Kasutati veneaegseid  postitempleid ja nn ajutisi templeid. Postimaks võeti vastu sularahas, tehes vastav märkus saadetisele. Eesti Postivalitsusel oli mõte osta margid Soomest. Sealt nõuti aga 60 % nimiväärtusest, mistõttu mõttest loobuti ja asuti otsima võimalust markide valmistamiseks Eestis.