Siranuš ja tema vanemad    Tüdrukutirts Siranuš mäletas veidike oma ema, oma isa ei mäletanud ta pea sugugi. Siranuš oli väga väike, kui nägi teda viimast korda. Me  isegi ei teadnud, kui vana ta on - välimuse järgi tundus, et 4-5aastane, kuid ta rääkis nagu täiskasvanu. "Laula meile midagi, Siranuš", palusime teda mõnikord. Ja siis hakkas ta laulma sellest, mis tal oli tulnud üle elada, meloodia mõtles tüdrukuke välja laulmise ajal See oli kurb lugu ääretust vaesusest ja kohutavast hirmust, sellest, et vanemad andsid ta ühele türklasele ja läksid ise edasi. Miks? - seda Siranuš ei teadnud. Türklane ei olnud eriti rikas ja nii tõi ta Siranuši ükskord meie juurde  varjupaika.  Ikka ja jälle laulis Siranuš oma laulu. Ta armastas üldse palju laulda. Tema laulud Jeesusest kõlasid tihti minu toas. Aga kui ta esitas omaenda laulu, oli Siranuš alati tõeliselt kurb.  Kord levis varjupaigas sõnum: "Siranuši juurde tuli isa!" Ja tõesti, seda võis kohe uskuda - nad olid välimuselt nii sarnased. Siranuš oli rõõmust lihtsalt arust ära. Ta oli ootamatult saanud nii rikkaks - tal oli jälle olemas isa!  Me istusime Siranuši isaga minu toas. Ja mees rääkis mulle, mis tal oli  tulnud üle elada, rääkis kohutavast vaesusest ja näljast, lahkumisest Siranušist, kelle nad andsid ühele türklasele, et päästa teda hirmsatest kannatustest teel, sellest, kuidas väevõimuga viidi tema juurest ära Siranuši ema, sellest, kuidas ta pidi üksinda jätkama viletsuse ja õnnetuse teed. Kuid jumal aitas teda paguluses: sõda lõppes ja armeenlastel lubati tulla tagasi kodumaale.  Ta oli rõõmus, sest nüüd sai ta minna külast külla, teha kõik selleks, et leida üles väike Siranuš ja tema ema.  "See kestis väga kaua," jutustas ta mulle, "mõnikord tundus mulle, et neid on võimatu leida." Ja järsku kuulis ta kellegi käest, et tema tütar võib olla meie orbudekodus. Ja ta leidis siit tõepoolest oma kadunud lapse.  "Aga mis on su naisega?" küsisin ma mehelt. Tema nägu muutus morniks. "Ma otsisin teda väga kaua. Lõppude lõpuks õnnestus mul ta leida. Ta elas ühes araabia külas, selle mehe juures, kes röövis ta minult. Kuid ta ei tahtnud tulla minuga. Ma nägin teda vaid korra salaja värava juures.  Araablane ei tahtnud teda minema lasta. Ja ka tema ei tahtnud jätta maha oma väikest last, kelle ta oli seal sünnitanud."  See oli kohutav, ta tahtis veel kord asuda pikale teele, et viia Siranuš ema juurde. Kuid see oli asjatu, Siranuš ei näinud enam kunagi oma ema.    Õde Hedwig Büll  "Lasteleht" nr 5, juuli 1921  "Zonnen-Aufgang" lisa,  väljaanne nr 10, juuli 1921  Quelle: Kinderblatt Nr. 5 (Juli 1921), Rückseite  Beilage in SA 23. Jgg. H.10 (Juli 1921)