*Suur suvi on käes. Imeimeline aeg. Soe ja armas. Just inimeste ja sündmuste poolest.  Venna pere ostis endale kodu. Ja see lugu, mis seda kodu saatma jääb, on nii ilus, et kohe lihtsalt on: nad otsisid väga tükk aega kohta, kus nad tunneks end  hästi. Mõni nädal tagasi käisid nad üht maja vaatamas, mis ei jätnud vähimatki muljet. Maakler ütles seepeale, et tal on üsna seal lähedal üks koht veel näidata.  Ja seal ta justkui ootas neid. Kollane maja kesk õunapuuaeda. Kesk õue seismas seal majas 70 aastat elanud memm, kes oli kodust selle aja jooksul kõige kauem ära olnud kaks päeva.  Võtmete üleandmise päevaks oli memm kraaminud kogu elamise särama, isegi suitsusauna palgid pesi puhtaks. Aiamaal polnud ühtki umbrohuliblet, aidas olid  vikatid seinal seatud suuruse järgi ritta.  Elutoalauale olid säetud küpsised ja vein. Ja memme soov oli võtmeid üle andes, et noorel perel oleks seal majas ilus ja õnnelik elu.  90aastane memm, keda lapsed olid tükimat aega utsitanud korterisse kolima, et tal oleks seal kergem, ei müünud maja. Ta otsis oma kodule väärilisi omanikke, kellele üle anda oma elu töö.  Kui me oma perega seal esimest korda käisime, olid mul pisarad kurgus. Ühe kodu ühe ajastu lõpust ja teise algusest on kummastavalt  ilus osa saada. (juuni lõpp)