Suvi. Vanemuise alumisse parklasse on kogunenud hulk rahvast (suuremalt jaolt Trt metod), et sõita kuskile Pärnu lähistele mereranda mingeid koopaid külastama (ärge  küsige, milliseid, ma ei tea - pole seal iialgi mingeid koopaid näinud). Buss peaks väljuma kell 17.30. Rahvas on enamuses kohal juba kell 17. Mina ka.  Äkki saan ma aru, et see buss ei tule. See ei saagi tulla, sest ma pole seda tellinud. (Mulle meenub, et võtsin kunagi endale sellise ülesande.)  Aga ma ei taha alla anda. Suundun Trt bussijaama ja vaatan seal ringi.  Märkan ühte sinise särgi, nahkvesti ja lipsuga onu, kes osutubki bussijuhiks.  "Teate, mul on selline mure, et meil oleks  hädasti ekskursioonibussi vaja. Kohe täna.  Kas te oleksite valmis täna Pärnusse sõitma?"  Ilmneb, et onu on just pikalt reisilt tulnud ja tema küll enam täna kuhugi sõita ei taha. Läheme bussiterminali sisse ja ta hakkab ametivendi küsitlema - mine tea, äkki keegi on vaba ja saab minna.  Olles seal veetnud parajalt pikalt aega, jõuab mulle ühtäkki kohale, et kell on juba 18 saanud. See tähendab, et rahvas on pea tund juba oodanud bussi, mida pole.  Jõuan otsusele, et parata pole midagi,  tuleb minna tagasi ja neile teha teatavaks: tänane ekskursioon jääb ära, sest Maire unustas bussi tellida.  Unenägu katkes umbes sealt, kus ma olen parasjagu kaubamaja ees kõndimas ja kujutan ette inimeste nördimust selle osas, milline ufo ma olen.