Kuna mina läksin ära aastal 2004, olid Indreku vahepealsed aastad ja tegemised minu jaoks paljus teadmata. Silmanurgast olin ma küll lugenud tema  heategevusliku fotonäituse kohta ja kuulnud ka Eurovisioni kajastamisest, aga kuna mu enese elu pole siin Londonis olnud just meelakkumine - jäid esimesel viiel aastal Eesti uudised minust üsna kaugele.    Kui Indrek minuga eelmisel sügisel ühendust võttis, olin ma heas mõttes üllatunud. Ta olla lugenud minu raamatut "Seks, valed ja eneseusk" ning otsustanud minuga sarnaselt kodumaa tolm jalgelt pühkida. Huvi pärast guugeldasin Indreku nime ja mõtlesin, et vaat kus poiss, kes julgeb kogu oma kuulsuse ja  töö Eestis selja taha jätta ja kolida suurde maailma õnne otsima.    Talvel olime põgusalt ühenduses ja kevadel kui ma saabusin tagasi Londonisse, tegime esimese telefonikõne.