Tiia!  Kui ma sulle reikisse järgi läksin, siis mõtlesin tükk aega, kas küsin, et kuidas läks või mitte. Otsustasin mitte küsida - ma ei tea miks, aga kuidagi teistmoodi olid küll. Õhtul veel ei lasknud sind arvutisse ja hommikul siis sain teada sellest toredast ebakõlast. Minu arvamus usust ja käesolevast maailmast ei lase mul reiki psühholoogiga nõustuda. Vale pole mitte see, kes on ihult ja hingelt erinev, mina olen ju paks, vaid see, kes ei oska enda komplekse konstruktiivselt ravida. Kui Jumal oleks tahtnud,  et me kannataksime, siis oleks ma mitu korda juba surnud enda käe läbi. Mind aitab elus hoida mõte, et oleme vajalikud, mitte värdjad, keda tuleb eemale tõugata. Ja kui väga jube, siis alustan oma töid ja tegemisi Jeesuse nimel - see minu mantra. Täna, kui ma ristimistalitusel orelit mängisin, siis ma vaatasin, kuidas pisike aastane tegi omamoodi pastoriga pluti-pluti-plutt ja ajas ristimise juures pastori käe eemale. Sellel lapsel on veel kõik ees, ka see, et tulevad rõõmsad päevad, kui ka hallid  masendused ja kurbus. Ilma selleta me poleks inimesed. Tead äkki muinasjuttu, kus ema tahtis et ta poeg oleks kogu aeg õnnelik - ja mis sai. Samuti ei ole õige meil, kes me oleme puudega, võtta ära õigust elada, antud juhul siis intiimsuhte kaudu lapsi saada. Olen seda juttu, et ma ei tohi sünnitada, lapsest saadik kuulnud, ja kuigi mul keha funksib, on see koormus mu psüühikale, sest iga kord, kui mõnda meest ihalevalt vaatan, tulevad meelde just need ütlemised. Ja mida ma siis pean tegema - olen enda jaoks asja  lahendanud kahe noore tüdruku eest hoolitsemisega. Andku see Jumal, kes meid ei põlga, meile mõistust ja tarkust elada edasi! Tilderlind