Võtan  kinni sellest hammasrattast ja püstitan küsimuse: kas hammasratas on halvem olla kui üks kild pusles? Kas üldse peaks olema terve masinavärk korraga või siis 100st osast koosnev pusle?  Oleneb vist, kuidas ennast tunnetada - kas mutrina või jumalana. Tunnen, et mida kauem ma ilmas elan, seda väiksemana end tunnen. Ei taha öelda, et tähtsusetuna, vaid mingit alandlikkust, leplikkust, tänulikkust on juurde kasvanud ja egoismi, enesekesksust, upitamise tahtmist vähemaks jäänud. Võib-olla ma ei oska täpselt  seda lahti seletada, aga ma mäletan veel hästi, justkui oleks see eile olnud, kui trotsi ja viha täis oli minu väike süda, kui ma pidin oma tükist elus loobuma.  Vabandan segase jutu pärast. Kolmat nädalat kodus istudes võib ära küll keerata.  Aga see Maslowi püramiid on mõnes mõttes nonsenss. Mõnel ei tule vaimseid huvisid ega vajadusi ka siis, kui ta lausa sulavõid on söönud ja paleedes udusulgpatjade vahel maganud.