Meie kodus on praegu kodu otsimas päris mitu hoolealust. Kõigepealt -raudvara ,Panter, süsimust aastane kassinooruk. Ta päästeti keldrist Harjumaalt, kus nad koos padumetsiku emaga elasid. Enne päästmist  otsustasid majaelanikud probleemi lahendada keldri kinnimüürimisega. Panter pääses üle noatera eluga, olnud  enne söömata ja joomata 4 päeva. Esimeses hoiukodus demonstreeris kassipoeg ülimat põlgust kahejalgsete elukate vastu ning seda neljal erineval moel: urises, turtsus, lõi käpaga ja hammustas.  Koos oma vennakesega nad leebuda ei kavatsenud. Nii otsustati 4 kuune väänik vennast eraldada ja teise hoiukodusse saata. Esialgu kükitas isolatsioonipuuri nurgas, kus temaga päevas kümneid kordi suheldi. Alles mõne nädala pärast hakkas kassipoeg inimkõnele reageerima ja kui  kassilausuja talle laulis, siis  undas laulu taktis kaasa. Siis aga juhtus tragöödia. Ühel õhtul kukkus Pantu maha ja hakkas tõmblema. Tegemist oli  krambihooga, mille järgselt oli ta mitu tundi teadvuseta. Alguses kartsime halvemat, kuid loomaarstid jälgisid kassilast ning  vereanalüüsid olid korras. Praegu on selge, et Pantul oli see ühekordne terviserike, mis oli seotud twma järsu elumuutusega .