Sisemine armastaja vajab armastust inimese sees. Armastuse seisundit endas  ja partneris. Kui välise armastaja armastus sünnib kohtumise hetkel, siis sisemise armastaja armastus on juba enne olemas. Tal ainult puudub objekt. Sisemine vajadus leida armastusele objekt on nii suur, et "sisemine" armub arutult paremale ja vasakule. Kooliõpetajasse, klassiõesse, igasse seelikusse kas vähegi lahkemalt naeratab. Ka seksuaalsus on "sisemises" loomulikust intelligentsist. Mastrubeerimine on loomulik. Seevastu "välise" seksuaalsus ärkab siis kui armastuski. Kohtumisest. Eneserahuldus on  "välise" jaoks nonsens, ilmselt ka vastumeelne ja põlgustki tekitav. Mitte et eneserahulduse võimalikus või võimatus kuidagi isiksust mõjutaks. Pigem vastupidi. Isiksus määrab seksuaalsuse. Teisalt on jälle seksuaalsuse järgi lihtsam vahet teha kes on sees, kes väljas.