TMi kujunemise kontekst    TM esilekerkimist on seostatud mitmete 90ndatel toimunud sündmustega. Esiteks tõi idabloki kokkuvarisemine kaasa pettumuse traditsioonilises, ühiskonna  revolutsioonilist muutmist taodelnud vasakpoolsuses. Kadus usk liberaalse süsteemi põhimõttelise muutmise võimalikusesse - 90ndatel kuulutati ajaloo lõppu, liberaalne kapitalism nautis hegemoonilist seisundit ning selle vastane aktivism vaakus sügavas ideoloogilises kriisis. Kuivõrd ühtegi teist arvestatavat jõudu peale liberaalse kapitalismi enam ei eksisteerinud, ei jäänud ka aktivistidel tegelikult muud üle, kui ammutada samast allikast, püüda turumajandushegemoonia kasvule vastu astuda tema enda  vahenditega.  Teiseks oluliseks asjaoluks oli uue sotsiaalse klassi - loovklassi - jõuline esilekerkimine. Samal ajal kui postindustriaalne ettevõtlus hakkas aina enam panustama innovatsioonile, elas kunstiturg 90ndatel läbi sügavat kriisi, lisaks kärbiti paljudes riikides kultuuri rahastamise programme ning ka institutsionaalne artworld sattus aina suuremasse sõltuvusse erakapitalist - näiteks Saatchi ning Young British Art või siis Sorose fondide tegevus endises idablokis. See ei tulnud ametliku artworldi  autoriteedile muidugi kasuks. Tekkis hulk inimesi, keda artworld ühel või teisel põhjusel enam täielikult siduda ei suutnud ja kes siirdusid erasektorisse, eelkõige reklaami ja meediasse. Selliste inimeste kirjeldamiseks on kasutatud mõisteid flexible personality või siis uusboheemlased (Airi-Alina Allaste). Nad osalesid aktiivselt kultuuriväljal, kuid pidasid samas oluliseks ka tööalast toimetulekut. Uusboheemliku elustiili võib kokku võtta sooviga ühendada kodanlikku elukvaliteeti ning boheemlikku  spontaansust.  Uusboheemlased olid mobiilsed, liikudes eri väljadel, shiftides kõrge ja madala, alternatiiv- ja meinstriimkultuuri vahel, muutes oma tegevusega need piirid küsitavaks. Ühelt poolt aitas see muidugi kaasa kõikvõimalike subkultuuride kaubastumisele, teiselt poolt koondas see uusboheemlaste kätte enneolematult eklektilise kogumi oskusi ja teadmisi, mis tekitasid uusi seoseid, avasid uusi võimalusi eneseväljenduseks ning loominguliseks separatismiks. Kapitalistlikus elukoolis omandatud know-howd asuti  rakendama isiklike, kultuuriliste, subkultuuriliste või poliitiliste eesmärkide ja tõekspidamiste huvides. Tunnetati, et turumajanduse karmis konkurentsis väljatöötatud kommunikatsioonimeetodid on universaalselt tõhusad ja neid saab soovi korral rakendada ka vastassuunas, pöörata valitseva süsteemi vastu. Kuivõrd 90te ja nullindate kultuurikriitikat läbib umbusk institutsionaalse artworldi suhtes, selle tõhususe ning adekvaatsuse suhtes (näiteks ütles legendaarne graffitykunstnik Banksy intervjuus  ajakirjale Times: "Artworld...see on naeruväärne. Ma ei tea ühtegi teist valdkonda, kus nii paljuga öeldaks nii vähe."), polnud uutel kultuurimänguritel palju kõhklusi, loobumaks kunstigaleriide steriilsest vaikusest ning nad suunasid oma tegevuse otse avalikku ruumi.      K Founadationi plakat       K Foundationi plakat, mis tehtud pärast nende kuulsat aktsiooni, kus endised popmuusika-staarid põletasid 1 000 000 naela oma raha (eileõhtuse vahetuskursiga teeb see 19 948 000 EEKi)     Pakuksin välja väikese loetelu TMi iseloomustavast arsenalist:   Anonüümsus-  Siia alla käivad varjunimed, fiktiivsete persoonide loomine, abstraktsete organisatsioonide või rühmituste sildi all tegutsemine. Üks põhjus on muidugi, et oma identiteeti varjates välditakse seaduserikkumistest tulenevaid sanktsioone. Teiseks saab tahtlikku anonüümsust võtta vastureaktsioonina individualismi-kultusele. Tsiteerides Saksa rühmitust Autonome a.f.r.i.k.a-gruppe: "Pole kokkusattumus, et kollektiivsete persoonide loomise idee tuleb just  kunstiväljalt, kus kodanlik idee "silmapaistvatest isiksustest" on eriti juurdunud." Anonüümsus ei tähenda TM jaoks seega mitte ebainimlikkust, näotust, masinlikkust, vaid hoopis võimushetest korrumpeerumata kollektiivsust ja kogukondlikkust.