Mõned kommentaarid, kuna oli õnn ka kohal viibida.    - Ootus, et tuleb huvitav päev, realiseerus enam kui täielikult. Eestis peetakse enamasti diskussiooniks seda, kui kõigepealt on neli tundi liiga pikki ettekandeid, siis maitsetute küpsistega  kohvipaus ja siis nelja-viie osalejaga paneel, kus igaüks saab paari lausega vastata moderaatori poolt püstitatud hambutule küsimusele. Marylandis koosnes kogu päev lauas toimuvast vestlusest, kuhu aeg-ajalt anti sisendiks infot teistes laudades räägitust. Oluline on muidugi vahet teha, et see ei olnud mingi eraldiseisev suurüritus ega avapauk, vaid pika protsessi üks osa - oli teada, millest rääkida ja mille kohta otsuseid on vaja teha ning mis nendega edasi peale hakata.    - Tore detail: kohvi-, ega  lõunapause polnud. Esimest sai igaüks ise võtta, kui isu tuli, teine toodi kotikestega kõigile lauda. Ikka selleks, et mitte tempot langeda lasta - mida siis pärast raske oleks jälle üles saada. Väga hästi töötas: jutt käis edasi ka kanavõileiba pugides. Täis kõhu peale korraldati viktoriin, mis korraliku elevuse üles lõi (igasugu konverentsidel tuleb ju tavaliselt pärast einet meeletu uni).    - Rahvakoosolekutega on tavaliselt see häda, et rahvas räägib iseendale. Aga 20. märtsil olid kohal  praktiliselt kõik tähtsamad poliitikud. Korraldajad AmericaSpeaks-ist ütlesid, et neil on ka varem suurte ürituste puhul juhtunud, et isegi kui poliitikud pole varem kavatsenud tulla, saavad nad raadiost (ka seekord tegi kohalik raadio ülekannet) või tuttavatelt infot, et tegu on olulise sündmusega ja tulevad poole päeva pealt kohale.    - Arutelupäeva peeti kolossaalses Landoveri spordi- ja õppekompleksis, kus sel ajal kui lapsed tõkkejooksu teevad, saavad (vana-)vanemad näiteks arvutioskusi lihvida  või investeerimise baasteadmisi omandada. Või vastupidi.    - Küsimusele: "Kui suur on Su huvi ka edaspidi visiooniprotsessis kaasa lüüa, vastas 51% "väga suur" ja 39% "suur". Stereotüüpne eestlane oleks vastanud ilmselt 10% ja 15%. Aga ehk ei tulene see stereotüüp vähemalt tervenisti mitte meie väidetavast kinnisest masendunud kivistunud mentaliteedist. Ehk on asi ka selles, et meil pole piisavalt kogemust kaasamisprotsessidega, mis oleks algusest lõpuni hästi läbi mõeldud. Kus asi ei algaks  "üritusega", pärast mida lubatakse "arutelu jätkumist" vms. See ei ole nüüd kriitika Minu Eestile. Vastupidi, tean, et sealt on alguse saanud mitmed pajad, mis sündinud ideid edasi arendavad ja ellu rakendavad.    - Veel üks minu arust megaoluline asi. Et kinnistada tunne, et sa ei ole niisama ilusal päikselisel päeva sisehallis redutanud, sai iga osaleja koju minnes ukselt kaasa esialgse kokkuvõttepaberi räägitust ja otsustatust!    Esialgne raport