Viimane kuu või kauem (angiinist ja rabarockist saadik) on olnud the shitmost top of my life. Väga pikk jutt. Väga üle serva. Väga raske, eriti lõpp, ERITI see, et ma praktiliselt raiusin oma käe otsast, et seda olukorda ikkagi lõpetada. (See oli metafoor! Juhuks, kui need, kes mind kaua näinud ei ole, kahtlustavad käepuudumist füüsiliselt). Aga kui ma suudaks oma silmadelt maha kraapida viimased kaadrid temast, elaksin ma juba päris tublilt. Mul on  asjad selged ja pea selge, lihtsalt valus ja kurb…