Eile tormise mere ääres jalutades olin tõeliselt rabatud, et on veebruar ja iseseisvuspäeva nädalavahetus. Päike täies taevas,  männivarjud nagu südasuvel ning viis kraadi sooja.  Ei mäleta sellist veebruari. See kuu on pea alati külm olnud. Kunagi ülikoolis logelemise aegadel üheksakümnendate esimesel poolel mäletan küll ühte mõnusalt sooja päikesega hetke. Päev või paar enne iseseisvuspäeva. Laia tänava keldrikohvikus veedetud tunni järel õueminek tundus õnnistusena. Kevadet oli õhus ja ma olin noor. Mis siis, et maa läbini jääs ja lumi helkis. See oli toona ainult hetk, külmad naasesid juba järgmisel päeval.  Sel aastal  on kõik teisiti. Talv on meid justkui maha jätnud.