13. novembri Päevalehes vaatleb Ago Teder abortide mõju Eesti demograafilisele olukorrale. Tema poolt esitatud statistika on tõepoolest mõtlemapanev. Tõsi, andmed erinevad tühisel määral Statistikaameti (www.stat.ee) andmetest. Ometi torkab silma, et 10 aasta jooksul sündinud ja abordi läbi surnud laste koguarv on mõnevõrra (193) väiksem algatatud elude arvust. Mis sai neist ligi 200 lapsest, kelle elu küll algas, aga kes ei sündinud ja keda ka ei tapetud emaüsas? Ma ei tea, kuidas on saadud algatatud elude nii täpne arv (311 791), aga küllap on selleks mingi kaval metoodika. Tegemist on ju eostatud inimestega. Statistikas aga kajastub mitte kõigi eostatud inimeste saatus, vaid ainult nende, kel kas oli õnne läbida oma elu kõige ohtlikum staadium - areng emaüsas - ja sündida, või kes surid kas indutseeritud või iseenesliku abordi läbi pärast implantatsiooni ja raseduse registreerimist arsti juures. Seega on inimese elus ajavahemik eostumisest raseduse arvelevõtmiseni, millest statistika ei tea mõhkugi, aga ma kahtlen sügavalt, kas eostumiste arv Eestis, mis ei jõua raseduse registreerimiseni, piirdub 10 aasta jooksul 193-ga. Ilmselt saab eostatud inimeste arv olla vaid hinnanguline ja ma pakun, et see on sadu kordi suurem, arvestades, et mitmed nn. rasestumisvastased vahendid toimivad ka abortiividena. Ehk pakuvad vastava ala spetsialistid selle kohta täpsemaid, uuringutel põhinevaid arve.