Siis saamegi tulemuse, kus keskkonna mõjuväärtus on pigem negatiivne ja pidurdav: orienteerudes kogu aeg keskmistele, keda on enamus, jäävad andekad lapsed igavlema ja vähevõimekad abitult rabelema, kuni käega löövad. Mõlemad kaotavad ajapikku õpimotivatsiooni, kuigi erinevatel põhjustel: ühed saavad ilma  pingutamata niigi, teised aga ei saagi saama, ükskõik, mida nad ka teeksid. Mida siis ette võtta? Sotsiaalse ühtluse printsiip toimib ju siingi: kummagi ääregrupi vajaduste rahuldamiseks vajaksid nad pidevat eri- või lisatööd, ning et eritöö jaoks suures klassis võimalusi ei ole, siis võimaluste piires oleva lisatööga need õpilased tavaliselt ei nõustu, sest see ei tundu neile õiglane. Tõepoolest, see paneb nad tegema rohkem, kui nõutakse klassis keskmiselt.