Osaline siin kutsus. :) Eks ma siis püüa mingid marsruudid üles tähendada, kuigi peas on ainult targad tekstid ikka veel virdamas (poliitika ja grammatika teemalised :P). Seepärast saavad mu marsruudid ilmselt olema sirgjoonelised, kuused kahte lehte lendamas :))).    Inspiratsiooni otsingutel teiste kuusikutes ringi kolades leidsin mõned ideed kah :).    1. Kummalised maitseelamused.  Kui veel keskkoolis käisin (Varstus, äkki tuleb kellelegi tuttav ette ;)), siis oli meil seal üks sovhoosi stiilis söögikoht, poemaja teises pooles. SÖÖKLA vist nime poolest, aga kui ma õigesti mäletan, siis oli keegi selle S-ga vahepeal midagi ette võtnud ja helendasid vaid ülejäänud tähed. (Ehkki ma ei anna oma pead, et ma nüüd mingi teise sarnase asutuse juhtumit siin kogemata kombel ei kirjeldanud.) Aga mitte sellest ei tahtnud ma rääkida :). Seal sööklas sai väga head kakaokreemi, mille nimel seal ikka käisime, ning praadi muidugi ka. Aga seal oli ka tohututes kogustes prussakaid. No kohe ikka nii palju, et kui laua taha istusid, siis kindlasti leidus lauapealse lillevaasikese taga üks või kaks isendit, kes sind siis tundlaid liigutades sealt teiselt poolt vastu piilusid. Nad tormasid elurõõmsate seltskondadena tuhinal mööda aknalaudu ning korra isegi üks eriti kaval prussakas passis keset kokatädi kitlistatud selga (ja ma oleks peaaegu et valmis kihla vedama, et võbistas vuntsi ja pilgutas meile, pealtvaatajatele silma ;)), kui seesama tädi leti taga toolil seistes harjavarrega laest paari tema vurrulist sugulast parematele jahimaadele üritas saata. Aga maitseelamuste juurde jõudes... leidsin ma kord oma prae seest pool prussakat (selle vurrulisema poole :P). Siiamaani ma ei tea, kas teine pool sattus mõnda teise taldrikusse või sõin ma ise selle hajameelselt ära, aga kusjuures ma tookord lükkasin soovimatu lisandi stoilise rahuga vaid taldrikuservale ja lõpetasin oma prae häirimatult :P. (Praegu millegipärast võtab küll kergelt seest keerama :D.)     2. Kummalised õmbluskunsti imed minu käe läbi.  Õmblesin endale seelikut (või õigupoolest lõpetasin kellegi teise juba alustatud tööd, välja lõigatud juppe masinal kokku lastes). Ja, algaja nagu ma olin, ei jätnud tihkelt liibuvale tuppseelikule (tugevast hõbejast kostüümikangast pealegi) ühtegi sammulõhikut. Seelik sai ilus ja ma kandsin seda väga mitmetel pidulikel puhkudel suure menu ja eduga - aga see puuduv lõhik põhjustas vähemalt kahel korral mulle vaikse vandumise stseene :). Esimene kord siis, kui klassiga Tallinnasse sinna praeguseks juba lammutatud Sakala keskusse mingile moedemonstratsioonile sõitsime. Buss parkis mõnedsajad meetrid sissekäigust eemale ning reisijad pidid saali jõudmiseks läbima need meetrid kiirendatud tempos läbi kosena kallava lausvihma :). Sellal kui ülejäänud leekisid seelikusabu peos ja käekotte pea kohal hoides nagu oleks neil keravälk saba all, vänderdasin mina omas elegaaantses tuppseelikus pisikeste jaapanlannasammudega :) - ning ütlesin endale mõttes karme sõnu õmblusalase ettenägematuse teemal :). Serveerisin seda siiski kui "daamilikkus ennekõike" ja "minu väärikust ei väära isegi troopiline torm mitte" etteastet :P.    Teist korda tabas mind äratundmine, et sellel seelikul ikka OLEKS võinud sammulõhik olla, kui, seesamunegi seelik seljas, kord maantee ääres hääletasin :). Hajameelselt viipasin ühe suure rekka rajalt  maha. Ja alles siis, kui see juba peatunud oli, taipasin, et selle seelikuga ma küll kuidagi sinna üles kabiini ei pääse. Upitan jalakest nii ja naapidi - aste on kättesaamatus kõrguses (vähemalt selle seelikuga!) :). Autojuht ka juba ilmutab kärsituse tundemärke :P. Otsustav neiu, nagu ma siiski olin, lõin lõpuks väärikusele käega, sikutasin seeliku puusadeni üles nii kõrgele kui see vähegi tõusis, ning kobisin kabiini, sundides autojuhi hämmeldunult pärani vajunud silmad oma karmi pilguga jälle normaalasendisse tagasi tõmbuma.    3. Kummalised teatrieelsed elamused.  Neid on ikka olnud, sest kui ma isegi suudan saavutada mingisuguse välise elegantsi võõba, siis see puukottadega hobune kes mul seespool pesitseb, lööb alatasa igasugustel ootamatutel hetkedel kõigest pealispoolsest kaunidusest hoolimata välja :). Näiteks selsamal juba eespool kirjeldatud Sakala keskuse moedemonstratsioonil tabas mind veel enne majja sisenemist lisaks seeliku poolt peale sunnitud  väärikusele ka üks kingade poolt peale sunnitud väärituse moment. Nimelt jäin ma oma peenekontsaliste kingade kontsaplekiga ukseesise poriresti vahele kinni :). Ja nii põhjalikult, et ei saa jalga kätte, sikuta nii elegantselt kui tahad :). Selja taga muidugi rabeles vihmapaanikas rahvamurd, kõik soovimas oma tualette liigsest niiskumisest säästa ja sellevõrra jõulisemalt mulle peale surumas :). Ei jäänudki mul muud üle kui väärikusele vilistada, eht-maanaiselikult alla kummardada, kingake (õnneks ilma kannarihmata slipper) jalast libistada ning see paari jõulise porgandisikutamise liigutusega resti vahelt välja kaksata. Kuna see tegevus oli kontsapleki kinga seest pikalt välja tirinud, marssisin siis ühekingaliselt hoonesse sisse ning klopsisin vastu kaunilt plaaditud seina oma pleki tagasi kontsasse :).    Vist ühel teisel korral jällegi, ühtede teiste (sõbrannale kuuluvate), aga samuti slipper-tüüpi kingakestega juhtus jälle selline jama, et korra teatris suurest-laiast (hoidku küll, minu mälestustesse on see jäänud kui valgest marmorist imetegu :D) laskudes kaotasin ma ühe neist kaunitest aksessuaaridest täiesti eht-tuhkatriinulikult poolel teel :). Ja mu printsiks osutus meie vanemas keskeas kõrendliku kehaehitusega krutskialdis klassijuhataja (Aldo Sokk), kes kohe meie taga sellest trepist laskunud oli, mu kingakese galantselt üles noppis ja punastavale minule irvet varjata üritamatagi tagasi ulatas :). (Kätt ja kuningriiki ta mulle küll siiski kahjuks pakkuma ei kippunud :).)    Samuti olen ma korra Estonia teatri ühest külgtrepist hirmsa mürtsuga alla kukkunud (jällegi kontsakingas jalg libises astmel - ja nii ma sealt siis kolinal alla sõitsingi, jalad laiali nagu lendaval lehmal :)), nõnda et rahvas saalist ustele tormas, vaatama, mis nüüd lahti, ning juurdejooksnud valvuritädike hoogsalt käsi kokku lõi ja eksalteeritult hüüdis: "Taevake! Te tegite spagaati nagu Helmi Puur!!" :)))))     4. Kummalised juhtumid klassijuhatajaga  Ikka sellesama Aldo Sokuga Varstu päevilt. Lisaks sellele, et ta mu Tuhkatriinuepisoodi printsiks sattus, viisid minu vähene ettekaalutlemisvõime täiendatult küllusliku kujutlusvõimega mind vähemalt ühte tobedasse situatsiooni temaga seoses. Nimelt oli  parajasti toimumas meie esimene ühine klassiõhtu selle klassiga (10ndas klassis) ja selle käigus mingeil ajendeil, mida ma enam ei mäleta, tuiskasin ma klassiuksest niisuguse hooga välja, et oleks vaesele Aldole peaaegu kõhtu põrutanud. Noh, ta pääses küll vigastusteta (kiire reaktsioon või miskit), aga minu kujutlusvõime sai millegipärast innustatud ning umbes veerand tundi hiljem võis mind näha koridoris huvitunud klassikaaslastele kirjeldamas, kuidas ma ikka Sokale otsa jooksin ja kuidas ikka ta peaaegu oleks pikali lennanud selle käigus. Et asja näitlikustada, heitsin ise koridori maha, et kõik ikka näeksid, milline üks pikalijoostud klassijuhataja nagu põhimõtteliselt välja näeb :). Siis vaatan, et publikum on kuidagi hiirvaikseks jäänud ja jõllitavad kõik ühte punkti minu selja taga. Kiikan ka üle õla sinnapoole (ise ikka veel lamavas asendis Sokka kujutades), ja näen, et mitte kaugelt läheneb hoogsal sammul ja huvitunud ilmel asjaosaline ise :P. Nohjah, ma olin muidugi püsti kui keravälk, punusin alumisele korrusele, varjusin seal ühte garderoobikappi, kükitasin seal ja veetsin järgmised kümme minutit endale hüsteeriliselt nimesid andes ja homeeriliselt irvitades :P.    Teine kummaline juhtum leidis aset, kui me olime ühikast hüppes käinud - kinnomineku eesmärgil - ning sisenesime parasjagu pärast seansi lõppu oma esimese korruse tuppa akna kaudu. Kahjuks oli aken kõrge vundamendi tõttu siiski natuke kõrgemal kui minu kehalisest kasvatusest viilida eelistavale füüsisele  vastuvõetav. Mõnel korral olin ma sealt probleemitult üles saanud, aga see kord polnud selline kord. Igatahes ripun ma kõhuli seal akna peal siis, ise allasurutud naerust hingetu (ja selline seisund ei tule mitte ronimisele kasuks), üks sõbranna sikutab õlgadest ja teine lükkab tagumikust - ning kõike seda vaatab (ilmselt ülilõbustatult) pealt meie samunegi klassijuhataja, kelle korter kohe teispool muruplatsi asuvas majas paiknes ja kes parajasti aknal oma une-eelset sigaretti konsumeeris :P.    5. Kummalisim paik erootiliseks amüseerimiseks  Ühe kunagise kavaleri laua all, kuhu ta oli just piirkonda ümbritsevalt ladunud terve hulga oma kaktusi (kaktuste tavalises asupaigas oli vist mingi remont või miskit) :).  Küsimus : Kuidas siilid sugu teevad?  Vastus : Väga ettevaatlikult! ;)    6. Kummalised juhtumid autoga  Kirjeldatud  SIIN ja SIIN ja SIIN :).    Kohustust ma kellelegi tegema ei hakka, kuna Tiia lahkesti lubas soovi korral mitte sundida kedagi :). Aga kui mõni minu humoorikatest blogijatest-tuttavatest tahab muheledes meenutada mõnesid koomilisi seiku oma elust, siis ma  suurima mõnuga olen lugeja neile postitustele :P. Nii et andke teada ;)! Ja mina sain küll kirjutamise ajal mõne meenutuse elustudes täitsa südamest itsitada enda üle :P. Näiteks Tristal, sinu koome juhtumeid loeks suure mõnuga :D.    ***  Pildilingid Postimees.ee-st ja Hansaelekter.ee-st.