Nagu juba nimetatud, on Tartu ülikooli rajamine siiani tähtsamaid sündmusi  Eestimaa ajaloos. Ülikooli mõtte liikumapanevaks jõuks oli Gustav II Adolfi õpetaja Johan Skytte, kes 1629. aastast oli Liivimaa kindralkuberner. Skytte kiirustas, sest kasvav haldusala vajas nii rahu- kui sõjaajal haritud inimesi. Ka kuningas pidas seda vajalikuks ja niisiis polnud mingit takistust, kui ta 1632. aasta varasuvel Nürnbergi välilaagris Tartu ülikooli asutamiskirjale alla kirjutas. Tartu ülikooli rajamine oli ajendiks Rootsi ja Eesti vaheliste kultuurikontaktide uutele vormidele. Vaatamata  sellele, et ülikooli pühitsemisel öeldi, et kool on avatud nii vaestele talupoegadele kui rüütliseisuse esindajatele, olid Tartus eelkõige rootsi tudengid ja enamik neist ei kuulunud aadlike hulka. Kuigi suur osa professoreist olid sakslased, tegutses Tartus ka rootslasi. Üks tuntumaid neist oli J. G. Gezelius, kellest hiljem sai Turu (Åbo) piiskop. Tuntumate tudengite hulgast võib nimetada keeleteadlast Urban Hiärnet.