Aga ei olnud nemadki oma kaasvõitlejate õelusest puutumata - niipea, kui kõrtsu ukseni jõudsid, tormasid sisse ning hakkasid meid kabadega kuklasse peksma. Viskasid minu poole mõne granaadigi, mille ma kiirelt alla neelasin - hitlerjuugendite laagrist sain omale hea seedimise. Hea vähemalt, et kõrtsmikul hea pihlapuust malakas leti all oli, muidu oleks me sinna kõik  nendega keksu jäänud mängima. Kõrtsuproua haaras tolle ning asus jänkisid nüpeldama, nagu oleks ta kümme mehikest ühes, kes järsku kotist välja lastud. Ei olnud neil siis pääsu miskit - pidid sõbralikult maha istuma ning kohaliku kombe kohaselt enne kõhud korralikult täis sööma, enne kui uuesti mängima hakkavad. Mina üksi sain kõrtsiproua valvsa silma alt ära hiilitud, peites end Diedrichi kuulipilduja alla ning selle abil välja roomatud.