Vahest seepärast ta nii segadusseajav ongi, et tundub nagu Elu ja Kunst/performance oleksid üks ja seesama; ja leiame endilt küsimas:  "Mis vahe on Performance'il ja Elul?"; see aga tuleneb meie olemise tehnoloogilisest mõistmisest, mis õpetab, et kõik on tarbitav ning loogilises mõttes seega täpselt üks ja seesama. Tõeline oht, näib, peitub selles, et oleme muutumas ehtsalt nihilistlikuks ühiskonnaks, kus tähenduslikke erisusi polegi. Ent tehes kindlaks, et meie eludes on loovust, tundlikkust jne. meenutame endile, et kõik pole võrdselt tarbitav; siis taandub meie ratsionaalsus ning meie poeetiline aru saab mõttekaks.