Kogu loo juures on mõnevõra lohutav see, et kuigi Monika pole leidnud Eestis korralikku töökohta, sai ta siiski märtsikuu lõpus sõprade abil võimaluse töötada osalise tööajaga Soomes. Kõrgharidusega naine töötab koristajana, ent leiab, et alustuseks on seegi hea - üle pika aja esimene regulaarne sissetulek. Poja kõrghariduse tarvis kogutud  hoiused on nüüdseks tõesti olematuks kahanenud. Abituuriumis lõpueksamiteks valmistuv Andres võtab fakti, et ülikooli asemel ootab ees kutsekool, väärika rahuga. Elu on ees ja vahest aitab kutsekoolist saadav ametioskus koguda raha ihaldusväärse kõrghariduse jaoks. Või saab tõesti Eesti riigis teoks unistus tasuta kõrgharidusest?