Armastus on ilmselt alati kahetasandiline: armastad inimest ja armastad seda suurt hoomatavat jumalikkust tema sees,  millega sa ühisust soovid tunda. Pole erinev ka see armastus, mida need kümned tuhanded parajasti aašramis viibijad tundsid oma guru Sai Baba vastu. Armastada seda, et temas on jumalikkus suuremas koguses kui teistes, see on üks tasand. Aga armastada seda vana meest lihtsalt inimlikult, nagu oma vana isa või vanaisa… Ja muretseda ta keha pärast, tunda ette leina ta lahkumise pärast, seegi on ju normaalne.