Mulle meenus hiljaaegu, et kunagi ammu-ammu kirjutasin siin blogis ajaloost. Olin siis ülikoolis alles teist semestrit,  täitsa rebane kohe. Aga juba siis olin kindel, et õpin ja teen õiget asja. Ilmselt oleks kohane ka lõpu puhul midagi kirja panna.  Minu elus on olnud nii palju kahtlusi, tegemata jäänud valikuid, valesid teeotsi, kuid ajaloo kasuks otsustamine pole minus kunagi kõhklusi tekitanud. Ja mis siis, et ma ei tea, kes minust tulevikus saab. Loeb see tunne, et olen õigel teel.  Suur osa minu sõpradest läks edasi kõrgkooli, sest vähemalt meie klassis ja üldse lähikonnas tundus see peaaegu et ainuvõimaliku  valikuna. Ülikool kui kohustus. Aga tegelikult ei ole nii. Vaatan täna neid inimesi, kes on ülikoolis ja õpivad enda jaoks täiesti valel erialal. Hästi palju on sellist peaasi-et-kuidagi-läbi-saan-mentaliteeti. Üks minu hea sõbranna läks alguses õppima eriala, mis teda täiesti külmaks jättis, teadlikult, sest tegemist oli Tartu Ülikooli ja tasuta õppekohaga. Õnneks korraldas elu nii, et tal jäi kogu asi pooleli ja nüüd õpib ta hoopis midagi muud, hoopis teises linnas ning raha eest. Aga ta on inspireeritud -  teatud asjad on oma hinda väärt.  Nende kolme aasta jooksul, mil olen saanud ennast ajalootudengiks nimetada, olen sageli pidanud oma eriala eest võitlema, sest tunnen/kuulen/näen - nii nagu esimeselgi aastal -, et paljud ei näe ajaloo õppimisel mõtet. Ajalugu on ju väljamõeldis. Õpid valetama jah? Kes sinust saab - poliitik? Kas ajalooga peale õpetajaks hakkamise veel midagi teha on? Siin pole minu jaoks midagi uut, kuid aja jooksul olen õppinud ründavatele küsimustele vastama. Minu jaoks seisnebki ajaloo ilu selles, et ta on dünaamiline ning muutub ajas, sest nii alati võimalik midagi uut avastada - teemad ei lõppe. Öeldakse, et ajalugu tuleks iga 25 aasta tagant mingis mõttes ümber kirjutada, kuid see ei tähenda, et kõik eelnev oleks väljamõeldis või vale. Ajalugu lihtsalt teiseneb koos inimestega, meie väärtustega. Ajalugu on oleviku peegeldus minevikus. David Vseviov on ajaloost ja temaga seotud naudingutest palju kirjutanud ja rääkinud. Soovitan lugeda/kuulata, eriti loengut "Ajalugu kui nauding". Ja tõesti võib juhtuda, et ajaloolane näeb kord kirja pandud või välja öeldud asju hiljem teisiti, kuid see ei tähenda valetamist. Viimasest Sirbist leiab artikli Michel Foucault' kirjutistest, kus tuuakse välja tema vastus sellistele nö jutu muutmise süüdistustele: Kuulge, kas te tõesti arvate, et ma selleks olen kõik need aastad niiviisi vaeva näinud, et kogu aeg sama juttu rääkida ja mitte muutuda? Mulle väga meeldib see vastus.  Mis puutub poliitiku ja õpetaja ametikohtadesse, siis  ülikoolis olen mõlema suhtes leplikumaks muutunud. Poliitikut minust kindlasti ei saa, kuid olen aru saanud, et ka poliitikas on jätkuvalt ideaalid alles, võib-olla mitte tipus, kuid vähemalt noorte pürgivate poliitikute seas küll. Loodetavasti ei jää nad võimukoridoride hammasrataste vahele. Õpetajatöösse olen alati aupaklikult suhtunud, sest tean kogemusest, et tõeliselt hea õpetaja võib ühe noore inimese elu ikka väga palju mõjutada. Pean tänulik olema nii enda emakeele- kui ajalooõpetajale. See ei ole küll  minu ambitsioon, kuid olen aru saanud, et õpetamine ei oleks maailma lõpp.  Ja lõpetuseks mõned minu lemmiktsitaadid ajaloost (ma pole nendega küll alati lõpuni nõus, kuid tabavad on need ütlused sellegipoolest):  Oscar Wilde: Ajalugu on üks suur tagarääkimine.  Leopold von Ranke: Kõige õnnelikum aeg inimkonna jaoks on tühjad leheküljed ajalooraamatus.  Georg Wilhelm Friedrich Hegel: Ajaloost õpime seda, et inimene ei õpi ajaloost.  Noam Chomsky: On väga hea põhjus, miks keegi ajalugu ei õpi. See lihtsalt õpetab liiga palju.  Pearl Buck: If you want to understand today, you have to search yesterday.  Winston Churchill: History with its flickering lamp stumbles along the trail of the past, trying to reconstruct its scenes, to revive its echoes, and kindle with pale gleams the passion of former days.  Konrad Adenauer: History is the sum total of the things that could have been avoided.  Bill Vaughan: It might be a good idea if the various countries of the world would occasionally swap history books, just to see what other people are doing with the same set of facts.  Edgar Saltus: Skepticism is history's bedfellow.  Fritz Stern: The historian must serve two masters - the past and the present.  Marcel Trudel: There is nothing more dangerous than history used as a defense, or history used for preaching; history used as a tool is no longer history.  Ken Burns: People tend to forget that the word "history" contains the word "story".  Jacob Burckhardt: History is the record of what one age finds worthy of note in another.