Üks aasta lõppes. Nagu iga lahkumine , tuleb ikka väike kurbusetunne peale. Kahju on lahkuda kui koos on veedetud nii kaua aega. Terve aasta ju.  Aasta mis just algas on veel üsna nooruke. Nagu iga uuega, on sellegagi seotud ootused ja põnevus, kuid puuduvad mälestused ja kogemused.  Polegi vist suurt vahet kas vaatame aega kui tiksuvat osutit mis iga ühiku järel hüppab ühelt numbrilt teisele, või aega kui jõge mis aina voolab ja voolab. Ikka oleme mingis punktis kus  ühele poole vaadates on mälestused ja teisel pool ootused. Vaid vaimusilmas, tõustes kõrgemale aja ja ruumi piirangutest, võime näha tervikut. Kas täidab meid see tüdimuse või vaimustusega, on vaid meie endi teha.