Elmar Lipstok on meie kirjanikele nii armsaks saanud "üleliigse inimese" tüüp. "SelIe miljonär" Lipstoki poeg, passiivne ja tahtejõuetu, kergeusklik ja vilumatu, on ta ellu astudes otsekui loodud söödaks iga­sugustele kahtlastele ärimeestele ja  -naistele. Seal on kõigepealt ta sõbrad: "pikanäoline, teravlõualine, kõrgekulmuline Pierrot", iseõppija Hugo Pillau, kelle peamine mure on alati rahalaenamine, kes armastab üle kõige toredaid riideid, viina ning naisi, ja viiulikunstnik Hans Vatel, igavene pummeldaja ning võõras lauas istuja, kellel siin maailmas kunagi ei ole ega saagi olema mingit varandust, aga kes selles "kuidagi ei näe suuremat õnnetust". Siis lahutatud naine Selma Sender, kes oma elu­käigust võiks kirjutada "paksu raamatu", kunagi  pole tundnud "tõsist rõõmu" ja seda siis muidugi otsib mitme mehe juurest ühtaegu. Selma isa Tiikmann, kes muidugi ka on "kõige õnnetum inimene ilmas", sest "niipea kui tema vähegi jalad alla saab, siis tuleb kas tuli või vesi või mõni muu õnnetus ning pühib ära kõik tema töö ja vaeva nagu luuaga", kes aga sellest hoolimata paisub järjest ümargusemaks ning jätkab oma "armsaid olenguid". Seesugune lõbus seltskond juba oskab pügada naiivseid Elmar Lipstokke ja sealjuures veel kõige lisaks mängida vagade  kannatajate osi.