Kas minu  psilotsübiinikogemus oli anomaalne samal moel, nagu oli olnud minu teadlikkus onu Maxi surmast? Vaatamata sellele, et ma taipasin sõnade piiratust, kirjutasin ma oma kogemusest aruande ja jaotasin selle mõnedele sõpradele. Kui Kennedy mõrvati, avaldasid mõned neist arvamust, et ma olen selgeltnägija. Ometi olin ma eelnevalt teadnud seda kummalist ajaloolist malli, fakti, et presidendid, kes on valitud kahekümne aasta tagant, surevad ametisoleku ajal, ning see võis mõjutada minu masendavat kujutluspilti, mis  mul psilotsübiini mõju all oli (või koguni selle kujutluspildi tekitada) (Krippner, 1967). Anomaalne või mitte, minu õhtu seente mõju all oli EIK, sest ma ei unustanud mitte kunagi seda taipamist, mille ma olin saanud. Sellest ajast peale ei ole ma enam mitte kunagi võtnud sõnu nii tõsiselt ega kuulanud muusikat päris samasugusel viisil. Ning sellest ajast alates olen ma nautinud kontseptsiooni Jumalast, kes on küll kaastundlik, kuid mitte ilmtingimata kõikvõimas ja kõikjalviibiv.