Kuid kahjuks elu näitab, et just 50 eluaasta ümbruses on palju lahutusi, mehed lähevad teisele ringile nooremate naistega ja naised jäävad kibestunult üksi. Tulemusena võivad hakata sekkuma oma laste ellu kritiseerides nende valikuid ja elulaadi. Ei ole suuremat viga! Tulemusena lähevad ka suhted lastega sassi.  Vanemas eas inimesed võiks rohkem pühenduda oma huvidele, millele pere kõrvalt aega ei  jäänud. Võiks leida kasulikke hobisid ja tegevusi, mis aitaks kaasa enesearengule. On ju vanem iga suureks võimaluseks analüüsida oma elatud elu ja teha järeldusi ning anda hinnanguid tehtud vigadele. On ka võimalus kasutada oma elutarkust heasoovlikult ja delikaatselt, abistades nooremaid nende valikute tegemisel. Kui meie lapsed meid vajavad, siis nad ISE otsivad meid üles. Olgu meil siis aega ja head tahet neid ära kuulata, aidata ja toetada.    Kui aga abielu on vastu pidanud aja katsumustele ja  rohketele elukaridele, siis on selle põhjuseks tavaliselt suur ja andestav armastus. Tarkus, empaatia, elu reeglite ja teise inimese loomuse mõistmine on aluseks toimiva suhte püsimisele. Abielus peab tegema lugematul hulgal kompromisse ja järeleandmisi. Kumb pool rohkem või vähem, see on juba iga paari sisemine asi.  Eriti oluline on teineteisele hingamisruumi jätmine. Ei peaks oma kaaslase külge klammerduma, kahtlustama ja keelama pühendumist millelegi, mida teine väga soovib teha. Naised kipuvad  meestele keelama misiganes hobisid ja mehed omakorda ei taha lasta naisi kodust välja suhtlema, huviringidesse jm. Laske oma kaasad võimaluse piires vabaks ja olge ise võimalusel vabad, sest VABADUS on kõige tugevam köis, mis kokku liidab. Igal inimesel, ka abieluinimesel, on ÕIGUS privaatsusele ja otsustamisvabadusele oma elu valikute üle. Abielu on ikkagi vabatahtlik liit, mitte orjus. Iga inimene peab saama elus võimaluse enesearenduseks ja oma annete ja oskuste rakendamiseks. Abielu on õnnelikum, kui me ise  oleme õnnelikumad ja laseme kaaslasel ennast tunda õnnelikuna. Inimestel on erinevad huvid ja kalduvused. Hea, kui abielupooltel on need sarnased. Kui on aga erinevad, siis peab andma vabaduse valikuteks. Kui meie kaaslane on õnnelik kalapüügilt või võrkpalli treeningult tulles, siis miks peaksime seda oma armastatud inimesele keelame väitega: 'Aga mina ei saa kuhugi!' Õnnelik ja rahul abikaasa loob head meeleolu koduses ringis, kingib möödaminnes suudluse või kallistuse või õhtul voodis soovitud läheduse.    Eduka elu saladuseks on oskus teha õnnelikuks teisi ja saada ise seeläbi õnnelikuks. Kui pere-ema loob kodus sooja ja sõbraliku õhkkonna, siis lapsed kasvavad terve psüühikaga enesekindlateks inimesteks. Kui pereisa hindab oma naise panust ja tunnustab seda öeldes häid sõnu või tuues lilli, siis on naine südamest õnnelik. Väga vähe on teinekord vaja, et teha inimene enda kõrval õnnelikuks. Sageli on need just head sõnad. Naised armastavad ju kõrvadega ja mehed silmadega. Kahjuks on keskmine  eesti mees väga kidakeelne, tema suust ei pudene naljalt ühtegi head ja armastavat sõna. Kui ta üldse suu lahti teeb, siis ainult kriitikaks. Mõneti on selline hoiak meie rahvuslik omapära. Eestlane on kitsi tunnustama nii ennast, kui ümbritsevaid.