Ma ei ole end parooli taha lukustanud, vaid müürisin hoopis kinni. Põhjuseks just seesama ühiskondlik teema, nii veidralt kui see ei kõla.  Reageerisin (plahvatasin on siiski õigem väljend) ühe järjest  suurelisemaid poose võtva tendentsi peale nii raevukalt, et mõtlen nüüd tõsiselt, kuidas end väljendada nii, et inimesed, kes tegelikult asjasse ei puutu mu sõnadest viga ei saaks.  Seni kirjutan seina taga. Kui enesega kokkuleppele ei jõua, siis varsti ei kirjuta üldse. Pobisen võibolla kusagil avalikul turul või kuuri taga.  Tegelikult olen ma supermöku, sest ei julge asjadest, mis mind PÄRISELT ärritavad täiesti otse rääkida, kardan pidevalt ülekohtune olla.