tänane postitus on seotud küsimusega, kuidas ajus on korraldatud niiöelda tahtlik kontroll selle üle, millistele keskkonnaobjektidele organism parajasti reageerin: kui mul on eesmärk leida rahvahulgast oma  hea sõber, siis ei tohi ma lasta end segada teistest sõpradest, võõrastest inimestest ega isegi mitte kenadest neidudest; kui olen superspioon, kes luurab vanas tehasehoones, siis pean tulistama vaid siis, kui sihikul on pätt ja mitte suvaline ätt. ühesõnaga: ümbritsev on alati täis kõiksugu võimalikke objekte, mille kõigiga me miskit teha oskaks. oluline küsimus on, kuidas aju võimaldab valida objektide seast hetkel kõige olulisemad ja ülejäänusid ignoreerida.