Osalesin siis täna Melbourne`is segatriode petankiturnal. Kaaslasteks sain ligi 70-aastase vanapaari, kellest mees ei saanud korralikult  ettepoole kummarduda ja naine väitis ennast juba kolmandat aastat kuule veeretavat, oma kaks korda aastas! Heakene küll, mõtlesin, kui siit ühe võidu saab on päev korda läinud. Heh, kohe esimeses mängus panime klubi presidendile ja ühele Austraalia naiste koondise liikmele mütsi pähe. Siis veel kaks kesisemat vstast kotti ja tagatipuks loputasime kaks eelmist aastat selle turniiri järjest ära võitnud meeskonda ( seal veel 1 Aus naiste koondise liige ja mõlemad mehed ka varem koondisse kuulunud!!). Uups, alagrupi  võit ja veerandfinaali. Siis tuli lõunapaus ja kaardimajake kukkus kokku. 8 hulgas olime knock-out süsteemis veel 8-10 taga ja minu kaaslastel vaja kolme kuuliga 1 vastaste kuul mängust välja puksida, aga paraku 11 m kauguselt ja poolfinaali saamise erutuses ei suutnud vanainimesed enam kuule käeski hoida- just, just viimasest neljast kuulist kolm kukkusid neil sisuliselt varba peale  Noh sedakorda jäid nimed suurele auhinnatahvlile graveerimata, aga luuavarrest  saime paugu ikka lahti. See oli ka esimene tõeliselt soe päev siinkandis ja käed ning kael on tulipunased. Ju näeb, kas magada ikka saab. Hi-Low osakud kõik läbi müüdud ja vastutuskoorem pressib ka veel õlgu lisaks.