Peale nõukogude okupatsioonivägede sisenemist Baltimaadesse 1940. aasta juunis viidi juba juulikuus läbi Leedu ja Läti seimide ja Eesti riigikogu ennetähtaegsed valimised,  mida V. Molotov vähimatki piinlikkust tundmata nimetas demokraatlikeks. Okupatsioonivägede kontrolli all teostatud valimised näidanud, et Leedu, Läti ja Eesti valitsevad kodanlikud klikid ei väljendanud oma rahvaste tahet, et nad olid kitsa ekspluataatorite rühma esindajad. Rahva poolt juulis valitud esindajad teinud üksmeelselt oma otsuse nõukogude korra kehtimapaneku kohta ja Leedu, Läti ja Eesti astumise kohta Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu koosseisu.  Pärast rahu  tegemist Soomega, Saksa vägede edu Lääne-Euroopas ja N. Liidu okupatsioonivägede sissemarssi Balti vabariikidesse esitas V. Molotov oma välispoliitilisi mõtteavaldusi veelgi kristalliseerunumal kujul 1. augustil 1940 toimunud NSV Liidu Ülemnõukogu Seitsmendal Istungjärgul peetud kõnes. Kestvate kiiduavalduste vahel tehtud mõtteavaldustes ta ei nimetanud Saksamaad kordagi fašistlikuks, vaid ütles hoopis: "Saksamaa on sõjas liitlaste vastu saavutanud suurt edu, kuid ta ei ole veel lahendanud oma peamist ülesannet - sõja lõpetamist temale soovitavail tingimustel… Olles ustav rahu- ja neutraliteedipoliitikale, Nõukogude Liit ei võta sõjast osa. Meie suhted Saksamaaga, milledes peaaegu aasta tagasi toimus pööre, püsivad täielikult sellistena, nagu need on kindlaks määratud Nõukogude ja Saksa leppega… meie arvates pole Nõukogude Liidu ja Saksa heanaaberlikeks ja sõbralikeks kujunenud suhted rajatud mitte juhuslikele konjunktuurilise iseloomuga kaalutlusile, vaid on tingitud NSV Liidu ja Saksa riiklikest põhihuvidest."  Peatudes N. Liidu suhetel Ameerika Ühendriikidega, ütles ta kohe, et nende kohta "pole ütelda midagi head. (Naer.) Meile on saanud teatavaks, et Ühendriikides mõnedele ei meeldi Nõukogude Liidu välispoliitika edu Balti riikides. Kuid õigupoolest meid huvitab see asjaolu vähe (naer, aplaus), sest et me oma ülesannetega saame toime ka ilma nende rahulolematute isandate abita. (Naer, aplaus.)…Imperialistlikud apetiidid ei kasva mitte üksnes kauges Jaapanis, vaid ka Ameerika Ühendriikides, kus leidub küllaldaselt neid, kes püüavad oma imperialistlikke kavasid varjata reklaamitseva "hoolitsemisega" kogu "Läänepoolkera" huvide eest… Kõik see sisaldab endas sõja edasise laienemise ja edasise õhutamise ohtu koos selle muutumise ohuga ülemaailmseks imperialistlikuks sõjaks. Neis tingimusis peab Nõukogude Liit ilmutama veelgi suuremat valvsust oma välispiiride julgeoleku ja kõigi oma sisemiste ja väliste positsioonide kindlustamise suhtes… Meil pole vähe uusi saavutusi, kuid me ei kavatse saavutatuga rahule jääda."  Tõepoolest ei kavatsenudki. Soome töölisklass jne olid vabastamata. 30. juunil 1940 olevat N Liidu välisasjade rahvakomissar V. Molotov öelnud Leedu välisminister Krevé-Mickaeviciusele: "Te peate olema sel määral realistid, et mõistate väikerahvaid tulevikus kaduvat. Teie Leedu koos teiste Balti rahvastega, Soome kaasa arvatud." Soome luure rootslastelt, sakslastelt, inglastelt, jaapanlastelt, leedulastelt ja ühendriiklastelt saadud andmete kohaselt täheldati nõukogude vägede liikumist Baltimaades. Saadud teadete kohaselt olevat vägesid ka Odessa sõjaväeringkonnast saadetud Leningradi sõjaväeringkonda. N Liidu Soome tarvis mõeldud kavade realiseerimiseks otsiti toetust 22. mail Helsingis asutatud "Soome-Nõukogude Liidu rahu ja sõpruse seltsi" nimeliselt ühenduselt, mille eestvedamisel hakati Helsingis klassirahutusi organiseerima. Kuigi soome rahvas oli Talvesõjast kurnatud, suuremad rahvahulgad nendega kaasa ei läinud ning N Liit uut sõjalist avantüüri ei alustanud.