Ma nägin paar ööd tagasi jälle unes, et ma olen vampiir. Kuidas keegi käis ja näksas mind kaelast. Ja siis käisin ja otsisin taga neid tüüpe, kes seda tegid. Aga enne seda nägin ühte vastikut und, kus olid kokku keeratud mu lapsepõlv, tuttavad, vägivald ja jube naer ja ärkasin üles, aga tegelikult veel magasin. Ja siis ärkasin sellest unestki üles, aga tegelikult ikka veel magasin. Sehuke vastik ja masendav  kolmekordne uni. Maal olles ma näen tihti igast jura unes, sehukest masendavat ja vastikut... Mitte hirmsat (no natsuke on hirmus ka, aga ma ei karda, ma tean, et see peaks ju hirmus olema, aga pole), aga just nimelt masendavat, et kui üles tõused, siis on kuidagi paha olla.    Üleeila käisin aitasin Tarmol töösisekorraeeskirju teha ning siis tutvustasin teda interneti kui sellise positiivsete külgedega. Jõime pudeli veini ja Anu tegi pirukaid. Peaksingi helistama ja küsima, et mida inspektor  arvas.    Täna sain Rarru ja Anttise käest postkaardi - oi mulle meeldib postkastist saada miskit muud peale valimisreklaamide ja rämpsposti. Nad tegid ettepaneku, et hakkame kirjasõpradeks, siis pole neil vaja endale kaarte saata. Postituse pealkirigi on nende sulest. Ideel on jumet, aga... ma olen üks neist inimestest, kes ei suuda oma päevaprogrammi mahutada postmarkide muretsemist. Ja ilma nede väikeste vidinateta ei saa ju kaarti saata. Peab ennast kätte võtma.    Sel laupäeval olen  jälle tööl ja seega ka Paides. Vajan kultuuriprogrammi.