Juba reede pealelõunat oli tunda Skype'i kontoris tugeva tööluusi lõhna. Põhjuseks kohe-kohe algavad militaarsed Skype'i suvepäevad Naissaarel. Saarel pandi aga rahvas koheselt sõjaväe telke püstitama, mis välimuselt paistsid tunduvalt väiksemad kui tegelikult olid. Ja pidu võis alata....    Parim osa oli see, kui DJ pani käima Nirvana "Smells like teen spirit'i" ja kõik mehed kergelt öelda hüpates lolliks läksid. Vaatad ja vaatad, kuidas tüübid hüppavad ja hüppavad, kui järsku kõik  kukkuma hakkasid üksteise otsa hunnikusse. Tulemuseks oli see, et Karlheinz oli see "õnnelik", kes kõige alla jäi ja mõnusa löögi ribidesse sai. Igatahes käis ta järgmisel päeval ringi valu ribides, kuni otsustas laevaga Tallinnasse naasta.    Kell kolm öösel keerati vool saarel kinni, mis andis märku, et oleks aeg uttu tõmmata. Rahvas ei tahtnud sellega hästi leppida ning jorutas oma mula edasi, kuni Heidy "emalikult" kõik magama käsutas.    Laupäeva peale lõunal algasid siis  militaarsed õppused, mis seisnesid erinevate ülesannete sooritamises nagu vibu laskmine, paadi retk, lipu püüdmine, köitel turnimine, paint ball ja miinivälja läbimine kinnisilmi. Alustuseks moodustati 6 erinevat tiimi, kelle esimesteks ülesanneteks oli mõelda tiimile nimi ja valmistada lipp. Mina sattusin aga võitjate hulka ehk siis Team High Five'i. Lõpptulemuseks saavutasime parima tulemuse nii vibu laskmisel, paadiretkel kui ka miinirajal.    Kõige ebameeldivamaks ülesandeks osutus minule seekord paint  ball, kuna kohe alguses sain litaka kirja vastu sõrmi, mis paari minutiga paistetasid päris korralikult üles. Õnneks sain küll kohe külma aerosooli peale pihustada, aga sellest hoolimata tuli terve õhtu vältel kannatada teatud valu. Hommikuks oli asi õnneks küll oluliselt paranenud, kui siiski mõtlesin, et edaspidi võiksid nad kuule valmistada süldist.    Pärast reedest läbu minust peolooma laupäeva õhtul ei saanud ning uni telgis tundus oluliselt parem valik kui hommikuni ringi tatsamine.  Pühapäeva ainus eesmärk oli saada koju dušši alla, kuid koju saime alles suhteliselt õhtul tänu Monicale, kes lasi ennast mõnusalt oodata. Ehk, siis tore üritus, kus aega töökaaslaste ja siidrigi surnuks lüüa.