Hiljuti  järeldas üks USA valitsuse rahastatud uurimus, et meestel on nende ütluse kohaselt olnud keskmiselt seitse naissoost sekspartnerit. Naistel olevat see arv neli. Britid on ses osas veelgi radikaalsemad. Mehed väidavad selleks arvuks olevat 12,7, naised 6,5.  Matemaatika seisukohast on need arvud nonsenss. Keskmised peavad olema võrdsed. Kujutlege näiteks tantsupidu, kus tantsitakse paarikaupa. On selge, et ühel mehel on keskeltläbi sama palju tantsupartnereid kui naisel.  Nõnda varjutab  sotsioloogilise küsitluse tulemusi vastajate sättumus: meeste tahe näidata end vägevamana. Või siis vastata, nagu soovitakse. Seda võib arvata Eesti sotsioloogide poolt korraldatud küsitluse puhul, milles loodeti jõuda järeldusele, et kuidas siis venelased eestlastesse suhtuvad. Ja mida TÜ professor Marju Lauristin nii agaralt viimastel aegadel tutvustanud on.  Kuid selge see, et vastajad teadsid ette, mida neilt taheti. Ja oma hingerahu huvides võisid vastata nii, nagu neilt arvatavalt sooviti. Et saada  usaldatav tulemus, tuleks saadud protsente korrutada mingi valekoefitsiendiga, mis küllap ka maailmas tehtud uuringutest teada on.  Ja veel. Eelnev jutt kehtib muidugi suletud süsteemi kohta. Kui palju näiteks inglise meeste seksi suurendavad Tallinna ja Bangkoki külastused, pole teada, kuid siiski üldist keskmist ei tohiks see palju kallutada. Küll aga on Eesti venelaskond Venemaa poole üsna avatud. Ja see muudab ka sotsioloogilise küsitluse tulemuste jumet.  Nii et tegelik olukord avaneb kodanikule  siiski tänaval ja poes. Et kes kelle poole mis keeles pöördub ja mis keeles vastab ja mida keegi siis vastab, kui tema poole teises keeles pöördutakse.  Tiit Kändler