Käendussuhte määratlemine omab tähendust eelkõige olukorras, kus käenduslepingus ei ole kokku lepitud käendaja rahalise vastutuse piiri. Seda põhjusel, et võlaõigusseaduse (VÕS) § 143 lg 2 kohaselt on tarbijakäendusleping tühine, kui ei ole kokku lepitud käendaja vastutuse rahalises maksimumsummas. Tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 84 lg 1 kohaselt ei ole tühisel tehingul algusest peale õiguslikke tagajärgi, mistõttu ei tule sellisest lepingust tulenevaid kohustusi täita.