Aga just siis kui ta n.ö. oma kohvreid pakkis sattus ühtäkki ta teele inimesi kelle jäljed lõhnasid, haisesid või peaks ütlema et lausa lahkasid raha ja edukuse järgi. Nende poristes jalajälgedes võis hea fantaasia korral näha vaat et lausa Jakobsoni turvaelemente, õigemini küll nende elementide porijäljendeid. Kõigepealt tuli üks naine kes oma näole kuuetuhandelisi kreeme määris ja lasi tal endale kohvikus kohvi välja teha. Ta nimi oli Dzaniin. Ta rääkis et äriks ei  ole vaja tegelikult mitte midagi muud kui kiskjainstinkte. Neid instinkte oli Dzaniinile ohtrasti kaasa antud. Vahel tundus Elmole et Dzaniin ongi üksainus suur kiskja ja muud ei miskit. Tal õnnestus selles kiskjas ajuti inimest äratada ja see meeldis talle. Dzaniini väikesed jalajäljed savises jõekaldas meenutasid aga mõne aja pärast juba otseselt Jakobsoni suureparralist ja isamaalist profiili. Peaaegu et puhas raha ainult et vastandpeegelduses.