Eriti märgatavalt kahanes saksa rahvastik maal  kui linnas vähenes see ajavahemikus 18811934 ligi 2,5 korda, siis maal oli langus pea viiekordne. Saksluse raskuspunkt kandus järjest enam linna  neist 60 protsenti olid koondunud Tallinna ja Tartusse. Selle põhjuseks olid maareformist tingitud muutused maasuhetes ja elukorralduses. Maareformi otseseks tulemuseks peale mõisnikekihi kahanemise ja kadumise oli ju ka nn väikeste sakslaste ehk  maasakslaste keskkihi (eeskätt mõisaametnike) kokkusulamine. Kui veel 1881. aastal elas maal üle 13 000 sakslase, kes moodustasid 1,7 protsenti maarahvastikust, siis 1922. aastaks oli maale ja alevitesse elama jäänud 3762 (0,5 protsenti) ja 1934. aastaks 2702 sakslast (0,4 protsenti). Maakonniti kõige enam, 500 ringis, leidus maasakslasi Viru-, Harju-, Tartu- ja Võrumaal.