Enda lapseea suved veetsin ma väikeses kohas nimega Kiisa. See  polnud küll teab mis suurem asi maakoht, ent siiski looduslähedasem kui kodulinn Tallinn. Seal olid suured metsad ja avastamata matkarajad, liivakarjäärid ja ujumiskohad, heinamaad ja kartulipõllud. Lehmi ja lambaid seal peaaegu ei olnud, ent see-eest naabrimehel olid kanad ning küülikud. Põõsaste all roomasid pisikesed rästikupojad ning metsast kostsid imelikud linnuhääled. Naabripoiss olevat kord isegi põtra näinud.