Teoreetikute õnneks jätkasid astronoomid tänu varustuse ning tehnika paranemisele järjest täpsemate vaatluste tegemist. Esile tuleks tuua CMB fluktuatsioonide mõõtmisi, mis sooritati esmalt NASA kosmilise taustkiirguse uurija (COBE satelliidi) ning hiljem  Wilkinsoni mikrolainete anistroopia uurimise satelliidi (WMAP) poolt. Need näitasid, et massitihedus oli kriitilisest tihedusest tunduvalt väiksem ning soosis taaskord tasase geomeetriaga universumi. See viitas omakorda sellele, et lisaks CDM-le peab eksisteerima veel mingisugune mass või energia, mis tagab kriitiliseks tiheduseks vajaliku väärtuse.