elu koos venelasega ongi vist pisut äkilisem,  aga ega see nüüd kogu aeg ka  mingi sõda ja sulepuru ei ole.    eestlased on nüüd näinud,  et tuleb arvestada teiste rahvuslike eripäradega.  et venelastel vist polegi vanasõna  "targem annab järele".  et ei ole mõtet  vaikselt istudes oodata,  et küll üle läheb.  see igakevadine pesni i pljaski  me pealinna südames.  ei lähe.  ja kui sa midagi ei ütle,  siis ajapikku istuvad hoopis pähe.    me oleme nüüd näinud,  et on  targem  kohe alguses öelda,  kui miskit ei meeldi.  kohe need asjad ära klaarida  ja mitte lasta asjadel  linna mahapõletamiseni minna.    väike ragin  ja enesekehtestamine  on vist vaid eestlase jaoks  mingi suur jama.    venelase jaoks  tundub kerge kätš  mõnikord suht ok olema:    ei saa ju lugu pidada  inimesest/riigist/rahvast,  kes ise enesest sugugi lugu ei pea,  käitub lambana  ja laseb endale pähe  istuda.    * * *    mu koduvenelasega oli täpselt nii,  et kuni ma mängisin seda  "targem annab järele"-mängu,  seni tekkis tal järjest suuremaid soove ja õigusi.    kuni mul ükskord üle viskas.  tegin väikse enesekehtestamise,  nokuulge,  ma ei pea ju lõpmatuseni laskma endale pähe istuda.  milleks.  saagu või sitem.  (eks ajapikku ikka koguneb.)    oli kisa ja sulepuru.  mõni taldrik kulus kah,  hüüumärkide kohal.  ei, mitte minul,  mina etendasin eestlast.    ei olnudki otsest võitjat,  aga koduvenelasega on nüüd asjad korras-  mind ja minu arvamust respekteeritakse.  nüüd on ljubov ja uvažeenie.    ju talle siis oli  minust lugupidamiseks  vaja teadmist,  et ma ei lase endast "üle sõita".  et ma pean iseendast niipalju lugu,  et hakkan vastu.    igatahes on nüüd õhk puhtam,  saame kenasti koos eksisteeritud.    ta on  äärmiselt integreeritud:  tema valis poole siis,  kui iga eestlanegi ei julgenud  kodanike komiteedega liituda.  ta räägib eesti keelt sel määral,  et võõras inimene on ta väikest aktsenti  kõnedefektiks pidanud.    integreeritud,  kuid siiski venelane.  mnjah,  tema identiteet  ei käi muidugi läbi pronkssõduri.  tal on see kuidagi teisiti,  Puškin ja vene kultuur.    ta on teistsugune kui eestlased.  ja ma tean,  et kui ma  teda liiast kraabin,  hakkab sealt tatarlane välja paistma.  on asju, mida ma ei mõista,  ei hakka iialgi mõistma.  lihtsalt nii on.  ma arvestan ja lepin sellega.  tema teab ja arvestab  minu eripäradega ka.  ja me saame koos eksisteeritud.    * * *    et ma natuke üldistan  ja tõmban meelevaldseid paralleele:  kas ei võiks nüüd  need asjad me maal  olla kui minul  mu koduvenelasega.  et sai pisut käratsetud,  ja õhu puhtamaks,  et rahumeelselt  ja pingevabamalt  kõrvuti edasi elada.    küll politsei tegeleb vandaalidega.  meie, mõistlikud inimesed,  olenemata rahvusest,  meie saame ju rahulikult edasi elatud.  puhtamas õhus?