pidin ikka veel ühe mittehaakuva lisanduse tegema: minu arvates on kõige olulisem see, et  inimesed loeks. ka noored. et inimesed loeks, peab olema igasugust, sest maitsed on erinevad. seetõttu usun siiralt, et on väga hea, kui kirjutavad ka need, kellel emakeel oli koolis kasvõi "2″ - puhtalt seetõttu, et neil on jutustatada teistsuguseid lugusid, kui viiemeestel. nemad jõuavad teistsuguste lugejateni ja need, teistsugused lugejad on samuti olulised. lõpliku viimistuse jaoks on olemas toimetajad.  võtame (ikkagi, kiusu pärast! :P) näiteks muusika. britney spears ei pea viisi, aga kas  siiski on õigust öelda, et ta pole laulja? milleks teda siis üldse nimetada? artistiks? kas igasugune eristumine kõrgkultuurist on automaatselt labane, banaalne ja mõttetu, kui me näeme, kui suurt osa inimesi just see mitte-kõrgkunst kõnetab? kui paljud sellest aru saavad? jah, muidugi on kiiduväärne mõte püüelda selle poole, et inimesed oleksid üleüldiselt haritumad ja kultuursemad. aga mida rohkem pingutusi see nõuab, mida kitsamalt arusaadavaks see kultuur muutub, seda enam kaotab see huvilistes. ja see on  juba kultuuri, mitte inimeste probleem. mitte keegi ei saa sundida inimesi ennast harima, eriti mitte jõumeetodil.  toetan inimesi, kes otsivad võimalusi, kuidas jõuda nende inimeseni, kes veel ei loe, et ületada see vastumeelsus lugemise vastu ja kõigest ebaatraktiivsusest hoolimata päästa raamatud surmast. ja ma tõesti ei suuda mõista, mis kasu on harimatuteks matsideks tembeldamisest ja ideaalist kirjutada valmis ladinakeelne epopöa, mille otsa siis nälga ja unustusse kõngeda. mina, sina ja teie kõik  siin loete ju niikuinii, nii ei kao kunagi ära vajadus elitaarse kirjanduskunsti järele. aga mina tahaksin hoopis kirjutada selle esimese raamatu, mille mu IT-generatsioonist abikaasa kunagi läbi loeb :)