Viimasel ajal on mind hakanud huvitama  päevahoroskoobid, sest need tabavad mõnikord täpselt kümnesse. Eile näiteks oli minu kui skorpioni puhul öeldud: "Võimalik, et keegi püüab teis kaastunnet äratada, kuid pöörab järgmisel hetkel teile ise selja." Nii ka tõesti juhtus. Ent nii, nagu toimis see tundetu ja enesekeskne tüüp, toimis meie kõigiga üks muinasjututegelane, keda kutsutakse Lumekuningannaks.  Vaatangi nüüd uude päeva ja miski minus sunnib uskuma, et kevad on legend. Sajab ja tuiskab. Peenikest nõelteravat lund ja tusameelt. Hanged on öö jooksul  tunduvalt kõrgusesse ja laiusesse kosunud, teed on täis tihkeid vaalusid ja puud oma talveehtes tuletavad meelde jõule, mis näivad siit, aprilli künniselt vaadatuna kauged ja imelised nagu eelmiste elude pühapäevad. Kes Lumekuningannat suudleb, selle süda muutub jääks. Paistab, et kevadki, äratehtuna tolle olendi külmast ilust ja meelitatuna ta võltsist libekeelsusest, kinkis talle suudluse, mis muutis meie kõikide hetkeelu.  Vaatan uude päeva ja mu jalgades annab ennast tunda suusaretkede pikkus.  Midagi nii enneolematut pole ma varem kogenud - allatuult, jääpurjeka kiirusega üle laudkõvade põldude, metsasakkidest läbi, teispoole külaservi ja linnapiire. Kaugele, keskele kõiksust. Ja tagasi vastutuult, vihurid nõtkete humalatena säärte ümber, igas ilmakaares üksainus suur lõputu heledus.  T a l v i n e heledus, mida kevadpäike hetketi pilvede vahelt pimestavalt valgustab, ent piisavalt ei soojenda.  Kuldnokk istub pesakasti ees oksal ja tema tarkades linnusilmades kõneleb täna kurbusesegune  imestus. Otsekui küsiks see tiivuline: ma tulin ju t a g a s i, millest siis see jahe vastuvõtt? Viin talle peeneks hakitud keedumuna, ta laskub trepi ette, nokib ahnelt ja kuulatab mu mõtteid. Seda, et ikka minnakse teinekord liig hilja ja tullakse liig vara, ja vastupidi. Süda näib aimavat õiget aega, aga ikka osutub see valeks. Tea siis või ole... Kuidas oskakski linnuke, kui meiegi ei osanud ette näha, et alati nii kindlameelne kevad murdub iluks maskeeritud kõrkuse ja teeskluse ees, suudleb Lumekuningannat  ja saab nõiutud. Jääb üle olla äraootaval seisukohal, et leidub keegi maapealne või maaväline, kes suudab nõiduse ahelad katki rebida, et kevade süda sulaks. Senikaua hoiame endas legendi.