Nõukogude süsteemi  erilise kärata kokkuvarisemisele, mis oli ka Läänele üllatus, tuleks institutsionaalse seletuse kõrvale seada ka üks teine ja viljakam seletus - vaimu ja võimu vahekorra vaikne, aga kindel muutumine valitseva vaimu kahjuks. Iga võim loob oma vaimu, oma moraali, oma ideaalid. Nõukogude riiki valitseti bolševistliku vaimu abil - vaimu abil, mille kutsusid välja leninlased. Õpetus permanentsest revolutsioonist oli tegelikult riigipöörde hanguva entusiasmi vaimu elus hoidmise õpetus. Peagi sai sellest vaimust  vampiir, s.t idee, mis pidi elustama juba surnud revolutsiooni vaimu, hakkas nüüd verd jooma. Nõukogude süsteemi taandamine rutiinseks aparaaditööks oli selle olemuse vastand. Viimane pole kunagi olnud institutsionaalselt hästi kirjeldatav ja hästi toimiv. Kuid vampiiri ei saanud muidu peatada, režiimi vaimu surm oli avalik saladus. Nn perestroika oli tegelikult katse vanale võimule uuesti "vaimu sisse puhuda". Sisuliselt pöördus Gorbatšov sovetliku normaalriigi (rutiinse bürokraatliku võimu) juurest  stalinliku entusiastliku võimu ja revolutsioonilise romantika poole, soovides taaselustunud revolutsioonilist vaimu pöörata bürokraatia vastu (Zinovjev 1999). Gustav Naani hingele see pööre sobis - mitte asjata ei nimetanud ta ennast "tiigril ratsutajaks". Stalinism ongi see, kui kogu süsteem ratsutab tiigril - enda väljakutsutud vaimul.