"Raha paneb rattad käima" lauldi sajandialguse Eestis. Raha pürgib üha enam saama kõikide asjade mõõdupuuks tänaseski maailmas. Ei ole vist liialdus J. Hulli väide, et raha on saamas meie  aja uueks jumalaks, kes kontrollib kõike ja kelle soosingut igaüks võita soovib, et jõuda "vaprate ja ilusate" hulka. Paraku kõik ei mahu marjamaale. ÜRO 1997.a. inimarengu raporti andmetel on kuristik rikkuse ja vaesuse vahel viimase 35 aasta jooksul maailmas oluliselt kasvanud - rikkad saavad aina rikkamaks, vaesed aina vaesemaks. Iga päev sureb arengumaades esmaste eluks vajalike vahendite puudumise tõttu 19 000 last.  Kui aastakümneid tagasi jooksis eraldusjoon põhiliselt nn "Esimese Maailma" ja  "Kolmanda Maailma" riikide vahel, siis nüüdseks on tõsised sotsiaalsed probleemid jõudnud juba saada ka arenenud maailma muredeks. Järjest suureneb marginaliseerunud inimgruppide hulk: tööpuudus, vaesus, tänavalapsed, kelle haridustee on poolikuks jäänud, inimeste hulk, kes püüavad oma mured unustada meelemürkide abil, on reaalsus ka tänases Eestis.  Samas pöörleb turumajanduse ratas aina meeletuma kiirusega. Kirevad reklaamid sisendavad mõttemalle, mis panevad aina suuremat osa inimesi sarnaselt riietuma,  sarnast muusikat kuulama ja "Shveitsi sõlutmatu vitamiiniinstituudi teadlaste" poolt parimaks tunnistatud hambapastaga oma hambaid ning intelligentse pesupulbriga pesu pesema. Suurkompanid teavad, mida inimene vajab, et olla õnnelik. Ei ole vaja vaeva ega aega leidmaks Oma Lugu ja Teed.  Rahamaailma põhireegliks on pragmatism, inimesestki saab selles masinavärgis vaid inimkapital, kelle väärtust mõõdab kasulikkus ja tarbimisvõime. Edukusekultusest on saanud ideoloogia, mida propageeritakse  seltskonnaajakirjanduse veergudel, pakkumaks inimestele eeskujusid, mille poole püüelda.  Siin meenub vana hea lugu kuningas Midasest, kelle suurima soovi jumalad täitsid - kõik, mida kuningas puudutas, muutus kullaks. Loo lõpp oli kurb - kuningas suri nälga, sest kuldne leib ei sündinud paraku süüa.