Otsekohene on meelespidamine siis, kui ta järgmiste tingimuste all sünnib: 1. Muljeid reprodutseeritakse seda­maid peale vastuvõtmist, ilma et lastakse uusi muljeid nende jälgi tumestada. 2. Nende ainete vastuvõtmine, mida vaja meeles pidada, on ainult ühekordne, ilma kordamiseta, päheõppimiseta. 3.  Otsekese meelespidamise peatingimus on see, et seda peab intensiivselt ja ühetasa tähele panema, mida tuleb meeles hoida, kuna kestva meelespidamise juures aine omandamiseks kordamist appi võetakse. 4. Otsekohese mälu tunnuseks on veel see, et ta nagu vastukaja karakterit ilmutab; näiteks kuuleme veel vaimus öeldud sõnu, kuu­leme kõne tempot, sisemist rütmi, intonatsiooni ja kõneleja isiku häält, kes neid sõnu rääkis. Selle vastu koondub püsiv mälu peaasjalikult selle sisu ümber, mis meeles peab seisma, kuna  kõrvalised kaaskäivad nähtused aegamööda ära kaovad, ununevad.