Täna lahkusid Jaan Kross ja Benazir Bhutto. Krossist kirjutavad teised. Rudolf kirjutab Bhuttost.  Olukord Pakistanis on kriitiline. Tundub, et 8.01. kavandatud valimised jäävad ära. Teine opositsiooni kandidaat Sharif juba teatas boikotist. Valimised oleksid pinged maha võtnud. Kui mitte kohe, siis ajapikku kindlasti. Nüüd on raske midagi  prognoosida.  Motiivist. Mäletatavasti astus valitsev president Musharraf hiljuti tagasi armeejuhi kohalt, mille eest sai lääne meedialt kiita. Tegelikult oli M. eemaldumine näiline. 13. detsembril asutas Musharraf National Command Authority, mille etteotsa ta presidendina asus ning mis kujutab endast kõrgemat sõjaväelist võimu riigis. NCA loodi kaitsemehhanismina tagamaks, et Pakistani tuumarelv ei satuks ekstremistide kätte, kui olukord riigis peaks väljuma kontrolli alt. NCA kuuluvad lisaks  peaministrile välis-, kaitse-, rahandus- ja siseminister, ühendatud staabiülemate komitee esimees ja väeliikide ülemad. Seega säilitas Musharraf kontrolli riigi relvajõudude üle. Võimalik, et see manööver ajas islamistidel ajud keema. Atendaat Bhuttole oli pigem rünnak Musharrafi vastu eesmärgiga tekitada riigis kaos, sundida Musharraf jõudu kasutama, mis aitaks islamistidel konsolideeruda.  Pakistani võivad ees oodata tektoonilised muutused. Pessimistid räägivad riigi lagunemisest 2008 aasta jooksul. Rudolf nii  pessimist ei ole. Lõpuks sai ju isegi Belgia valitsuse. Kõik sõltub sellest, kelle poolele asuvad armee ja eriteenistused.  Bhuttol oli Pakistanis vähe toetajaid. Tema valimiskampaania oli üsna harali. Bhutto üritas meeldida kõigile ja külvas kõik lubadustega üle, ka islamiradikaalid. Musharrafil polnud mingit mõtet Bhuttot tappa, kuna oli päevselge, et tal ei oleks valimistel mingeid šansse võita. Bhutto surm oli kasulik eeskätt ja ainult islamiradikaalidele, kes on huvitatud kaose süvenemisest  Pakistanis.