Roomanud, või õigemini käputanud (st kõht maast lahti), on Etta nüüdseks juba 4,5kuud, samuti tugede najal püsti seisnud. Siin on viimaste nädalateni olnud olukord stabiilne, kuid nüüd, eriti väljas paljajalu käputades, üritab ta  vältida paljaid põlvi torkivat muru ja liikuda edasi vaid jalalabadele ning kätele toetudes. Selline liikumiviis on muide väga atraktiivne ka Martale ja eilegi Arensburg Boutique Hotel & Spa Lounge Restoran Muusas (no rohkem nimesse sobivaid peeneid sõnu polegi siia maailma järele jäänud) püüdsid tüdrukud kahekesi nii ringi roomates sõbralikke pilke küll. Viimasel nädalal on Etta ennast ka kõhuliasendist paar korda püsti ajanud. Tavaliselt teeb ta seda, kas kusagil murul või voodis, et kukkumisel oleks  kindel tagala. Ja tavaliselt teeb ta seda siis õnnestumise korral kohe tükk aega järjest, sest meie publikuna oleme siis loomulikult väga elevil, liiatigi meeldib Ettale väga oma vägevate oskustega esineda. Huvitav on, et ma ei mäleta, et Marta oleks ennast niimoodi täiesti iseseisvalt ilma kõrvalise abita püsti ajanud, pigem unustas ta ennast seisma millegi najalt juhul, kui kätte sattus midagi, mida pidi kahe käega uudistama. Samuti pole Ettale enam ületamatuid kohti ronimise mõttes. Kui väga vaja, saab ta ka  ise diivanile. Alla tuleb ta samuti igaltpoolt jalad ees juba mõnda aega edukalt.