Siinkohal oleks aga ehk sobiv ära tuua veel üks arvutus. Nagu ma juba täheldasin, ei paikne suvise ja talvise päikeseseisaku tõusupunktide asimuudid mitte idakaare suhtes sümmeetriliselt, vaid vastavalt idast 51º37′ põhja ning 47º10′ lõuna pool. Kuivõrd minu teooria aluseks on see, et kevadise ja sügisese võrdpäevsuse ajal tõuseb päike täpselt idast, asimuudil 90º (vaata Menkaura püramiidi teetammi), siis ei ole ma seni käsitlenud võimalust jagada suvise ja talvise pööripäeva  päikesetõusude asimuutide vaheline nurk neljaks võrdseks osaks. Kuid siinkohal oleks ehk siiski otstarbekas seda võimalust korraks vaadata, sest umbes niisugust võtet kasutades on tulemuseks meie tavakalendris paiknevad kevadine ja sügisene pööripäev.  Niisiis. Kui suvisel pööripäeval (21. juuni 2004) tõuseb päike asimuudil 38º23′ ja talvisel pööripäeval (22. detsember 2003) 137º10′, siis on nende nurkade vahe 98º47′. Kui see tulemus neljaks võrdseks osaks jaotada, saame me numbri 24º41'45".  Seega paikneb suvise ja talvise päikesetõusude vahel asimuut 87º46'30", mis vastab kuupäevadele 21. märts (2004) ja 21. september (2004) ehk siis praktiliselt tavakalendri kevadisele ja sügisesele pööripäevale. Suve algust ja lõppu tähistaks niisugusel juhul asimuut 63º04'45" ehk 24. aprill (2004) ja 18. august (2004) ning talve algust ja lõppu asimuut 112º28'15" ehk 17. veebruar (2004) ja 26. oktoober (2003).  Aga nagu juba öeldud, ei ole mul plaanis neid kuupäevi eraldi käsitleda, seda enam, et  erinevused eelnevast skeemist on vaid 1-2 päeva.