Samuti ütleb Kreutzwald Koidulale, et ta polevat laulik, aga vahest oleks temast laulikute kannupoiss kasvanud, kui õpiajal cleks kange Kalev ees käinud. "Leivanuga", mis teda poisikese­põlvest tänini taga kihutanud, on õilmed juba tupes kidurdanud. Mis sügise ja noore talve rinnal idanenud, neil pole enam hiilgust ega lõhna. Eesti ahtrale luulepõllule üksi olevat sündinud neid  istutada. Ainuke tegu, mille peale ta uhkuseharjaseid tohiks kasvatada, on "Kalevipoeg" (Kr. Koid. I, lk. 115 j.).