Nõnda siis uus laulik Võrumaalt, millest juba varemalt nii südam­likult on laulnud Arthur Adson. Kuid kuna Adson oma vähenõudlikes Sännä-lauludes ometi teadlikult taotleb ja saavutabki kunsti piire, ei või seda ütelda Jaiki kohta. Jaik kirjutab värsse kerge käega, nagu tal just meele tuleb,  loomupärase eneseavaldustarbe rahuldamiseks, ja kui ta siiski mõnikord õnnestub, siis ainult "Jumalast antud" talendi tõttu, ilma taht­liku jõupingutuseta. Tai näib olevat oma sõna, millest luua, aga ta on hooletu ning hoolimatu selle tarvitamisel. Tema Võrumaa laulud ei ole kristalliseerunud selleks puhta- ja selgekõlaliseks rütmiliseks helisemiseks, mida tohiks oodata raamatu pealkirja järele. Need on enamasti alles kohmakad, segasetaktilised, ebakõladerikutud viisideveeretamised - lauliku südame kergendamiseks.  Aga siiski - enne, kui teha lõppotsus, vaadel­dagu, millest lausuvad need viisid. Jõutagu selgusele, millisest materjalist on valatud "Rõuge kiriku kell".