Leili Weidebaum, pensionär, koguduse sekretär-perenaine aastail 1993-2005:  Ma ei ole enne luteri kirikus kohanud, et nõukogu liige annab ametivande. Tavaliselt õpetaja pühitseb nõukogu liikmeid tööle. Mina sellele küll alla ei kirjuta! Milleks selline tõotus anda? Ma  olen andnud kirikule leeritõotuse ja arvan, et see on küllalt tähtis tõotus.  Ma ütlesin õpetajale ka, et Viljandi ei ole maakoht, kus õpetajale vaadatakse alt üles, suuke lahti, ja oodatakse sealt kuldmune. Viljandi on küllalt jäiga olemisega koht, siin peab võitma inimeste poolehoiu ja kui sa seda ei võida, siis eriti hea elu pole. Ühte hakatakse siin väga hoidma ja kiitma, aga teisega ei saada lihtsalt hakkama. Nagu on öeldud: me ei ole mitte ihned ja rumalad, vaid targad ja kokkuhoidlikud.  Õpetaja ei võta omaks meie maanurga traditsiooni ja eripära. Tal on tõesti siin raske, ta on ääretult raske iseloomuga ja hingekarjasena ei oska inimestega suhelda. Ta ei kuula teiste nõu, tal on oma kindel arvamus, ta läheb seda rada mööda väga kindlalt edasi. Kõik peavad vastuvaidlematult täitma õpetaja korraldusi. Õpetaja tegevuses on nii palju vastukäivat. Asi võib-olla paraneb, kui ta saab endale väga meelepärase meeskonna.