"Suure vabadusvõitluse" narratiiv kujuneb välja tasapisi, saades esialgse kuju vabariigi rajamisega. Siis on saavutatud vajalik lõpp-punkt, mis lubab minevikusündmused tagasivaateliselt ühele juhtlõngale taandada. Noodi annab kätte Eesti Maapäeva Vanemate  Nõukogu "Manifest kõigile Eestimaa rahvastele", mille väljakuulutamist Tallinnas 24. veebruaril 1918 peetakse teadupärast Eesti Vabariigi sünniks. Manifest algab sõnadega: "Eesti rahvas ei ole aastasadade jooksul kaotanud tungi iseseisvuse järele. Põlvest põlve on temas kestnud salajane lootus, et hoolimata pimedast orjaööst ja võõraste rahvaste vägivallavalitsusest veel kord Eestis aeg tuleb, mil "kõik piirud kahel otsal lausa löövad lõkendama" ja et "kord Kalev koju jõuab oma lastel õnne tooma". Nüüd on see  aeg käes." (Riigi Teataja, nr 1, 27.11.1918). Manifesti kalevipoeglikus käsituses on Eesti ajalugu jõudnud iseseisvumisega oma loogilise lõpuni, eelmiste sajandite sündmused on leidnud viimaks oma tõelise tähenduse.