Juhan Liivi elu ja loomise käsitlusel tarvitab Tuglas õige kulunud "kannatuste ja haleduste meetodit". Selts­konna külmus, kodaniku tuimus - ilmuvad seal trafaretlikus järjes. Ei ole ime niisugusel väärkäsitlusel, et Tuglase käes koguni Ibsen oma mõistuse kaotab (Juh. Liiv - "Päeval." Aastaraamat), kuna tõeliselt Ibsen vanaduseni selge mõistuse saatel elas, austatud oma kodu­linnas nagu kuningas. See eksitus ei oleks kõne väärt - võib igaühele juhtuda: - siin ei ole ta mitte eksitus, vaid  Tuglase kirjandusekäsituse loogiline järg.