"Halenaljakas ja õudne on inimsoo kõrgete ideaalide ajalugu. Salapärastena ja hulga tõo­tustega ilmuvad nad neitsiliku mõrsjana, kuid varsti, ennäe - juba kõnnivad nad nagu häbe­matud litad alasti lausa hulga keskel. Püha­duse kuulutajad ja kaitsjad on ka tema esime­sed rüvetajad." Nii ütleb Tammsaare oma teoses "Sic  transit" ja jätkab sealsamas: "Ristiusu evangeelium jäi ainult sõnaks, teod ühes ini­mestega astusid teist rada - loomusunni ja kirgede rada, hoolimata ilusaist sõnust." Kui­das oleks siis autor võinud tugeva indiviidina ja kaine inimesena neist mõnesse armuda! Ta eelistas ise voolida enesele ideaali oma näo järgi, hoolimata sellest, et see teistele võib tunduda lohutamatuna, karmina, kõlbluseta ja niisama häbematu kui teistegi rüvetatud ja rüvetamatud ideaalid.