Tore on tõdeda, et erinevalt 1920. ja 1930. aastatega on riigil positiivne kohustus garanteerida usuvabadust. Positiivne kohustus tähendab tegevust, mitte tegevusetust. Riigil on positiivne kohustus garanteerida usuvabadus mitte ainult üksikisikutele, vaid ka religioossetele ühendustele. Sellega seoses on religioossete ühenduste sisemise  autonoomia kaitse leidnud meie õiguskorras selgesõnalist tunnustamist.