Raadio ja ajakirjandus levitavad iga päev mõtteid, mis on inspiree­ritud suurriikide aadetest ja sihtidest. Eriti tulvil on eeter diktatuuririikide hüüdlauseist.  Need hüüdlaused on muu seas määratud ka selleks, et harjutada väikeriigi kodanikku suurriikide mõtetega. Ja et keskmine kodanik omale tavaliselt iseseisvat mõtlemist koormavaks peab, siis lasebki ta omale aja jooksul sisendada mõtteid, mis on mõeldud võõra suurriigi seisukohalt. Ja kui kergesti ei hakka see kodanik neid ideid kohaldama oma väikeriigile. Hea veel, kui see piirdub tavalise kodanikuga, hoopis halvem on aga, kui säärane suurriikide mõttekäik vallutab väikeriigi juhtivaid kodanikke. Et siin  kartused alusetud ei ole, näeme sellest, et nii mõneski väikeriigis on hakatud seadma mõne suure diktatuuririigi eeskuju järgi. Põhja-Euroopas tuleb eeskuju mõttes kõne alla eriti just Saksamaa. Nii mõneski väikeriigis on suuresti eelkirjeldatud propaganda mõjul hakatud nagu iseenesest mõistetavaks pidama, et tuleviku valitsusvorm on üldse ja igal pool diktaatorlik. Ometigi ei ole selleks oletuseks, mida pealiskaudselt mõtlevad inimesed juba ümberlükkamata tõeks peavad, veel mingit objektiivset alust. Diktatuur  on küll vallutanud kolm Euroopa suurrahvast - venelasi, sakslasi, itaallasi, kuid ikka, peame seda meeles, neid rahvaid, kes Maailmasõjas tasakaalu kaotanud. Ikka neid, kes olid Maailmasõja haavade tagajärjel ebanor­maalses seisukorras.