Ma elan majas, mis on täis ajalugu. Mitte suurt ja koolitunnis õpitavat, vaid seda ajalugu, mis iga suure loo taustaks jookseb. Inimeste lugu.        Ühe elu  lugu jookseb selle maja elust pidevalt läbi. On elusid, mis siit riivamisi üle libisenud, on neid, mis , saanud tolle ukse eest hoogu võtta ja kadunud siis kaugele, ainult üks elu on läbi aastate olnud kõigi jaoks kohal, olemas, vajalik.  Nüüd on ta kodu juba aastakümneid kalmuaed.      Mind on kaua köitnud tema elu kummaline peidusolek, tausta sisse kadumine. Ta oli perenaine, kes koolitas ja toitis oma kahte poega, küüditamine viis tema lähedased Siberisse ja mehe, kellega ta  abielluda ei jõudnudki, metsa. Tema jäi kohale, kaks poega oli vaja toita, mees metsas nõudis oma ja sugulased Siberis tahtsid tuge. Kõik said, mida nõudsid.  Mees sai surma, poegadest vanem läks miilitsaks, nooremast sai Tallinna külje all kõva parteimees. Poegade arust oli ema halb kulakutütar, ehkki nende lapsi ta hoidma kõlbas. Viiekümnendate teisel poolel Siberist naasnud sugulaste meelest oli naine kommude tallalakkuja, ehkki neile suvel aiamaal toidulisa kasvatama sobis ta siiski.    Aastad  läksid, maja hakkas tasapisi käest ära minema ja pojad otsustasid selle maha müüa. Ema? Vahepeal tasapisi seniilseks jäänud eit pisteti hullumajja. Lõplikult.    Veel paar aastat möödus. Meie pere hakkas just jõudma niikaugele, et jaksasime oma elupaika endale päriseks osta, senikaua oli hoone majandi oma. Samal hetkel ärkasid eide pojad, hetk hiljem kaugemad sugulased. Läks lahti lahing Leipzigi linna all, maja pidi tagasi saadama, kasvõi üle laipade.    Tänu mehele, kes oli maja omava  majandi eesotsas seda ei juhtunud, olgu, et tema küsimusele: "Ise te selle maha müüsite, kuhu ma need inimesed nüüd panema pean, kes seal elavad?" vastas üks perepoegadest: "Pole minu asi, mingu oma kutsikatega või kuuse alla!"  Maa said naise pojad tagasi, nende sugulased käisid veel paar aastat hiljem teisest Eesti otsast mulle selgitamas, et tegelikult oleme ka meie ebaseaduslikud varahõivajad ja kuradi varganäod.    Aga naine, kes neid kahte poolt sidus... tema hauda ma käin ikka aeg-ajalt  kraamimas. Ainsana.        Dixi.