Õigeusukiriku asjade nõukogu kujunes peagi universaalseks ja rangelt tsentratliseeritud organiks - UN-i aparaat omas mitu haldustasandit läbistavat (kraide, vabariikide, oblastite…) volinike võrgusitikku. Ilma nende nõusolekuta ei saanud VÕK ega teised uskkonnad edaspidi õieti midagi olulist otsutada: ei kirikujuhti valida, piiskopkonnale  piiskoppi või kogudusele vaimulikku määrata ega ainsat palvemajagi ehitada. Volinikud võisid sekkuda kiriku siseasjusse seminarikandidaatide väljavalimisest kuni vaimulike kustutamiseni "kultuse"-teenrite registrist. Nad püüdsid jälgida ka jutlusi tabamaks õigeaegselt "laimavaid väljamõeldisi" sovetliku usupoliitika kohta. Kuid UN oli vaid pool kogu murest…