Lepingulistes suhetes on tavapärane, et rahalise kohustuse täitmisega viivitamise puhuks on kokku lepitud viivise tasumise kohustus.  Siiski tuleb praktikas tihti ette juhtumeid, kus lepingus puudub kokkulepe viivisemäära osas või on pooltevaheline leping sõlmitud suulises vormis, kuid lepingupoolele väljastatavale arvele lisatakse siiski omapoolne viivis, milles eelnevalt kokkulepe puudub.  Samuti tuleb ette olukordi, kus lepingupool esitab viivise alles kordusarvele pärast seda, kui lepingupartner on  üles näidanud negatiivset maksedistsipliini.    Praktikast võib tuua ka näiteid, kus lepingupool märgib arvele esialgselt ühe viiviseprotsendi, kuid võlgnevuse kasvamisel ning makseraskuste ilmnemisel suurendab ühepoolselt viivisemäära veelgi.  Nimetatud praktika lähtub ilmselt arusaamast, et kui lepingu teine pool võtab arve vastu, muutub viimase jaoks siduvaks ka arvel märgitud viivisemäär, kui ta ise sellele õigeaegselt vastu ei vaidle.    Tekib õigustatud küsimus - kas arve  vastuvõtmine tähendab alati automaatselt ka kokkulepet seal märgitud viivise osas, kui eelnevalt vastav kokkulepe puudus?