Nii külmaverelised kui inglased oskavadki olla hädaohu hetkel, näivad nad sisemiselt kannatavat fundamentaalse tasakaalutuse all. Renier läheneb sellele mõistatusele psühhoanalüütiliselt, pidades silmas eriti nende seksuaalset elu. Vähe on rahvaid, kelles sugutungidest võitusaamine oleks arenend nii kaugele kui just  nende seas. See ei näi tulevat frigiidsusest, vaid üheksateistkümnendal sajandil maksvusele pääsnud puritaanlik-gentlemanlikust traditsioonist, mis taotleb täielikku enesevalitsust. Tungide sublimatsioon eriti spordi abil on inglise ülemkihis jõudnud kõrgemale kui kuski mujal. Inglase elu on rituaal täis kindlaid vorme ja vormeleid, seetõttu väliselt sile ja tõkestamatu,, kuid sisemiselt sageli seda ärevam ja omasem vahel kramplikult lõkatama. Seda näeb sellest, kui haiglase põnevusega jälgitakse ja tehakse  maha kõike, milles võiks näha "pikantsust" või ebamoraalsust. Noorima haritlaspõlve juures on lugu juba teine, kuid keskealistel ja vanematel - inglased teatavasti elavad läbistikku õige kaua - püsivad endised kalduvused. Lahutusprotsesside puhul reporterid huvituvad uskumatult intiimsetest detailidest. Vanad vaimulikud ja eruohvitseridki kipuvad kaitsma avalikku kõlblust kirjadega toimetustele, milles teevad tahtmatut reklaami kõigele, kus leidub oletetavatki nilbust. Hallpäisteski meestes võivad prantsuse  kollakaaneliste romaanide read riiuleil lähemagi vaatluseta tekitada keelat iharuse assotsiatsioone. Miski näib selle rahva psüühhes olevat viltu.