Miikael pomises midagi arusamatut, mis kõlas umbes nagu: "Täämba õdagu roogimi raipid." Samas võis ta öelda ka midagi muud, vahel oli tema jutust raske aru saada. Miikaeli rääkis alati väga tugeva tundmatut päritolu aktsendiga ja ainus, kes temast üldse aru sai, oli Kilk. Selle  pärast oligi just tema see, keda inglit üles äratama saadeti. Miikael ringutas ennast, haigutas häälekalt ja rapsas siis mõõgaga õhku, justkui lõigates katki mingit nähtamatut eesriiet. Maja ees rullus lahti roheline muru puude ja põõsastega ning nende keskel seisis suur vanaaegse väljanägemisega pada, mille alla kuhjatud kuivad oksad põlesid juba heleda leegiga. Paja sees mulises kahtlaselt mõrkja lõhnaga ollus.