Patrick Raith, politseišeff, vajus tugitooli, mis teenistusvalmilt õigele kohale nihutati, ja vaatas ringi. Valged, arvukate surunuppude ja värviliste lambikestega kilbid meenutasid kokteiliautomaate. Kaks puldis istuvat valges kleidis operaatorinäitsikut lisasid arvutuskeskusele sarnasust baariga. Näitsikute mingikord oli silmanähtavalt paks ega meeldinud Raithile põrmugi. Muide, ka terve see raaliostmise temp mitte. Olgu omavahel öeldud, et hoolinuks siseministeerium vähem ajalehekõmust, poleks olnud mingit mõtet neid uudisvärke üles seada. Kuidas kellegagi, kuid Patrick Raithile olid ta viiskümmend aastat politseiteenistust selgeks teinud, et niipea kui mõni kuritöö avastamata jääb, tõuseb ajalehtedes kisa: gangsterid on politsei ära ostnud. Ära ostnud! Mis kuradi häda pärast peaksid nad teda ära ostma, kui igal gangsterisündikaadil on politseist märksa suuremad võimalused. Nende käsutada on soomusautod, helikopterid, automaatrelvad, pisargaasipommid ja. mis kõige olulisem - võimalus tulistada keda ja kunas tahes. Või ära ostnud!