Kosmoloogilise suundumuse kvintessentsiks oli 1758. aastal avaldatud liikumise ja paigalseisu teooria, et kõik kosmilised süsteemid, nii üksikobjektid kui ka terved maailmad alluvad järjestatud dünaamilisele protsessile: sünnivad, arenevad, vananevad, kuluvad ja siis hukkuvad. Kui mingi kosmiline tsükkel lõpule jõuab, läheb mateeria üle uude  seisundisse. Luuakse uued kehad, uued maailmad. Paigalseis puudub, loodus on paratamatult - eelduse põhjal - aktiivne.