Kodusõda Venemaal oli tegelikult alanud juba 1917. aasta lõpul, mil paljud Venemaa piirkonnad keeldusid Petrogradi uusi kommunitslikke võimumehi tunnustamast. Esialgu õnnestus enamlastel vastuhakud maha suruda, kuid 1918. aasta kevadel puhkes kodusõda uue hooga. Mitmel pool tekkisid ''valged'' valitsused, mis tuginesid enamlaste poolt laiali aetud Asutava Kogu liikmetele.  Valgete eesmärgiks oli ''ühtse ja jagamatu'' Venemaa taastamine.  Vene kodusõda oli julm. 1918. aasta sügisel kuulutasid enamlased avalikult välja  , mida nad tegelikult olid teostanud võimuletulekust alates. Lenini korraldusel asutati Venemaal koonduslaagrid, tapmised sagenesid. 1918. aasta juulis mõrvati Jekaterinburgis keiser Nikolai II perekonnaga. Punast terrorit juhtis Erakorraline Komitee (Tšekaa) eesotsas Felix Dzeržinskiga. Kuid ka   ei jäänud punasest maha. Kokku hukkus Vene kodusõjas erinevatel andmetel 8-12 miljonit inimest. Enamlaste edu võtmeks oli tõik, et neil õnnestus Punaarmee muuta võitlusvõimeliseks sõjaväeks, seda võib pidada suuresti Lev   saavutuseks. Rakendati   nimetatud majanduspoliitikat: kogu majandus allutati riigi kontrollile, kaotati palgad, aga ka tasu suure hulga  teenuste eest. Talurahva jaoks võrdus nende tegevus röövimisega. 1920. aasta lõpuks oli valgete kätte jäänud vaid   poolsaar, kus oli võimul admiral Peter von  . 1920. aasta lõpul hõivas Punaarmee ägedate lahingutega kogu poolsaare; Wrangelil õnnestus suurem osa oma vägedest siiski evakueerida. Kuigi partisanisõda enamlaste vastu jätkus veel aastaid, oli kodusõda   Kodusõja tulemusel suutsid enamlased enda kätte haarata võimu suuremal osal endise Vene impeeriumi territooriumil.