Mis puutub ekspressionismi avaldumisse pildistikus-võrdpildistikus, siis see pole eriti hoogne ega pealetikkuv, ent loob siiski eri­stluse õhkkonna. Näiteid: "Niisugune on vist surm ise! Nägu lagunenud hageriku sar­nane, silmad kui onni aknatud avaused. Põseluud kui lõhutud õlgkatuse sarikad…" Kas pole see, muide, üsna eestilik ekspres­sionism! Ja kas ei ole surmamõistetud pa­geja ning mässaja elamused üsna lühidalt kokku võetud lauses: "Aga peas,  seal ärkab see marukoerte kari nagu iga õhtu." Kor­duvalt tuuakse ka võrdpilt Vaareni pead pi­gistavast raudsest rõngast. Või veelgi hir­mul, ütluseni: "Jälle poomise pilt, nöör ki­sub lõõri kinni, aju on kui padrun hõõgu­vas tules - lõhkemas iga silmapilk." Iga­tahes jällegi asjalik, olustikukohane ekspressionism: Vaaren on sõdur. Ent peale selliste valusate ekspressionistlike löökide, mis pole põhiliselt õieti kaugel Metsanurga naturalistlikest "knock-out'idest", kohtab "Jumalatas" ka rahulikumalt ning mõnulevaltki maalitud võrdluslikke selles "uues stiilis": "Silm silib lookas rukkipäid, käib üle halja tõu välja ja hüppab siis kauge kuusemetsa ladval kui odade real idast kagu poole. Taeva serval on ümarikkest kivest pilvemüür. Sellest ronib ta üle ja miski ei peata teda, ikka edasi…" Ekspressio­nismiga liitub ka piibellik-nietzschelik pildistik, mida kohati on jäljendatud koos lauselaadiga: "Ta läheb kui kõrberändaja, kes ei usu ees muud kui otsatut liiva. Ta läheb kui palverändaja, kes usu kaotanud pühalinna olemasolusse."