Aga niisiis,  mul on nostalgiline mälestus Maailma Parimast Toormoosist. Ja selle retsept on mul olemas. Selle on mu noor vanaema umbes seitsekümmend aastat tagasi kirjutanud koos teiste kummaliste retseptidega üles ühte hallide, kuid kunagi vist siniste kaantega ruudulisse vihikusse. Osa retsepte tindiga, osa pliiatsiga. Vihik on juba väga vana, palju kasutatud, ja selle paberkaaned on sisu küljest lahti ning narmendavad. Ka leheküljed on suuremalt jaolt üksteise küljest lahti tulnud. Ja ruudustik on lehekülgede servade  juurest päris maha kulunud. See vihik on kaunis.