Objektiivteaduslikult saab küll kindlaks teha, et teatud  füüsikalised süsteemid käituvad seaduspäraselt, kuid ei saa tuvastada tahtevabadusliku komponendi olemasolu looduses. Kui bioloogilise olendi keha juhib tahe, siis teab seda ainult vastavat keha omav subjekt ise. Kuna ma oman tahtevabadust ja usun ka teiste elusolendite käitumise tahtevabaduslikkusesse, mistõttu pean võimatuks, et elusolendite aju talitlus on täielikult fatalistlik, siis püstitan ma järgmise fundamentaalse hüpoteesi: elusolendi aju on integroinfiniithierarhiliselt funktsioneeriv füüsikaline süsteem,  mille vahendusel realiseerub elusolendi tahtevabaduslik käitumine ilma objektiivteaduslikult tuvastatavate füüsikaväliste mõjude abita. Vastavalt sellele hüpoteesile teeb aju keeruline ehitus neuronstruktuuri tasemel võimalikuks ajutegevuse allutamise sügavamatel struktuuri-tasemetel toimuvatele füüsikalistele protsessidele, mille vahendusel aju neuronaaltegevus seostub füüsikalis-funktsionaalselt looduse mittetriviaalse intensiivlõpmatusliku süvastruktuursusega. Objektiivteaduslikust seisukohast on  selline aju intensiivinfiniitne füüsikaline süsteem, mida juhib tahe füüsikalise maailma struktuurse hierarhia lõpmatust sügavusest.