Kõik hakkab viltu vedama juba esimesest kalapüügimõttest, sest iga endast lugupidav pokkerimängija on ju lugenud riiulitäie pokkeriraamatuid ning eeldab, et ka enne  kalaleminekut on iseenesestmõistetav tutvuda erialase kirjandusega. Siin aga on pilt täpipealt sama mis pokkeriraamatutes: esmakordsel lugejal võtab ühtmoodi silme eest kirjuks nii "Rope a Dope" kui ka "Pater Noster rakenduse" laadsete väljendite kokku veerimine. Lisame siia pokkeri poole pealt rikkaliku valiku lühendeid stiilis PFR, VP$IP, AF ning teisalt musttuhat erinevat landiliiki (huvitavamad nimed oleks vast vabinalant ja võdik või ka lihtsalt kummilutu) ja ongi käes esimene ühisjoon pokkeri ning kalapüügi  vahel - püsivust on vaja. Kes kohe alguses käega lööb ja asjade endale selgeks tegemisest loobub, ei hakka fishe püüdma ei pokkerilauas ega ka veteväljal. Siin komistasime kohe ka teise ühisjoone peale - eesmärk võimalikult palju kalu kinni püüda. Pokkeri puhul küll jutumärkides...