Ülejäänud 163 kolonisti olid  taluperemehed. Nende talud ei asunud kompaktse kogumikuna üksteise naabruses, vaid laialipillatult eestlaste talude vahel üle kogu staarostkonna. Sellest ei tule aru saada sel kombel, nagu oleksid soomlased Põltsamaale asustatud sama põhimõtte järele nagu Tartu sõjaväekoloonias, nimelt, et sõduritele ülalpeoks oleksid abiks antud mõned kohalikud talupojad. Põltsamaa koloonia asus mitte riigi-, vaid eramaal, ja siin ei olnud seesugune põhimõte teostatav. Soome kolonistid olid Põltsamaa staarostkonna omaniku suhtes  asetatud samadesse tingimustesse kui koha­likud eesti talupojadki. Põltsamaa staarostkonna adramaade arvu kindlaksmääramisel arvestab 1638/41. ;a. revisjoniraa­mat nii eestlaste kui ka soome kolonistide teopäevi, mida tehti mõisniku kasuks. Paistab, et ka õiguslikult olid soomlased Põltsamaal samal järjel kui eestlased. Kui, 1638/41. a. revisjoniraamat ühe soomlase kohta nimetab, et ta on vabatalupoeg, siis peame küll arvama, et ülejäänud, kelle kohta seda eriti esile ei tõsteta, on päristalupojad. Üldse jätab  soom­laste asumisviis Põltsamaal mulje, et nad olid lihtsalt vaba­härra Wrangeli talupojad, nagu teisestki rahvusest Põltsa­maa eestlased. Ainukeseks erinevuseks oli asjaolu, et kolo­nistide suhtes oli läbi viidud mingi organisatsioon. Koloo­nial oli oma pealik ja kirjutaja, kes kahtlemata pidid vahen­dama mõne kõrgema rootsi kohaliku sõjaväelise või tsiviilinstantsi korraldusi.