To Veiko Vihuri&X  Luther uskus tõepoolest, et ta kuulub katoolsesse kirikusse, aga selle \"katoolse kiriku\" all ei mõistnud ta alates tema kirikuvande alla panekust ja tema reforminõuete tagasilükkamisest kindlasti mitte roomakatoliku kirikut, vaid nägi  \"katoolset kirikut\" pigem vaimuliku suurusena, ütleme siis, et \"õhtumaa kristliku kogukonnana\" (loomulikult ta ise sellist mõistet ei kasuta). Ta uskus, et see \"kogukond\" on hoidnud alal apostlite aega tagasiulatuva õige usu ja õpetuse, millest vaid tema kaasaegne kirik oli ärapöördunud. Et reformaatorid ei tahtnud luua midagi uut, seda rõhutavad usutunnistuskirjad, eriti CA poliitilistel kaalutlustel, et saada poliitiliste võimusnike heakskiitu reformidele. Ma arvan, et tänapäeval peame me  usutunnistuskirju vaatama just nende tekkimise ajaloolises kontekstis - mis ei tähenda sugugi, et neil poleks tähendust meie jaoks. \"Sõjaväemäärustliku\" kombel ma neid tõlgendama ei nõustu - näen nende tähtsust pigem suunanäitajatena ja teatud teoloogiliste impulsside andjatena. Nad on varasemad astemed teoloogilises arengus, mis ulatub tänapäeva ja ma ei arva, et kõik vahepeale jääv (ortodoksiajastu teoloogid, pietistid, 19. sajandi teoloogid jne) tuleks väärtusetuna kõrvale heita. Tänapäevases konfessionaalses  situatsioonis ei saa aga \"üldkirikut\" või \"katoolset kirikut\" ja roomakatoliku kirikut kuidagi samastada. Tänapäeval pole roomakatoliku kirik isegi mitte \"õhtumaa kristliku kogukonnaga\" kattuv, vaid on üks konfessioon teiste seas (mis sellest, et arvuliselt suurim).  See, et Luther ise ei pidanud end millegi uue loojaks, ei ole põhjus, et meie teda sellena näha ei võiks. Mina olen veendunud küll, et reformatsioonis sündis midagi täiesti uut. Ja see, et usutunnistuskirjad ei räägi \"protestantlikust  printsiibist\", ei ole põhjus, mis oleks takistanud Paul Tillichit seda reformatoorsest teoloogiast tuletada. Tillich on minu teada süstemaatikas arvestatav nimi edasi ja tema teoloogiaga tegelemine on täiesti \"legaalne\".