KUULATES NÜÜD LINTIDELT URMASE LAULMIST, ei suuda ma tagantjärele enam eristada, kui palju on seal temast, kui palju minust.  Ma mitte ainult ei laulnud talle lugusid õppimiseks linti, vaid töötasin temaga iga fraasi, iga nüansi kallal. Eraldi, kahekesi proovi tehes, ja ka ansambli proovis talle kaasa ja sageli, katkestades, ka ette laludes.  Enne Rujat ei lauldud ju rocki eesti keeles. Just eestikeelse rock-laulmise maneeri väljatöötamise loeks ma Urmase ja enda  ühiseks teeneks. Inglise keeles oli feelingut ja õiget tunnetust lindi järgi küll kerge järele teha. Aga eesti keeles lauldi koorilaulja hääletämbriga ja laulutunni maneeridega. Nagu folkmuusikat lauldakse ja nagu Urmas laulis, ja võibolla olekski jäänud laulma. Mul olid aga hullumeelsed ideed ja ettekujutused, ning julgus eesti keelt nii väänama hakata, seda aktiivselt ja agressiivselt hääldada. Üdi tekstid muidugi andsid sellele hoogu juurde.