Tänane teema on aga seotud ühe suhteliselt huvitava tähelepanekuga, mida ma viimastel päevadel eriti teravalt olen tajunud. Nimelt - kui ma olen midagi saavutanud, eriti isenda sisemuses ja arengus, üritan ma seda pigem teiste eest varjata kui seda inimeste ette tuua. See on otsekui mingi ettevaatus: ära räägi, panevad veel kurja silma peale jne. Mul on väga lihtne rääkida oma puudustest, hirmudest, valust jne, ent kui ma hakkan rääkima positiivsest ja eriti tõesti olulistest läbimurretest ja saavutustest,  siis … seda jagan ma ainult kõige lähedamatega. Mulle on üsna mõistmatu maailm, kus saavutustega kiideldakse, sest just saavutus tundub kõige intiimsema ja isiklikuma osana minust, mis selles intiimsuses on ka habras.