Et organisatsiooni liikmed oma juhatuse tegevust jälgivad, see on hea ja vajalik. Seega püsib elav kontakt juhatuse ja liikmete vahel ja organismis on  elu ning see ei ole elav laip. Aga see jälgimine ei tohi mitte selleks kujuneda, et juhatuse tegevuses ainult vigu otsitakse ja nähakse ning neile ainult või päämiselt tähelepanu pööratakse. Teata­vasti ei eksi ainult see, kes midagi ei tee. Eksimusi ja vigu peab võtma kui paratamatut, ja nende pärast võib juhatuse tegevust lõpetada, kui viga on selline, et ta organisatsiooni tegevust ja arengut halvab, või on ta pahatahtlik, see on niisugune tegevus, mille eesmärgiks on midagi taotella, mis ei ole  organisatsiooni sihtide ja põhimõtetega kokkukõlas, või kui vead on juhtimise võimetuse tunnuseks, s. o. et juhtida üldse ei osata, vaid osatakse ainult vigu teha. Senine praktika on mõnikord kau­gel sellest nõudest. Juhatuse vigade otsimine on ettekääne, eesmärk on sellest lahti saada. Loomulik, et niisugusel juhtumil igast eksimusest tehakse surmapatt ja asjalikust juhtide või juhatuse tegevuse kriitikast või selle õigest hinnangust ei või juttugi olla. Nii siis, juhitavate tegevus seisku juhtide tegevuse  jälgimises, selle igakülgses toetamises nii kaua kui juhte usaldatakse ja juhtide tegevuse kriitika olgu asjalik.