Hiljuti peeti konverentsi "Mõni mõis?", kus arutati mõisate oleviku ja tuleviku üle. On´s mõisatel tulevikku või jääbki klaassein vahele?  Siiani ei ole me suutnud selle kultuuripärandiga hakkama saada. On selge, et see nõuab väga suuri investeeringuid, Eestis  on neid, kes suudaksid ja tahaksid seda teha, vähe. Samal ajal on täiesti arusaamatu, et tõepoolest ei ole taibatud, et see on kullaauk ja seda pikemas perspektiivis.  Mitte ainult mõisad, vaid kogu ajalooline pärand - kõrtsid, postijaaamad, tuuleveskid, kirikud ja kalmistud, mis on ju selle maa omapära. Mis on selle maa muutnud omal ajal kauniks ja idülliliseks ja kordatehtuna muudaks uuesti kaunimaks ja idüllilisemaks. Üksikud inimesed kõigega hakkama ei saa, siin on vaja täiesti selgelt riiklikku  poliitikat.  Öeldakse, et raha ei jätku. Kõike seda ei tehta ühe aastaga korda, see on arusaadav. Kuid kõik muinsusega seonduv peaks olema Eesti märk ja see müüks väga hästi. Kui minna Riias raamatupoodi, siis leiate terve riiulitäie erinevates võõrkeeltes raamatuid Läti mõisatest. Eestis on ilmunud vaid paar raamatut ja needki väheste entusiastide poolt. Meil on, mida lätlastelt õppida.