Keskmikul oli täna koolikatsete päev, et kas saab ikka jätkata sama kooli gümnaasiumi-osas. Kuna eile sain riielda poja emalt, et ei aita poisil katseteks valmistuda, aga kuidas ma saaksingi, püha Jumal, ma ei oska nende matti-füssi enam ammu, siis täna  olin sedavõrd tubli, et pinnisin just hetk tagasi poissi katsete kulgemisest. No matt-füss olid hästi läinud, optikaga oli miski küss olnud sedavõrd eelminevikust, et seda ta ei mäletanud, inglist lihtsalt peab teadma, sellega polnud küsimustki, eesti keel kah enam-vähem hästi, aga üldteadmised olid suht kesiselt. Näiteks, kas te teate meie hümni viimast rida? Või oskate lambist öelda, mis tähtis üritus toimub 8.augustil k.a.? No Arvo Pärdi resideerimispaika ma teadsin ja ühe loogikaülesande tegin kah prauhti  ära.Küsimusi oli 11, 3 jäi vastamata ja kahega pani poiss mu arvates mööda. Õnneks moodustavad üldteadmised 100st punktist vaid 20. Kuidagi ikkagi tahaks, et noormees lõpetaks õpingud selles koolis, kus ta targakstegemine alguse sai. Tulemused saab 1. aprilliks.  Noorim on tõbine. Arstitädi kuulas ja vaatas, arvas, et kopsukat pole. Tõin just sinepiplaastrite paki, mille peal pildil petlikult heatujuline imik koos rõõmsameelse karumõmmiga. Näis, kas neil peale plaasterdamist kah naerul näod on;)  Aga tähtsaim uudis see, et arstitädi leidis selle, mida me polnud osanud otsida - poja esimese kiku! Alumise. Nüüd on meil päris oma kiku;)