Igava päeva tunned juba kaugelt ära. Mäh.  Sain tuppa endale suure mustvalge pildi Londonist, Traffalgar Square'ist. Ainult kaks bussi on punased. Londonisse jäi maha tükike minust. See linn oli imeline. Iga nurga taga kohvik;  kohake, kuhu siirduda mõtisklema, nautima kohvi, uurida, puurida, unistada, suleda silmad, kirjutada, nuusutada õhku, kuulata, rahuneda, puhata, elada, mõnuleda, avada silmad ning vaadelda ümbritsevat müsteeriumi. Ma armastan kohvikuid nagu ma armastan Londonit. Igatsen teda, Thamesi äärseid pinkideridasid, huvitavaid kõrvaltänavaid, kus maailma imelikumad poed, kohad, kuhu eksida. Raamatupoed. Teepoed. Mänguasjapoed. Tube. Jalgpall. Pargid, need pargid. Paduvihm Hyde Parkis, mina limonaadipudel käes.  Muuseumid. Sillad. Mu silme ette tulen mina, kohvitops kõrval, istun pingi peal suvises Londonis, puu all varjus, kirjutan luuletusi. Ahh...    Ma olin, nautisin ja jään alati sinna pingile istuma.    Hea on olla Eestis.