Kõige tähtsam oli pillimäng tantsuks, kuid pillimuusika täitis külaühiskonnas muidki ülesandeid.   Meelelahutuslik pillimäng ja sageli ka tants kuulusid erinevate pühade ja pidude juurde. Samuti võis mängida igapäevaelus. Mõningate tööde juures, näiteks loomi karjatades, kasutati pille. Pärast päevatööd sülle võetud kannel aitas unustada mured ning ennast mõtetes esivanemate radadele või kaunimasse tulevikku laulda. 19.-20. sajandil hakati pilli mängima ka laulu saateks.  Mõningaid pulmakombeid (marsse, tantse) sooritati kindlasti pillimuusika saatel. Pillimehed olid pidudel (pulmas, kiigeplatsil jm)  väga hinnas. Pulmapillimees sai tasuks kindad, paelad, hilisemal ajal ka raha, viina ja õlut.   Koosmängu hakati Eestis laiemalt harrastama uue euroopaliku muusika leviku tõttu 19. sajandil. Varasemal ajal mängiti mõnikord kokku vaid torupilli ja viiulit või kahte viiulit. 19. ja 20. sajandil oli levinud viiuli ja kandle koosmäng, vahel lisandus lõõtspill. Ülemeelikus tujus lisati viisipillile saateks kõikvõimalikke naljapille, nagu näiteks luuavars, millega kraabiti tuhaga üleriputatud põrandat  või vaadipõhja.