KUUEKÜMNE TEINE SÕNA  MINEKU HÜÜUKS TULEB VAJUTADA ÕIGELE KLAHVILE  ---  Kas võtta klahviks riik; siis alustame riigi ehitamisest. Kuid silme ees seisab Vene hoiatav kogemus: tugev ja lihtne riik on  orjalaager, mis variseb kiiresti kokku. Halvasti läks ühiselu-usklikel Venes, aga ka näiteks Hiina valitsejatel kaks tuhat aastat varem, sest nad astusid esimese sammu vales sihis.  Nad andsid ametnikele võimaluse unistada võimust ja tõusta üle rahva. Riik ei olnud enam pelk ühiskonna kest, vaid hakkas vohama, riigiteener pani inimese ikkesse ja kurnas esmalt ühiskonna, ent viimaks ka riigi, sest surus maha igasugust väge ning samas kasutas mahasurumisel ise sedasama väge.  Sellel teel ei pääsenud  peagi enam edasi, aga ka mitte tagasi.  Pigem vajutagem ülesehituse klahvile: inimesed tulevad kokku ja moodustavad perekonna, sugukonna, kogukonna, kihelkonna, maakonna, kuni igal inimesel on selles ühiskonnas oma koht nii veresideme kui maanurga järgi.  Ometi, miks peaksime tegema seda, mis on tavaline ja niigi olemas; aga kas ikka on olemas, sest mida näeme: perekonnad purunevad, sugulased ei toeta üksteist, maa on külade kaupa maha jäetud.  ---  Mis vahe on ühiskonnal ja ühiselul;  ühiskond koosneb väikestest osadest, mida liidab omavahel musttuhat sidet ja küünarnukk on küünarnuki kõrval, seevastu ühiselu koosneb ühest suurest kämbust, mis on mass, ega salli muid sidemeid peale sideme riigi ja tema orja vahel.  Nüüd on Eesti riigi esimene tegu äratada ellu väike ja panna tugi alla väetile, et kujuneksid välja osad, ühiskonna saared, mis seejärel saavad liituda ja moodustada suuremad, need omakorda veel suuremad saared; peab ärgitama inimesed taas ise oma asju ajama ja paikkonnad oma  asju ajama, kuni saared ühinevad üle kogu maa.  Siis tekib sujuval viisil niisugune riik, mis on ühiskonna näoga. Ning praegune riik taandub selle ees, mis on tegelik Eesti riik.  SIIT TULENEB: Esmalt tuleb rajada ühiskonnale tugev siseehitus.