Üks teine sort vähem tõsiseid inimesi, nimelt ulmekirjanikud, on läinud teist teed.  Millalgi eelmise sajandi üheksakümnendate keskel tekkis venemaal ulmekirjanduse alamžanr nimega krüptoajalugu, st varjatud, salajane ajalugu. Selliste raamatute autorid üritavad lahti arutada ajaloolisi sündmusi, tungida ajaloo kulisside taha. Selle žanri eredamateks näideteks on Zvjagintsevi romaanid (eriti näiteks "Бои местного значения"), Lazartšuki ja Uspenski "Посмотри в глаза  чудовищ" ja Valentinovi epopöa "Jõu Silm".