1946. a. tulime Tallinna. Läksin kooli, aga  olin teistest 2 aastat vanem, sest blokaadi ajal ei saanud ju õppida. Lõpetasin Sakala tänava kooli 1955. a., seal õppisid ainult poisid; õpetajad olid väga head. Meie koolis oli vaid üks inimene, kes suitsetas. Praegu on juba esimese klassi jutsidel suitsud ees ja on palju muid halbu asju, lodevust ja pahesid noorte seas, mida minu kooliajal ei tuntud.  Peale kooli lõpetamist tahtsin minna Leningradi sõjalisse kõrgkooli raadiolokatsiooni erialale, kuid seal öeldi kohe, et meie juute ei võta. Astusin  siis Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia- ja mäeteaduskonda. Ei mäleta, et Eestis oleks olnud tollal antisemitismi.  1960.a. sain mäeinseneri diplomi, töötasin K-Järvel Kukruse kaevanduses kuni selle sulgemiseni, siis tulin Tallinna. Kuna meie mäeinsenerigrupp õppis koos masinaehitusteaduskonnaga, sai minust konstrueerimisbüroo juhtiv konstrukor. Sisuliselt oli see mittestandartsete seadmete konstrueerimine: ehitusdetailid, sillad tehastele, tsemenditehasele Kunda, paneelitehasele. Jaapanisse  tegime silikaadivabriku, sain väga kõva väljaõppe. Töötasin seal 3,5 aastat.  Kui läksin "Kalevisse" peakonstrukoriks ja tehnikaosakonna juhatajaks, algas minu "magus elu".  13 aastat töötasin "Kalevis", kuhu sai tehtud eksperimentaaltsehh. Hiiumaale Kärdlasse ehitasime agari valmistamise tsehhi. Seal ei kasutatud midagi standardset, maailmas teist sellist analoogi ei ole. "Kalevis" õppisin ära ka eesti keele.