Teen ehteid ja kuulan Sinutorust eesti muusikat.  Ja millegipärast tulevad Valgamaa vanaema-papa suved meelde.  Igal suvel olime seal nädala. Tavaliselt kohe pärast ema sünnipäeva, juuli lõpus.  Need mäekuplid ja nipernaadilikult kumavad viljapõllud.  Täditütred õppisid kõik klaverit. Või siis akordioni.  (Kui sul on 6 emapoolset tädi ja neil omakorda 15 last, kellest 5 on poisid, siis täditütreid juba  jagub. Ja mõni ikka vanaema juures külas oli.)  Urbide Imeline aas oli juuliõhtuses tagatoas hinge kinni lööv.  Kui Reet sai 15, või umbes nii, siis õppis ta kitarrimängu ära. Siis tulid repertuaari malevalaulud.  Muusikas on mingi vägi, nostalgia ja paremaks muutumise kutse.