Õnneks saime selle asja ka üsna kiiresti korda ja kimasime Statoili bensukasse, sest pidin seal kellegagi kokku saama ja auto tahtis ka seista. Lisaks oli vaja vett varuda. Seal veetsime siis ka veel mingi 20 minutit või oli seda pool tundi, eks seda enam teab - nüüd ei olnud  ajal enam tähtsust ju. Sest kodu on ikka sama koha peal ka kolm tundi hiljem. Vajalikud toimetused tehtud, asusime teele. Ja nagu kombeks suutsime ikka mõnedsajad meetrid puusse panna, aga saime sellest kiirelt aru ja edasi kulges normaalselt. Me ikka veel ei saa aru sellest Tallinna-fenomenist - ei ole normaalseid suunaviitasid, tänavanimedega silte leiad küll, aga kummalsietest kohtadest ning liikuvast autost on see ikak väga keeruline. Ei meeld isee linn nüüd mulle ka enam. Iniemsevaenulik mu  meelest. Kasvõi näiteks see komme, et ümberreastumisevajadusest saad sa teada alles siis kui oled juba pmst foori ala jõudnud. Aga mis siis kui ma tahakski selles linnas märkide järgi kuhugi kohale jõuda ning mul puudub tegelikust trajektoorist ettekujutus. Ilmselt ma jääksingi sinna linna uitama. Ümberreastumiseinfoga märgid võiks ikka veidi maad ennn foore paigaldada, et oleks mingigi võimalus jõuda vajalikku sõiduritta, aga noh, eks targad teavad, s**** sellest liikleja turvalisusest, eksole. Linnast  ikka korralikult välja saanud + veel paarkümmend kilomeetrit (vist), tuli jälle autot jahutama hakata - eks see linnas fooridega müramine lükkab masina kiiremini keema ka. Võtsime siis oma võileivad kotis ja lasime lõdvaks. No mingi pool tundi küll vist. Täitsime autot ja jätkasime retke. Seekord vedas Kükitale välja ja seda me otsisimegi. Kuigi see, mis me leidsime oli pettumus. Luugist müük, väliPELDIK. See viimane oli tõeline kultuurišokk. Tõesti, tõesti, KÜKITA sobib sellele väga täpselt.  Ostsime kohvid, jõime need autos ära ja lasime jalga. Vahepeal tekkisid sinna mingi nooremad mehepojad, kes lootsid ka sooja tuppa saada ning kogesid ka KULTUURI imelist võlu… igatahes õudus kuubis sellise asukoha kohta, peaks ju käivet olema. Järgmise peatuse tegime alles Võhma risti toidukas. Ja no see oli lausa paradiis võrreldes Kükita'ga. Soe tuba, lahke pererahvas ja lisaks väga hästi arenendu huumorimeel ning peaaegu tubane tualettruum, mis oli korras ja puhas ning lukustatav. Pühendusime korralikult  söömisele. ME pani seljanka naha vahele ja ma sain omale kana koos friikatega. Kohvi viskasime ka veel peale. Lahkudes lubasime ehk teine kordki läbi astuda, stiilis "samal ajal samas kohas":