Kui manipuleerimist ei osata siis läheb käiku rusikass või kiusamine.  Sellisest sotsiaalpsühholoogilisest lähtepunktist pole kõige suurem vaenlane mõisnik vaid kubjas, kes piitsa annab ja kelle suust mõisniku käsud kostuvad. Kaudne juhtimine, läbi resursi ja  struktuuri jääb sellisele rahvale mentaalselt nähtamatuks.  Seega ei suutnudki selline rahvas pärast kuue aastast iseseisvust enam hoida ja arendada OMA rahandust ja majandust. Kõik sulas sõrmedevahelt ära ja libises Rootsi kapitali kontrolli alla. Põhjus? Ajalooliselt kujunenud mentaalne blokeerimismehhanism kautsetele juhtimis ja manipuleerimis mehhanismidele. Teiste sõnadega öeldes, pole eestlastel olnud kunagi võimalust teostada juhtimist ja seega arusaada teiste juhtimisest. Mentaalsed  piiramismehhanismid on tänaseni piiramas silmaringi ja tajumist niivõrra, et pole arusaadud, et Eestimaa on muutunud veelgi rohkem koloniseeritud maaks kui seda on paljud Ladina Ameerika banaanimaad. Siit ka eestlaste soov kogu poliitilist telge näha vaid Brüsseli ja Moskva vahel. Samamoodi nähakse estotsentistlikult vaid Toompea ümber toimuvat mängus.  Juhtimist ja manipuleerimist, mis toimus mõisate tagatubades ja linnade klubides läbi raha, pole eestlane ajalooliselt kunagi näinud, ning seeläbi pole tal ka  väljakujunenud sotsiaalset tajuvõimet selliste juhtimisviiside suhtes. Kuna selline taju puudub müüb eestlane ennast klaasvidinate ja whiskey eest maha nagu indiaanlane. Kaugel pole aeg kui iga firma ja iga leiutis, mis Eestis ka ei tehta, koheselt siit lahkub, et toita koloniaalhärrasi. Samuti pole ime kui Eesti muutub intelektuaalse ja füüsilise tööjõu hoidlaks, kuskohast vajadusel saab deporteerida lisamateriali oma heaolu kaitseks. Huvitav on siinjuures ka pilk heita 1939 aasta sündmustesse ja sellele  järgnevale suvele. Samuti siin jääb mulje, et eestlane ärkas alles siis kui teda loomavagunisse aeti, seega otsese juhtimise korral. Sündmused, mis aga toimusid mitte otseselt, läksid inimestest kaarega mööda, kuna...