Võin nende arengusuundade näiteks tuua kaks isiklikku kogemust. Viie aasta eest, kui ma Tallinnas uude korterisse kolisin, helistasin oma telefonifirmale ja palusin, et nad seaksid sisse internetiühenduse. Naine  liini teises otsas uuris, missugune kellaaeg - 14.00, 16.00 või 17.30 - mulle kõige paremini sobiks. Kolme aasta eest, kui mind valiti Euroopa Parlamenti, soovisin oma üürikorteris samuti internetiühendust sisse seada. Kui seitsmel nädalal ei olnud midagi juhtunud, helistasin korteri omanikule, kes oli lahkesti lubanud mind aidata, kui mul peaks kohalike bürokraatidega probleeme tekkima. "Ainult seitse nädalat?" vastas ta. Ja lisas siis midagi, mis kõlas eriti naljakalt postkommunistliku maailma esindajale:  "Võib-olla saan ma teid aidata, mul on seal tutvusi."