Öeldakse, et iga õpilane leiab oma õpetaja. Klaara mõju Moonikale ulatub aastate taha, tugev ja andekas näitlejanna on olnud oma ristitütrele eeskujuks ja suunanud ta eluvalikuid. (Ristiema kuju leidub ka Kriisa varasemates raamatutes.) Keha materiaalsusse kodeeritud laul Suhte-naistekast on raamat õnneks kaugel, vahendades pigem kolme erakordse naise maailmanägemisviisi ja  nende kogemustest kristalliseerunud elutarkust. Kriisa äärmiselt aistiline kirjutusviis viib mõtted prantsuse "naiskirjutusele", écriture féminine'ile, mida on määratletud kui tungidel põhinevat "teise" keelt, mis mässab alistava sotsiaalse seaduse vastu. Kui Hélène Cixous leidis 1970ndail, et naistel on naiseliku kohta peaaegu kõik kirjutamata, siis tänaseks on see puudujääk küll hoolega tasa tehtud. Varjamatult, meeleliselt, kuid peenetundeliselt toob Kriisa esile kogu naiselike ihade ja tundmuste skaala.  "Mu neetud haistmismeel … selle mehe lõhn, janu selle lõhna järele. See oli otsustav" (lk 22).