Kuid miskit jäi lihtsalt tegemata. Miskit väga olulist. Ja sellele asjaolule on ka aastaid tähelepanu pööratud mõningates ringkondades ja nii mõnegi poliitiku ning ühiskonnategelase poolt, kuid neid hüüdeid ei kuulatud. Millest siis jutt? Jutt on patriotismist, isamaa armastusest, nendest väärtustest, mille nimel meie esiisad ja me ise möödunud  sajandi lõpukümnenditel sõdisime. Õigemini eelnimetatud väärtuste õpetamises. Samuti vastavas riiklikus poliitikas, milline hõlmaks mitmeid ühiselu aspekte, hariduse ning kultuuriga seondvaid aspekte ja rajaneks rahvusriigi jaoks loomulikele väärtustele. Tegematajätmise tulemuseks on see, et noor pealekasvanud põlvkond peab seda naeruväärseks, nõmepaatoslikuks ning nagu üks Delfi kommentaator paar päeva tagasi märkis - mis mul sellest patriotismist, see ju ei toida. Eeltoodud ütlus on sama nõme kui öelda, et mis mul emaarmastusest, see ju ei toida. Saad täiskasvanuks ja siis saada oma ema-isa ning pere naah... .