Teise sõjajärgu kesksündmuseks peetakse harilikult Madise­päeva lahingut 1217. a. Mõnelt poolt peetakse see isegi suu­relt osalt kogu eestlaste saatuse otsustajaks. Kas õigusega? Kui vaatame selle kaotuse tagajärgi, peame otsekohe ütlema, et need ei olnud just liig suured,  või koguni nii erakordselt suured, et siin oleks murdunud kogu eestlaste jõud. Meie ei tea kui usaldatavad on Läti Hendriku arvulised teated langenuist, aga märkame, et ainsaks otsekoheseks tegelikuks tagajärjeks on sel kaotusel ainult see, et maakond, milles lahing oli ja kelle vägi kõigepealt löödi, Sakala, alla andis. Teisi osavõtjaid pidi igaüht veel mindama eriti sundima. Võib aga öelda, et rahvapäraseks ja sagedasti mainituks on see lahing saanud osalt teisil põhjusil. Kõige pealt see on ainukene  lahing kogu vabadussõja kestel, mille päeva me teame. Säde lahing oleks ka palju enam tuntud, kui teataks, millal see oli ja meeldetuletataks selle aastapäevi jne. Teiseks mainitakse seda lahingut ja arvatakse selle kaotus suur olevat ühen­duses Lembitu surmaga, keda üldiselt peetakse tähtsaimaks eestlaste vanemaks ja rahvuskangelaseks. Viimati arvatakse sellest osa võtnud kogu maa, suurim osa eestlasi. Ja viimane asjaolu ongi kõige tähtsam, kui tahetakse määrata Madisepäeva lahingu tähendust. Kuigi sellest osa  ei võtnud kogu maa: ainult sakalased olid vist kõik siin, kui palju teisist maakonnist, on teadmata, ugalased, saarlased, vahest läänemaalasedki puudu­sid, see on siiski esimene suurem, enam-vähem üldine ja ühine eestlaste esinemine. Pika sõja valusate kogemuste järgi olid eestlased ühinemise tarbe kohta arusaamisele jõudmas, esimest korda tullakse peaaegu kogu maalt kokku, et ühiselt ühist vaen­last hävitada ja saadakse täiesti lüüa. Kui Madisepäeva kao­tus ei olnud, nagu eelpool nägime, otsekohe  sõjaliselt kuigi ot­sustava mõjuga eestlaste vabadusvõitluse käiku ja lõppu, oli see ometi raske hoop eestlaste algavale ühinemisele, see otsekui näitas eestlasile, kes ikka olid harjunud võitlema üksikute osadena, et ühinemisest ei ole kasu. Ja vahest on asjaolu, et et eestlased peale selle künni 1222. aasta mässuni üheskoos enam ei esine, seletatav osalt just selle moraalse löögiga, milleks neile oli Madisepäeva kaotus.