Oma emalt on Venda kuulnud ühe vahva loo, mida ise kahjuks ei mäleta, sest oli veel nii pisike. Isal olnud pakiliselt vaja minna Jõuluõhtul tööle. Läkski. Kuid tema äraolekul tuli Jõuluvana, kes tõi Vendale kelgu. Venda oli arglikult oma salmi ära lugenud. Kui Jõuluvana oli juba lahkunud, istus Venda kelgu peal ja olnud tükk aega väga sügavalt mõttes. Siis ütelnud, et aga see jõuluvana oli  kangesti meie isa moodi. Et tal olid nii kangesti meie isa silmad. Hiljem tuli ka isa oma pakiliselt töölt tagasi ja muidugi oli temal hirmus kahju, et Jõuluvana nägemata jäi.