sattusin samasse meeleollu-tulin täna tartu soovist aega omapäi veeta. läksin vastavatud raamatukokku lugema,  pärast aja täissaamist seadsin sadakond sammu piki munakive koju, et kukeseeni valmistada (no muidugi). toit toob vahel meeliskluse  kusagil une piirimail, aga seekord mitte sellise uimase; vanal kodul on ikka veel mai intensiivsuse hingus.  ärkasin uuesti, silmitsesin (sõgedalt ja vist mitte eriti ära tundvalt)  põrandal laiutavaid kogust toodud raamatuid ja sain aru, paar neist (muuhulgas chaneldiori konrtolli-raamatu)  olin nüüd küll tahtmatult näpanud, ma ei saanud üldse meenutatud, kas avariiulitelt loetud raamatud olid samamoodi kõige muuga kotti rännanud,  või olin ma nendesse raamatutesse nii kiindunud, et olin meeleheitlikult pagenud või rappinud raamatukoguhoidjaid. ma ei tea, kas see on tartu-leitsak, mis seda  silmad-pärani-kinni tunnet teeb, või mis.