Kui kreeklaste suhtumisel ajaloole oluliseks lähtekohaks kujunes bioloogiline vaatlusviis, kui kristlik ajaloofilosoofia põhjenes eetilis-usulisel alusel ja  valgustusaja oma leidis kandejõu teaduse pideva edenemise elamuses, siis tekib reaktsioon valgustusaja vaimu vastu uuest keskusest, mis määrab tema üleoleku eelmiste suhtes, aga ühtlasi ka selle piirid. Sääraseks keskuseks osutub nüüd kunst. Kui seda vähe on märgata Rousseau juures, siis selgub see eriti Winckelmanni ja Herderi vaadeldes.