USA valitsus uskus (eelkõige tollane rahandusminister Henry  Paulson, keda peetaks turufundamentalistiks), et pärast Bear Stearnsi päästmist oli pangandus uuteks šokkideks piisavalt ette valmistunud ning turg oleks pidanud ise uute tagasilöökidega hakkama saama, sealhulgas neelama alla ka Lehmani pankroti tagajärjed. Kuid eksiti rängalt. Bear Stearnsi päästmises oli Ameerika valitsus küll osalenud, kuid seda peeti erandiks. Turg ei suutnud Lehmani pankroti tagajärgedega iseseisvalt hakkama saada. Tagajärjeks olid võrreldes Lehmani võimaliku päästmisega mõõdetamatult  suuremad kahjud nii finantsasutustele, riigieelarvele kui ka reaalmajandusele.