Siiski on üks  tsivilisatsioon, mille kohta eelöeldu ei kehti ja mis on tõepoolest kõigist teistest erinev mitte üksnes vormiliselt, vaid olemuslikult. Selleks on kaasaegne lääne tsivilisatsioon, mis on viimase pooletuhande aasta vältel samm-sammult öelnud lahti kõrgemate alusprintsiipide tunnistamisest ning rajanebki niisuguste printsiipide eitamisel. Kui kõik traditsioonilised tsivilisatsioonid on põhinenud metafüüsilisel ehk sakraalsel maailmapildil, mille raames tunnistatakse nii reaalsuse vaimset kui ka materiaalset  dimensooni, pidades primaarseks ehk mõõtuandvaks just esimest, siis kaasaegse lääne tsivilisatsiooni keskmes on mitte üksi rõhu asetamine olemise materiaalsele tasandile, vaid kogu olemise piiramine mateeriaga. Seega võib kaasaegset lääne tsivilisatsiooni nimetada inimkonna ajaloo esimeseks materialistlikuks tsivilisatsiooniks.[1]