Kui teistsugune on kogu kodu ja selles olemine küünla tundmatus, kummalises valguses! Kristall ja lauahõbe helgivad leegihubinas peaaegu ebamaiselt puhvetkapi klaaside tagant ja elutoanurkades konutavad sünged pimeduselaigud venitavad ruumi hiiglaslikuks läbimatuks saaliks. Hinge põnevusest kinni pidades hiilivad tüdrukud kikivarvul toast tuppa, ise omavahel  ärevalt sosistades. See valgus nagu ei lubakski valjusti kõnelda, pimedusejõud on hoolimata küünla värelusest võidu saanud. Tondid äratanud. Ühteaegu on põnev ja õudne. Trepist alla külmahingivasse tolmusesse esikusse mineku peale ei julge peaaegu mõeldagi ! Või siiski …?