Läänemaises usus, siis väga suuresti ka kristluses, on igasugune usk tugevasti seotud usuga keelesse ja loogikasse. Sakraalne keelekasutus matkib loogilist. Sakraalsed laused (nt usutunnistus) on antud kirjeldustena. Kuigi need kirjeldused ei ole normaalsed kirjeldused ja järelikult ka mitte ühetähenduslikult õiged või valed, on usklikkudelt nõutud nende tunnistamist  õigeks, valdavalt isegi ainuõigeks. Kuigi seal, kus Aristotelese loogika tingimusteta ei kehti, ei saa ainult üks kirjeldus olla õige ja kõik teised valed. Kirjeldamatut saab kirjeldada paljudel erinevatel viisidel, mis kõik on ühtaegu õiged ja valed. Loogikaseadusi kas või ühes punktis ignoreeriv teoloogia ei saa tegelikult olla ühene: peaks olema palju võrdväärseid teoloogiaid, teoloogia peaks olema pluralistlik.