Asukoha poolest võiks arvata, et tegemist on samalaadse troopilise  paradiisiga nagu on seda Mauritius või Seišellid, aga tegelikkuses on olud veidi teistsugused. Paradiisile iseloomulikke valgeid liivarandasid on vähe, kuid see eest on olemas rohkesti kuldse säraga vulkaanilise päritoluga musti liivarandu, millel ilma jalanõudeta päeval väga käia ei kannata, kuna efekt on umbes sama kui käia paljajalu kuumaks köetud asfaltil. Kuna tegemist on siiski vulkaanilise saarega, leidub palju kauneid laavapaljandeid, mis murravad järsult merre kui väiksed kaljud.        Taimestik on troopilisele vöötmele iseloomulikult väga lopsakas ja sedagi seinast seina - alustades murulibledega ja lõpetades agaavide ning mitmesuguste palmidega. Esimest korda nägin ka seda, kuidas mäenõlvad on kaetud lopsaka taimestikuga kuni 2000 m kõrguseni, mida Euroopas ei esine. Loomi saarel ei juhtunud nägema, küll aga oli seal rohkesti kirevaid kukki, ringi   koeri ja gekosid (sisalikke). Kukkedega saarel on üldse selline lugu, et need on rohkem lugupeetud elukad kui ükski kass, koer, kaamel või hobune kokku. Nimelt tegeletakse saarel agarasti kukevõitlusega, mistõttu kukk majas viitab jõukusele ja prestiižile. Ühesõnaga, mida rohkem kukki, seda jõukam oled. Seega ei tasu imestada, et suvalisel ajahetkel kireb sul linnas naabri aias ära köhinud häälega kukk, kes oma tavapärasest funktsionaalsusest küll midagi ei tea. Tõenäoliselt oleks kukk väga  üllatunud, kui talle öeldakse, et kuule käitu nüüd kui kukk ja kire siis kui kirema peab - hommikul kell 6.      Detsember réunionlasele on umbes sama kui meile juuni Vahemere ääres - keskmiselt +29..+33 C°. Jaanuaris ja veebruaris aga tõuseb temperatuur üle 40 C° ning ühtlasi algab vihmahooaeg. Kuiv ja tuuline on aga aprillist oktoobrini, mis ühtlasi tähendab tuulelembelisele sportlasele sobivat hooaega. Huvitav on aga see, et saare läänepoolses osas  paistab pea alati päike ning idaosas sajab pidevalt vihma, mistõttu on Réunion'i üks pool veega selgesti paremini varustatud kui teine pool. Seda soodustab aga asjaolu, et keset saart on kõrgmäestik, mis läänest peab pilved kinni ja kui need lõpuks tippudest üle saavad, päästab pilvevana oma vihmahõlmad saare idaosas kõhklemata valla. Samas kui vihma jällegi läänekaldal sajab, tuleb seda nagu ämbrist kallatuna, mistõttu kohalikud hoiavad end heaga kodus, kuna autoga sõites muutub nähtavus kergelt öelda  halvaks.    Kuna päike on Réunion nõelterav, siis päikesekreemide kasutamist tasuks põhjamaalt pärit eestlasel võtta väga tõsiselt. Meil läks loosi kõik kreemid vahemikus 8..60 UV faktoriga, kusjuures esimesel nädalal oli väga suur populaarsus 35 ja 60 UV faktoriga kreemidel. Ütlen naljata, et mul õnnestus ühe päevaga nahk seljas saada nii punaseks ning valusaks ja seda 35 UV faktor kreemiga, mistõttu soovitan unustada 8, 10 ja 15 UV faktoriga kreemid vähemalt nii kauaks kui pole korralikku päevitust  alla saanud.      Kuna Réunion kuulub tänaseni Prantsusmaa koosseisu, siis hinnad on umbes samad nagu Euroopas ja Prantsusmaal. Olenevalt restoranist algavad praadide hinnad alates 14 eurost (pasta), kuid korralik liha jääb siiski 18-24 euro kanti. Kui lisada õhtusöögile väike vein ka, siis üldiselt tasuks arvestada 30 eurose väljaminekuga. Teisalt on restoranidega seal imelik lugu - internetist ei leia nende kohta mitte mingisugust infot ja kui  tahad leida midagi head, tuleb käia ringi mööda nurgataguseid, sest peatänavalt ei pruugi saada alati parimat sööki. Kohalike kreoolide spetsialiteet on karri, mille kasutamisega nad üldse ei koonerda, mistõttu on hea varuda aegsasti lauale vett, millega vajadusel suus tulekahju kustutada. Kui kreoolide söök ei sobi, saab alati jääda traditsioonilise prantsuse köögi juurde, mis on samuti väga maitsev.      Inimesed saarel on väga sõbralikud seda ka  siis, kui sa silpigi prantsuse keelt ei valda. Abiks tuleb muidugi lihtsamate väljendite oskamine või siis toidu nimetuste tundmine, aga kui ei oska, siis kehakeel korvab verbaalse puudujäägi probleemideta. Kusjuures kummaline on see, et teenindav sektor üldiselt inglise keelt ei valda; samas räägib seda vabalt bensiinijaamas auto tankimist abistav tšurka, kalaturul kanepist pilve tõmmanud murjam või siis ettekandjana elatist teeniv surfar. Ühesõnaga väide, et Réunion'il keegi inglise keelt ei räägi, ei pea  paika ning hakkama saab ikka nii või teisiti. Teisalt, kuna Réunion on turistide poolt suhteliselt avastamata kant, siis pole ka midagi imestada, miks inglise keelt ei tunta ja suveniiripoode ei vorbita. Kui nüüd lõpuni päris aus olla, siis mina ei suutnud saarel tuvastada ühtegi suveniirikauplust peale lennujaama   tsooni ning kohaliku turu, mis on avatud ainult laupäeva hommikuti kella üheni.    Üks huvitav fakt on aga see, et saarel elab umbes 800  000 inimest ning selle hulga peale on elanikel 340 000 autot, mistõttu on vähemalt 2x päevas mõnusad ummikud garanteeritud - siesta ja õhtune tööpäeva lõpp. Hommikust ummikut ei oska kommenteerida, kuna ei vaevunud kunagi nii vara üles tõusma, et järele kontrollida.      Saarel saab harrastada igasuguse ilmaga lainesurfi, sest korralik laine on garanteeritud tänu saart ümbritsevale riffile. Kui silmad lahti ringi käia leidub ka neid, kes valmis sind  õpetama ja seda umbes 30 euro eest tunnis. Lisaks harrastatakse purjelaua- ja lohesurfi, mille puhul peab endal olemas olema oma kama, sest rendi võimalused saarel puuduvad. Kuna õpetajaid leidus ainult lainesurfile, polnud muud kui ka endal käsi antud spordis valgeks teha. Üks tund lainesurfi ja kaldale roomad nagu läbi kulunud läti raha, aga elamus on super lahe.    Lisaks on saarel populaarne paraplaanidega lendamine ning sukeldumine. Kohalike väitel on need nagu ainukesed asjad, millega nad end  turistidele reklaamivad, kuigi võimalusi oleks veel mitmeidki.      Kui küsida, et kuhu minna ja mida teha Réunion'il, siis üheselt vastata on raske - kõik oleneb, millised on huvid. Kui meeldivad mereäärsed vaated, tasub kindlasti eelistada kiirteele vana mereäärset maanteed, sest armsaid ja ilusaid vaateid jätkub sinna kuhjaga. Kindlasti tasuks ära käia ka laava väljadel, sest see vaade on elamus omaette. Näiteks purskas Réunion'il novembris  vulkaan ja kuu aega hiljemgi on näha laava juga endiselt aurava ja kergelt hõõguvana - vaatepilt on üsna sürrealistlik ja eufooriline. Lisaks on kohalikud juba harjunud asjaoluga, et iga aasta tuleb neil ehitada samasse piirkonda uus tee, kuna Piton de la Fournaise vulkaani aktiivsus viib selle tee lihtsalt laava näol minema.        Samas on kindlasti hulganisti tegevust  matkahuvilistele. Üks koht kuhu me minna tahtsime oli Piton de Neiges (mitteaktiivne vulkaan, millest tekkis algupäraselt saar), kust oleks avanenud võrratu vaade kanjonile, aga nagu kohapeal selgus, eeldas see matk siiski ettevalmistust ja varustust, mida meil polnud kellelgi. Ühesõnaga Cialose linnast veidi eemalt algab matkarada, mis treenitud inimesele oleks 5h matk ühes suunas ja 5h tagasi. Ühtede prantsuse matkajate käest sai küsitud, et kui kaua neil aega kulus, siis vastuseks tuli nii, et öösel kell 1 hakkasid  minema, et kell 7 näha kanjonis päikesetõusu ja sealt 3 h tagasi. Täiesti arusaadav, miks nad võtsid matka ette just sellisel kellaajal, kuna hommikul kell 9 olid pilved juba mägedes ja mäetippe enam näha polnud. Aga, kes Réunion'ile sattuma peaks, soovitan kindlasti see teekond ette võtta.        Kuna tegemist on siiski mägise saarega, siis on saarel rohkesti mitmesuguseid jugasid - ühed kaugemal,  teised lähemal. Meie jaoks oli Saint-Pierre kodulinnaks ja sellele lähimaks joaks osutus Cascade Langevin, kuhu autoga jõudmine oli ka päris huvitav kogemus, eriti kui vahepeal pead võtma püstloodis 45 kraadiseid kurve (ma õnneks polnud roolis). Juga aga asus piisavalt kõrgel, et tavapärane +33 C° oli langenud + 20 C° peale, mis kokkuvõttes osutus väga värskendavaks vahelduseks niiskele kuumusele.        Kokkuvõttes võiks öelda, et oli igati tore reis ja lahe on avastada kohti, mida nö   turistide näol veel avastanud pole. Kui oleks saarel veetnud nädalakese rohkem, oleks saanud saarele vast ka tiiru peale teha, aga pole hullu, sest midagi kripeldama ei jäänud ja reis oligi täpselt see, mis ta olema pidi - eelkõige puhkus.