kraelõikmeil sädeleivaid ruune varjas poiss seemiskindaga kui tuli linna ta tuli kaevikust ja sõda sarjas ja puhus  ervinile suitsu ninna ning märkis lõpuks asi seegi on et meil on lõpuks oma leegion    lili marleen mu lapsepõlve laul  kui jommis isa tammpis klaverit  ei olnud plekke meie meheaul  kuid elu oli püsind pikalt sitt  ning aina korrutand mis seegi o