Kirik  toonitab, et paastumine tähendab loobumist ülearusest. Igaüks vaadaku ja otsustagu ise, millest ta võiks või peaks loobuma. Nõnda kohtame üsna erinevaid ja vahel isegi üllatavaid paastumise vorme: mõni kustutab oma toidukaardilt maha tordid ja jäätised, teine «unustab» suitsetamise - kokkuhoitud raha saab anda mõnele heategevale ühingule või oma linnaosa vaestele. Kasulik oleks meie pildirohkel ajal välja lülitada televiisor oma seebiooperitega ja selle asemel mediteerida või raamatuid lugeda. Ja miks mitte  jätta ostmata uus kevadmantel, mida niikuinii vaja ei ole? Selle eest võiks mõnele vaesele vanainimesele tellida näiteks uued prillid.  Paastuaeg peab aitama neid, kel on abi vaja. Meie loobumised peavad rikastama neid, kel ei ole millestki loobuda.  Kuid esineb ka paastumisevorme, mis ei ole vabalt valitud, vaid langevad väljastpoolt peale. Ja need tuleb vastu võtta sisemise naeratusega nagu kõik elu jalahoobid.