Vee sõõrmesse kallamine seevastu pakkus huvitavat tegevust tükiks ajaks. Kuna mingit spetsiaalset kannu mul tol ajal polnud siis sai alguseks proovitud tavalist teeklaasi. Vesi üle serva ninna ja valmis. Esimesel korral oli refleksi raske ületada, mäletan seda siiani. Kuid meeldiv värskustunne mis vee ninast läbivoolamisele järgnes oli väärt edasist katsetamist. Alguses oli tulemuseks vee vool kurku ja sealt sai see suu kaudu välja sülitatud. Mõtlesin isegi et näe  kui äge trikk, põhimõtteliselt võiks sedasi nina kaudu igasugu asju juua ja kihlvedusid võita. Peatselt leidsin aga et õige tehnika on hoopis selline kus vesi voolab ühest sõõrmest sisse ja teisest välja. Tuleb lihtsalt pea õigesse asendisse kallutada. Ja siis muutus kogu protseduur tõeliselt meeldivaks.  Asju lihtsustas ka see, et ühel hetkel proovisin vana portselanist teekannu valamisvahendina kasutada. Samas olin selleks hetkeks juba teadlik et kasutades spetsiaalset kannu millel on  koonusekujuline otsik on jala-neti veelgi lihtsam.  Ja siis nägin kord Helsingis olles ühesväikeses poekeses norras disainitud Neti-pot´i ehk ninakannu. Põhjamaine disain oli sedavõrd meeldiv et kann sai koju toodud. Ja teenib mind siiani vataamata sellele et vahepeal on Indiast toodud originaalne vasest tehtud kann. On proovitud ka eritellimusel valmistatud keraamilisi potte. Ja kasutusmugavuselt parim ja disainilt kauneim on siiani see norra oma.  Ja nüüd on rõõmustav näha, et see ajatu asjake on ka  eestis müügile jõudnud.