Väikest Jaani, sellise nime  andis talle isa, ootas peres ees juba neli last- kolm poissi ja üks plikatirts. Nad kõik mahtusid pisikesse uberikku, kus olid vaid köök ja suur tuba. Aga nälga selles peres ei olnud, sest meri andis kõik oma hinge tagant ära, kui talt vaid küsida oskasid. Ja Jaani isa oskas. Iga päev käis ta kalal, aga alati palus Neptunilt enne luba. Mere kuuldes ta ei vandunud, ei sõimanud merd ja vahel viis vanale merevalitsejale pool kappa õlut, et see tema tihedate meresõitude pärast ei pahandaks.