Tuleb eristada poliitilist vastutust õiguslikust vastutusest. Tavateadvuse tasandil samastatakse vastutus tihtipeale karistusega või vähemalt mingite õiguslike piirangutega. Arvatakse, et mida karmim on karistus, seda suurem on vastutus. Kui karistust ei järgne, ei saa ka vastutusest rääkida. Selline arusaam pole ainult lähimineviku vari. Neil eksiarvamustel on oma  geneetilised juured, mis viitavad karistusse programmeeritud hirmutundele. Õigusliku vastutuse eri liikides on repressioonil ja hirmul oma koht, kuid poliitiline vastutus ei opereeri mitte õiguslike, vaid eetiliste ja moraalsete kategooriatega, mis asuvad õigusliku vastutuse kriteeriumidest kõrgemal. Tsiviilühiskonda, kus inimene tunneks ennast vabana, ei saa üles ehitada rahvaesindajate hirmutundele. Põhiseaduslik garantii, mille kohaselt Riigikogu liige ei ole seotud mandaadiga ega kanna õiguslikku vastutust  hääletamise ja poliitiliste avalduste eest, ei tähenda seda, et rahvaesindaja võiks ennast tunda vastutusevabana. Poliitiline vastutus baseerub mitte hirmul, vaid häbitundel. Jääb loota, et vaba ajakirjandus oskab selle vastutuseliigiga ümber käia.