Kui näitleja püüab väljendada emotsiooni kunstlikult, väliste võ­tetega, siis ei haara see publikut, ei tekita temas kaasaelamist, kaasa­tundmist. Et saavutada laval emotsiooni, mis tõmbaks vaataja kaasa, peab näitleja  toimima teisiti. Stanislavski väidab, et tundmust (hirmu, põlgust, rõõmu jne.) mängida on näitlejal võimatu, sest tundmus on sügavaimate põhisoovide tulemus. Kui aga näitleja need soovid leiab, milleks muide tahteülesanded fikseeritaksegi, ja oskab neid tekitada oma isiklikes aistinguis, siis emotsioongi kui tulemus ilmub alatead­vusest tarvilikkude ja veenvate värvidega.