Lõpuks on valitsus sisulise tööni jõudnud, kuid mis hinda see meile maksma hakkab, seda saab näha alles tulevikus.  2009-nda jooksva aasta eelarve ülevaatus koos konkreetsete kärbetega jõuab veebruaris valitsuse laudadele. No hea, et niigi läks...    Vaadates koalitsiooni  vestlusi, ettepanekuid, arvamusi jne endiselt otsustamata riigi eelarvest, on lausa hale. Kõik meie naabrid soomlased, rootslased, norrakad võtavad vastu ja rakendavad ellu konkreetseid samme majanduse elavdamiseks. Meie valitsus aga vassib ja valetab rahvale jätkuvalt tegeliku eelarve puudujäägi osas ning väidab, et sarnaselt naabritega pole Eestis võimalik majandust päästa.    Mida siis teevad naabrid, mida meie ei saa. Investeeritakse infrastruktuuriprojektidesse, luuakse erinevaid meetmeid  pankade toetamiseks jne. Põhiline eesmärk elavdada ettevõtlust. Riigi jaoks tähendab see suures osas uute laenu võtmist.    Jah me võime osaliselt uhkeldada küll, et oleme Euroopas üks madalama laenukoormusega liikmesriik, kuid see pole lahendus. Reservid on napid ning lisaraha süstita riigikassasse pole pääsu.    Samuti pole lõpmatuseni lahenduseks kulude kärpimine, vaid tuleb paralleelselt mõelda ka tulu tekitamise alternatiividele.    On otsitud süüdlasi või põhjusi, kes või mis  selle eelarve kriisi tekitas. Muidugi ei saa nõustuda siin koalitsiooni poolt mainitud suurtest sotsiaalvaldkonnaga seotud kulutustest. Meil moodustavad sotsiaalkulud 12-13% kogu SKT-st, mis omakorda jääb alla Euroopa keskmisele 25%. Lisades ka meie vähekindlustatud inimeste sissetulekud, mis jäävad kordades alla Euroopa sotsiaalhartas nõutud miinimumist. Ühesõnaga sotsiaalvaldkonna kulutustele tagasilöögi tekitamine räsib ühiskonna ellujäämist    Võttes eelduseks, et oleme väike riik ning  väikeriigi jätkusuutlik ülalpidamine on paraku kallis lõbu, siis võib järeldada, et siseriiklikult on praegune koalitsioon oma populismist lähtuvalt teinud otsuseid, mis võrdväärsed ühepäeva liblikaga.    Meie riik on viimase paari aastaga teinud väga suuri kingitusi. Alandades tulumaksu 26%-lt 21%-ni teeb see kaotus eelarvest ca 4,5 miljardit aastas. Tulumaksu kaotamine ettevõtetelt on suurte Rootsi pankadega eesotsas riigist välja viinud järgmised ca 10 miljardit aastas jne jne.    Ega  maksumaksjana ja ettevõtjana võiksin samuti emotsioonid üles kerida ning käratada, et ei mingeid maksude tõstmist vms. Keit Pentuse väited eilses meedias, et meie naabrid on samuti läinud maksude alandamise teed ning meie tasakaalustatud eelarve positsiooni arvestades on see oluline ka meile. Samas unustab Pentus ära, et kui pikka aega on meie naabrid oma kõrgete maksudega suutnud tekitada reserve, millega riigis oleksid tagatud minimaalsed inimväärikad sotsiaalsed garantiid. Meie riik on nii nooruke, et meie  kogutud reservid (mida kah juba tuulde loobitud) ei ole saanud veel piisava summani küündidagi, kui juba hakkame rääkima madalate maksude vajalikkusest.    Seega oleks väga oluline, et väliskapitaliga ettevõtetele määrataks tulumaks tagasi. Summa suurus vajab loomulikult asjatundjatega läbirääkimist.    Käibemaks. Muidugi rakendus selle aasta algusest käibemaksu tõus kultuuriüritustele, mis oli minu arvates natuke ennatlik.  Õnneks on eestlane suhteliselt kultuurne rahvas ja ehk ei räsi  see tõus meie rahva võimet kultuurist osa saada.  Kuid olulisem on käibemaksu tõus muudele tarbeesemetele.  Tarbimisharjumused ja vajadused on siiski seoses sissetulekuga. Tarbija, kelle sissetulek on 5000 krooni kuus ei saa lubada endale tarbimisharjumusi võrreldes inimesega, kes teenib kordades suuremat sissetulekut. Samuti on see koht, kus inimestele ei mõju selle maksu tõstmine selliseid emotsioone, kui sotsiaaltagatiste kallale minek.    Reformierakonnale Ansipiga eesotsas annaks  nõu, et vaadake ja uurige, mis ikka maailmas toimub ja ärgake üles.  Hiljuti Davosis peetud maailma majandusfoorumil, millest osasaamine rohkem, kui 600000 Eesti krooni maksab, kuid vaatamata sellele üle 2500 äriliidri või majandusspetsialisti kohal viibis. Teemaks oli sel aastal riigi roll majanduses ja kuidas kujundada kriisijärgset maailma. Foorumist osalejad tõdesid ajalooliselt esmakordselt kapitalismi ja üliliberaalse majanduspoliitika läbikukkumist. Seda näitasid juba kõik märgid 2007 aasta  valimised üle Euroopa (Eesti kaasa arvatud), kus isegi parempoolsed liberaalparteid hakkasid valijaid pilduma valimislubadustega sotsiaalvaldkonnast.  Tõdeti, et maailma majanduskultuur on liikumas rohkem euroopalikuma sotsiaalsema mudeli poole, kus inimväärtusi mitte tunnistades pole kusagilt abi saada.    Koalitsiooni eelarve tasakaalu eeldus on põhimõtteliste vigade tunnistamine. Väide mingisugusest 8 miljardilisest puudujäägist on samuti vale, millega koalitsioon üritab ühiskonda paanikat  mitte suunata. Tegelik vajaminev summa Eesti majanduse elavdamiseks küündib üsna selgelt 2 korda nii suureks.