Mulle meeldivad tähised augustiööd, viljapõldude lõhn ja päevalilled. Mulle meeldib juuni, kus pimedat aega peaaegu pole ja magama minna õigupoolest ei raatsigi. Mulle meeldivad isegi sügistormid, kui neid nautida kamina ees hea joogi ja veel parema  seltskonnaga. Mulle meeldivad heas korras suusarajad ja sädelev lumi. Aga minu lemmikkuu on aprill. See on aeg, kus kõik raginal ärkab. Lumi on enamasti läinud ja esimesed kevadvihmad lume alt välja sulanud kõntsa minema pühkinud. See on aeg, kus hommikune õhk on puhas, läbipaistev ja peoleo kõlavast vilistamisest kajav; kus taevas põldude kohal on kõrge ja lõokese laulu täis. See on aeg, kus metsaalused ja pargid sinetavad sinililledest. See on aeg, kus looduse ärkamine muudab mind füüsiliselt rahutuks, nii et ma  jalutan jahedatel hämarduvatel õhtutel äärelinna tänavatel ja mõlgutan omi mõtteid. (Ma mõtlen üldse liiga palju, aga see on juba omaette teema.) Ja see on aeg, kus ma hakkan pikisilmi ootama esimesi rabarbereid. Nendega läheb veel muidugi aega, loomulikult. Aga õnneks olen ma tavaliselt olnud piisavalt usin - ja eelmisel kevadel küllaldase varu rabarberit sügavkülma pannud - või siis piisavalt laisk - et ei ole seda peaaegu uue saagini välja ära kasutada suutnud.