Mošee ise on mitmel hektaril laiuv kompleks, mille ümber on avarad platsid, mis kaetud istumiseks mõeldud Pärsia vaipadega. Kujutate ette kahe, kolme jalgpalliväljaku suurusi alasid kaetud lihtsalt vaipadega. Eesti vaibakaupmeeste unistus. Kompleksi südames asub pühamast püham sarkofaag. Liikudes sinnapoole muutus trügimine intensiivsemaks. Ehitised ümberringi olid kaetud tihedate mosaiikidega. Eemalt vaadates tundus kõik ilus ühtlane kribu. Lähemalt said aga aru, et  iga võlvialune või seinapaneel oli isesugune. Kakofooniat see ei tekitanud, kuna äärmuslikkusesse kalduvaid värvikontraste ei olnud. Peahoone ise oli seest aga kaetud ühtlase peegelmosaiigiga, mis väikestest, eri nurga all asuvatest tükkidest kokkupanduna andis ereda sisevalguse pealepaises efekti, et oledki sattunud kuhugile ebamaisesse kohta. Imaami laul ja palvetavad inimesed ümberringi tegid keskkonna veel müstilisemaks. Sarkofaagi juures käis kõva tunglemine, kuna kogu selle mitmetuhande kilomeetrise  palverännaku eesmärk oli korrakski puudutada seda püha kuubikut. Meie, võõrausulistena ei hakanud sinna trügima vaid kulgesime edasi mööda hõbedaselt hiilgavaid saale. Võimas kogemus! Lõpuks välja jõudes tundusid lihtsad mosaiigid kuidagi tagasihoidlikud ja märkamatud.