Üks hiljutine vestlus tõstatas minu jaoks ootamatu küsimuse kuuluvusest. Tol hetkel  kõlas see nii rabavalt, et esmane ehmatus asendus selgituskirega, aga minu puhul mõjub too kirg kahjuks sageli sedavõrd agressiivselt, et inimesed kahtlustavad mind solvumises või pahandamises. Muuseas, see on üheks põhjuseks, miks ma seltskonnas ei vaevu sageli kaasa rääkima, sest minu kirglikku seletamisstiili peetakse vestluspartneri peale karjumiseks või lihtlabaseks läbisõimamiseks. Taolise arvamuse peale solvun ma küll. Seepärast olen eelistanud põhjamaistel seltskondlikel olengutel vaikida.  Kirglisematel ja/või lõunamaisematel sõnatalgutel ei hoia ka mina küünalt vaka all ja see ei tekita üldiselt probleeme. Read the rest of this entry »