Ma usun, nad on mind pikalt võõrastanud, kui natuke imelikku tibi. Vähemalt ma ise olen tundud justkui klaasseina meie vahel. Seina, mille tagant üksteisele küll siivsalt naeratatakse, ent kätt ei ulatata. Nüüd vist on see murenema hakanud.