Baroksete ülikupaleede kunstipäraselt restaureeritud fassaadid ja kaunid kirikud on ajaloost läbi imbunud. Keskaegset ja varauusaegset Mainzi meenutab vanalinn, mis ulatub üle linna kõrguva toomkiriku varjus kuni lõunavaksalini. Siinseil kitsastel ja käänulistel  tänavatel, mil nimeks Nasengässchen või Heringsbrunnengasse, paljudes poekestes ja kohvikutes imekauni kirsiaia, romantiliste sõrestikmajade ja Maria purskkaevude ümber keeb elu päev läbi; iganädalasi rahvarohkeid turge ei peeta mitte üksnes vanalinnas ja Liebfrauplazil, vaid peaaegu igas linnaosas. Õhtutundide saabudes mõistate, et Mainz on Saksamaa linnade seas veinikuninganna; Rheinhessen on riigi suurim viinamägede piirkond ja noor veinimeistrite põlvkond näitab pühendumuse, oskuste ja enesekindlusega, et nad  suudavad valmistada ka kõige erilisemat kraami. Nende toodangut tarbivad mainzlased kõige meelsamini õdusates veinitubades ja kõrtsides, mis kannavad nii vagasid nimesid nagu Annetustepaun ja Pihitool. Vahest on see vihjeks sellele, et mainzlaste silmis on ka piiskop lihtsalt üks hea inimene. Selle kasuks räägib ka ööelu: linnas on tuhandeid tudengeid ja kogu aeg käib kuskil pidu.