Ivar Ojaste  Fotod: Jaak Põder        Tänavu jaanuaris toimus Helsingis  Läänemere-äärsete riikide kormorani-teemaline nõupidamine, kus oli üle 40 osavõtja Soomest, Eestist, Lätist, Leedust, Poolast, Saksamaalt, Taanist, Belgiast ja Šotimaalt. Rootsi ja Venemaa esindajate ettekandeid vahendasid Soome kolleegid.    Kormoran on lind, kelle suhtes on kindlasti paljudel oma arvamus. Ükskõik, milline see ka ei ole, tuleb meil tema olemasoluga leppida. Seda aga sellepärast, et nii väga kui me ka temast tahaksime lahti saada, ei õnnestu see ilma looduse enda abita. Ka arvukuse  mahasurumine on osutunud märksa keerulisemaks ülesandeks, kui see esmapilgul paistab.  Nõupidamisel olid kõnealusteks teemadeks muutused kormorani eri asurkondades, kormorani ohjamise senised tulemused, kormorani mõju hindamine kalandusele ning rahvusvaheline koostöö.  Üks olulisemaid tõdemusi, mida tuleb kormorani puhul kindlasti arvesse võtta, on nimelt see, et tegemist on n-ö avatud tervikliku populatsiooniga kogu Läänemere ulatuses. See aga tähendab, et Lääne-Eestis sirgunud kormoran võib asuda  pesitsema Saksamaale ja Rootsis sündinud lind Taani ning Poolast pärit kormoran vaatab ringi Haapsalu lahel. Soomes hinnatakse aastase sisserände suuruseks enam kui 50% ehk siis igal aastal saabub Soome vetesse üle 5000 noore kormorani, kes hakkavad seal oma pesa rajama.    Arvukus  Viimane kõiki Läänemere riike hõlmanud kormoranid loendus 2006. a andis tulemuseks 157 000 paari. Neist 44 000 pesitses Rootsis, 38 000 Taanis ja 25 000 Poolas. Samas veidi enam kui 20% Läänemere populatsioonist  jaguneb kolme koloonia vahel: Odra laguunis Saksamaal 10 800 paari, Vistula laguunis Poolas 11 500 ja Kura säärel Leedus 11 300 paari. Läänemere edelaosa piirkonnas on kormorani arvukus püsinud stabiilselt 50 000 paari juures viimased 15 aastat. Gotlandil on arvukus olnud alates 1992. a pidevalt tõusuteel ja ületanud 10 000 paari piiri, kuid alles 2009. a näitas esimest kasvu pidurdumise märke. Samas on siiski Rootsis tervikuna populatsioon kahanenud 4% võrra võrrelduna maksimumarvukusega, jäädes 2009. a  allapoole 42 000 paari piiri. Seega on arvukuse stabiliseerumist või vähenemist täheldatud enamikel Rootsi kolooniates.  Ka Poolas Vistula koloonias toimus 1986. aastast kuni 2004. aastani arvukuse pidev kasv, misjärel arvukus stabiliseerus ja näitab viimasel kolmel aastal kerget langustrendi. Soomes on kormorani arvukus aga kasvamas alates 2003. aastast, saavutades eelmisel aastal juba 16 000 paari piiri.  Eestis seevastu aga on kormoranide arv kahel viimasel aastal olnud samas suurusjärgus -  vastavalt 13 356 ja 13 569 paari ehk arvukus suurenes eelmisel aastal 1,6% võrra. Samas, kui vaadata meie piirkondi lähemalt, siis peamine arvukuse kasv toimus Soome lahe piirkonnas - 13,8%. Stabiilseks jäi aga Väinamere kolooniates pesitsevate lindude arv, 300 paari võrra suurenes Liivi lahe asurkond, kuid Läänemere avaosa laidudel pesitsevate lindude arv on kahanenud 1041 paarilt 2006. a 107 paarini 2009. aastal ning ka meie ainukese sisemaa koloonia paaride arv Võrtsjärvel vähenes 90 paarilt 2008. a 25  paarini 2009. a.    Põhjalikud uuringud Taanis viitavad sellele, et vanade nn emakolooniate suurus hakkab ajapikku vähenema, kusjuures nooremate kolooniate kasv ja pesitsusedukus ei kompenseeri arvukuse vähenemist vanades kolooniates. See protsess on aga aeglane ning ilmneb alles aastate jooksul. Samuti on ilmnenud, et vähenenud on noorte potentsiaalsete pesitsejate arv, kes on valmis üle võtma kogenud pesitseja "koha", kui viimane kaob.    Olulised faktorid  Toidu kättesaadavus  koloonia ümbruses mängib väga olulist rolli kormorani elus:  - määrab, kas kormoranid saavutavad pesitsemiseks piisavalt hea konditsiooni või mitte;  - mõjutab järglaste produktsiooni;  - mõjutab noorlindude üldist konditsiooni;  - mõjutab isendi vanust esimesel pesitsemisel;  - mõjutab esimese aasta lindude ja vanalindude elumust.  Rände ja talvitusaladel on olulisteks faktoriteks kormorani elus jahipidamine (mõjutab elumust), toidu kättesaadavus (mõjutab pesitsemiseks vajaliku  hea konditsiooni saavutamist ja lindude elumust) ning ilma iseärasused talvitusalal (mõjutab elumust ja toidu kättesaadavust).    Kormorani ohjamise osas on suurimad kogemused taanlastel. Taanlased on eesmärgiks seadnud kolooniate tekke takistamise uutes kohtades ning pesitsusedukuse vähendamise olemasolevates kolooniates. Taanis võetakse kormorani kurna õlitamine ette ainult kolooniates, kus on konflikt lindude ja kalurite vahel. Oluline tõdemus nende tööde juures oli, et igasugused ettevõtmised  kormorani ärahirmutamiseks pärast 1-2 aastast edukat pesitsemist on kordades kallimad, kui nende hirmutamine pesitsema asumise aastal. Uutes kolooniates, kus kormorane ohjati, jäid linnud küll pesitsema, kuid nende arvukus jäi järgneva nelja aasta jooksul samale tasandile alguse aastaga või langes. Kuid kolooniates, kus ohjamist ei toimunud, kasvas arvukus nelja järgneva aastaga kümnekordselt.  Olemasolevates kolooniates on munade õlitamise mõju kahene. Lühiajaline efekt seisneb kormorani püütud kala  koguse vähendamises, sest lennuvõimestunud noorlindude arv on väiksem. Pikaajaline efekt seisneb 3-5 aasta pärast suguküpseks saavate lindude arvu vähenemises ning toimub ka osaline ebaedukate paaride väljaränne. Kuid samas võib toimuda ka uute lindude sisseränne juhul, kui toidubaas on jätkuvalt hea.  Kuuel viimasel aastal on Taanis õlitatud kurnade arv vaheldunud 4500st kuni 6000ni. Esimesed ilmingud muutustest koloonia suuruses munade õlitamise tagajärjel ilmnesid umbes viie aasta möödumisel. See  tuleneb aga vähenenud juurdekasvust, esimese-aasta lindude vähenenud elumusest ja esimese pesitsuse venimisest.    Immigratsioon ja arvukus    Siinkohal ei tohi jällegi unustada immigratsiooni, mis varjutab aastatepikkused pingutused munade õlitamisel ja vanalindude tapmise.  See viimane asjaolu on aga siin määrava tähtsusega ehk et kui tahetakse saavutada mingit edu selles vallas, peab toimuma koordineeritud suunatud tegevus kõigis riikides ümber Läänemere. Ilma selleta muutuvad üksikute riikide jõupingutused suht mõttetuteks tapatalguteks.    Uuringute käigus on püütud hinnata ka arvukuse vähendamise seost kormorani tekitatud kahjudele ning jõutud tulemini, et 50%-line arvukuse vähendamine vähendab vaid 20% võrra kalavarude kadusid kormorani tõttu. Teisalt on  kormoran jõudnud ilmselt märgatavas koguses juba ka merikotka "toidulauale" nii Soomes, Rootsis kui ka Eestis. Meil on eeskätt just noored, mittepesitsevad merikotkad need, kes teevad regulaarseid külastusi kormoranikolooniasse. Näiteks Tondirahul Matsalu rahvuspargis on korraga loetud kormoranikoloonias tegutsemas kuni kümme kotkast. Sarnast regulaarset kormoranikoloonia "inspekteerimist" viivad merikotkad läbi ka näiteks Käina lahel. Võib oletada, et see nähtus on palju laialdasem.  Olulist rolli  looduslike kormorani poegade vaenlastena mängivad ka meri- ja hõbekajakad, kes võtavad matti nii munade kui ka poegade seast.    Kormoran ja kalavarud  Mõnevõrra vastandlikud olid aga arvamused kormorani mõjust kalapopulatsioonidele. Rõhutatakse küll konflikte kalurite ja kormoranide vahel viimase poolt söödava suure kalakoguse tõttu, kuid samas näiteks Rootsis puuduvad teaduslikud tõendid kormorani tugevast mõjust kalapopulatsioonidele. Soome rannakalurite seas läbiviidud küsitluse tulemusena  oli näiteks 59% kaluritest veendunud, et kormoranid on süüdi üldises kalavarude vähenemises, eriti aga just ahvena, koha ja merisiia osas. Soomes läbiviidud kormorani toiduanalüüsides oli ahvena, koha ja merisiia arvuline osakaal aga vastavalt 16,3, 0,2 ja 0,2%. Massi osakaal oli samadel liikidel aga vastavalt 27,5, 1,8 ja 0,9%.  Samas esitleti ka esialgseid uuringutulemusi kormorani mõjust kohapopulatsioonile ning mõju hinnang on maksimaalselt 25-31%. Mainitakse, et suur hulk noori alammõõdulisi  kohasid vabastatakse kalapüügi käigus, kuid need on eriti "avatud" röövlusele ning võivad esineda ka kormorani toiduanalüüsides. Rõhutatakse ka ökoloogilist kompensatsioonimehhanismi, mis tuleneb röövlusest: tihedusest sõltuv kala kasv ja suremus. Röövlusest põhjustatud vähenenud kalade arv tähendab vähenenud survet toiduressursile, kalade kiiremat kasvu, paremat üldist konditsiooni, väiksemat ohtu röövlusele ning varasemat suguküpsust. Noorkalade looduslik suremus on üldiselt tihedusest sõltuv. Uue röövliigi  lisandumine võib vähendada teiste röövloomade poolt põhjustatud suremust (antud juhul näiteks haug, kannibalism).  Lisaks rõhutatakse, et röövloomad valivad peamiselt nõrgemaid isendeid - paljud neist sureksid teistel põhjustel niikuinii. Kuid koha arvukust mõjutavad kõige enam hoopis suvised temperatuurid. Samas on üritatud Käina lahe baasil siiski leida seoseid kalapopulatsioonide ja kormoranide arvukuse vahel ning kui vaadata kitsalt nende kahe populatsiooni trende on seos ilmne ja tõepoolest kormoran  justkui oleks n-ö kurja juur. Kuid kui vaadelda seoseid laiemas taustsüsteemis, siis ilmnevad veeökosüsteemi uurimise keerulised probleemid, sest väga raske on kormorani kõrvale tuua võrdlusandmeid kvaliteedi muutuste kohta kalade elukeskkonnas endas. Viimaste hindamine on keeruline ning ka väga kallis, seda enam, et ka siin on tegemist avatud süsteemiga, sest kalad tulevad Käina lahte kudema ja vähem või rohkem lahkuvad siit peale kudemist.    Vaatamata kalateadlaste tublile tööle on ilmselgelt  meie teadmiste hulk veekeskkonna kvaliteedi muutuste ja sellest tulenevate mõjude hindamises kalapopulatsioonidele veel tagasihoidlik ning tööpõld ees lai. Paralleelselt võib mõelda ka sellele, et kuigi kalapüügi vähenemine viimastel aastatel on olnud võrdlemisi drastiline, ei ole ometi kalavarud oodatud mahus taastunud hoolimata sellest, et vahepeal on olnud häid kudeaastaid.  Samas, kui ühe või teise liigi populatsioon on madalseisus, siis selle taastumine on üldiselt pikaldane protsess ning sellel  perioodil avaldavad erinevad tegurid madalseisus populatsioonile palju suuremat mõju, kui heas olukorras olevale populatsioonile.  Analoogselt võimenduvad faktorid ka arvukuse languse protsessis. Jällegi, ka selles kontekstis on kormoran vaid üks teguritest ning me ei tohi elimineerida teiste faktorite mõju. Nende omavahelist mõju ulatust aga hinnata on ülimalt keeruline kui mitte öelda, et võimatu.    Kes võtab vastutuse?  Ka Dave Carss Šotimaalt rõhutas, et kalapopulatsioone  mõjutavad paljud keskkonna ja inimese põhjustatud faktorid, mille seast kormoran on ainult üks. Seega, vähendades kormorani arvukust ja seeläbi kormorani ärasöödava kala hulka, ei pruugi see viia kalasaakide suurenemiseni. Liigi arvukuse reguleerimine n-ö avatud populatsioonis, kus toimub lindude mitmesuunaline liikumine, on äärmiselt keeruline ning sama keeruline on ka hinnata arvukuse vähendamiseks ette võetud tegevuste edukust.  Kuigi tänased teadmised kormorani ökoloogiast on head ning tehakse häid  töid tema toidusedeli uurimisel, on siiski kõige keerulisem osa selles, et kes võtab vastutuse siis, kui õnnestubki kormoranid n-ö alla suruda, aga kalavarud sellest ei taastu. Tänases olukorras on ju kormoran selle eest piltlikult risti löödud, et ta juhuslikult kala sööb, kuid kas ristilöömine ka tegelikult põhjendatud on, jääb tänaste teadmiste pagasi põhjal siiski veel ebaselgeks.  Selge on see, et kormoran sööb kala ja inimese mõõdupuu järgi päris palju, kuid kindlasti ei ole kormoran ainuke kalade  "röövel"; on terve hulk keskkonnast ja inimesest tulenevaid faktoreid, mis samuti mõjutavad kalavarude olukorda. Nende faktorite mõju ulatust on enamasti aga väga raske kui mitte võimatu hinnata.    Teadaolevalt mõjutavad liike kõige rohkem nende elukeskkonna kvaliteedi muutused. Ehk peaks inimene sagedamini peeglisse vaatama, et näha ka ennast nende faktorite seas, kes kallutab sageli veel kõige rohkem kaalukaussi ühele või teisele poole?