Õhtul käisin Kesk-Eestis oma tuttavaga kinnisvara-asju ajamas. Minu jaoks oli äärmiselt raske öelda iseenesest toredale perele, et nüüd ma siis müün teie kodu ära. Ok, mõningad aastad teie koduks olnud, tegelikult minu kodu. Siiamaani on silme ees pereema ärevusest ehmunud silmad ning täiesti usun ta vaikselt lausutud tõdemust, et eeloleval ööl ei  saa ta vist nüüd silmatäitki magada… Kuigi proovisin seda võimalikult leebelt esitada, pakkudes neile välja erinevaid lahendusi ja eks ajapikku need ka leitakse, aga selline stabiilse turvalisuse paigaltloksutamine on ikka ebameeldiv. Ma pole veel ikka õppinud olema meeldivalt ebameeldiv ilma südametunnistuspiinadeta. Mõistus ja sõber veidi avitasid. Pisut nalja tegi mulle tagasiteel selle sõbrukese üsna leebe püüe meie superasjalikke jututeemasid viia intiimsemale tasandile, aga ma ei suutnud seekord  seksist üldse mõeldagi. Ma ei võtnud vedu ning olen talle väga tänulik tema diskreetsuse ja sõbralikkuse eest.