Nädalavahetus osutus jah pidutsemise suhtes intensiivseks. Enne seda nädala keskel juba käis mõni külaline, nagu oleks meie peres aset leidnud ei tea mis pidulik sündmus. Aga ei olnud mitte. Sünnipäev, mida nädalavahetusel kaks päeva järjest  tähistati, oli ka kõigest minu venna oma. See, et reedel tema töökoha-sünnipäevapidu oma hilisemas järgus meie aeda maandus, oli pigem veider juhus kui eelnevalt ettenähtud programm. Laupäeval maal sugulaste ringis tähistamine oli seevastu täiesti plaanipärane.  Aga enne seda, nädala sees juba käis meil Ülla, kes tegi siin mitu väga armsat ja korraliku kvaliteediga fotot. Ma pean ütlema, et nende piltide nägemise järel hakkasin üsna tõsiselt fotoaparaadi väljavahetamise peale mõtlema. Minu seebikarbist midagi  nii selget küll välja ei pigista. Aga minu karp on ka igivana, peaaegu 10 aastat, nende kodudigikate väga varane põlvkond ning eilne päev.  Ülla püüdis pildi peale ka meie koerakesed:    Ja siis jäädvustas ta keldris tükikese minu suviste tegemiste tagajärgi:    Kelder sai muidugi eile veel täiendust: võtsime veel puu otsa jäänud Krügeri tuviõunad ise alla (sest no kes jaksab iga jumala päev neid sealt puu alt maast korjata,  iga hommik on õunapuualune jälle erinevas lagunemisastmes vilju täis) ja viisime keldrisse. Kuu, võib-olla isegi kaks nad seal ikka kastide sees püsivad. Ja siis tulevad taliõunad.  Minu aias on küll üle mitme aasta harukordne õunauputus. Kaks vana puud, aga õunu nagu muda. Neist Krügeritest olen teinud juba moosi ja mehu ja neid kuivatanud, ja rohkem mädanenuid ämbritäite kaupa komposti vedanud (kuigi ma tean, et ei tohi…. aga kuhu ma nad siis panen? Maha matta ei mahu siin kuskile ja Ragn Sellsile ka  ei julge nihukest lagunevat-mädanevat biomassi sokutada, äkki teevad trahvi veel.) ja korralikumaid laiali jaganud. Huvitav, kuidas need inimesed oma õunamajandusega hakkama saavad, kellel suured viljapuuaiad on?  Õhtul ilmnes midagi veidrat. Kurk ja neel paistetasid loetud tundidega üles. Silmad ja kondid hakkasid valutama. Ja nüüd on mul seljataga halb öö kurguvalu, külmavärinate ja muu sellise jamaga. Kella viie ajal käisin endale veel meega pärnaõieteed tegemas. No ei lase elada. Aga kust k… ma  selle endale külge hankisin? Soojal suveajal?  Mul on meeles mu perearsti noogutus umbes kümne aasta eest. kui ma sagedasti kroonilise bronhiidi käes vaevlesin: "Need on need hilisõhtused jalutuskäigud!". Nüd võiks selle ümber sõnastada: "Need on need hilisõhtused aiapeod!"  Ei ole hullu. Peeasi, et seagripp ei oleks. Eks ma vaatan. Õnneks pole mul olnud erilist võimalust seda endale hankida Aga kui asi läheb väga hulluks ja käsiteldamatuks, siis eks lähen kolistan perearsti ukse taga. Polegi mitu  aastat tal külas käinud.