Kui ma bussijaama täiskusetud prilllauaga peldikukongist välja sain, oli  mu tuju selle armsa tüdruku pärast rikutud. Tulles sealt nö mujalt, jäävad sellised nüansid hinge. Kuidas on võimalik, et Eesti inimene ei aita nõrgemat ja ei näe peale iseenda mitte midagi muud.