Väga lihtne selgitus katsetulemustele oleks, et kolme vastusevariandi ("mäletasin", "teadsin" ja "arvasin") puhul kogesid katsealused lihtsalt erineva tugevusega mälujälge - kui mälujälg oli väga tugev, siis katsealune "mäletas"; kui väga nõrk, siis "arvas". Selline selgitus ennustaks, et EEG-ga mõõdetud erinevus vanade ja uute piltide vahel on kõigi kolme vastusetüübi korral sarnase mustriga - väljendub samas  ajavahemikus ning samades elektroodides -, kuid on mäletamise korral kõige tugevam ning arvamise korral kõige nõrgem. Tulemused seda lihtsat seletust ei toeta. Voss ja Paller näitavad, et "mäletasin" ja "teadsin" vastuste korral käitus aju uute ja vanade piltide eristamisel hoopis teistmoodi kui ülalkirjeldatud "arvamise" tingimuses. ("Mäletamine" ja "teadmine" olid aga omavahel sarnased nagu kaks tilka vett.) Kuigi peanahalt mõõdetud EEG ei võimalda kindlalt öelda, kus huvipakkuv protsess ajus aset leidis, suudab see meetod siiski usaldusväärselt vahet teha kahe erinevalt töötava protsessi vahel - käesolevas katses niisiis ühelt poolt teadlik mäletamine/teadmine, teisalt teadvusele kättesaamatu protsess, mis viis õige vastuse andmiseni.