Valge sirel    Kooli 1.lennu lõpetaja ja selle kauaaegne õpetaja Adolf Vaigla (1911-2001) on aretanud sirelisorte alates 1946.aastast. Osa tema parematest sortidest (loetelus tähisega *) võib leida sirelisortide rahvusvahelisest registrist, mida peetakse Hamiltonis (Kanada) asuvas Kuninglikus  Botaanikaaias. Nende hulgas on hariliku sireli ja hüatsintsireli sorte. Viimased on eriti suurte lihtsate õitega. Räpina sirelite istikuid paljundab aianduskooli puukool.  Hariliku sireli (Syringa vulgaris) sordid:    * Aino *  * Andres *  * Elsa Maasik *  * Helgi *  * Jaanika  * Kannike  * Kristjan  * Leenu (Helen) *  * Liina *  * Roosi  * Saima *  * Silja *  * Silvi Vrait  * Tiina *  * Vaigla Valge    Hüatsintsireli (Syringa x hyacinthiflora) sordid:    * Arvid Vilms *  * Jaan *  * Karin  * Kivi Ats *  * Laine *  * Martin  * Rauno  * Vaiga *    Artikleid Räpina sirelitest:    1. Sirelisorte Räpinast // Aiandus.Mesindus, 1993 nr.1  2. Viis üleilmselt tunnustatud sirelisorti // Maakodu, mai,2002 lk.62-63  3. Adolf Vaigla sirelisordid // Maakodu, 1997 nr.5      Räpina aianduskool  http://www.ak.rapina.ee      Eesti Päevaleht  Sirel - uimastava lõhnaga aiakaunitar    Rahvameditsiinis kasutatakse värskeid sirelilehti mädaste haavade tohterdamiseks, lehetõmmis sobib haava pesemiseks.    Sirelist tehtud preparaatidel on palavikku alandav, higile ajav ja põletikuvastane toime. Sireli puidust saab valmistada häid piipusid.    Sirelit peaksid küll kõik tundma.  Hoopis harvem teatakse, et sireli (Syringa) perekonda kuulub 23 liiki heitlehiseid põõsaid ja koguni väikeseid puid.  Enamik sireli liike kasvab looduslikult Aasias.    Euroopa on kahe liigi - hariliku ja ungari sireli kodumaa.  Sireli nimetus arvatakse tulenevat kreekakeelsest sõnast syrinx, mis tähendab seest õõnsat toru ja viitab sireli õõnsatele okstele.  Sireleid iseloomustab tugev õielõhn ja uhked pöörisõisikud.    Harilikul sirelil on 1500 liht- ja täidisõielist sorti. Esimene täidisõieline sirel on tuntud aastast 1843. Inglise keeles kutsutakse sirelit ka piibupuuks (pipe tree),  sest selle puit on tihe ja kuumusele hästi vastupidav ning sirelit on piibupuiduna kasutatud.    Kõige rohkem on sireleid aretatud Prantsusmaal, aga ka USA-s ja Venemaal.  Põnevaid sirelisorte on saadud ka Soomes ning Eestis.    Eestis aretab sireleid Avo Mägi.  Varem tegeles sellega kaua-aegne Räpina aianduskooli õpetaja Adolf Vaigla.    Vaigla sirelisordid on kantud koguni rahvusvahelisse sordiregistrisse. Kuigi oleme harjunud sirelit ette kujutama lihtlehisena, kohtab  sirelite maailmas isegi liitlehiseid. Paljude jaoks on üllatav ehk seegi, et sireli ainus Eestis looduslikult kasvav sugulane on harilik saar. Aia- ja pargitaimedest on sireli lähisugulased õlipuuliste sugukonnas veel forsüütia, liguster, õlipuu, meil haruldane virgiinia lumepuu ja kuulus lõhna-õlitaim jasmiin.    Huvitav on kollasekirjulehine hariliku sireli sort "Aucubifolia".    Vaevu põlvekõrguseks või pisut kõrgemaks kasvab Meyeri sireli sort "Palibin". Seda sobib istutada ka  väikeaeda või lillepeenrasse püsikute vahele. Viimastel aastatel on Eestisse sisse toodud uusi ja huvitavaid sirelisorte, mida varem ei tuntud või polnud saada.  Põnev on valgeservaliste õitega hariliku sireli sort "Sensation". "Primrose" puhkeb kollaste õitega, need pleegivad hiljem heledamaks. Harilikust sirelist paar nädalat hiljem õitsevad Henry sirel, ungari sirel, madjari sirel ja Prestoni sirel ning nende sordid. Madjari ja Prestoni sirel meenutavad lehe kuju poolest ungari sirelit. Uued sordid on  koguni roosakaspunaste, valgete ja heleroosade õitega. Väiksemate lehtedega ja varase õitsemisajaga on ruaani ehk hiina sirel. Haruldane meil on puhkedes peaaegu mustjaslillade õitega sametja sireli sort "Miss Kim". Kõige tavalisem ja levinum valge täidisõieline sirel Eestis on vana sort "Mme Lemoine". Erilise roosakaspunase õie-värvi ja hilise õitsemisajaga on "Miss Canada".    Eesti Päevaleht  Autor: Urmas Laansoo  2008.06.17    http://www.epl.ee/artikkel/432852