Küll on hea, et meitel Banoonias on ilusaid inimesi, kes kohe matsu ära jagavad.  Laske ettevõtjal öelda, mis töötajale hea ja juba eile oleme haljamal oksal kui kunagi varem.  Ega see loll ori ju muidu kõik viina peale sirgeks lükkaks ja tervisesporti üldse ei teeks. Õppima ka ei läheks, kaarte taoks külapoe nurga taga. "Paraku töötaja ise tihtilugu oma tervist kon­trollima ei tõtta", aga ettevõtjal, näe, ikka vaja kaeda ja teada, et järsku oleks tark enne maha kanda kui kulud liiga suureks hakkavad minema.  "Ettevõtjal on aga oma töötaja "tööväliseid" harrastusi rahaliselt toetada väga kallis /----/ning pidurdab oluliselt firma valmidust investeerida oma töötajate tervisesse ja haridusse." Palgaga on tegelikult sama lugu. See samasugune pidur eduka ettevõtte majanduslikus pärituules.  On täiesti mõistetav peremehe mure eriti nende pärast, kes on madalamalt tasustatud ning kelle kogu sissetulek kulub oma laste haridusele, transpordile, kodu ja pere ülesehitamisele, sest tõesti nende lapsed, haridussüsteem, transport, töötaja kodu ja pere pidurdavad arengut ja kõik see oleks vaja tööandja emaliku käe juhatuse alla anda, et töötajal ei tekiks mõtetki nagu oleks tal "midagi tähtsamat teha" ja "olulisemat kohta", kuhu raha investeerida. Küll peremees teab, mis orjale hea.  Ei mingit isetolmlemist - ettevõtja otsustab, kelle vanus ja hambumus talle meelepärane ja heale tõuloomale kohane on ning kes siis käsu peale paljunema hakkab.  Haridus on kurjast! Anna matsile kirjaoskus ja hakkab veel ise mõtlema. Parema tööjõu nimel ainult kolm klassi külakooli peremehe pilgu all. Et mingit lollust ei õpetataks, vaid ikka peremehele kuulekas ja tubli tuleks.  Transport ka. Täitsa kurjast. Ning kodu. Milleks töötajale kodu? Ettevõtte hoovi peale ehitame kasarmu. Kulude kokkuhoid ennekõike. Ruutmeeter maad pikali viskamiseks, palju sellele inimesele ikka vaja on.