Väikese Eesti riigi ainukene vara on tema kvalifitseeritud tööjõud. Loomulikult on võimalik mainida põlevkivi, metsade puuvarasid  või gateway positsiooni lääne ja ida vahel, aga viimane on juba sõltuv gateway positioonil olevate inimeste kvaliteedist. Ja kui inimkapital on ainukene majanduse arengut piirav tegur, siis selle hind on tõesti otsustav tegur. Juba nüüd on tööjõu hinna tähtsus selge välisinvestoride otsuste põhjal, aga tulevikus on kõige tähtsam töö hinna ja kvaliteedi suhe.  Kuidas arvestada tööjõu kvaliteeti? See pole ainult koolituse küsimus, sellega on seotud terve ühiskonna areng ja elu, seda mõjutab  terve infoühiskonna tase ja tõus. Mobiilide arv inimeste kohta pole ainukene asi, interneti kasutamise oskus ka ei ole kõikehõlmav arvestamise meetod, nii tähtsad kui sellised asjad ongi. Infoühiskonnas elamine 21. sajandi moodi on vanematele inimestele raskesti mõistetav. Arenemine ilma vana mõtteviisi piirava mõjuta on kindlasti palju kiirem.  Tööjõu hind on tõusnud ja tõuseb Eestis kiiremini kui mujal, aga tööviljakuse arengu tõttu pole konkurentsivõimalus veel oluliselt vähenenud. Järgmiseks  sajandiks on selline võimalus aga lõpuni kasutatud. Järgmisel sajandil on ka vana veneaegne tööjõud pensionil ja tehnoloogia "gap" lääneturuga kadunud. Kui tööjõud sellel ajal on konkurentsivõimeline, on hea, kuid ma ei usu, et olukord on nii hea, kui peaks olema. Neid inimesi, kes tulevad tööturule EL ajal on koolitanud õpetajad, kes ise on koolitatud stagnaajal. Ka rahvusvahelised kontaktid Euroopaga pole veel sellisel tasemel, kui nad peaksid olema. Kultuuriinimesed kardavad palju enam seda, et rahva oma  kultuur kaob rahvusvahelise surve all, aga ilma tugeva majanduseta pole sellest kultuurist midagi kasu.  Ajakirjanduse käitumine on vaid väike osa tööjõu kvaliteedist. Ajakirjandus pole piisavalt kompetentne, aga teiselt poolt on Eesti kõige vähem korrumpeerunud kõikide üleminekuriikide hulgas. Ka vähene korruptsioon on üks osa tööjõu kvaliteedist.