Et läti seltskonna poolt, kelle aktivsemad tegelased linnapea Osoliniga eesotsas Valgast jalga olid lasknud, kahe nõuniku valimisi ette ei võetud, siis täiendati linnavalitsuse koosseisu veel kolme liikme võrra ja ametisse kutsuti eestlased: Jaan Soo, Märt Gross ja Villem Kattai. Nüüd alles hakati linna  asju korraldama ja ümber vaatama, kusjuures selgus, et hoolimata vahelduvatest võimudest Valk seekord purustamatult sõjakeerest oli pääsenud. Et nutvaid ja tagaleinavaid elanikke rahustada, asuti esimeses järjekorras pantvangideks viidud ja tapetud ohvrite kindlakstegemisele. Leiti, et ära on viidud 65 kodanikku ning vägivalla ohvritena ära tapetud 107 inimest. Viimastest räägivad linnavalitsuse arhiiviandmed järgmist: 6. veebruaril 1919. a on Luke surnuaia ja Pärnu-Tallinna kitsaroopalise raudtee vahelt  ühishauast 55 surnukeha välja kaevatud. Tapetutel on pea purustatud, rinnus haavad, käed selja peale seotud. Ühel on neljas sõrm vististi sõrmuse röövimisel maha raiutud. 22. veebruaril linna metsa lähedalt surnuaialt on 24 meesterahva laipa välja kaevatud. Nendest 12 sõjaväelaste riietes, neli nähtavasti hiljuti lahingus saadud haavadega, mis kinni seotud. Tapetud on pealisriieteta, saabasteta ning kõikidel on käed selja ehk rinna peale seotud. 9 on pead hirmsasti lõhkekuulidega purustatud, teistel  kuulihaavad peas ja rinnus.