Augustinus ootab Faustust üheksa aastat ja lihvib muudkui omi küsimusi. Paraku vaikib ajalugu ta isa Fabritsiuse koha pealt. Justnagu teda poleksi olnud. Minu hüpotees on siis et A on tavaline oidipaalne poeg kes otsib ja modelleerib omale kasuisasid, mimeetilisi eeskujusid ja seda selleks et isa talle viimaks õlale patsutaks ja ütleks, tubli poiss, näe ma tegin ka omal ajal mõne asja valesti, oleksin pidanud sind vabaks laskma. Ja muud polegi vaja. Ja ega ole ka vahet kas see isa on veel elus või juba surnd. Pojad peavad selliseid dialooge oma isadega. Ainult Kaplinskis modelleerib oma isast omale kasuisa sest isa pole tal olnud ja vaevalt et ta teda näinudki on. Ei mäleta vähemasti. A ootab Faustust aga peale pettumust on tal kiire endale uus eeskuju leida. See on kriis, viimane saam enne iseseisvumist. Viimane suur eeskuju enne seda kui mees peab üksi Jumala endaga omad asjad ära selitama ja viimaks kahekesi jääma. Ja viimaks selles kahekesi jäämises ka üksi jääma.