Nimi on Kitu, hüüdnimed on Elukas, Karvane, Karvik, Nahk, Karusnahk, Kiss, Kriimik, Kitt, Pätu jmt. Tunnistab neid kõiki ja kui oletab, et hõikamisest võib talle miskit tulu tõusta, siis kiirustab kohale. Kui oletab, et hõigatakse selleks, et  teda tööleminnes esikusse jätta (mujale kahjuks ei saa teda omapead usaldada, sööb ära lilled ja tühjendab riiulid), siis peitub diivani alla tagumisse nurka või laua alla kõlari taha, kus on hästi pime, varjub seal, silmad kõvasti kinni pigistatud (eks sa leia musta kassi pimedast nurgast, kui tal silmad ka kinni on :)). Nelja-aastane, emane, suhteliselt väikest kasvu, sale ja elegantne. Väga pehme (kuigi mitte eriti koheva) karvaga. Külalised ikka imestavad, et meil on nii haruldaselt pehme ja läikiv kass.  Võõraste vastu uudishimulik, kuid usaldamatu, omadega väga õrn ja ettevaatlik isegi mänguhoos. Võib su sõrme pureda nii et liigesed naksuvad tal lõugade vahel, aga nahale ei jää isegi hammaste vajutusjälgi. Kui mees nüüd pikalt Prantsusmaal oli, siis hakkas päris minu kassiks, varemalt üritas ennast meie vahel jagada. Kui kahekesi elutoas istusime, siis tuli ühe sülle, lesis seal natuke, ise teise poole vabandavalt silmi pilgutades, et "oot, ma praegu olen siin", siis veidi aja pärast ajas end püsti ja  vonkles teise sülle, nüksis natuke ninaga, keris ennast kerra ja hakkas esimese poole silmi pilgutama, et "oot, ma natuke olen nüüd siin". Lapsega suhtleb siiski distantsilt, sest too on tema meelest vist veidi liiga lärmakas.