Nii igavesest  elujõust kantud rahvast, arvab Hurt, on võimatu ka sihikindlate vahenditega ümber rahvustada. Kuigi ajaloos on olnud võimalik mõne rahva vägivaldne hävitamine, ei usu autor enam sellist võimalust edaspidi ja seda ka mitte eestlaste suhtes. Ka nn. "loomulikku" ümberrahvustamist ei pea Hurt eesti rahva puhul mingil tingimusel võimalikuks. Kõige ohtlikuma rahvusliku ümbersulatamise - saksastumise võimaluse puhul hüüab ta pateetiliselt: "Ei ialegi! Seitsesada aastat üheselamist Sakslastega ei ole meid Saksaks  muuta ja töiseks teha jõudnud, ei saa ka töine seitse sada pärast meid seda tegema".