Hocico küttis nii korralikult, et ei saanud  hoolida väsivatest jalgadest ega seljast, ja kuigi moshpitisportlastest tuli paar sammu eemale liikuda (mõnel õnnestus enne mu küünarnukkide otsa kukkuda, nagu sinikad mu käsivartel pärast näitasid), ei olnud puhkamisest juttugi. Enne kui etteaste ära lõppes, mispeale tuli küll õhku ahmides välja söösta. Igatahes kui ma sõbra juurde öömajale jõudsin, läbimärja särgi seljast tirisin ja põrandale oma asemele kobisin, vilistasid kõrvad öövaikuses veel päris kõvasti.