Igatahes selgus sinna jõudes muidugi, et tasuta üritus tahaks siiski hirmsasti annetusi saada (andsime vist vähem kui euro, mulle nimelt väljapressimine stiilis "ma kingin sulle midagi täiesti tasuta, aga kingi sina mulle nüüd raha" sugugi ei meeldi) ja kohe  peale sööki selgus, et nüüd peame me kõik kohustuslikus korras kirikusse minema. Ilmselt oleks andnud kõrvale viilida, aga Kairi tahtis seda hirmsasti näha ja mina polnud ka sellisel asjal kunagi osalenud, nii et läksime kaasa. Ühislaulmine meeldis Kairile hullult, aga minul hakkas üsna kiiresti igav, nii et vahtisin niisama ringi, suutsin Kairi oma podisemisega närvi ajada ("Kaua nad veel köhida kavatsevad?", "Ma kuulen väljast hääli… Seal vist ongi Paradiis!") ja tagatipuks panin veel kogemata ta juuksed  põlema. Küünlad, muide, olid tehtud nii, et taht oli läbi lõigatud, nii et küünlad hakkasid paar minutit enne palvuse lõppu kustuma. Odav trikk, aga visuaalselt päris mõjus.