Oeh.  Nii palju pilte. Viis sekundit ja uus meeleolu, uus elamus. Ja nii kuussada korda. Oeh. Pilte võiks veel niipalju ja nii kiiresti vaadata, kuid neisse sisse elamine oli küll titaanlik katsumus. Ilma sisseelamiseta ka aga kuidagi ei saanud. Sest pildid olid seda pingutust väärt. Ikka tõesti head pildid. Sedaet. Noh, käisime Looduse Aasta Foto-l Linnahallis. Hinges küll pärast natuke kriipis et minu piltidest ei pääsenud ükski mainimisväärseks. Ega asjaarmastaja ikka pääse proffidega samasse liivakasti.  A mis siis. Huvitav oli.    Koduteel käisime poes nosimist ostmas. Muuhulgas ka õunu. Kassas seisin mina rahakotiga maksmisvalmis ja naine toppis oste kottidesse. Kassapidaja keerutas õunakotti käes ja küsis siis, mis õunad maksid. Selle küsimusega pöördus ta naise poole. Mitte minu poole, kuigi seisin palju lähemal. Ju ta siis pidas iseenestmõistetavaks et kui mees ja naine koos poes käivad, siis naine teab õunte hinda, aga mees ei tea. Nojah. Tegelikult oli tal ju õigus.    Kodus olid  taevas sellised pilved.