Peale mõningast ootust saabuvad lõpuks tumedad  pilved korralike tuulepuhangutega. "Jess, oli ka aeg", suudan ma mõelda, kuid taevast sajab alla enamvähem vaid kaks tilka. Eriline õrritus.    Veel mustem huumor on muidugi minna "väiksele jooksutiirule" enne linna siirdumist. Tiir venib aga pikaks, kuna endorfiinide meelitused on väga kutsuvad. Sellest ei olekski probleemi olnud, kui hiljem ei olnuks joovastusest tingitud teatavaid ideesid. Kaine mõistus kindlasti ei lubaks endale päevaseks kilometraažiks 20-25. Veidikene enne kella viite  hommikul koju jõudes, ja siis juba veidi kainem olles, on jalad täielikud tulekerad.    Kõige mustem, süsimust, huumor on aga see, et terve öö kõige tähelepanu haaravam mateeria on mere kohal sillerdav punakas kuu, mille taustal vilguvad kolm tuletorni. Kuul on aga muidugi üks suur viga. Temaga ei saa kunagi nalja, erinevalt inimestest.    Oli hea.