Olles ära eemal ja tulles tagasi Eestisse, tajun iga korraga aina rohkem, kui kallis on mulle Eesti ja kodu. Isegi Tallinn, mida kunagi ülikooli tulles vihkasin tema suuruse ja müra pärast, tundub nüüd nii koduse ja armsana. Imelik on see, kuidas välismaal elamine muudab inimese mõttemaailma, mille tulemusena inimesed hindavad ümber oma  prioriteedid ja arvamused.    Täna oma sõbrannadega Viimsi restoranis merevaadet nautides mõtlisklesime selle üle, kui palju me ikka muutunud oleme peale keskkooli lõpetamist. Ega keegi meist otseselt ei plaaninud küll saada selleks, kes me oleme nüüd. Kõik see on kujunenud elu juhuste, valikute ja kokkulangemiste tulemusena. Siinkohal aga meenuvad "Viimsest Reliikviast" pärit Gabrieli sõnad, millel on ikka täitsa iva sees: "Keegi meist ei ole täna need, kes me olime eile... "