Mu sõber algatas kunagi Riigikogus Keskfraktsiooni loomise. Olime tol ajal kahekesi, kui tal see idee tuli ruumis edasi tagasi  kõndides. Peagi ta pettus, lahkus ja maabus sealt RE-sse.  See on näide juhtumist, kus Keskerakonna Juhi (nimetame teda nii, et vältida nime korrutamist; lisaks see sõna ise iseloomustab tabavalt ajaloos varem olnud poliit-, riigijuhte kuni isikukultuseni välja, seega rahvus- ja riigi eksistentsi ning kaasnevate tragöödiateni) kõrval ei saa tõsiseltvõetavad ja visiooniga isiksused ning seltskonnad koos toimida.  Ise pole tema kõrgeaususe hr. Juhiga otseselt kokku puutunud, aga töötanuna ka  Tallinna Linnavalitsuses, kui Juht juhtis LV volikogu, oli LV-s tunda ebatervet õhkkonda, ametnike kummalist käitumist: töötegemine muutus naljanumbriks, poliitiliseks tõmblemiseks, näitajate tagaajamiseks vaid näitajate pärast. Sellel ajal paljud Omandireformiameti töötajad astusid äkki koos Keskerakonda. Miks? Mis nad said? Jah mõned said üht-teist, nagu hiljem ajakirjandusest lugeda on olnud. See meenutas nõuka kommunistlikku parteid, kuhu omal ajal ka kas igaks juhuks, saama, hirmu või karjääri pärast astuti  või oldi lihtsalt rumal, saamatu, manipuleeritav - loll aga aktiivne.  Sama ideoloogia ja vaimsus jutumärkides saadab ka seda seltskonda, mis nagu jäänuk tänapäeva edasiarenenud ühiskonnas - KE-sse koonduvad teatud isikuomadustega isikud, kes tingimusteta aktsepteerivad Juhi mentaliteeti, on kuulekad, allutatavad/manipuleeritavad kas vabatahtlikult või sunniviisiliselt. Ajaloos on teada, mis sõnakuulmatutega juhtub.  Sellise seltskonna tegevus oleks nagu kohaliku turu võis siis poliitmaastiku  solkimine, kus teised seltskonnad peavad piltlikult öeldes haarama samad relvad, et ellu jääda. Ei saa katjuušatule (alatuse, reetmise) vastu minna sõnadega, eeskujuga, sest lendmiinid on sõnakuulmatud, hävitavad. Selline koletuslik sõda/poliitsuundumus tuleks peatada nii nagu omal ajal EKP poliitsuundumus peatati - kõigi tol ajal võimalike relvadega, aga veretult.  if