Jaan Puhvel "Võrdlev mütoloogia" (1996)  Põhimõtteliselt on see õpperaamat, infoküllane ja viidete-seostega läbikootud ülevaade indoeuroopa mütoloogiast. Samas lihtsas, muhedas ja humoorikas stiilis (ilmselt on tegemist õppejõuga, kes igas loengus suutis kuulajad naerma panna). Loomulikult ei mahu sellisesse ülevaatesse põhjalikke kirjeldusi iga mainitud tegelase kohta ja assotsiatsioonid tunduvad kohati väga julged, aga eks siis jääb lugejale edasimõtlemiseks ruumi.  Äärmiselt avastuslik raamat. Muidugi olin mõnes loengus juba kuulnud, et  paljudes keeltes on sanskriti keelest pärit sõnatüvesid, ning Jaan Undi antiikkirjanduse kursus alustas babüloonia ja sumeri müütidega. Aga see oli nii põgus kokkupuude, ja palju me teame näiteks kelti või balti (st läti/leedu/vanapreisi) mütoloogiast, eksole. Praegu on küll Wikipedia ja muud ägedused, aga kõigepealt peaks ikkagi natuke teadma, mida sealt otsida.  Samuti ei jäta autor viitamata huvitavatele keelelistele seostele. No näiteks:  "Isegi ilmalikustunud Homerose miljöös ilmneb rämeda  kodutüranni ja naisepeksja jõhkardi kõrval väärikam inimlaste saatuse määraja, jumal, kes kaalub sangarite elusid kuldsel vael ja kellele kuulub nii díkē "õigus" kui thémis; esimene võrdub sanskriti sõnaga díšā "suund" ja tähendab inimõigust (vrd. ladina directum > prantsuse droit), teise vasteks on veda dhāman- (Varuna seadus) ja sisuks läbisaamine jumalatega." (lk 135; jutt käib Zeusist)  Või võtame lause, millest lähtudes võib lugeja Tolkieni ja  Shakespeare'i edasi uurida, nii kuidas ainult soovi on:  "Jättes kõrvale astraaletioloogia (ka anglosaksi Earendel "Koidutäht"), kes oli Aurvandill? Saxo 3. raamatus esinevad Orvendillus ja tema poeg Amlethus (Hamlet); viimane koinis kuskil kaugel rabas Ophelia prototüüpi ja vihjab selle seiga kirjelduses (Saxo 3.6.10) mitmesugustele sootaimedele. " (lk 206)  Võluv.