Inimene võib saada endale kõige ligemaks, ent ta võib olla endale ka kauge. Filosoofilisi süsteeme ja vaimuajaloolisi ajastuid poleks mitte võimatu iseloomustada säärase kauguse või ligiduse seisukohalt. Kant algas oma filosoofilist teekonda kosmoloogiliste ja füüsikalise küsimuste arutlusega ja alles teises kriitikas - praktilise mõistuse kriitikas - viib ta inimese  tagasi endasse. Auguste Comte'i positivistliku filosoofia esimest ajajärku iseloomustab valem: "Le monde d'abord, l'homme ensuite, teile est la marche positive de notre intelligence" (Maailm enne, inimene pärast, säärane on meie mõistuse positiivne käik). Kuid teatavasti taotab Comte hiljem ka subjektiivset sünteesi.