Tänane päev on möödunud toni plääri erutuses.  Ärevuse tekitamiseks oli turvakontroll hommikul topelt aeglaseks tehtud ning elikopter põristab taeval.. "Te ei piiksugi", oli turvamees pettunud, kui ma värava läbisin. "paraku jah, olen igav inimene".  Elikopter seisab haige kärbsena õhus ja suriseb. "Kas elikopteris on püssimees ka?" küsisin ma Ahtilt, kes aastaid helikopteri juhina on töötanud. "Selleks peaks ukse nad eest võtma. Praegu on külm. Ma ei usu, et nad seda tegid". Nii siis kaitstaksegi meie maailma kauneid ja kuulsaid.  Tahtsin juba eile näha, mis nägu lennukiga ta tuleb ja vahtisin juba omikul aknast välja. Ülemus imestas, miks ma 2,5 lennuväljal töötatud aasta jooksul pole lennukite vastu sellist huvi veel üles näidanud ja  kahtlustas, et küllap mulle see sile inglise poiss hoopis meeldib. Sellegipoolest sain ülemuselt, kallelt ning ahtilt põhjaliku seletuse, millise kopteriga teda oodatakse ning millist lennukit härra eeldatavalt kasutab. Ülemus näitas ka väikest lennukimudelit. "Sellisega ta tuleb," ütles ta. "Sellel on 4 mootorit ja plaplapla. "Nii me siis natuke ootame. Lennujaama katusel seisavad snaiprid, politseinikud seisavad puntidena tänaval, põsed õhetamas. Tunne on nagu jõulude ajal, kui oodatatakse jõuluvana.  Milline on eesti snaiperi tavaline tööpäev? mõtlesin ma. Kas tööd on palju?