1910. aastaks, kui Alexandril tuli üha suureneva õpilaste arvu tõttu kutsuda appi nii oma vend Albert Redden kui ka üks õdedest, tekkis vajadus oma tööpõhimõtteid trükis avaldada, et tema edu üle kadedust tundvaid võimalikke plagiaatoreid ennetada. Ülesanne osutus tollal, nii nagu edaspidigi, tohutu raskeks, kui mitte öelda võimatuks. Ent "Inimese ülim pärand" sai lõpuks valmis ja pidev nõudlus  hoidis selle trükis tema järgneva neljakümne viie eluaasta jooksul.