Minu üldine suhtumine kodutöödesse on  selline, et - teeb see, kes viitsib ja tahab ja kuidas vajadus on. Mugavas urbaniseerunud elus, kus meestel ja naistel mõlemil on tööd, koolid, karjäärid ja oma elu, on kodu (mis on ostetud ja mugav koht, mitte mingi saja põrsaga talu) korrashoid lihtsalt tüütuvõitu kohustus, mis tuleb lihtsalt kuidagi kaelast ära saada, et põnevamate & oma asjade kallale minna. Ja kuna selles kodus elavad nii mees kui naine, siis tuleb süüa teha, koristada, poes käia ja pesumasinat tööle panna mõlemal. Punkt. Mulle meeldib  üldiselt süüa teha, niisiis ma ka enamasti teen süüa. Aga kui ma enam ei taha süüa teha või kui ma olen haige või väsinud või mul on tööd vaja teha, siis ma ei tee ja ongi kõik. Kel kõht tühi, see peab ise poti, panni, maitseained ja praeahju üles leidma. Meesterahva, kes parasiidi kombel vinguma pistab, et söögi tegemine ja koristamine on ainult ja ainult naiste rida, sest kodus emme ju andis alati pudrukese hommikul lauale, tõstan ma silmagi pilgutamata ukse taha. Las läheb tagasi koju emme juurde, mul on  muidki huvisid ja lemmikloomade pidamine on rottide ja hiirte näol märksa lõbusam.