Olukord lahenes ootamatul sellega et Elmo isa astus oma ametikohalt tagasi. Lugu, pöördunud dignitaari pojast kandis Elmo kuni Metodisti kirikus viibimise lõpuni. Siis jooksis lugu oma moraalsest kapitalist tühjaks. Ennekõike ameeriklaste jaoks sest mida teavad nemad meie lugudest. Neile on lugu vaid seni  tähtis kuni ta töötab ja kui ta väest tühjaks jookseb siis tuleb ka inimene koos väsinud looga välja vahetada. Nii et vaata ette et sul Milosevitshi kompleksi ei tekiks, arvamust et sa neile, seal, mingilgi kombel asendamatu oleksid. Ei, niipea kui su tarbimisväärtus langeb vahetatakse sind välja. Vaadake või Herbert von Browni. Ei hoolitud vähimatki tervest koonduslaagrist mäe sees mis ta ideede heaks töötasid, peaasi et ta nüüd ameeriklastele rakette tegi. Ja mida tähendab mingi Milosevitsh von Browni  kõrval. Elmo, kuldkala, endine dignitaari poeg oli oma iseka ja uhke olemusega USA rahastajaid häirima hakanud. Selle peale kärbitigi tal uimed ära ja kuldkalast sai kõige tavalisem koger. Lugu oli aga juba ammu enne seda Elmo enda jaoks tühjaks jooksnud. Viimaks siis ka teiste jaoks. Siis oligi Elmol taas aeg minna, minna kirikust ja tõdeda et loo ja legendi alusel moodustatud organisatsioon tükkis oma suletud identiteedi ning legalistlik-kohtumõistva olemusega pole millegi poolest parem kui muud selle maailma  korporatiivsed identiteedid.Siis tuli mõned aastad hiljem tuli Elu Sõna ja kõik muu mis sellega kaasas käis. Olevisteski hakkas Elmo aeg täis tiksuma. Ta ei olnud selle koguduse liige vaid kuulus Pühavaimu kogudusse. Peale Elmo pöördumist ütles õpetaja Kiivit oma sekretärile et pange ta siis pealegi surnute hulka. Rahu ta põrmule!