Nüüd tuli Jaani kirku tagant välja päike. Veebruarilõpu talvepäike, mis paistab vitamiinirikkalt silma. Läheb soojemaks. Mahe suvehommik seguneb talvehommikuga ja piirid kaovad reaalsuse ning unenäo vahel. Aga on täiesti suve tunne. Ainukene, mis reedab on see, et mu prilliklaasid ei tumene, sest minu ja päikese vahel on klaas. Inimesed kõnnivad jopedes, on näha hommikust talvejahedust. Minul aga vastukaaluks rohi, kadakad ning linnulaul. Tänan selle väikese lummava hetke eest!