Kuidas aga sai liigendatud kehast lihaseline keha? Lihas on selline ainulaadne kehaosa, mis allub tahtele. See oligi Herophilosel veresoonte ja närvide eristamise aluseks: esimesed ei allu tahtele, aga teised alluvad. St. lihaselise keha areng oli seotud teatava isiksusekäsituse tekkimisega. Homerose ajal pole keha ümbritsevast aredalt eraldatud. Kui inimene on rõõmus või vihane, siis need tunded on jumalate poolt temasse sisse hingatud. Nõnda ka paisutused vanadel skulptuuridel võivad osutada "inspireeritusele", suurele kirele ja sellest saadavale teojõule. Sokratesel hakkas aga inimene koonduma surematu hinge ümber ning kulus veel hulk aega, enne kui inimene sai lõplikult autonoomseks agendiks, kes oma tahtega valitseb lihaseid ja seekaudu keha. Liikumine väljendab seesmust, spontaansust, tahet, ja seda vahendavad lihased. Tahe, mis lihaste kaudu väljendub, ei olnud esialgu isiklik, individuaalne ja autonoomne, vaid oli pidevuslikult seotud kogu kosmosega: jumalad "hingasid" kangelastesse rõõmu või viha jne. Hiljem aga hakkas see instants, mis ennast lihaste kaudu väljendab, üha enam individualiseeruma ja autonomiseeruma.