Niipea kui tuli meelde et ma ise olin kehva tujuga ju suhtlema hakanud (midagi, mida ma üldiselt püüan vältida, sest see ei too endaga kaasa muud kui arusaamatusi ja olukordi mis mulle rõõmu ei too.) kuigi oleks võinud vabalt eemale hoida.. Ma ei olnud isegi pahane teise osapoole peale, sest ma mõistsin et ju me siis mõlemad samal kohal seisime. Tal oli halb, nii halb et ta ei suutnud end vaos hoida ning samuti minul. Tema ei olnud nii tark et  end mujale välja valada - näiteks jalutuskäik teha või enne suhtlema hakkamist kasvõi soovima et see vestlus meeldivaks kujuneks ning mina ei olnud samuti nii tark et oma tuju tõsta (või kasvõi enne rääkimahakkamist mõttes kiirelt välja mõtlema eesmärgi - kuhu see vestlus viima peaks või mida MINA soovin sellest) ja PÕMM.