Kirjutasin jaanuarikuises "Värviline revolutsioon" postituses, et Nepaalis on toimumas punane revolutsioon. Nüüd, mil 10.aprillil toimusid Nepaalis valimised, on Lääne ja Hiina meedia suurima tähelepanu all sattunud just maoistid, kes on lubanud lõpetada viimase 10.aasta jooksul aktiviseerunud vastuhaku ning tõsta 10 aastaga SKT ühe inimese kohta praeguselt 300lt USD pealt 3000ni. Arvestades riigi ja piirkonna olukorda, siis tuleb lihtsalt tunnistada, et tegemist on ilusate  helesiniste unistustega.    Maoistide parteibossid loodavad läbi nende valimiste jõuda riigiaparatuuri juhtpuldini ning integreerida enda relvajõud Nepaali armeesse. Teistel poliitilistel jõududel ei jää tegelikult muud üle kui maoistidega koostööd teha, sest vastasel korral külvatakse ebastabiilsust edasi ning nõrga keskvalitsusega riigis leiavad maoistid endale üha enam toetajaid, sest tegelikkuses on nad kõige paremini organiseerunud poliitiline ja sõjaline jõud.    Hiina huanqiu shibao  leht kirjutab 10.aprilli numbris, et valimistele on kokku tulnud 100 000 vaatlejat ning neist 10 000 on pärit välisriigist. Ajakirjanik leiab, et see näitab, kui tähtsaks Nepaali valimisi peetakse, sest niivõrd palju vaatlejaid ei satu just paljude riikide valimiste juurde. Sedavõrd paljude vaatlejate kohaletuleku peamiseks põhjuseks peab nii huanqiu shibao kui IHT just maoistide osavõttu valimistest ning Hiina ajakirjanik lisab veel, et Läänes valitseb hirm, et maoistid kasutavad "ebareeglipäraseid võtteid"  ning "varastavad" valimistulemuse lihtsalt ära.    Seda hirmu võib isegi mõista, sest kuigi Läänele meeldib rääkida demokraatiast ja vabadest valimistest, siis ikkagi ei tunnistatud Hamasi võitu Palestiina ega ka islamistide võitu Alźeeria 1990.a. valimistel. Kui nüüd maoistid saavad põhiseaduse nõukogus (hiina keeles öeldakse ka parlament) juhtohjad enda kätte, siis kuidas aktsepteerib Lääs neid valimisi? Või mis avaldused Pekingist hakkavad tulema? Carteri instituut, kust saadeti valimisi  vaatlema 200 inimest, on juba kinnitanud, et valimised olid üksikutest intsidentidest hoolimata rahulikud ja hästi korraldatud ning loodetavasti Nepaal jätkab demokraatia teel käimist.    Maoistide liider Prachanda on vahetult enne valimisi aga öelnud, et Nepaali kehv olukord on tingitud kapitalistlike jõudude pikaajalisest valitsemisest ning vaja on vaid maoistide võitu, mille järel hakkab Nepaali majandus kiiresti arenema, riiki saabub stabiilsus ning Nepaalist saab Aasia Śveits. Maoistidel on  selliseid lugusid kerge jutlustada, sest pidevalt riigivalitsemise juurest eemal olles, pole neil justkui ühtegi süüd. See aga teps ei tähenda, et nad leiavad õige rohu riigi edukusele juhtimisel. Pärast võimule tulekut aga, hakkab suure tõenäosusega ka maoistidel probleeme esile tulema ning olles juba integreerunud riigi juhtpuldi ja armeega, on Nepaali ebastabiilsus veelgi totaalsem. Selleks ajaks on aga kuninglik pere võimu juurest minema pühitud (praegu valitava põhiseaduse nõukogu üheks eesmärgiks on ka  lõplikult ära otsustada monarhia saatus) ning kes teab, kelle mängukanniks võib endine kuningas ja temale lojaalsed isikud ebastabiilsuse süvenemisel saada.