Suurt segadust tekitasid kogudustes misjonärid, kes väitsid Jeesuse olevat jumaliku imetegija. Tema eeskujul nõudsid nad ka teistelt kristlikelt misjonäridelt tunnustähtedeks imetegusid. Niisugusest suunast mõjutatud ilmingutele tuli Paulusel ilmselt vastu astuda Korintoses, kus oli probleemiks üliemotsionaalne, müstikasse kalduv jumalateenistus.  Gnostikud käsitlesid Jeesust sageli tarkuse ilmutajana. Ainult tema võis tuua sõnumi ja juhatuse tõeliselt Jumalalt ja ainult selle tarkuse kaudu oli inimestel võimalik jõuda Jumala tunnetamisele.  Kõige mõõduandvamaks kujunes algkristlastele usutunnistuses (1 Ko. 15:3-4) väljendatu - ...et Kristus suri meie pattude eest kirjade järele ja et ta maeti ja et ta üles äratati kolmandal päeval kirjade järele - tunnustamine. See usutunnistus sai Peetruse ümber koondunud jüngrite kuulutuse keskmeks.