Võim pealegi peaks tuginema ka geograafia, elanikkonna suuruse ja tooraine kasutamisvõimaluste inimvälistele teguritele. Võimalusega, et ka sellised tegurid nagu legitiimsus ja  inimkapital on olemas, lihtsalt ei arvestata ja mis võib-olla veel olulisem, isegi ei oletata, et üht konkreetset määrajat võiks eri aegadel hinnata erinevalt sõltuvalt käsutada olevast tehnoloogiast või erinevustest kuluarvestuses. On ilmne, et ex definitione ei saa eetilised piirangud etendada geostrateegilises mõttes mingit osa, ent on loendamatuid näiteid selle kohta, kuidas geostrateegia või majanduslikud eelised oleksid pidanud dikteerima ühe tee, aga riigi eliit (ja ühiskond) valis teise, toimides sel  moel geostrateegilistest kriteeriumidest lähtudes mõistusevastaselt. Väga hea näide on Tšehhoslovakkia 1945. aastal, mil majanduslikud ja võib-olla ka geostrateegilised huvid pidanuksid dikteerima tihedate sidemete säilitamise Saksamaaga: Tšehhi majandust ei olnud sõda kuigi palju puudutanud ja Saksamaa oleks võinud domineerida veel põlvkonna või kauemgi, rääkimata juba võimalikust pääsemisest kommunismi kütkeist ja vabanemisest Slovakkiast. Aga ei, mõte püsimisest koos Saksamaaga ei olnud mitte lihtsalt  võigas, vaid täiesti vastumeelne tšehhide valdavale enamusele, nii eliidile kui ka rahvale.