Tõepoolest, riigi ja Kiriku lahutatuse põhimõtte esmaseks otstarbeks on tagada Kiriku sõltumatus riigist. Selles valguses on kõnealuses artiklis huvipakkuvam hoopis üks teine lõik. Nimelt ütleb Kiisler, et ta on Kirikute Nõukogus  korduvalt kutsunud kirikute esindajaid üles ühiskonda erutavatel teemadel aktiivsemalt kaasa rääkima. Ent miks seda siis korduvatest üleskutsetest hoolimata ei tehta? Kardan, et juhtlõnga sellele küsimusele vastamiseks leiab järgmisest lõigust: