Leides postkastis paar üksikut haledat reklaamlehekest, käis peast läbi 2 mõtet: a) kas metsast on puud otsa saanud ja pole enam paberit,  mille peal reklaamida või b) ettevõtjatel pole piisavalt pappi, et reklaamimise eest maksta, sest..  iga jumala päev, kui ma tavaliselt koolist koju tulin, pidin ma postkastist tulvava paberilaviini alla lihtsalt ära mattuma, pahna kogus oli meeletu. Ärme siis üldse maini näiteks olukorda, kui ma vahel paar päeva Tallinnast eemal olen. Eriline vaatepilt ja kõvem akrobaatika käis muidugi peale jõule, kui pidustustest taas argiellu tuli naaseda. Mul oli lihtsalt selline tunne, et ma enam ei saaaaagiiii  kunagi seda posti sealt kastist kätte, sest see oli sõnaotseses mõttes sinna kinni tambitud. Üritasin muidugi ette kujutada pilti postkasti jalaga reklaame suruvast postiljonist, aga no kui naabrid mulle selle postkasti ümber tantsimise pärast juba mõttes hullupabereid kirjutasid, siis tundub see absoluutselt loogiline. You guys get me worried, where's the mail?