Mind kui filoloogi ei tohiks häirida ükski kirjaviis. Ja ega häirigi araabia, inglise, vene, leedu või läti kiri. Kuigi araabia kiri kasutab häälduse märkimiseks  palju abimärke, ei tehta seda mitte eestlaste jaoks. Keegi ühel koosolekul väitis, et seto keeles on vaja igasuguseid lisamärke, et ka teised aru saaksid (?!). Ent lätlased ei pane peenendusmärki l (ļ) või k (ķ) alla mitte mulkide rõõmuks. Mis puutub kirjapilti ja hääldust, siis aja-ruumi kokkuhoiu nimel esitan vaid hästi lühidad näited: venelane kirjutab tsirk (tsirkus), hääldab tsõrk; leedukas kirjutab meile (armastus), hääldab mäile, kusjuures tõusev i märgitakse üksnes lingvistide poolt lainekesega i peal; läti oga (mari) hääldatakse uoga; inglise love kõlab suus-kurgus muidugi lav (või midagi sinnapoole?).