Pikk päev ja veel pikem öö.  Omamoodi rekordipurustaja olen. Kaugel mõistest trikinaine - pigem kuldne rutiin ja veelgi kuldsemad kohustused.    Kasutasin täna väljendit, mida ma tihti ei kasuta. Neelan parem need sõnad alla ja välja ei ütle.    Miks sa minna ei saa?  Oeh, mul on ka vahel tuju, et võiks oma elu ettepoole seada...    Tegelikult, see tuju mul nüüd nõnda tihti ka peale ei tule, ikka harva-harva.    Aga täna oli tõesti naljakas plaan -  võtaks kätte ja teeks küpsisetordi.  Kõlab tobedalt. Eriti minu puhul, kes ma pigem valmistoitu ostan või söögikohtadesse oma raha matan.    Küpsisetordi oleks ma siis teinud heledatest küpsistest, vahele kohupiim. Peale omakorda mu lapsepõlve lemmikmix ehk - hapukoor, kakao ja suhkur.  Hmm, kui hõrk. Minu kätes oleks see tulnud kindlasti magusasõbra õudusunenägu, mis maitseb kui Maxima kartulisalat...  Aga plaaniks see kõik jäigi, ei saa homme, vabandust, täna teatud magusasõpra  üllatada.  Tüüpiline!    Lohutasin end sellega, et tatsasin kell kaks öösel Statoili ja ostsin hot dogi. Ka armas, meenuvad ööd Tartus. Kolm aastat tagasi siis. Eelmäng - konvent või mõne tuttava korter. The real thing - klubitrall. Järelmäng - Narva mnt ühikate kõrval paiknev Statoil.  Noorus oli ilus aeg, küll mul on hea meel, et ma nüüd vanaduspõlve naudin.    Ja praegu, praegu ma hakkan menetlema. Nädal tagasi ma ei jõudnud 8.15 sinna, kuhu oli vaja. Mine sa tea, äkki sedapuhku  läheb õnneks.      Praegu kuulan seda, joosta ja joosta ja joosta...