Nagu öeldud, ei ole ma tundnud Kaide Rätsepat isiklikult. Kuid kõige selle põhjal, mida olen temast kuulnud, ning osaliselt ka tema kirjutiste põhjal on mul tekkinud pilt Rätsepast kui vaimselt väga üksildasest inimesest, kui suurest üksiklasest. Kindlasti ei olnud ta üksi inimlikus mõttes  tema kõrval olid tema koguduste liikmed ja tema armastav abikaasa, kuid teadlasena, kelle seisukohad erinesid enamuse omadest, ja inimesena, kes taotles argisest täiesti erinevat tõelust (ja ma olen veendunud, et nagu Uku Masing, nii taotles seda ka Kaide Rätsep), ta lihtsalt pidi olema üksik. Suurte vaimulike isiksuste, eriti müstikute hulgas on olnud selliseid üksiklasi palju ning Tooma evangeeliumis, mis Rätsepa meelest kuulub müstilise kirjanduse hulka, ütleb Jeesus: Õndsad on üksiklased (logion 49). Meil ei ole küll mingeid kirjeldusi Rätsepa isiklikest müstilistest kogemustest, kuid tema tekste lugedes olen tabanud end ikka ja jälle mõttelt, et see, mis teda müstikale lähendas, ei olnud pelgalt intellektuaalne või teaduslik huvi, vaid teatud hingesugulus müstikutega. Nagu Uku Masing nii nägi ilmselt ka Kaide Rätsep müstikas teed, mis viib inimese välja tavatõelusest ja vabastab ta tema tervemõistusliku mina piiratusest. 21 Kuid need, kes sammuvad seda teed, on võõrad sellele maailmale ja seepärast ka üksi selles maailmas ehk tõeluses. Nende kohta kehtib see, mis Paulus (kes ka oli Rätsepa meelest müstik 22 ) on öelnud vaimuliku/vaimse inimese kohta: ta käsitab kõike, kuid teda ennast ei suuda käsitada keegi. See kehtib ka Kaide Rätsepa kohta: uurides meist ajas ja ruumis kaugeid kultuure ja usundeid, ulatus tema pilk kaugele aegade taha, jah, enamgi veel  ulatus koguni väljapoole aega ja ruumi ning nähtava maailma piiride taha, kuid ta ise jäi paljudele mõistetamatuks. Mõistetamatu on ta ilmselt paljudele ka tänapäeval, kuid mitte neile, kelle sihiks on Jumal ja teine maailm.