Lõppude lõpuks peegeldab siinne kommentaaride rohkus ju ikkagi seda, et (vähemasti) kõik sõnavõtnud on MURES eesti keele ja kirjanduse edasise arengu pärast. See ongi peamine ja vähemalt selle üle saab juba  (mõõdukalt) rõõmustada. Omal moel teeme me seega igaüks midagi selle heaks, et (eesti) keel (ja kirjandus) areneks. Tegutsemine on igal juhul parem kui ükskõiksus - viimane osutakski ehk juba sellele, et erinevate kasutajarühmade keel üksteisest sedavõrd lahku kasvama on hakanud, et nood enam üksteisest aru ei saa.  Seega, elagu keeleuuenduse ja -paranduse lõppematu kurv! (Teatris No99 mängiti kolm aastat tagasi Johannes Aavikust inspireerit üsna sarnase nimega tükki "Keeleuuenduse lõpmattu kurv" )