Selle pealetungiva ristiusu vastu avaldavad teadlikumad eestla­sed  kirglikku viha. Mis usk aga neid endid kannab, jääb tumedaks. Siit on järeldatud, nagu oleks Metsanurga muinaseestlaste usk õõn­sad sõnad ja mänglev sofistika. "Kui asi tõesti nii oli, siis selle rahva hingeelus tõesti midagi oli mandunud ja ta küps oligi mustamantlimeeste müstikasse langema" (F. Tuglas, Looming, 1934, lk. 1200).