Koidula nagu ei märkakski seda olulist vahet, mis on muistse vabaduse ja Vene tsaari annetatud priiuse vahel; ta kujutleb kunagi kaotatud vabaduse olevat jälle tagasi jõudnud ja leiab, et sellega on saabunud alus rahva uueks õnnepõlveks. Tarvis on vaid meie eneste keskel üksmeelt, et tsaari  kaitse all seda õnnepõlve lõplikult kujundada. Aga paiguti tundub siiski ka Koidula isamaaluules ähmaseid igatsusi ühe parema isamaa järgi, kui on see, mis Vene tsaari kaitse all hariks eetilisi ja vaimseid väärtusi. Kas ei tuleks vene orientatsioonist ärapöördumiseks tõlgitseda "Soome silla" tsüklis esineva luuletuse "Unenägu" kujutelma sillast, mis seob Eesti ja Soome üheks isamaaks? Kas pole siin luuletaja lubanud endale vabadust hüljata reaal­poliitilised veendumused ja andunud unistustele isamaast, kus  hõimurahvad teistest sõltumatult otsustavad ise oma saatuse üle? Kahjuks on Koidulal liiga vähe materjali mingi kindlama järelduse tegemiseks selles suhtes.