Vutid ei ole ikka veel munele hakanud ja ootasin, et teevad mulle samasuguse üllatuse, nagu kunagi aastaid tagasi, kui sain oma päris esimese vutimuna just lihavõttepühapäeval. Aga küll nad jõuavad. Ju siis nende jaoks on ruumid veel veid jahedad. Vutte pidasin ka kunagi aastaid tagasi vanemate pool Võrumaal, kui mulle toodi Pärnumaalt Tartusse 10 vutti. Need vutid munesid kenasti, kuni surid lõpuks vanadusse. Siin talu pidama hakates ei olnud vutid päris esimesed linnud, kanad olid enne  neid. Kuna siin lähedal on eesti suurim vutifarm, siis oli nende lindude saamine väga lihtne. Küsisin 10 vutti, kuid kodus karpi avades oli üllatus suur-seal oli sees hoopis 12. Vutid on väga tublid munejad ja munad on väga maitsvad. Samuti on nad toredad selle poolest, et uus põlvkond kasvab üles väga kiiresti, pooleteist kuuga. Tibud poevad väga väikestest aukudest läbi. Eelmisel aastal viisin nad hamstripuuriga kasvuhoonesse. Üks puuritraat oli katki ja seal oli vaid veidi üle 1 cm läbimõõduga auk, kuid  seegi oli piisavalt suur, et nad läbi mahtuks. Õnneks avastasin selle piisavalt ruttu. Samuti mäletan vutitibude külmiku tagant ja alt tagaajamist. Nad olid nimelt kastist välja lennanud. Sain siis aru, et neid ei saa ikka pealt lahtises kastis pidada, isegi kui on vaid nädala vanused ja kasti servad on peaaegu meetri kõrgused. Aga muidu on vutitibud väga toredad. Väikesed ja väledad. Ei tea miks, ehk oma algse triibulise selja pärast, aga nad meenutavad mulle millegipärast koloraado mardikaid.