Igaüht kiusatakse kui tema enese iha teda veab ja avatleb, sõnab PK. See oleks siis vast sisemine juhtimine.  Ja see saab osaks meile kõigile. Arvan et kristlase reaktsioonid ja ihad on üldjoontes sarnased nagu mittekristlasel. St. reaktsioonid on üldinimlikud. Aga siis kui see esmane reaktsioon alustab, siseneb kusagilt veel üks dimensioon millest siis inimene kas juhindub või mitte. Aga võimalus tal on. Ordudes ollakse kohe kindlasti sellised noh - nagu õli lainetel. Mitteemotsionaalsed, vähemalt väliselt, pigem võiks isegi öelda et monoemotsionaalsed st. et ikka tasased ja rõõmsad ja naeratavad. Nagu hiinlased  omas häbikultuuris ka ilma Jeesuseta on. Aga ise ma vist ei tahaks selline olla. Ega ei tahakski muutuda. Pigem tahaksingi selline olla nagu olen. Valmis olen saanud, viimaks.