Tere Mart Laar,  tahtsin lisada mõne sõna Euroopa loole.  Astusin valimise järel sisse Apollo raamatupoodi ja lehitsesin sinu raamatut Emajõe lahingutest. Miks ma seda tegin..minu vanaisa, kes tänavu sai 90 aastaseks  võitles Lõuna-Eestis saksa väeosade ridades. Kuna ta pole eriti tahtnud seda teemat jutuks võtta (tema kaks venda olid muide Laskurkorpuses ja Punaarmees Kuuramaa all, ning valik tuelenes nende vanusevahedest), siis on mulle alati jäänud pisut segaseks, millises väeosas ta õieti oli. Mulle on jäänud mulje, et peaaegu kõik, kellega ta koos oli, said 44. aasta lahingutes kahe tule vahel surma ning ta deserteerus ja tuli kusagil Tartus allavoolu üle jõe ja siis Räpina maanteed mööda linna sisse. Kuna väeossa  võttes oli ta Tartu Ülikooli meditsiiniüliõpilane ja vastav üliõpilaspilet vist ka kaasas, pääsenud ta linna sisse piiripunktis sisenejate juttu tõlkides ja üliõpilast mängides, deserteerumisest ta muidugi juttu ei teinud. Ja ma arvan, et ta tegi täiesti õieti, ilma selle otsuseta poleks meie peret ja ka tema ei oleks veel nii tegus nagu praegu, et jaksab aias töötada ja puha. Muide, mu vanaisa on rahvuselt venelane, pere põgenes 1917. aastal Audova kaudu üle piiri ja eestistas nime.  Olen otsinud  piirikaitserügementides olnud meeste nimekirju, kuid pole leidnud. Vanaisa igal juhul Nõukogude ajal ülikoolis õppimist jätkata ei saanud. Mingit kompensatsiooni papa igal juhul kusagilt nõudma ei hakanud ega hakkaks ka praegu. Tahaksin aga ise rohkem neist lahingutest faktiliselt teada ja infot, kust leida nimekirju, kes Tartust 44. aastal mobiliseeriti Saksa poolel.