Belgia režissööride vendade Dardenne'ide film "Laps" linastus kunagi meilgi kinos Sõprus, ja hiljuti olid Dardenne'id Sõpruse vahendusel taas aktuaalsed, kui näidati nende viimast filmi "Lorna vaikimine" (linastus ka PÖFFil). Ülimalt realistlik, muusikata ja napi dialoogiga "Laps" on lugu Soniast ja Brunost (Jérémie Renier, mänginud mitmes Dardenne'ide filmis), kes ei paista silma järgi vanemad kui 18-19. Nad on just saanud lapse, kelle kasvatamiseks nad päris kindlasti valmis pole - Sonia elab abirahast ja  Bruno pisivargustest. Brunol on raskusi lapse omaksvõtmisega, nii nagu tal on raskusi suureks kasvamisega. Siis torkab talle pähe kuldne idee laps maha müüa. Sonia küsimuse peale, kus laps on, vastab ta: "Müüsin maha. Aga ära muretse, me võime ju uue teha." Film võitis 2005. a Cannes'is Kuldse palmioksa, tõenäoliselt ühiskonna "valupunktide" efektse kujutamise eest. Minu jaoks jäi "Laps" kahjuks üsnagi magedaks looks kahest ohmust, kellele reaalsus kogemata kohale jõuab. Realism ta ju oli, aga valus, tabav ja  mõtlemapanev mitte. Samas ma ei kahtle, et sellise kino austajaid leidub piisavalt. Teine küsimus on see, kas nad elavad just siin, ülimalt realistlikus ja kohati postsovietlikus Eestis.