Ühismemorandumile järgnes Eesti  esimene sotsiaalse kaitse tegevuskava aastateks 2004-2006. Eesti vaesuse riskirühmadena määratleti töötud, töötu liikmega perekonnad, paljulapselised pered ning üksikvanemaga pered. Põhilised meetmed vaesuse ja tõrjutuse leevendamiseks sellel perioodil olid tööhõive suurendamine, juurdepääs ressurssidele, õigustele ja teenustele (sh haridus, tervishoiuteenused, eluase, õigusabi, ohvrite kaitse jne) ning tõrjutuse riskide vähendamine (sh e-kaasatuse suurendamine, kogukondade aktiviseerimine).