Moodsa rahvuse ehitamine vajas nimetatud lahtiste võimaluste ajas paratamatult  mingit mudelit. Nagu eespool nägime, ei olnud Hurdale siin mõeldav traditsiooniline paikkondlik maarahvalik organisatsioon, mis oleks tõenäoliselt tähendanud talle teed tagasi. Hurda loomus oli orienteeritud teaduslikkusele ning tema kujunemispõlves pakkusid just kontaktid teaduslikult mõtlevate isiksustega (Alexander von Middendorff, ülikooliõppejõud) isiklikku vaimutoitu, teaduslikud seltsieluvormid (Õpetatud Eesti Selts) aga võimalikku mudelit argumenteeritud diskussioonil põhinevaks kooseksisteerimiseks  erinevate vaadete esindajate vahel. Paraku ei olnud viimane tee mõeldav varase rahvuseloomise faasis, kus sarnasele sihile vaatamata põrkusid ärkamisaegsete tegelaste erinevad poliitikad ja ambitsioonid. Just rahvuse ehitamisel võis kõne alla tulla Hurdale lapsepõlvest tuttav külakeskkondliku hernhuutluse mudel - ideelises kires valgustatud vennaskond, kes leiab oma teed keset inertset väljaspoolset vastuseisu.