Taanile alluv Eesti osa oli võrdlemisi heades tingi­mustes. Taani kuninga vasallid pidid eestlastega leplikult läbi ajama, sest neil ei olnud alatist sõjaväge ega kindlaid kantse maal käsutada. Kuningavõim oli kaugel ja abiväed mitte nii kergelt saadaval, nagu need Saksa ordule Preisist käepärast olid hädakorral.  Pealegi ei olnud Viru-Harju taanlastele sattunud verise allasurumise järel, nagu Sakala ja Ugaunia sakslastele, vaid paavsti resp. valitsuse vaheliste lepingute järele. Loomu poolest olid taani võimud peh­memad kui saksa raiskuläinud hoolimatud rüütlid. Taani Eestis oli oma taani valitseja ja oma taani piiskop, kelle asukoht Tallinnas. Pealegi olid eestlased taanlastele toeks Saksa ordu võimupüüde laiendamise vastu. Nad olid 1219. a., eriti 1231, kõrvuti sõdinud ning kannatanud ordu ülbuse all, mis neid  seda enam ühte liitis.