Kust sulle näitlemispisik külge hakkas?  Eks ma näitlesin juba põhikoolis. Tegelikult varemgi. Põhikoolis kirjutasin oma esimese näidendi «Mister Black». Ise kirjutasin, ise lavastasin, panin klassiõed ja klassivennad kaasa mängima, ise mängisin muidugi ka. Kodus trükimasinal trükkisin kavalehed ja jagasin need saalis laiali. Ise väntasin eesriide lahti ja jooksin siis ruttu lavale.  Mäletan, et lapsepõlves sai palju teatrit tehtud. Klassivennal oli kodus  telekakastisuurune nukuteater. Küll me nende nukkudega mängisime ja tegime vanematele etendusi!  Suviti olin Tartumaal Puhjas, kus sai tehtud suvelavastusi. Meid oli seal alati päris palju koos - onutütred, vend ja külalapsed, paras kamp, oma kümme last. Lavastused olid tavaliselt kas mõne muinasjutu järgi või mängisime episoode kuulsatest filmidest. Tegime väga suurelt - ehitasime puhvetid, tüdrukud küpsetasid pirukaid ja valmistasid võileibu ning morssi. Kõik pidid pileti ostma.    Oled sa alati näitlejaametist unistanud?  Ei tule küll ette, et oleksin tahtnud politseinikuks või tuletõrjujaks saada. Õppisin Rahumäe põhikoolis, siis Nõmme gümnaasiumis, tollases 10. keskkoolis, mille on muide lõpetanud ka Voldemar Panso, Lennart Meri ja Jaagup Kreem. Sel ajal, kui mina koolis käisin, oli teatritegemine väga hoos. Minu klassijuhatajaks sattus eesti keele ja kirjanduse õpetaja, kes pani meid koorilaulu laulma, isamaalist luulet ette kandma ja näidendeid tegema.  Mäletan, et tol ajal oli kombeks ka mingi amet ära õppida. Tüdrukud käisid kuskil tehases vist õmblemas, poisid pandi tööle tootmiskoondises Vasar. Mul on koostelukksepa paberid. Olen III kategooria koostelukksepp, võin panna lukkusid kokku. Nii et kui kellelgi on Vasara lukk katki, tulen appi. Abloyd ja ASSAt mitte, aga Vasara oma panen kokku ja teen lahti nagu nalja.