Eesti Vabadussõjas võitlesid koos meiega ka siin põlistunud baltisakslased, nii mõisnikud kui linnasaksad. Nad moodustasid täielikult omal initsiatiivil ja kokkuleppel Eesti valitsusega  vabatahtlike üksuse, Balti pataljoni (hiljem rügement), mis tegi kogu sõja vapralt kaasa ja pälvis oma ohvriterikka võitlusega eestlaste suure lugupidamise. Baltlaste väeosa loomisel tuumiku moodustanud ratsakuulipildujarühma võitleja Georg von Krusenstjern kirjutab oma päevaraamatus 1918.a. lõpus: «Staap paikneb Soonurme mõisas. Suurem osa kuulipildujatest, jalavägi ja ratsaväelased on pikaks veninud Reinevere külas, eelpostidega Nõmmkülas ja Koigil. Pole kedagi vahipostidele panna. Ja üldse peaks õigupoolest  kiiresti pikali viskama ja magama! Kuid ollakse ju nii kinni oma tavades - on ometi jõulud... Mul on mõned munad ja tükk pekki. Erri on taluperenaiselt ühe mahalöödud kana ostnud ning Erri, Leo Treumann ja mina moodustame nüüd konsortsiumi. Nüüd mooritakse pliidil isuäratavalt. Kahele kuulipildujameeskonnale on isegi kummalegi üks pudel napsu (puskar!) hangitud. Pealelõunal puhastatakse relvi... kaugemal mürisevad katkematult suurtükid, kostab äge tuli. Seal kaitsevad end vaprad eesti soomusrongid võimsalt  pealetungiva vaenlase vastu.»