1990. aasta valimiste järel nägi moslemite ja horvaatide koalitsioonivalitsus Bosnia-Hertsegoviina tulevikku pigem iseseisvana, kui olemaks osa Serbia poolt domineeritud tsentraliseeritud Jugoslaavias. Serblastele see ei sobinud, kuna see oleks nad muutnud vähemuseks iseseisvas Bosnia-Hertsegoviinas ning ideoloogia "kõik  serblased ühes Serbia riigis" välistas sellise valiku. Veebruaris 1992 toimunud referendumi järel kuulutas Bosnia-Hertsegoviina end omaette riigiks, aprillis 1992 tunnustasid seda iseseisvust nii Euroopa Liit kui USA. Samas see tunnustamine ei toonud kaasa mingit materiaalset tuge ning algas Milosevici poolt toetatud horvaatide ja moslemite süstemaatiline mõrvamine, vägistamine ja väljasaatmine - sõda Bosnia-Hertsegoviinas kestis umbes kuni 1995. aastani. [lk. 197-201]