Neid vaimseid ja füüsilisi võtteid, mille kaudu näitleja oma üles­ande lahendab, nimetab Stanislavski vaimseiks ja füüsilisiks  vahen­deiks (prisposoblenija). Kui keegi teist veendes ütleb meelitusi, siis on meelitus seesugune vahend. Kui näitleja võtab mingi eesmär­giga partneril käest kinni, siis on seegi vahend. Vahendid - need on osa värvid. Tahteülesannete pidev järgnevus üksteisele vastavate värvide kaudu moodustab osa mustri. Märkides tahteülesandeid, peab eriti kalliks pidama kontrastseid psühholoogilisi värve. (Huvitav on hää inimese viha ja tigeda inimese häädus. Armastaja võib solvata, teha valu jne.). Kuid tegevusele värvingut  anda võib alles siis, kui tahteülesanded on selged ja kinnistatud, sest värv on juba midagi kindlat, on kunstiteose lihvitud suge.