"Ma läksin ära ja ei tule tagasi, sest Eestis ei ole mitte midagi teha" on kõige totakam argument, mida ma kuulnud olen. Ma saan aru küll, et võimalused on erinevad, aga lause kehtib minu arvates ikkagi väga erilise vajaduse või väga erilise ameti puhul. Teha töö mõttes? Mulle on jäänud mulje, et töökohtade puudus varitseb igal pool Euroopas ja ega Ameerikaski vabu ameteid kandikul pakuta. Teha  suhtluse-vaba-aja-veetmise-huvialadega-tegelemise mõttes? Olen elu jooksul kogenud muidugi üldse harva seda, et mitte midagi ei ole teha. Ja näiteks eestikeelseid raamatuid saab piiramatult lugeda ainult siin, üks inimene ei jõua eluajal neid raamatuid ära lugeda, mis eesti keeles on välja antud. Sama kehtib näiteks teatri kohta, kino on rahvusvahelisem. Mulle on olulised ka sõbrad, ehkki nagu juba varem viidatud sai, pole noorel inimesel uute lähisuhete loomine teab mis keeruline. Mis see "mitte midagi teha" siis õieti on, mille  eest minnakse? Kaldun arvama, et paljusid minejaid ahvatleb eelkõige võimalus igavesti noor olla. Kui tee on jalge all, kindlamat sidet ei ole ja eriti justkui kohustusi ka mitte, siis on ju hõlpsam elada küll nipernaadi-elu Austraalias**, sest kodumaal on tüütuid meeldetuletajaid sinu elus piisavalt, kes räägivad, et ehk võiksid oma elu kindlamale järjele seada. Kui ööseks on peavari olemas ja praegu niipalju raha, et kõht tühjaks ei jää, siis on elu ju joones. Ehk nagu minu poolt viidatud arutelu juures  üks inimene tabavalt ütles: vanemad inimesed teavad, et sügise ja talve järel tuleb jälle kevad ja suvi, noore inimese jaoks võib sügis tunduda maailma lõpuna. Käib rohkem kliima kohta, aga sobib ka muuks üldistuseks.