Lugesin just viimase  nädalalõpu-blogisid.  Lugedes tundsin, et kõik olivad kõigiga.  Samas kui mina üksi olin nagu ühiskonnast kõrvale visatud.  Või tunnetasin seda kui paratamatust.  Oehhh...  Takkajärgi mõtlesi, olen kogu oma elu veetnud suletud kapslis, mille roostevabast riiv on paksu roostekorraga kaetud.    üksi kõnnin  külmas tuules  laulan viisi  omas luules    Itaaliakeeli peaks munakollase arvates taoliselt kõlama:    camminare da soli  venti  freddi  Io canto il modo  poesia    Lasin maakeelde tagasi:    jalutada üksi  külm tuul  Ma laulan nii  luule    Hehh...