Märkamatult on kätte jõudnud oktoober. Tänane hommik oli ikka suht rõve, see lopp ja lörts. Ma ei salli täiega  sellist aastaaega. Tahaks olla ainult tekk üle pea ja uks lukus ning ruloo akna ees....  Ja mu päevad on nii sisutud, et ma lihtsalt kulgen ja tahaks jätta kus kõik....  Ja jälle ma hädaldan, selle asemel et näha natukenegi asjades positiivset joont. Aga tahaks kohe, kogu aeg, viu viu olla.  Kodus ju ei saa olla, kuna kodus on kõik niigi viu viu ja siis ma pean neid hoopis siluma ja silitama.    Aga üldiselt on mul väga toimekalt läinud, ikka töö ja töö. Kuigi eelmisel nädalal oli teises  kohas suht vaikne, nii et ma ei osanud oma õhtutega midagi peale hakata. Väga imelik oli mõelda, et pole vaja kuskile tormata iga päev vaid üle päeva. Ei tea kas see on vaikus ennem suurt tormi?  Ühel õhtul käisime teiste töökaaslastega väljas. Ma kippun ikka inimestest esimesel kohtumisel tervik pildi looma. Nüüd olles nendega pool aastat töötanud koos, tundub et ma olen ikka väga valesid hinnanguid andnud. See kes alguses oli lahe, polegi enam nii lahe ja see kes alguses polnud nii lahe on nüüd  täitsa lahe. :) Mitte et see lahedus ja mittelahedus mind häriks, oh ei. Ega ma ei läinudki sinna ju mingeid sõprussidemeid looma ja lahedaid kaaslasi otsima.    Kodus hakkavad ka sügistööd viimaks lõpusirgele saama. Eile rändasid keldrisse veel nelikümmend liitrit õunamahla, viimased kapsad ja peedid ja porgandid, mis ootasid oma järjekorda ning paigutamist oma kohtadele. Tahaks veel borshi põhja teha miskit kakskümmend purki, siis võib küll rahulolevalt suvele tagasi vaadata. Ma olen ikka paganama  usin olnud. Moose, kompotte, kurke, salateid, mahla, sobulopskit.... kõike arvestav kogus.  Suurem piiga vahetas täna ühe linnasõbrannaga kaks purki moosi ühe pusa vastu. Linnarahvale lähevad moosid edukalt kaubaks:)    Kaalurindel läheb tasa ja targu. Katsun ikka ülepäeva trenazööri sõtkuda. Selles vallas olen ma ka edusamme teinud (omast arust siis), Kui päris alguses suutsin ma seal olla vaid viisteist minti, siis nüüd juba päris tund aega. Kuna treanazöör asub elutoas, siis teleka ees  polegi seda nii raske teha. Ja ülepäeva hommikuti käin sõbranna juures kõhulihast viskamas. Ta nimelt ostis kõhulihase pingi. Nüüd ma lihtsalt hommikuti lippan seal läbi, viskan oma korrad ära ja siis tööle. :) Üks töökaaslane küll ütles, et salenemine on silmaga näha, aga ma andsin tema meelitused talle tagasi. Nimelt ta kandideerib kohalikku omavalitsusse ja peale meelituste ütlemist teatasin ma talle et ma ei vali tema poolt, öelgu ta mis tahes :)