Ja eks juhtu nüüdki, et on nn tippteadlasi, kes tahavad oma käealusteks pigem halle hiirekesi kui isemõtlejaid, pigem laisku ja lohakaid kui liiga töökaid - nagu Parmasto oma elu  jooksul mõnede kolleegide puhul kogenud on. "Unustamiste võidujooks ongi ehk arengu põhiseadus?" küsib Parmasto. Võibolla tõesti. Ega siis muidu poleks nii, et teaduse ja poliitika segamise meistrid elavad priskelt ära ka tänapäeval - nii nagu Parmasto noorusaegadelgi.