Viimane saun oligi Vastseliinas Sassi juures. Sass elas Kairega samas ühikas ja sealtkaudu nad sõbraks saidki. Minu meelest on ka Sass sümpaatne tüüp, pealegi oskab ta  suitsusauna sedasi kütta, et pääseb vingumürgituseta ja üheksal juhul kümnest väljud saunast puhtamana, kui sauna minnes (mis on teatavasti tänapäeval suitsusaunade puhul alati küsitav). Sassi sauna taga on ka tiik, mille külmasid voogusid eriti karastavateks võib lugeda. Nagu ka jaanipäeval, oli seekord meil ka sõber Oskar kaasas; tema oligi see, kes tegi selle sõidu võimalikuks, kuna idee minna idanes plaaniks alles pärast seda, kui ma olin ühe mõnusa reedeõhtuse õlle juba ära joonud. Sellest üritusest  kahjuks pilti teha ei saanud, kuna Kaire võttis küll fotoka, mälukaardi, välgu ja välgu akud, kuid ei osanud arvata, et ma salakavalalt ka fotoka aku olin laadima pannud, ning seetõttu, elektri puudumisel, ühtegi pilti ei tehtudki.