Niisiis on nõid kuratlikult imetav ema, kes toidab vaid oma ihust pärit deemonlikke olendeid, kes paneb teised imetavad emad oma kehade kaudu mürgitama oma lapsi, ja kes tegelikult pigem toitub lapse kehast kui vastupidi, ükskõik kas siis orgia-laadsel ja kannibalistlikul sabatil või siis salajase vampiirliku vereimemise teel. Roper kirjeldab juhtumeid 16. sajandi Augsburgis, kus imikud kuratlike jõudude mõjul pandi imetama, andma oma nibudest piima või ilmutama ühtäkki kõikjal oma kehal rohkelt  nibusid. Ta tähendab, et "sellised uskumused toetusid kehavooluste üldisele ökonoomiale" - uskumusele, mille järgi naist, kes pole enam lapsekandmise eas, ei peetud mitte ainult omaenese kehamahladest ilmajäetuks, vaid ka teiste kehamahlades olevat jõudu himustavaks (1994, 207). Sealjuures arvati selliseid naisi lisaks verele ja piimale himustavat ka noore mehe seemnevedelikku, mida nad aplalt nende ihudest imeksid, ükskõik kas siis oraalselt või vaginaalselt.