Ühelt poolt rõhutab ta uutes rajariikides hingitsevate ja autonoomitsevate sakslaste ajaloolist kutset selle eest hoolitseda, et Baltimaad edaspidigi ei kaotaks "Euroopa provintsi" ilmet. Nüüd oled sa, endine härrasbaltlane, küll sunnitud loobuma oma võimupidamise  eesõigustest, mõisatest, maapäevadest ja gildidest: nüüd juhi kultuurselt! Aga eestlased ja lätlased ei ole mitte ainult riiklikult peale pääsenud: Behrsingi enese tunnistust mööda on nad liiatigi oma iseseisvuse aastail "lääne valgust võinud laialisemais ojades sisse voolata lasta" kui kitsikusse 'i mahajäänud balti sakslased. Kuidas suudaks siis pärastsõjalisest Euroopast taha jäänud ja kohalikust enamusrahvastikust ikka eraldunud vahemik selle rahvastiku "kultuurset juhtimist" jätkata? Selle küsimuse  lahendust raskendab ajalooliste vastuolude järelvimm, keelte ja meelte erinemine.