Pojuke avaldas eile arvamust, et võiks lumepallisuppi teha. Õigupoolest on ta seda arvamust juba ka paaril eelneval  päeval avaldanud, ja eile kujunes surve juba nii suureks, et enam ei saanud muudmoodi, kui tuli retsept välja otsida, piim potti mõõta (7 dl) ja neli munavalget kollastest eraldada ja need mõlemad vahtu lüüa koku 1 dl suhkruga, millest munavalgetele kulus umbes kolmandik ja kollastele 2/3, kollastele lisandus pisut ka vanillsuhkrut. Ma pean ütlema, et nii head koogel-moogelit pole ma ammu enam saanud ja seetõttu läks seda vahtulöödud munakollast piima sisse märkimisväärselt vähem kui ette nähtud oli. Aga  noh, supp sai sellegipoolest aus. Ja kindlasti tuleb ära märkida, et supitegemisest suurema osa tööd tegi kutt ise ära, mina aitasin vaid pliidi ääres. Järgmisel korral lasen tal endal teha. Üldiselt tundub ka, et see, kui ma õhtusöögiks kalasuppi teen, ei ole laste jaoks enam mingi murekoht - polnud poisil probleemi pann panipaigast pliidile potsatada (siinkohal p-ga sõnad otsa saivad), ja endale ning õdedele friikaid praadida. Kõige pisem õeke muidugi sõi ka kalasuppi üsnagi entusiastlikult, saab siis  näha, millal teised talle selgeks teevad, et uhhaa on "väkk".