Imelik aeg oli see meie isade ja vanaisade oma. Nii imelik, et häbeneme sellest rääkida nii nagu tegelikult oli. Osadel poistel ju vedas - sõja lõpp oli  silmapiiril ja nemad tagasi kodumaal, elusalt, pealegi Venemaalt. Ma ei tea, mis juhtus Magda kirjas mainitud "hüppesse" läinud Karli ja Aleksandriga edasi. Päris kodu oli ju nii ligidal, kuid väeosadest lahti ei lastud, sõda ikkagi. Mine tea, ehk ikka andestati seekord...   Paljudele Punaarmeest vabastatutele pisteti aga uuesti relvad pihku ja tehti neist hävituspataljonlased. Pidid ehk nemadki kontrollima teeliste, "kahtlaste" isikute dokumente. Ning ega siis keegi enam  teadnud, kes oma, kes võõras. Omad muutusid võõraks ja tihtipeale võõrad omaks.