Tundub , et ületöötamine peale nädalast puhkust mõjub inimese alateadvusele väga halvasti. Juba teist ööd näen ma unes inimesi, kellega ma oma teada reaalses elus pole kohtunudki. Aga tean ma neid nende blogide kaudu, kus siis ka pilte avalikkusele on eksponeeritud. Näiteks käisin ma täna  öösel unenäos külas Jutal. Tema blogi olin ka eila õhtal enne magamajäämist viimati lugenud, enne seda Wildika oma (keda ma irl ka tean). Niisiis oli Jutal WC mingist rohelisest väga elastsest penoplastist kokku klopsitud ning kuna poti ja seina vahel olid jäetud liiga väike vahe, siis minust jäid sinna seina sisse põlvejäljed. Mis pärast imekombel kadusid ja sein oli jälle sile. J teadis väita, et talle ka jubedalt meeldib see, hoiab ruumi kempsu pinna pealt kokku. See imepärane material oli toodud kuskilt prügimäelt W poolt . Aga WC-sse saamiseks pidi nööri mööda paar korrust allapoole ronima. Siis oli tal pliit, millegipärast põrandaga tasapinnas, kus ta üritas küpsetada pannkooke klaasist koogivormi põhjas. Aga huvitav oli see, et pliidi alumine pool ei turritanud alumise korruse laest välja, vaid hoopis tainas tilkus mööda seina. Aga miks ma talle külla sattusin vat seda enamb ei mäleta. Kusjuures maja kus ta ka päriselt elab oli ka unenäos sama. Mäletan ka veel seda , et järsku kargas W uksest sisse mingites lillelistes tööroobades ja leekivpunase punk soenguga, surus mulle päevalilleõlist nõretavad kindad kätte ja käskis mingeid laudu hakata pööningult alla tassima. Kindad pidi õlised olema sellepärast, et siis niikaua kui me laudadega alla jõuame on nad ka õlitatud. Aga miks nad just poslmaslaga õlitatud pidid olema, seda ma teada ei saanudki, kuna äratus hakkas plärisema.