Enamjaolt ei viitsi me temaga, selle va ihuga jutelda. Pealegi pole see va ihu meil just väga jutukas reeglina  ja kasutab meiega rääkimiseks vähe teistsugust märksüsteemi. Meid ei ole küllalt empaatiat isegi omaenda ihu vastu, mida sa siin ligimesest räägid. Kui sa ihu ei armasta mis siis muust rääkida. Ihu nõuab aga tähelepanu, ja seda igas eas erineval viisil. Ihu on nõrga iseloomuga ja satub kergesti sõltuvustesse aga teisalt on ta korrapära ja harjumuspärast harjutust armastav ja isegi siis kui me korrapäratud oleme harjub ta selle korrapäratuse korrapäraga kergesti ära. Ihu muidugi siinkohal protestiks ja  keelduks säärastest meelevaldsetest üldistustest ja küsiks pigem kohe vastu et kes on teile mandaadi andnud siinkohal kogu ihu nimel kõnelda. Pealegi kui see mandaat ka oleks siis las mina ihu räägin parem ise iseendast. Põhiküsimus ihu juures on see et kas tegemist on tsentraliseeritud riigiga või pigem üsnagi lõdva konföderatsiooniga või koguni ehk on tegemist veel riigiks kujunemata ühikuga mida võiks ehk võrrelda ajaga Iisraelis Kohtumõistjate aegu. On igast ihusid. Millegipärast meeldib meil mõelda ihust  tsentraliseeritud terminites, sest me oleme võimuhullud ja me tahame võimutseda omaenda ihu üle selle asemel et elada loovas ja dünaamilises dialoogis. Ja mida siin ligimesega võrrelda. Võrdle või elukaaslasega. Isegi kui me ihust räägime tsentraliseeritud riigi terminites siis ei ole välistatud seegi et selles riigis on regionaalminister. Ehk küll Eesti riigis selle üle vaieldakse miks teda vaja on ja mida ta sunnik üldse teeb. Regioonid ei ole aga sugugi võrdsed. ON juba end algusest peale kehtestanud  regioonid, kes ei talu hetkegi endale pööratud tähelepanu nõrgenemist vaid hakkavad säärastel juhtudel kohemaid mässama. Näiteks või kopsud, magu ja veel mõned. Nood nõuavad lausa igahetkelist tähelepanu. Siis tulevad organid mis nõuavad ehk mitte igapäist aga siiski sagedast ja eelistatavalt regulaarset tähelepanu. Kuidas noid siis iganes ei nimetataks. Mõni organ on aga nii egoistlik et ta eelistab võimalusel teiste inimeste tähelepanu ja mitte oma peremeesorganismi oma. Mis teha. Eks siis tule talle seda ka  võimalusel anda. On kuulus naistekas "Vagiina monoloogid". Lugesin ta ka läbi. Vaat siinkohal üleskutse puuseppadele - Tõsta sarikad kõrgele. Mõtlen siinkohal libenäppseid osavsuid nagu näiteks Ruitlast. Kus on kodumaised "Peenise pajatused"?. Miks jääda teoreetiliseks? Või "Kopsu kroonikad"? Ei ole vast organit mis sedavõrd võõrast ja välispidist tähelepanu nõuaks samas siiski organismi liige olles. Mõni ime et see teised liikmed kadedaks teeb. Sageli pannakse talle isegi peremehe nimi, eesliitega väike-.  Ferdinand Veike näiteks. Nii et nimekaim, vaat et võistleja. Välisministeerium lausa, sõdib verbaalaparaadiga ja süüdistab teda lakkamatult tühja jutu ajamises samal ajal oma vaieldamatuid teeneid esile tuues ja end ikka tegudeliikmeks pidades. Ja on inimesi kes selliste separatistidega suhtlevad ja neile isegi takka kiidavad. Kes õhutavad selliseid edevaid liikmeid ja neid nimepidi kutsuvad ning sageli peremeesorganismile otse näkkugi ütlevad et ära sina siinkohal palun vahele sega, meil on oma suhe ja sind  ei ole siia sundima vaja. Me saame hakkama. Võimalik et saavadki. Aga aitab siinkohal ühele niigi edevale osaks saavast tähelepanust.