Siinkohal on ehk sobiv märkida, et kui tihti käsitatakse eesti ilukirjanduse arengut Lääne-Euroopa ja Vene kirjanduse arengutee kajastusena, siis langetatakse rõhk vildakalt. Ärkamisaja eluvajalik kirjandus oli mitmeti mõjustatud ka muu Euroopa kirjandusvooludest, kuid olulisem ja määravam on see, et ta pidi umbes niisuguseks kujunema, lähtu­des ka ainultaja kodustest tingimustest. Kauge Muinas-Eesti austus ja  erk kaasarääkimine oma ajastu ideoloogiais, sugulasrahvaste olemasolu teadvus, oleviku kindlusetus ja otsingute tarve alates põllupidamisest ja lõpetades ebamäärase rahvusaatega, tulevikulootused, vabamad väljendusvõimalused - need pidid ju tingima romantiliselt häälestatud kirjanduse. Kirjanduse lamedus ei olenenud mitte rutaka järeleelamise tah­test, vaid koduste olude kitsusest.