Tüüpilises eksperimendis pannakse katseisikud mingi valiku ette: alternatiivideks on näiteks neli maja, millest iga kohta on teada  kaksteist omadust, kusjuures nende omaduste põhjal on objektiivselt otsustades üks maja teistest selgelt parem. Need kokku nelikümmend kaheksa infoühikut esitatakse katseisikule suvalises järjekorras ning seejärel lastakse tal välja otsida parim maja. Katseisikud on jaotatud kolme gruppi: ühele loetakse majade omadused ette ja palutakse kohe langetada otsus ühe maja kasuks; teisele grupile antakse pärast omaduste esitamist kolm minutit aega teadvustatult probleemi üle järele mõelda ja valik langetada;  kolmandale grupile antakse pärast informatsiooni esitamist kolmeks minutiks segav ülesanne ning seejärel peavad ka nemad enda arvates parima maja kasuks otsustama. Tulemustest võib välja lugeda täpselt seda, mida lugeja nüüd juba ootas: kõige rohkem õigeid otsuseid tuli mitte nende katseisikute poolt, kes teadvustatult probleemi kallal pead murdsid, vaid hoopis tahtmatult teadvustamata mõttetöö eeliseid kasutanud kolmandast grupist.