Positsioneerime endid siis jätkuvalt. Mina kui harrastuspsühholoog vaatlen elu ja elu on huvitav. Eriti nüüd mil mul enam otseseid hierarhilisi ambitsioone ei ole. Aga sekka löön ikka. Miks mitte. Vaatan oma isa, ta 84 ja ikka kipub sekka lööma. Harjunud nii lihtsalt. Mingid ambitsioonid jäävad ikka, olgu siis või esteetilised. Ja tekstiloome püha protsess, mis mõtlema sunnib ja mõtet väljendab.