Kui oleme ruumis millel on aken ja sealt aknast välja vaatame, näeme seal maailma kõikide tema omavaheliste seostega. Sõltub meie teadmistest, kas see mida aknas näeme, ka meie arusaamisesse jõuab.  Kui väljas toimuv on meie jaoks täielik abrakatabra, ega me siis ei mõista toimuvast mitte muhvigi. Kuid isegi kui mõistame nähtavast ainult osa, võime siiski näha, et kõik toimuv on omavahelises seoses. Igal teol on tagajärg kogu aknataguses maailmas toimuvale. Kui aga ignoreerime akna olemasolu ja elame nii nagu ruum olekski kogu maailm, võime oma tegusid vaadelda kui eraldi sündmusi, mis ei oma seost üldise maailmaga.