Kui päikest ei ole ja sompus on ilm,  Siis midagi sooja ihkab mu hing.  Ta ihaleb päikest ja kallima käsi,  nende  helladest paidest ta eal ju ei väsi.  Hinges möllamas on mul üks imelik kihk,  mida vaigistada vaid suudab Su pilk.  Kui vaatad mu poole, silmis vallatu helk,  siis tean juba kindlalt , kuulub meile see hetk.  Seda hetke meilt röövida keegi ei saa,  sest meile siin kuuluvad taevas ja maa.  Hõljudes taeva all Sinuga koos,  tunnen end printsessina muinasloos.  Kuid siis tabab reaalsus välguna mind,  leban siin üksi, ei olegi Sind!  Leban siin üksi näen  tõusmas vaid päikest,  Kuid mu südames sajab, ja müristab äike…    by unknown author