kevaded on mõnikord nii haprad, on nii pikad  kõrvaltänavail siin mängivad meil keksu plikad  poisid luubi,  kurivaimud, kuskilt pannud tuuri  üldiselt ei praegalt keegi aja asju suuri    kärsand liha lehk see kerkib taeva igast aiast  paljud vines keset päeva, mõnigi poolpaljas  jumaladki ära väsind argipäeva kärast  ohvriaurudes on neile palju meelepärast    üldiselt ei praegalt keegi aja asju suuri  naaberaias elupuu vaid otsib oma juuri