Ohhh.. ma kohe ei teagi, kust alustada. Võtab ohkima, tõepoolest, seljataga on päris-mitte-tavapärane nädalavahetus. Võib-olla alustaks sealt, kus ma enam-vähem pooleli jäin - inglise keele riigieksam 2010. Ja umbestäpselt sama teed,  kust ta tuli, saadaksin ma ta ka väikeste vahepeatustega sinna tagasi. Ma ei viitsigi enam eriti sellest rääkida, et ta mingi überraske oli, sest sellest olete te kõik vist juba isegi aru saanud, aga minu meeletutut niuniud peate ikkagi kuulama. Või noh.. lugema. Ma olen ausalt ka niiii pettunud.. ja kurb. Ja natuke vihane ka. Sest ma lihtsalt ei mõista, mida kuradi värki need eksamikoostajad endale tõestada püüavad? Et ma ei ole inglise keele filoloog? No confuckingratulations, saite hakkama. Mitte et selle teadmiseks erilist peakuju nagu vaja ei olegi, aga see selleks. Kui ülehomme, suulisel, näiteks USA poliitilisest korraldusest või Kreeka majandusseisust rääkida tuleb, siis thumbs up ja kõik on okei, vähemalt olete jätkusuutlikud ja mingis võikas mõttes on see positiivne. Ei, mitte suulise eksami fucked up teemad poleks positiivsed, vaid hoopis nende initsiatiiv sama paska edasi toota.    Kui juba eksamilt ära tulles oli täpselt selline tunne, et esimene  vastutulija lendab suure kaarega lähimasse võpsikusse, siis olekski õhtust rumal midagi paremat loota olnud. Tüdrukutega kokku saades toodi lagedale lause, et: "Mul on tunne, et täna saab draamat." ja pean teile innukalt tõdema, et ega meie kõhutunne naljalt ei valeta. Sel õhtul(või siis pigem ikka ööl) sai minu jaoks ühest mu väga heast sõbrast üks ümmargune null ja selle numbri taas kasvama panekuks tuleks tal kuu ja tähed taevast alla tuua. Ma tean, et alkoholi on vahva süüdistada ja kõik jutud, aga kes ei tea, et viin on tarkade meeste jook, ei peakski seda tarbima. Eriti kui olla juba aastaid üle täiskasvanuea piiri.. mitte me ei räägi siin mingist teismeeas pubekast. Helis, sul on õigus, ma ei saa, tohi ega peagi talle pidevalt õiget suunda kätte näitama, sest on piisavalt pädev oma vigade ja valikute eest ise vastutama. Nii ta ongi, ma lihtsalt vihkan enda juures seda iseloomujoont, mis ei lase mul teist jätta, ehkki ma tean, et ta selle täieõiguslikult ära teeninud on. Sa tõid mu taevast alla. Neid kordi enam ei tule. Aga mis teha. Elu on kord juba selline. Ükski heategu.. te juba teate.. ei jää tõepoolest karistamata. Ja siis te räägite karmist, kuid õiglasest elust. Karm oli ta küll, ent õiglusest ei jälgegi. Ja see pole sugugi mitte esimene kord.    Halbadest asjadest saite te kõik nüüd vast isegi üledoosi ja olete mulle selle eest kindlasti gigatänulikud, aga äm riili sorri, oli piin seda kõike ainult enda teada hoida. Suulise eksamini.