Kuna ülikool alustab  juba järgmisel päeval, tunnen kerget vajadust kiire leiu järele. Esimene kõne, saan vaevu jutust aru ning ilmselt ka tema minust, sest lõppkokkuvõttes arvab kõneleja, et välismaalasega koos elades tekib liiga palju kommunikatsiooniprobleeme ning üleüldse ei soovi tema toanaaber oma koju Erasmuse tudengeid. Innustav, või kuidas? Edasi läheb paremini, sest unustan küsida igasuguse olulise info maksude, interneti ja pesumasina kohta, kuna olen lihtsalt liiga õnnelik saavutatud kohtumise kokkuleppe üle. Hiljem  taipan oma rumalust ja kirun, kuid rumalusest areneb välja edasine tegevusstrateegia: kohtumine- see on püha eesmärk. Nii on võimalik minul kasutada käsi-jalgu ja aega enese väljendamiseks ning nägemisaistingut paremaks arusaamiseks. Teine pool võib omakorda paremini tajuda, kui tore ja toakaaslaseks kõlbulik ma olen   .