Liiga noor (sünd. 1901), et kaasa elanud olla maailmasõjale, on ta oma heroismile kogemustoitu otsinud sõjajärgseist revolutsioonidest Kauges Idas. Indohiinas, kuhu kirjanik elama siirdus 20-aastasena, hiljem Hiinas, õppis ta lähemalt tundma inimesi igasugu kihtidest ja rahvustest. Ta romaanid tõendavad, et ta on lähedalt tundnud hiina terroriste, kontrabandiste, vene revolutsionääre, Indohiina pärismaalasi, aga ka Euroopa  ametlikke esindajaid. Teaduhimulisena on ta uurimisretki ette võtnud Pärsiasse ja Afganistaani, lennuk on teda kandnud Araabiasse ning alles hiljuti õnnestus tal kõrbeliivast avastada Seeba kuninganna hauda. Innuka maadeuurija seiklev veri tuksub elavalt vastu kaasaja suursündmustele ja nende taga - inimesele, olgu see misvärviline tahes. Oma sügavaimas olemuses on see tegudekirjanik seejuures väga intensiivse tunnetustarbega.