Täna oli minu seekordsete õpingute teise sessi esimene päev. Ei olnud just kõige edukam. Alustuseks sahmisin kodus nii kaua (söötsin ja potitasin titte ning lugesin kiirustades veel metodoloogia loengu jaoks ühe artikli lõpuni, mida eelmisel õhtul trennist tulnuna väsimuse tõttu ei viitsinud, aga millega nüüd hommikul ajahätta jäin), et esimesse loengusse jäin väheke hiljaks (enne lõplikku sisenemist passisin paar minutit veel uudishimulikult ülikooli peahoone peaust, et äkki tuleb sealt keskit/miskit põnevat välja - aga ei tulnud, ainult mingid arvukad politsei- ja muidu vilkuritega autod ning üks must mersu logelesid seal). Metodoloogia (paaris)loeng oli sel päeval esimene ja möödus päris kenasti. Piret Kärtner oskab reeglina ikka nii ilmekaid näiteid tuua, et tahes-tahtmata päris mitu korda loengu jooksul võtab muhelema :). Kuna mul oli artikkel ka korralikult loetud, siis tundsin ennast suht tegijana seal ja puha. :)    Nojah, metodoloogiale järgnes tunnine pause, mille ma sisustasin  Moka kohvikus grammatikaülesandeid sahmides, millistega ma sugugi sama heal järjel polnud, kui tolle oma hommikuse artikliga. Ülesanded sain siiski ära tehtud, nii hästi-halvasti kui oskasin, ja viskasin koduülesandena (:D/:$) nõutud kirjatöö (oma kogemustest grammatika õpetamisel siiani) kah nobelt paberile. Kirjatööga ma ise siiski eriti rahule ei jäänud - suht pealiskaudne ja kohati mu enda meelest totter sai - aga no mis parata kui ma nii häbiväärselt laisk olen olnud ja oma koolitööd ikka viimasele minutile jätma kipun.    Lõunapausile järgnes foneetikaloeng, milline täna minu jaoks 100% hiina keelega võrdus :S. Olin ikka väga hädas seal. :( Teemaks olid hääle tekitamise elundid (organs of speech), üksikvokaalid (monophthongs),  Jones'i trapets (cardinal vowels) ning sellega seonduv häälikute liigitamine ja defineerimine. Appi! Mu ajud aurasid, aga ega neist eriti muud kasu polnud, kui et ehk vaid ruumi kütsid soojemaks. Kuigi see oli niigi nii palav ja umbne, et ma suurema osa loengu lõpuosast veeretasin keelel (aga välja öelda ikka ei julgenud, ega julgenudki) palvet, et keegi ometigi akna või ukse lahti teeks - ja mul oli VÄGA paha olla ja minestuse tunne ikka aeg-ajalt peal juba :(.    Pärast seda hiina keelt oli veerand tundi vahet, mille vältel uks lõpuks ometi lahti tehti ja ma natuke toibuda sain, ning siis see grammatikaloeng. Eelmise korraga võrreldes on sel aastal nii foneetika kui grammatika kordades keerulisemad. Kohe kindlalt! Tookord foneetikaloengus peamiselt lugesime tekste ja luuletusi ning rääkisime hääldusmärkidest (foneetilisest transkriptsioonist, if u wish :)). Grammatikaloengud möödusid peamiselt elementaargrammatilisi ülesandeid lahendades (millest mul tagantjärele asjale vaadates kõvasti kasu on olnud :D). Praeguseks on mõlemad ained kõvasti teooriakesksemaks muudetud ning terminoloogiat rabistab tulla nagu sügisel vihma - hallilt ja ühtlaselt ning lõppu ei paista. Noh, grammatikaga mul siiski siiani veel suuri probleeme ei paista - see on ikkagi üpris loogikapõhine asi ja üks suur süsteemide süsteem kokkuvõttes, ning loogikal põhinevate süsteemidega tulen ma üldjuhul toime. Kineetilised oskused on need, millega hätta jään. Sellest tulenevalt olen ma trennis koordinatsiooniharjutustega hädas, ei valda peotantsu ega oska ujuda ning ka foneetikas keelt õigesti tajudes õigesse kohta asetada. (Noh, seksiga vast ainsana olen siiani siiski enam-vähem nagu toime saanud, kuigi kineetilist võimekust nõudev seegi ju :D.) Igatahes grammatikaloengus ma nii nibin-nabin sain asjadest aru, ülesannetega hakkama ning eduelamusest isegi põsed õhetama :D. Jäin endaga rahule  - ainult seda va viletsasti tehtud  kirjatööd ikka väheke põen veel :( .    Üleüldse mõtisklesin teemal, et minu üks suuri puudusi nii mõnedegi tõeliselt haritud inimestega võrreldes on mu üleüldise eruditsiooni nappus ikkagi :(. Seda selles mõttes, et ma pole eriti kursis igasuguste tarkade autorite ja nende teostega. Vestluses, kus targad ühte ja teist tsiteerivad ning vastastikku nimesid, väiteid ja linke loobivad, olen mina alatihti päranisilmne hämmeldunud pealtvaataja. No selline tunne on, et igasugusest eruditsiooni  tõstvast kirjavarast olen mina ikka laias kaares üle, ümbert ja mööda vaadanud. Liigub siin blogides praegu ringi see  Kirjandusmeemi kettpostitus - mõtlesin, et noh, prooviks ka enda loetut selles nimekirjas ära tähistada - aga hakkasin tähistama ja üha enam tundsin süvenevat häbi, et ma suurt osa mainitud raamatuist kas üldse ei tea, või tean, aga pole kunagi käeski hoidnud, või isegi olen käes hoidnud, aga pole huvitanud. Mingi paarikümne pealkirja ringis ehk saanuksin sealt loetutena ära märkida, aga needki peamiselt sinna ajaviitekirjanduse kanti kippuvad - nii et ma andsin alla ning loobusin sellest mu hirmsat harimatust häbiväärselt esile tõstvast ettevõtmisest :S.    Yeah, stupid old me :(. Aga ehkki ma ühest küljest kangesti tahaks ise kah rängalt erudeeritud olla - teisest küljest olen ma vist siiski liiga laisk, et selle saavutamiseks vajalikku materjali sügavuti sisse kaevuda. Eks ma siis elan emotsioonide baasil ikka edasi pigem - ja oma loogikalembesemat ajupoolkera kasutan grammatikasüsteemides orienteerumiseks. See vähemalt pakub mulle isegi mõningast (perversset :?) rahuldust ja huvi. Aga teadlasematerjali, nagu näha, minus ikka ei ole.    ***    Koju jõudes olin väsind nagu vana kalts - aga pärast paari kruusitäit teed olen lõpuks piisavalt kosunud, et homseks ingliskeelsete maade ajaloo loenguks vajalik läbi lugeda. Homme kella üheksaks jälle Tartusse -  loodetavasti sel korral pääsen hilinemiseta :). Aga kurk vist on küll homme valus :(. Ei sobi see oktoobrikuu ilm ikka kamspuniväel ringi kalpsamiseks.    PS! Õhtune Tartu kesklinn on ilus. Peahoone valgustatud esikülg, Rüütli tänava majade prožektorivalguses müstilistena mõjuvad fassaadid, millede kohal, taga ja vahel suur ja kõikehõlmav hämarus varitseb, tume taevas pea kohal ning vihmaniisked sillutisekivid - kuidagi erutav oli :). Spordihoones toimus mingi pallilahing, ergutustümps mürtsus, rahvas röökis ja parkla oli pilgeni täis.