Samas olen õnnelik, et ma esimesel juunipühapäeval, mis osutus tema  viimaseks pühapäevaks meie hulgas, end kokku võtsin ja talle helistasin. Rääkisime lühidalt, aga ootamatult tuli mulle südamesse vajadus teda kõige tehtu eest tänada. Nii sain täiesti juhuslikult välja öelda need sõnad, mida teisedki tahtnuks talle veel ütelda. See jäi meie viimaseks kõneluseks, arusaadavalt polnud ta mulle pärast seda enam suuteline vastama.