Tead, see on sihuke pikk jututeema, mida on parem msn-s arutada. Inimesed on, kes nad on, sõltumata sellest, mida neist arvatakse või kelleks neid peetakse. Mõnega lihtsalt tekib klapp ja teisega ei  teki. Mõnikord inimesed muutuvad ajas ning tekib võõrandumine, ilma et nad ise seda tahaksid. Aga tegelikult mõtlesin seda, et kui asjad enda jaoks liiga keeruliseks teha, väsitab see ära ning võib tekitada omamoodi kõverpeegli teiste nägemisel. Et hakkad asju juurde mõtlema või midagi…  Oeh, tegelikult on mul tunne, et tahtsin öelda midagi hoopis muud, aga tegevuses on hetkel Muhvi sündroom: et mõtled moosist ja räägid mesilasest.