Suursaadik Keskerakonna juhi ja Tallinna linnapea Edgar Savisaare  skandaalne ja samas märgiline visiit Moskvasse on tänu seal Vene poole initsiatiivil kõneks võetud lubamatusele ajalugu ümber kirjutada Eestis põhjustanud ulatuslikku ning nördinud vastukaja. Paraku ei räägita kogu loo juures mitte selle sisust, vaid ikkagi eelkõige detailidest.    Tegelikult ei huvita Moskvat sugugi niivõrd see, kas eestlased Teises maailmasõjas sõdides olid tõepoolest veendunud natsid või mitte või kas poolakad enne Molotov-Ribbentropi pakti sõlmimist ikka kavatsesid Nõukogude  Liitu tükeldama asuda. Moskvale on kogu tema enda poolt käivitatud ajalooteemalise propagandakampaania mõte hoopis muus: areaal, mida sellega hõlmatakse, ehk siis endise Nõukogude Liidu mõjualune piirkond Ida- ja Kesk-Euroopas, märgib ka revanši taotleva nüüdis-Venemaa ambitsioonide piirkonda. See on ala, kus Venemaa nõuab endale eriõigusi ja erikohtlemist või koguni lausa hegemooniat. Sestap taandubki vaidlus ajaloo üle tegelikult vaidluseks selle üle, kas Moskval on "õigus" Balti riikidele või mitte. Siit  ka Kremli propagandalöögi peamine suund - lääneriigid.    Meil tuleb endale selgelt aru anda, et meiega vaidleb Moskva vaid vormi pärast. Kremlis teatakse väga hästi, et meie avalikkuse lõviosa veenda selles, nagu oleks venelased meid 1940. aastal meie oma võimust "vabastanud" ja lisaks meile ka kirjaoskuse toonud, pole võimalik. Ega ka vajalik. Küll on aga vajalik ja võimalik veenda selles Nõukogude Liidu liitlasi teises maailmasõjas. Nende veenmine selles tähendab aga automaatselt ka nendepoolset  tunnustust Venemaa erihuvidele ja õigustele Balti riikides. Kogu praeguseks nähtavaks saanud ofensiivi on Venemaa ette valmistanud juba aastaid.    Putini käsul ja tema poolt määratud erifinantseerimisel alustasid juba mitu aastat tagasi tööd ajaloolaste rühmad, kelle ülesandeks sai vastavate ajalookäsitluste koostamine ning Moskva seisukohtadele vajaliku dokumentaalse tõestusmaterjali otsimine kõigile teistele uurijatele suletud arhiividest. Ajaloolaste sellesisulise töö viimaseks näiteks on KGB  arhiividest välja kaevatud paber selle kohta, nagu kavandanuks Poola valitsus enne MRP sõlmimist Nõukogude Liidu tükeldamist. Eesti ja teiste Balti riikide puhul kaalutakse kullaga aga neid dokumente, mis tõestavad meie "vabatahtlikku" ühinemist Nõukogude Liiduga. Siia alla käivad muidugi Riigivolikogu vastavad protokollid, aga ka Konstantin Pätsi ja Johan Laidoneri allkirju kandvad paberid, milledega alistutakse 1939. aastal Stalini emissari Andrei Ždanovi nõudmistele.    Pole vist vaja lisada,  et meie ajalugu mitte tundvatele lääne inimestele mõjuvad niisugused kontekstist lahti kistud tõestusmaterjalid piisava veenvusega, võtmaks seisukohta, mida Moskvas soovitakse. Ent meil tuleb arvestada veel ühe nüansiga. Kreml ei tee naljalt midagi, mis jääks poolikuks. Vähe sellest, et Moskva väänab lääne avalikkuse asjatundmatusele apelleerides 1939.-1940. aastal toimunud sündmusi oma veenvasse versiooni, sama tehakse ka meie varasema ajalooga.    Putini sellesama korralduse alusel, mis pani  ajaloolased tuhnima sõjaeelsetes dokumentides, alustati tööd sellegi tõestamiseks, nagu alistunuks Liivimaa vabatahtlikult ja meelsasti Vene võimule ka Põhjasõja perioodil. Siinkohal on suur töö muidugi okupatsiooniajal juba ära tehtud, kuid taas - sihtrühm pole sugugi Eesti või Läti avalikkus vaid lääs. Muide, ka Narva planeeritav Peeter I kuju käib sellesama Venemaa ajaloolise "õiguse" fikseerimise konteksti. Kui Eesti tahab, et Kremli propaganda soovitud tulemusi ei annaks, peaksime käituma peegelpildis -  asuma riikliku tellimuse ja finantseerimise korras koostama omapoolseid lääne avalikkusele mõeldud dokumentide kommenteeritud publikatsioone, monograafiaid ning artiklite kogumikke, mis Moskva poolt produtseeritud libakäsitlused piinlikku valgusesse seaksid.    Kahjuks lähtub meie poliitiline juhtkond Toomas Hendrik Ilvese poolt arrogantse üleolekuga sõnastatud seisukohast, et meie ei lange nendega samale tasemele. Paraku tähendab see, et me võime uuesti langeda nende võimu alla.    Ent  tagasi Savisaare visiidi ja seal tehtud avalduste juurde.  On tuntud tõsiasi, et kõik omandab oma õige koha pikas perspektiivis. Kui me vaatame tagasi Keskerakonna ja isiklikult Savisaare fenomenile Eesti poliitikas, siis näeme, kuidas need on ajas järjekindlalt paiknenud Moskva huvide teljele. Juhusest või kokkusattumistest ei saa siin ka parima tahtmise juures enam rääkida.    Järeldus, mis sellest vältimatult tuleneb, on seega, et Keskerakond kujutab endast Vene imperialismi tööriista Eesti  sisepoliitikas ning kõik need, kes sellesse erakonda kuuluvad, töötavad -isegi kui nad ise seda ei taipa - Venemaa võimu taaskehtestamise eest Eestis.    Mart Helme  Terve Mõistuse Sündikaat