XIX sajandis tungis arenguõpetus ka  usuajaloosse. Pilt pöörati ümber: monoteismi asemele mahutati algusesse polüteism. Siis leidis Taylor a. 1871, et loodusrahvaste ürgusk ei ole isegi mitte polüteism, vaid midagi lihtsamat, lokaalsemat, "elulähedasiemat", nimelt ani­mism - hingede, vaimude usk. Selles avastati kaks tähtsamat haru: hingede, nimelt surnute hingede kultus ja looduse, s. o. loodusjõu­dude kultus.