Mina olen igatahes veendunud, et üks kõige paremaid  relvi vägivalla vastu võitlemisel on sellest avalikult rääkimine. Suurem osa vägivallatsejatest on oma sisemuses üsna arad tegelased ning nad muutuvad agressiivseks just sellises olukorras, kus pole pealtnägijaid-sekkujaid, vaid nad tunnetavad oma täielikku üleolekut ohvri suhtes. Kui inimene on sisemiselt juba nii kalestunud, et ta vägivallatseb mis tahes moel teise inimese kallal ka tunnistajate juuresolekul, on mu meelest asi juba peaaegu lootusetu. Muidugi võib mõni vägivallatseja teatud olukordades  nautida seda, et teised näevad tema "võimu" ja loodab, et keegi teda ehk isegi takka kiidab. Enamasti aga pelgavad vägivallatsejad just, et kõrvalseisjad tulevad ohvrile appi ja ta ise jääb alla.