Tartust bussiga Tallinna, Tallinnast lennukiga London Stanstedi, Londonist Bratislavasse ja  tagasi. Riiga. Bussiga Pärnusse, siis Tartusse.    Nende pikkade sõitude ja mis veel olulisem, tundidepikkuste ootamiste vahele kõikvõimalikes lennujaamades jäi 2 täispäeva Slovakkia pealinnas.       Kolmapäeva õhtul maandusin siis lõpuks Bratislavas, kus mind autoga üles korjati ja hotelli viidi, mis muide kummalisel kombel ei ole turistiinfole üldse tuntud koht, kuna selle omanikuks on Slovakkia Välisministeerium.         Minu toanaabriks osutus Irina Voroneži linnast Venemaal. Ta on juba 9 aastat seal pastorina töötanud, seega mõningase kogemusega. Asjaolu, et meid ühte tuppa paigutati, andis võimaluse küsida palju küsimusi Vene metodisti kiriku kohta ning uurida Vene poliitika hetkeseisu ühe kodaniku silmade läbi. Ühtlasi sain ma neljapäeval  tõsise intensiivkursuse vene keele alal, kui me 6 tundi koos linna peal jalutasime (ja peamiselt me tõesti jalutasime kogu selle aja). Ühelt poolt avastasin, et oskan üllatavalt paljude sõnadega end vene keeles väljendada, teisalt aga leidsin, et inglise keel teeb ikka kõigile teistele õpitud keeltele pika puuga ära. Siiani polnud ma veel nii kindel selles, kuhu vene keel paigutub, kas esimeseks või teiseks. Kinnisvaramullist ja kiriku struktuuridest rääkides tuli ikka inglise keel appi võtta, mis parata.       Nagu vilksamisi mainisin, saime üsna pikalt linna peal kolada, kuna neljapäev oli meil pea tervenisti vaba - koosolek algas alles õhtul kella viiest.    Kesklinn on pisut Tallinna moodi. Päris ilus. Eriti vahva oli keskväljakul toimunud jõululaat.     Koosolek, mis oli mu sõidu tegelik eesmärk, kestis neljapäeva õhtu ja terve reedese päeva.  Bratislavas toimub aastal 2007 Euroopa Metodisti Festival (1.-5.08, kui kedagi huvitab) ning seetõttu oli nii planeeritud, et saime ka tulevase kogunemispaiga üle vaadatud.       Paik iseenesest on suhteliselt ideaalne, ca poole tunni jalutustee kaugusel kesklinnast ja plats, kuhu on kavas paigutada suur telk 1000 inimese jaoks, on ümbritsetud ülikooli ühiselamutest, mis suudavad mahutada kuni 800 inimest.       Ehkki me jõudsime tegeleda mitmete oluliste küsimustega (sh paika panna laias laastus, kes on programmi koostajad ja kes muusika eest vastutab jne), on kange kiusatus väljendada ka oma  pettumust selles osas, kui ebaefektiivne see koosolek lõppkokkuvõttes oli. Arvestades sellega, et kohale oli sõitnud hulk inimesi 12-st riigist, kulutades vaid reisimise ja kohaliku majutuse peale juba sadu ja ilmselt tuhandeid eurosid, võinuks eeldada, et teeme rohkemat ära, moodustame väikesed töögrupid vms... Oh mind virisejat, kes ise kurdab, et tal on kiire ja hetkel ei taha end mitte ühessegi lisaettevõttesse enam panustada! Tjah...