Sajandivahetuse ja 30ndate aastate vahelise perioodi kesksetest kirjanikest oli D. H. Lawrence oma suhtumises homoseksualismi ilmselt kõige freudilikum. Tema paljudes teostes peegeldub homoerootiline atmosfäär, aga tasakaalus inimsuhted on neist kaugel. Naised on alistamise jaoks, naistevaheline intensiivne sõprus on kurjast ja mehed omakorda ei söanda avalikult tunnistada homoseksuaalseid tundeid. Seega kuulub omal ajal liberaalse ja julge kirjaniku maine saanud D. H. Lawrence nende psühhoanalüüsi ajajärgu autorite hulka, kes nii feministide kui homode liikumise seisukohalt vaadates esindavad põhiliselt sedasama tagurlikkust, mida viktoriaanlik maailmgi. Nende modernism jääb pinnapealseks, sest nad vaid valgustavad patriarhaalseid võimusuhteid, üritamatagi neid muuta.