Aga ausalt, kõik käib liiga kiiresti! Ma vananen liiga ruttu, mu keha muutus juba ammugi kaugelt liiga kiiresti, minust on absoluutselt liiga kiiresti saanud vanaemade põlvkond (Mia, ära võta isiklikult!). Suvekuu, mis just algas, lõpeb iga aastaga aina  kiiremini nagu kõik soe aeg üldse. Ja lapsed saavad suureks täiesti märkamatult ja selgelt liiga ruttu, nii et ühel päeval avastan ennast uinumas, ühel pool patja igast hädasid kurtev mees (see ei tähenda, et ta vähe noorem on, alailma vajab putitamist) ja teisel pool patja Kmr-i hüljatud kaisukaru. Kröösa (essi taga käib mjähhki znak, see ongi kaisukaru), istub juba praegu mu voodipeatsis, kuhu laps ta ammugi eskortis nagu midagi, mis on kasvades väikseks jäänud.