Sest oleviku kunsti häib igati valland lagunemisprotsess. Lagunemisprotsess mitmesuguses mõttes: valmis, lõpuleviidud "teos", milles kunstnik nägi kauaaegse vaeva­lise töö tipppunkti, laguneb  eksperimenditamiseks ja uute kunstivahendite proovimiseks; proovimine ei ole aga mingi­sugune kunstilooming, vaid paremal juhtul selle eelaste, ja "eksperimendid" ei ole kunstteosed, vaid soodsamal puhul sarnase elemendid. Kuid edasi: praktiline kunst alandub sagedasti paljaks käsitööks. Kui loobuda igasugusest kunsti­lisest vormist ja mõõduandvaks lugeda ainult kunstitööstusliku eseme otstarve, siis on see käsitöö, mitte kunst. Sarnase tegevuse saadus kuulub siis järjelikult praktilise kõlbulikkuse ja  otstarbekohasuse vaatepunkti alla; kas ta sealjuures ka kunstiväärtuslik, jääb juhuse hooleks või on kõige õnneli­kumal korral "kõrvaline kordaminek". Viimaks on lagune­mas ka üksikud kunstid, kuna endi ulatusest valesti aru saa­des püüavad töötada vahenditega, mis neile ebakohased - ja tagajärjeks on käperdused, seda viletsamad, et moodsatel kunstnikel harilikult puudub tehniline ja teaduslik hari­dus, mis üksi võimaldab sarnaste kunstivahendite õiget hin­damist kui värvid, toonid, mürad, kompamisväärtused.