Mis aga Willigerode'l tõepoolest õige soojalt südamel seisis, oli eesti muusika edu ja tõus, mida ta oma kihelkonnas igapidi kosutas ja toetas. Aga jõudu ja võimalust mööda hoolitses ta ka üldiselt eesti laulu ja veel enam pasunamängu eest. Ta toimetas ise mitmed eestikeelsed laulukogud ja noodi­vihud: "Laulo salgokenne" ning "Meie omma laulo" 2. osas. Viimase teose nimega näitas W., et tal oli  püüdeks eesti kirjandusse soetada algupärast lauluvara. Kõigiti mõistetav, et ta oma jõudu pani rakkesse ka laulupeo töös.