Tere jälle!    Suur soe suvi on l6puks ometi kätte j6udnud, nii et nüüd on t6esti soe ja saab rahulikult r6dul istuda ning kirjutada. Ilma et varbad külmetama hakkaks.    Esteks siis ESTO.  Eelmisel nädalal meil oli siin, no tegelikult küll Münsteris. Aga esimest korda Saksamaal. Rääkisin täna just ühe korraldaja, Maiega, ja v6tsime asja lühidalt kokku. Eks seal oli kindlasti asju, mida saaks kritiseerida ja mis ehk järgmisel korral paremini tehakse. Aga päris kindlasti oli seal tore ja osalejad läksid hea tundega minema. Nii minagi. Minul oli muidugi mitmeid p6hjuseid r66mus olla, aga sellest allpool. ESTOl olin ma esimest korda ja v6ib-olla sellepärast ka rohkem elevil ja r66mus, kes teab.    P6hiliselt tegi mulle heameelt kaks asja: esiteks, et saime nt Frankfurdi eestlastega rohkem sinapeale ja vennastusime, kus saime. Ja teiseks oli ülivahva, et sinna tulid ka paar vana s6pra Eestist, mis tegi südame soojaks. Nii et oli olevik ja oli minevik üheskoos, mis tegi selle ürituse perfektseks, ning oli ka tulevik, millest allpool.    Kolmandaks oligi nii, et sooritasin Välis-Eesti kiriku peapiiskopi ja m6ningate praostide kontsiiliumi ees pro ministerio eksami ning nende otsuse  kohaselt ordineeritakse mind talvel 6petajaks. Seda palli on juba oma aasta aega siin edasi tagasi veeretatud ja oma osa on sellel ka kirikute ühinemisel muidugi. Aga nüüd tehti otsus ja mina olen sellega tegelikult väga rahul, sest see on verstapost ja mingi kindel asi. Kuidas edaspidi töö selles vallas kulgema hakkab - saab näha. Aga siis on k6ik eeldused antud ja ise pean seda kasutama.    Tegelikult tahtsin panna üheks alapealkirjaks alguses hoopis "Suvereligioossus", aga l6iguke Viimsest  reliikviast sobis konteksti siiski paremini. Suvereligioon tuli mul aga pähe siis, kui käisin Münsteris ringi ja tegin omale ajaloolist retke. Astusin sisse ühte ja teise kirikusse ja tunnetasin kuumal päeval m6nusat vaheldust, astudes külma kiviruumi. Aga suvel ei ole kivikülm ju ebameeldiv, pigem vastupidi - see toob korraga meelde mitmed unustatud kogemused nt Taize´st v6i mingitest teistest kohtadest. Suvised kontserdid tulevad meelde, nii Eestis kui mujal - pea saab korraga m6tteid täis. Lisaks sellele  laseks külm kirik korraga nagu selgelt m6elda ja leida endas see, mida kirik t6eliselt tähendada v6ib ja saab. Minu kaasuse puhul olid mul loomulikult peas ka kerged kahtlused ja ebakindlus seoses tulevase ametiga, aga k6ik see kokku tundus lihtsalt ILUS. Ma märkasin korraga, et ma oleks nagu armunud, aga ma ei ole praegugi päris kindel, kas ühte teatud inimesse v6i hoopis situatsiooni, kuhu mind on visatud. V6ib-olla m6lemat korraga ja see tekitab erakordselt imeliku tunde k6hus.    ---    Kui ma Frankfurti tagasi naasesin (ikka see imelik virvendus k6hus jah), siis tuli muidugi kohe kaela siinne argipäev. Haiglasse oli nimelt toodud jälle üks mustlane, aga seekord ei olnud tegemist mitte r66msa lapseootusega, vaid vastupidi - see mustlastüdruk oli vägistatud. Ja juhtum oli nii kole, et tüdruk langes koomasse. Selleks päevaks, kui mina tööle läksin, oli ta 6nneks siiski ärganud ja ta oli pisut juba üles putitatud, aga külastada teda ikkagi keegi ei tohtinud. Niisiis istus kogu pere (sest k6ik  pidid ju kaasa kannatama!) loomulikult kohvikus, koridoris ja suitsetajate 6uel. Ja kogu aeg. Need nii vestlusvalmid mustlased ei olnud, aga täna tuli ikka üks kaaskannataja pisut vestlema. Temal olla juba südames valud, kuigi ei ole ju veel nii vana, nagu ta ise ütles. Aga küllap stressist - ta on juba nädal aega töötu.    Vägistatud tütarlaps liikus täna juba ka ise koridoris ringi, nii et ehk on tema puhul k6ige hullem möödas.    Ühel esimestest siinsetest väga kuumadest päevadest oli  nii, et tekkisid mingid kummalised stressiolukorrad. "Kaa ruu" (ehk keine Ruhe), nagu mu üks kolleeg frankfurdi keeles ikka ütleb. Nii näiteks tulid kaks daami midagi maksma, samal ajal minu vasakul käel 6iendasid need mustlased midagi omavahel hirmus k6va häälega, telefon helises vahetpidamata ja mu paremal käel oksendas üks vanamees, kes oli just natuke aega tagasi pargis ära minestanud ja kelle keegi hea kodanik haiglasse toimetas. Siis tundus mullegi, et ma oleks nagu osake seriaalist "Kiirabihaigla".  Tjah. Aga kogu aeg muidugi nii ei ole. Eriti nädalavahetusel, kus on nii vaikne, et tundub, nagu oleks 6hkki paigal...    Vot selline lugu siis. Öö6hk mu r6dul on endiselt m6nus!    Kuulmiseni jälle!    Teie K.