Armastus ei pea arvestust vigade üle ega ei nääguta. Seda teevad hoopis inimeste egod. Armastus pakub tuge, kuid ei käsuta. Armastus loodab kõike paremat, saab ise hakkama kõigega ja aitab ka teist ise seal juures virisemata. Armastus ei oota lõpp-peatust, mille suunas liikuda. Armastus ei ole egoistlik ega suru peale oma tahtmist. Armastus pole pahatahtlik ega nori kõige selle kallal, mis on halba juhtunud või valesti läinud. Ta pühitseb kõike seda, mis on hästi ja õige.  Armastus ei ole uhke ega hoople.    Armastus pole jõhker, ebaviisakas, agressiivne. Mõtteis võib ju vahel teise inimese peale pahaseks saada, no ja siis? Kas me üldse vaevuks pahandama inimesega, kes meile korda ei lä