Aja kulgemine on üks  paradoks ja aja tunnetamine veelgi suurem paradoks. Ma tean inimest, kellel sisuliselt äratuskella pole vaja, sest ta ärkab just siis kui ta seda magama minnes soovis. Endal on nii, et kui ärkan(ei pea silmas kordi, mil äratuskell äratab), siis tean üsna täpselt, et mis kell on. Vahel lausa 5 minuti täpsusega. Seega mingi bioloogiline kell peab meis ikka säilinud olema.  Mõned aastat tagasi oskasin põsesarna luu ära lõhkuda (õnnetus) ning tehti op. ja narkoosist välja tulles oli ajataju täiesti olematu.  Polnud õrna aimugi, kas möödas on 5 minutit või 5 miljonit aastat   Ma pole uurinud, et palju tänapäeval bioloogilise kella töömehhanismidest teatakse... arvan et vähe. Teadvusest ei teata vähemasti küll suurt midaga. Kes me oleme, kas üks miljardite neuronite loodud "mina" või hoopis spirituaalne "mina" või midagi kolmandat, neljandat, mille kohta isegi teooriad puuduvad?