Pirital sai kildu. Ma olen siin ennegi kirjutanud meie vingest pealinna sadamast nimega Pirita sadam (mitte segi ajada KJK sadamaga). Et nagu linnavärav või nii ja sadamakontor on mingis kuradi soojakus ja eriti  kild oli see, et see sadamavaht või kes iganes see ainumas töötaja seal oli, see vastas me küsimusele, et kus Nordea seisab: "Mis on Nordea?" Üritasime fotograafiga talle seletada, et on vot selline katamaraan, mis läheb siit nädala pärast ümbermaailmareisile.. Tätte ja Matverega, tead, noh… Ta ei saand ikka aru! Kahtlustan, et ta oli venelane, kuigi rääkis eesti keelt, no keegi igatahes, kes elab oma kultuuriruumis, kus need mehed ei laula. Aru ma ei saa, kas nad seal sadamas siis nagu aluseid ei  registreeri, et nagu üldse ei tea, kes neil seal seisavad? Otsisime siis ise selle katamaraani üles, see oli nagu oleks ilgelt segamini toast leidnud üles ühe soki, aga teine ei taha kuidagi näole anda… Terve see sadam on nagu üks segamini tuba, süsteemitu ja räämas.