Algatuseks pean kohe ette vabandama, et kutsun autorit tema blogi kohaselt Karuemaks. See on nii armas ja harjumuspärane, sest olen ikka tema blogil silma peal hoidnud. Tänan teda jagamast nii blogides  pilte/mõtteid/retsepte kui tänud juba alguses raamatus jagatu eest. Ja õiendan juba ka koheselt selle ära, et ma armastan Soomet ja soomlasi, vähemalt selle vähese põhjal, millega/kelledega mina olen kokku puutunud.  Raamatust nüüd. Õigemini Karuemast, kes läks Jyväskylä Ülikooli natukeseks tööd tegema. Ja kuidas natukesest on saanud palju. Tegelikult on Karuema Soome-raamat selline natuke meditatiivne aruanne, et kes nad on ja kuidas nad on ja millised nad on ja kas on ikka omad või võõrad. Sekka  võrdluseks, et kes oleme meie ja kuidas meie toimime ja kas vahe Meie ja Nende vahel on suur kuristik või on see ühe ja sama munakivitee kaks serva.  Karuema oskab detaile näha ja üldistada, oskab mõtsikleda. Tegelikult peaks ütlema, et nii nagu Karuema on suure ja sooja südame ja avala hingega naine, selline on ka tema nähtud Soome. Karuema armastab Soomet ja paneb ka lugejad armastama. Aga ilmselt Karuema moodi naine ei elakski maal, mida ta ei armasta ega teeks tööd, mis teda ei innusta. Vot nii.  Lugege - see on puhas hoolivus ja armastus.  10/10 PS Teades Karuema armastust karude vastu: mul on ka oma Väga Oluline Karu. Mul ei ole küll nii suurt südant kui Norsul rullatuolissa ja oma Väga Olulist Karu ma kinkida ei saa, aga ma luban, et lähiajal ma kingin Karuemale ühe vahva pildi oma Väga Olulisest Karust. Tänudega:)