Asi on ju selles, et palju lihtsam on teha valikuid siis, kui sul pole elus midagi kaotada. Kui riik on tapnud su pere, purustanud su kodu ja keelustanud su keele, on väga lihtne valida teine tee ning hakata riigivaenlaseks. Kui sul on ilus kodu, armastav abikaasa ning kenad lapsed, on väga raske surra püstoli ees ideaali eest. Suure tõenäosusega heidad sa  oma kallitele ligimestele pilgu, kiristad hambaid ja oled nõus nende päästmiseks kuulutama end riigivaenlaseks, minema sõduritega kaasa või loobuma oma varast "riigi kasuks". Või veel alandavam: reetma enda turvalisuse nimel oma naabri ja sõbra. Peaasi, et keegi ei teeks haiget sulle, su elukaaslasele ja su lastele. Häda ajab härja kaevu ja muudab ainsaks reaalseks maailmaks selle ruumi, kus sa praegu asud. Seal ei ole su sugulasi ja sõpru, seal ei ole naabreid, seal ei ole riike ega poliitilisi  filosoofiad. On hirmuhigi, värisevad ja nuuksuvad inimesed, olukorda kontrollivad sõdurid ning väike hädine sina.