Haljendavast metsaalusest on märkamatult saanud sügisene värvidemäng, kus  pruuniks tõmbunud sõnajalgade taustal on kuulda ainult pehmet lehesadu. Ühelt poolt tähistab see ühe aastaringi peatset lõppu, millele järgneb alati uus ärkamine; teisalt paneb aga sügisene karge õhk igatsema aina rohkem sinise taeva, päikese ja sooja rannaliiva järele.