"Ma oleks hoobilt töötu, kui ma oleks Eestis pidusid korraldades sellise toitlustusfirmaga tegemist teinud," ütlen lauanaabritele. Taas kord pean ma tõdema, et prantslased oskavad hästi süüa teha, aga selle pakkumist peaks nad Eesti peoteenindajatelt õppima  minema. Mingil hetkel haagib ka brasserie perenaine lahti, et asi on jama ning jagab vähemalt taldrikuid järjekorras seisjatele ise, nii et toitu saab hakata võtma ka teisest küljest. Ma tõesti ei mõista, miks sarnase valikuga liudasid ei võinuks jagada erinevate ruumide vahel. Või siis vähemalt katta serveerimislaud nii, et sellele ka ligi pääseks. Teenindava personali suud on kriipsukujulised. Tõmmunahaline perenaine meenutab oma olemisega järjest enam nõukogude vagunisaatjat. Mida enam lapsi tuure üles võtab,  seda rohkem vissi ta vajub.