2 dl siirupit  2 dl suhkrut  1,5 sl  jahvatatud kaneeli  2 tl jahvatatud nelki  1 sl jahvatatud kardemoni  1 tl ingveripulbrit  (VÕI pakk piparkoogimaitseainet)  250 g võid  2 muna  10 kuni 11 dl nisujahu  2 tl (triikis) söögisoodat      Pane siirup, suhkur ja maitseianed suurde potti ja kuumuta keemiseni. Tõsta mullitav segu hetkeks tulelt ning sega hulka võitükid - jätka kuumutamist, kuni või täiesti sulanud. Seejärel tõsta pott hoopis  tulelt ning lase siirupil jahtuda. Kui segu enam-vähem leige, klopi ükshaaval hulka munad.  Eraldi kausis sega söögisooda jahuga ning lisa ta järkudes siirupi-segule, kuni meenutab korralikku tainast (aga ürita jahu hulk minimaalsena hoida, muidu tuleb liiga kuiv). Sõtku tainas korra hoolikalt läbi ning paki kile sisse. Mul oli ta soojana ikka üpriski vedel-pehme, aga külmikus ta tahenes ilusasti. :)  Tainast tuleb külmkapis hoida vähemalt ühe öö, aga võib ka rohkem. Jahusel laual õhukeseks  rullitud ja sobivaks lõigatud piparkooke tuleb küpsetada 200-kraadises ahjus 5-10 min, kuni muutunud tumedamaks, kuid pole veel kõrbenud (peale esimest ahjutäit saab täpsest ajast paremini aru).  Kaunista ohtra glasuuriga ning naudi mõnusas jõulumeeleolus!          Viimane ning natuke hilinenud postitus jõuludest.  Tegu oli minu esimese katsega teha ise piparkoogitainast ja jäin oma tulemusega igati rahule. Käisin seda ikka õige mitu korda külmkapist "maitsmas". Tainas küll ei leidnud rakendust ei I vanemate juures 24ndal, ega ka minu perega 25ndal, vaid alles hoopis eelmise aasta viimasel päeval. Seda vahvam aga oligi neid jõulumeeleolu jätkuks-lõpetuseks seltsis (külas käis ka Carolina, kes meil  tänuväärselt küpsiseid lõikuda aitas) uusaastapeole meisterdada.    Nagu tudengitele ikka kohane, sai ka siin asjale loominguliselt lähenetud. Nimelt avastasime vahetult enne taina rullimist, et meil polegi piparkoogivorme. Otsustasime siis olla "igavad" ja teha klaasiga lihtsad ümmargused koogid. Ei teagi, kas inspiratsiooniks oli see kergelt nilbet värvi roosa glasuur (mille I vanemate ülejäägist saanud olime) või siis meie enda lollakas meeleolu, aga lõpuks otsustasime joonistada kookidele  igas variatsioonis "nägusid". Minu lemmikusk sai vist pack-man, mis küll sündis kergest lõikeapsakast, kuid arenes vahvaks seeriaks.    Kurbuse ja piinlikkusega pean siiski tõdema, et peolaual jäid piparkoogid üpriski tahaplaanile. Kuid endale toon põhejnduseks seltskonna joogi-lembuse, mitte enda töö kvaliteedi languse. :) Mulle nad igal-juhul meeldisid ja nende tegemine oli ka vahva. Väikese muudatuse teeks vaid sellega, et kasutaks järgmisel korral heleda siirupi asemel tumedat, kuid see on pigem  vaid kosmeetiline eelistus.