üldiselt oleks võinud kohe hommikul sandaalides ja jope-kampsunita maailma vallutama minna. aga see selgus hoopis pealelõunal, pool tundi enne tööpäeva lõppu toimetusest minema hiilides ja autost umbes pahkluuni, viru väljaku poole tormavasse ojja astudes. üle huulte lennanud shit ei olnud vist see, mida trammipeatuses seisnud kaks kodanikku selektsioonist vanaema mühisesid kohemaid ja tallasid ladiseva vihma kätte. pingil lösutavad teismelised olid jalavarjud juba jalast heitnud ning olid nagu vette nügitud koerad, kes ujuda ei armasta. the ülemiste vanake returned. to be continued…