Vihma on ju tegelikult vaja. Ja siin akvaariumis on ka rohkem õhku, isegi ventikat ei pea  tööle panema.    Mis toimunud on? Mirili juubel ja RQ sünnipäev oli Rantšos. Kolm päeva napsu ja nalja ja vahvaid inimesi. Rq ja Tõnni püramiidid, paadiralli, tantsulka... Vihm, saun, jällegi vahule aetud mudatiik. Kokkav ja hakkiv küberneetiline karu. Hommikul virisevad külalised.    Lähemalt?    Nooh. Reedel sain Virgotiga kohale. Istusime, tegime algust grillimisega. Vedelesime niisama.    V: Mul on suur pea.  M: Ei ole sul midagi nii suur pea - su müts on mulle  täitsa paras.  V: Aga mulle on see suur :P    Jällegi okupeerisin endale hostelis (ehk siis vanas tallis) vana ja vahva reformpõhjaga voodi. Seal on hea magada - palju õhku ja vähe sääski. Kavalalt võtsin kodust kaasa lisateki.    Laupäev möödus suuremalt osalt kokkamise tähe all. Selgus, et suitsukana-makaroni salati sisse ei maksa panna marineeritud kurki, värsket kurki ja värsket ananassi. Hukka läheb. Jube. Nii mõru maitsega salatit ei olegi enne saanud. Õnnetud kokad üritasid  saadud möginat praavitada nii ja teisiti, aga ega sellest enam elulooma eriti saanud.    Vend käis terve hommiku trummiga ringi ja müdistas päikest välja. Võiks öelda, et süsteem toimis. Mingi ajani.    Kinkisin Mirilile kaks udupeent raamatut - "Vastutustundlik alkoholitarvitamine" ning "Akrobaatikat estraadilt". See esimene neist rohkem naljapärast. Oli sehuke hea ja suur raamat kingipakki panemiseks. Aga too teine....    Kunagi ammu müüsime me Miriliga Vilhandis kooli kõrvalt  kuu aega pauku (noh see raketimöll, mis aastavahetusel õhku lajatatakse) ning suurest igavusest valmistasime meie seltskonna ühisele jõulupeole ette võimlemiskava. Peene. Naljaka. No ja võimlemisega ei ei old seal suurt miskit ühist. Püramiidid nägid välja stiilis mina kükitan ja Merili paneb ühe käe mulle õlale ning teise sirutab välja. See oli publikumi arvates KÕIGE naljakam asi, mida nad kunagi näinud on ning aeg-ajalt kostab siit ja sealt nurinaid, et oleks vaja kordusetendust. Ega me ei ole tahtnud  eriti teha. Aga selles heas raamatus oli kavasid lausa suurtele rühmadele (minus tekitasid elevust ja paanikat nelja käega mehed, aga ehk ma lihtsalt ei osanud jooniseid lugeda).    Igatahes võttis sünnipäevarahvas raamatu rõõmuga vastu - Küllike deklameeris ja Erki ning Tõnn proovisid siis nende juhendite järgi miskit korda saata. Seda kirjeldada pole lihtsalt võimalik, tuttavatele saan näidata pilte. Tõenäoline, et päris nii 70-l seda asja ette küll ei kujutatud.    No ja Erki sai  kingiks kummipaadi. Sehukese väikese - maksimum kaks väiksemat kasvu täiskasvanut, jalad kronksus. Paat puhuti täis, sünnipäeva laps istus šampanjepokaal käes seal sees. No ja siis veeti paat koos paadis peesitava Erkiga tiiki. Lõpuks möllas seal paadis viis meest (kellest suurem osa suht suurt kasvu). Pokaal jäigi mudatiigi põhja, aerude deailid said vist kõik üles leitud. Naljakas oli.    Kahekesi jenkat tantsida ei ole mõtet. Ei toimi. Aga suurema seltskonnaga läks asi liiga keeruliseks.    Tort oli hea ja see, kuidas naised Erkit üles tõstsid nii palju kordi, kui tal 20 üle on - see oli ka naljakas.    Eeru mängis kitarri (kuni Anttis tuli ja raadio kõvemaks pani - irw) ning vähem-mastaapseid püramiide tehti veel vastu hommikutki.    Me Anttisega saime magama alles enne kuut hommikul. (Mis vihastas nii mõndagi külalist, sest me ju ometi ei pannud makki vaiksemaks, vaid karjusime üle muusika. Aga kui me oleks maki vaiksemaks pannud, siis me poleks ju enam muusikat kuulnud  ;) . Mu meelest panevad mõistlikud inimesed oma telgi peoplatsist suts kaugemale ja ei kiru hommikuti. Magada saab kodus ka. See oli sünnipäev mitte väljasõit sanatooriumisse.)    Pühapäeval küteti komandat korda sauna, siis käisin minagi. Jõudu oli, aga jõud oli nõrk. Ometi ei jaksand seal eriti kaua olla. Ja mudatiiki ujuma ei jõudnudki. Vend tegi rantšokana, millest legendid on tervele Sakule ning suurele osale muust Eestist juba ringi peale teinud. Oi, see on üks suurepärane roog. Narkootikum.    Koju tagasi sain läbi Vilhandi. Autos ning koduski sai pooled maailmaasjad paika pandud.  Tore oli. Mulle tegelikult meeldivad sellised üritused. Kuigi nüüd tahaks küll natuke aega puhata (sest folk ei ole enam kaugel, õudus-õudus).    Vot nii.    Ja kandlemängija Laine Tross ootab külla vimplitehase direktorit (nimi jäägu saladuskatte alla).    Selle killu pean ka kirja panema (kuigi see vähe vanem nali):    KUI NEED SAAPAD OLEKS MULLE PARAJAD,  SIIS NAD OLEKS JU MULLE VÄIKSED!