Intellekti põhialuseks ei ole mehaaniline opereerimine abstraktsete märkidega, vaid tahtevabaduslik vaimne aktiivsus mentaalsete kvaliteetide vallas. Subjekti maailm ei koosne abstraktsetest sümbolitest, mis moodustavad teatud abstraktse süsteemi, vaid konkreetse sisuga psüühilistest modaalsustest, mis on seostunud tervikuks konkreetsel kvalitatiivselt mitmekesisel viisil. Kui näiteks inimene kogeb  esmakordselt valu, siis ilmub valuaisting tema psüühilisse maailma mitte abstraktse sümbolina, mille ajalis-ruumilisi seoseid teiste "sümbolitega" tema mõistus hakkab analüüsima, vaid eelkõige kui täiesti kindlat mentaalset sisu omav subjektiivse eksistentsi komponent. Mitte abstraktsete märkide maailmas, vaid mentaalseid kvaliteete sisaldavas maailmas saab rääkida meeldivast ja ebameeldivast, headusest ja kurjusest, mõistlikkusest ja rumalusest ning sellest, milline peaks maailm olema ja milline ta ei tohiks  olla. Ainult sellises sisulises maailmas saab rääkida tervest mõistusest. Subjekti arusaamine maailmast toetub sisuliste kvaliteetide valdamisele ja väljendub tema tahtevabaduslikus aktiivsuses. Seetõttu on kõik ponnistused realiseerida tõeline tehisintellekt spetsiifilise ehitusega fatalistlikult töötava arvuti baasil niisama lootusetud nagu igavese jõumasina ehitamise katsedki.