Kõige kurvemad on lood hoopis meile suure musta poisiga. Tema liigese- või nüüdse seisuga pigem ei-tea-mis-kondihaigus ägenes laupäeva õhtul äkiliselt niisuguse seisundini, et vaene Hermann kiljus valust. Meil olid veel külalised, Hispaaniasse talve veetma kolinud perekond Henk oli nädalasel kodumaa-visiidil, samuti liitus meiega Ülla ja õhtul helistas veel  mu tädipoeg, et kas ta oma naisega võib meile ööbima tulla, neil oli enne Haapsalus mingi üritus ja napsise peaga muidugi ei hakanud ta koju sõitma. Nii et olukord oli kaunikesti segane, jagasin ennast kallite külaliste ja hädas Hermanni vahel, kes melust eemal magamistoas oma pesas lamas. Viisin talle sinna häid ampse ja käisin lohutamas ja juttu ajamas, et ta ennast liiga üksikuna ei tunneks.