Ja nüüd tänapäeva  Käisime äsja naabripoisi Danieli 3ndal sünnipäeval. Vaatasin, kuidas õhevil poiss oma pakke avas. Kärr-kärr lendasid paberid,  samamoodi kõik need ilusate piltidega kinkekotid, mis kiirelt mustas prügikotis lõpetasid. Miks küll arvatakse siin, et on kuidagi kedagi alandav kasutada sama kinkekotti uuesti?!  …Kõik see hingeahistus, mis mind jõulude ajal mattis, oli järsku tagasi.  Sain aru, et ma olen kuude kaupa elanud oma pisikeses kodus eskapismis. Ma ei taha mõelda sellele, kuidas inimesed raiskavad.  Samamoodi vaatasin, kuidas papptaldrikud ja plastikust minipudelid peolaualt ühte prügikotti lennutati - kas keegi  neid sorteerib? Ma ei usu, ilmselt läheb kõik prügisse, ka pudelid. Meie lahkumise eel kaeti võimla eesruumis lauad uute ühekordseks kasutamiseks mõeldud laudlinadega ja nõudega - iga kahe tunni tagant tuleb uus sünnipäev ja toodetakse uued kotid prügi.  Ka Danieli kingituste laadungit vaadates tekkis mul igasuguseid mõtteid. Tal on juba praegu kogu maja alumine (st keldrikorrus) täis asju, lisaks pool maja esimesest korrusest. Meie Martal vaid üks lastetuba ja ma tahaks selle ka hoida niisugustes  mõõtmetes - kuhu meil siin ikka laieneda?  Vaatasin hunnikut uusi mänguasju, enamus neist plastmassist ja patareidel toimivad.  Ja mõtlesin, et ma olen nagu mingi Jehhoova-tunnistaja, kes ei tahakski oma lapsele kingitusi. Ma tahaksin, et aasta eelviimasel päeval, Marta sünnipäeval, koguneks tema lastesõime-rühmast sõprade punt kokku. Et nad saaksid mõnusa lastepeo, kus saab energia välja karata.  Aga ma ei tahaks neid ühekordselt kasutatavaid nõusid. Ei tahaks plastmassist patareidega töötavaid  raamatuid. Ega tahaks lasta oma lapsel pakkepabereid hoogsalt katki käristada.  Ja nii vaevabki mind süütunne. Tunne, et ma justkui Marta lapsepõlve mürgitaks oma sisetunnete-põhimõtetega, mis siin mind ümbritseva ühiskonnaga võrreldes dissidendiks teevad. Ilma minuta saaks ta olla tavaline lõbus laps.  Samas on igaühel oma rist kanda ja võibolla Marta oma on keskkonnahoiu-usku ema.  Ja veel - süütunne võib olla käivitav jõud, loodetavasti ma siis tegelen oma lapsega rohkem, kui see tunne peal  käib.