. Ja sellised otsused ei pruugi loogilise konstruktsioonina üldse mitte vettpidavad olla. Nii kaitseimpotentsuse kui kollektiivse militaarhulluse puhul.    Aasta aega esmases  ajateenistuses on raiskamine. 9 kuud, mis on Eestis on tore aga ikkagi üle pingutatud. 4 kuuga on võimalik anda väga hea väljaõpe. Kõiki asjaolusid kaaludes on 3 kuud täiesti piisav ja võimaldab igasuguseid kombinatsioone nagu suvine ajateenistus jms. Loomulikult kuulub selle juurde vähemalt paari aasta tagant nädala-paarine refresher.    Tulemus on see, et enamus meessoost elanikkonnast oskab käsitseda relva, oskab lahinguväljal käituda, jagab käsuliini ja ideaaljuhul omandab ka mingi spetsialiteedi.  Otsene kulu, kusjuures ei ole eriti palju suurem kui praegu ning kaudse maksustamise koha pealt peaks meie madala maksukoormuse juures küsima, et no kui kallis see siis on, välistamata võimalust, et vähemalt kordusõppuste eest makstakse "emapalka" ja esmasteenijatele midagi alates miinimumpalgast. Otsestame kaudse maksu ja toimib väga nähtav ja selge regulatsioonimehanism otsuselangetajatele.    Kui me oleksime rääkinud nii umbes 10 aastat tagasi, siis ma oleksin olnud Sinuga pigem nõus. Vaadates,  mis maailmas toimub (naftapaistetuses, kompleksides, autoritaari valitsemise all olev Venemaa; nõrk ja nõrgenev ning oma siseprobleemidega hõlmatud Euroopa Liit ja tema liikmesriigid; endiselt ebastabiilsust taastootev Lähis-Ida kuni Kesk-Aasia; järjest tugevnev Hiina; paljude rahvusvaheliste kokkulepperaamistike murenemine; ÜRO täielik marginaliseerumine; USA nõrgenemine ja diskrediteerumine omaenese ambitsioonide läbi) ei ole sugugi ülepingutatud aimdus, et võib esineda olukord kus liitlus ja lojaalsus  ühel hetkel muutub lihtsalt olematuks. Nii nagu ta muutus eelmise sajandi kolmekümnendate lõpus.    Loomulikult on võimalus, et midagi äkki siiski ei juhtu ja 5 aasta pärast on asi palju päikeselisem aga kaitsevõime on nagu soojuselektrijaam - seda ei ole võimalik ööpäevase tsükliga reguleerida vastavalt linnulaulu ja liblikate ning huntide ja marukoerte režiimile.    See otsus ju oleks ometigi mõistlik teha, et kas eesmärk siis on oma riiki ja rahvast kaitsta või mitte ja kui ei nagu  senini, siis võiks ju olla ka mingi strateegia ka järgmise idaokupatsiooni puhuks (kollaboratsionism, tsiviilvastupanu, totaalemigratsioon vms). Probleem pole mitte kaitsevõime puudumises vaid igasuguse strateegia puudumine antud küsimuses.