Dwight Macdonald  tõi välja, millised on tagajärjed meiesarnasel kultuuril, kus sõjapidamine on "normaalne eksisteerimise laad". Pideva  sõja kontsept, mis lipsas käest teoreetikutelt, kes tegutsesid enne 19. sajandi ja 20. sajandi alguse reforme ja ühiskondlikke liikumisi, sealhulgas Karl Marx, on jätnud ühiskondlikud reformijad võimetuks tegelema selle efektiivse masside kontrollimise mehaanismiga. Vanad reformistid suunasid oma fookuse siseriiklikusse klassivõitlusesse ning, nagu Macdonald märkis, mitte kunagi ei töötanud välja "adekvaatset teooriat sõja poliitilisest tähendusest." Kuni see lünk pole täidetud, hoiatas Macdonald, "on  kaasaegsel sotsialismil jätkuvalt küljes mõneti akadeemiline hõng".