Kui ma pean inimesteks neid, kellega ma suhtlen, siis on ju oht mitte pidada inimesteks neid, kellega ma ei suhtle - neid, kes elavad kaugel või keda mul on kalduvus vältida. Miks  peaks siis loetelul tuginev arusaam avatum olema? Või võtame Kaplinski järgmise näite: karud-hundid' vs kiskjad'. Ükskõik, kas ütlen karud-hundid' või kiskjad', mõlemal juhul tundub mulle sellega kaasnevat kujutluspilt elukast, kes sööb teisi loomi ja kellega endalgi tasuks ettevaatlik olla. Kui võrrelda nende väljendite avatust, siis tundub mulle, et pigem just karud-hundid' on täiendava piiranguga - tuleks piirduda koduse metsaga -, nii et kui mul krokodilliga tegemist tuleb, siis pigem nimetaksin teda kiskjaks' kui karuks-hundiks', olgugi et kiskjat' kasutades läheksin teadlikult vastuollu bioloogilise kõnepruugiga, mis loomade nimetamisel peab esmatähtsaks nende sugupuud.