1995. aastal vastu võetud seadusega oli KGB-ga seotud isikutel võimalus pääseda "punasesse raamatusse", mis kindlustas nende isiku ja tegevuse salastamise, kui nad andsid end üles kaitsepolitseile. Pikema vaheajaga avaldati osa nimesid, kes seda polnud teinud. Nende  hulgas oli julgeolekuanalüütikuna esinenud Aare Raid, kelle suu sulges KGB-mineviku paljastamine. Tavalise ülbusega käitus kirjanik Uno Laht, kelle minevikujulmustest julgeolekus rääkisid ohvrid, aga see oli nagu vesi hane - ja õigusmõistjate selga. Ei tähendanud ka väljaheitmist Kirjanike Liidust. Sama turvaliselt tundsid end need isendid, kes kuulusid hävituspataljonlaste liiki, näiteks Endel Sõgel - ta sai jätkuvalt loomingulist toetust. Samuti Arnold Green, kes koguni pälvis elutöö preemia, kuna ta  olevat teinud ka midagi positiivset.