* Teen endale juustusaia ja Alo norib endale ka tükikse. Sööb ära, tahab  veel. A mul sai juba otsas. Seletan siis lapsele, et ei ole enam ja issi sai otsas ja olgu ilma. Laps lepib...  ja ilmub hetke pärast terve kilekotis saiaga, mille emme just poest tõi. Et näe, ei ole otsas!  Saab oma saialõigu kätte ja tänab viisakalt: issi Kaur aitäh!    * Alo laob Iida pliiatseid karpi. Püüab seejuures värve ära arvata. Ainus, millele pihta saab, on sinine. Näeb siis teist sinist pliiatsit ja seletab: kaks sinine! Issi, kaks sinine!    * Alo kritseldab miskit  paberile ja hüüab: issi ilus vaata!    * Neljasõnalised laused on igapäevased. "Emme istub tooli peale!" See on tegelt käskiv kõneviis: laps tahab, et emme istuks ja võtaks Alo sülle. Variant on ka "Emme istub tooli peale tahab".    * Käänamine tuleb. "Pühime pisarid ära" oli tänahommikune. Pisarid tulid sellest, et pudrupealse moosiga läks veidi aega...    * Moosi pudrust eraldamise kirurgiline kunst on ka väga selge.    * Jaatamine on popp, juba mõnda aega. Varem  oskas Alo väga oskuslikult ei öelda, aga jaatada mitte. Nüüd ütleb ta mõnusalt rõhukalt kas "jah" või "tahab". "Alo, tahad putru?" - "tahad." "Alo, kas läheme õue?" - "jah.    * Ei salli magajaid. Täna ärkas Alo enne meid, tõi mulle püksid ja särgi ja sokid voodisse - mis sa põõnad siin, issi! Üleeile jäi Kati diivanile magama, kell oli kesköö kandis, laps alles toimetas  (ja mina mängisin Ingridiga scrabblet), Alo käis muudkui Katit sikutamas: emme ärka üles! emme ära magab! emme püsti tahab!    * Sõidab osavalt mänguautoga (selline, millel ise peal istud ja jalgadega lükkad).    * Ronib osavalt kapi otsas, aknalaual. Teeb uksi lahti - lükkab tooli ukse alla ja ulatub nii lingini.    Saaks vaid köhast lahti ja lasteaeda tagasi :(