Muusikaliselt kõlab see kaunis melanhoolselt ja vaikselt ning võib öelda, et selline ongi Kollaa Kestää firmasaund. Ning jah, muidugi -- naiivne on see lugu, aga omamoodi ikkagi armas. Ma ei vaidle, et kohati on Kollaa Kestää lüürika natuke raskesti talutav (nt "Me ollaan jo kännissä aamulla/ Meillä ei oo mitään tekemista/ Meillä ei oo mitään ajatuksia" kisub juba väheke banaalseks, või mis), aga Kirjotuksia Kelläristä ei ole kindlasti mitte liiga naeruväärne.