Neljapäeval Õlle Tares einestades ei imestanud ma põrmugi, kui uksest marssisid sisse traksidega nahkpükstes kõhukad mehed, sulega mütsid peas. Päris nii see tegelikult ju ei olnud, aga olen kindel, et ühel päeval tulevad nad ikkagi. Ja pärast viiendat-kuuendat õllekannu  ei ole laulu üürgaval baieri vanamehel enam meeleski, et ta pole mitte Münchenis, vaid hoopis Eestis - vahet pole! Esialgu kostavad shlaagrid siiski kõlaritest ja eestikeelseina.