Istun oma pisikeses toas põrandal, ainsal vabal lapikesel, mis pole kuhjatud kastide, jõulupaberite, kilekottide, Eesti maiustuste (aitäh emme ja Sandy!) ja igasuguse kahtlase prahi alla. Juba ammu pole olnud aega, et koristada. Istun siin ja kirjutan. Vasaku käe peopeses on plaaster, vasakul põlvel marrastus ning  paremal põlvel jubedam sinikas, mis end tunda annab, kui kõnnin. Niisiis hommikul oli rattasõit. Peab mainima, et naisoo esindajate osakaal rattasõitudes kahaneb kiiresti. Mitte ühtegi sookaaslast, aga see ei täheda, et lõbus poleks olnud. Suutsin alles Northwoodis olles ühes kurvis külje maha panna, aga ma ei lasknud end sellest segada. Sõime lõunat ühel jalgpalliplatsil Watfordi lähedal, mille eelmisel korral Christina järgi ristinud olime. Lihtsalt sellepärast, et viimati oli ta viimane, kes sinna jõudis -  nii umbes 10 minutit teistest hiljem ja me tahtsime talle sellega heameelt teha. Jukerdasime ühe megasuure linguga. Ühel hetkel kui olin parasjagu teisi filminud ja nende üle veidi itsitatnud tuli Jamie "heale" mõttele. Miks mitte Maria lingu sisse mässida. Pistsin jooksu. Jamie ja Andy jooksid mulle järgi, kummalgi lingu üks ots käes. Ben tahtis vist midagi minu kaitseks ette võtta, sest kuulsin, kuidas Jamie mu seljataga hüüdis: "Ben, this is not your battle!!". Nojah. Nad püüdsid mu kinni ja hõiskasid  et said eestlase kätte ja et sellest peaks tegema rattasõitude traditsiooni - et püüa eestlane kinni!. Kahjuks (või õnneks) olid mõlemad fotokad parasjagu minu käes, kui jooksma pistsin, nii et see sündmus jäi visuaalselt talletamata. Väga naljakas oli. Kuid minu ja Beni katse Jamiet kätte saada ei lõppenud nii hästi.  Poole neljaks pidin jõudma Fairfieldi kogudusse Northwood Hillsis, sest seal on täna õhtul Christmas Bash - mitme koguduse noorte ühine jõulupidu, mille jaoks ettevalmistusi tegema  pidime. Avastasin end ühel hetkel täiesti üksi suures majas, kus varem ainult korra käinud olin, papp-torukübarate iga valmistusetapi jaoks näidiseid tegemas. Teised olid kõik läinud kuhugi midagi tooma vms. Fairfieldi kogudus ei ole sellises kirikuhoones nagu Emmanueli kogudus, kus töötan, kuid see on mõnus ja hubane. Isegi siis, kui seal täitsa üksi olema pean. Suurte akende taga sõitsid metroorongid mööda. (Keskusest kaugel pole kõik metrood maa all.)  Jaa, Jamiel oli õigus selle arrive, survive,  Christmas - die koha pealt. Pean hoolikas olema ja vara magama minema, et ma ikka vastu pidada jaksaks. Mitte, et ma metsikuid ületunde teeks. Lihtsalt töö on mitu korda intensiivsem ja korralikuunerütmi omamine mitu korda tähtsam. Kuid 9. detsembril tegin oma viimased jõuluostud. Kõik kingitused on pakitud va piiblivutlar Christinale, mille jaoks mul veel üht tokki lõnga vaja läheb, aga lõng peaks esmaspäeval kohale jõudma. Olen päris palju asju internetist ostma hakanud. :). Ja kõik toiduained 6 erineva  küpsisesordi jaoks ostetud. Kolmapäeval läheb metsikuks küpsetamiseks. Ainult koristada pole jõudnud, Viimastel päevadel olen lihtsalt voodisse kukkunud.  Aga jõulutunne on rohelisest murust hoolimata kohale jõudnud. Ning nüüd kus tean, et 3-8 veebruari kodus veedan, olen suurest koduigatsusest ka üle saanud. Detsembri algus oli päris nukker. Igatsesin pere järele ja vahukoorega hommikukohvi järele ja pannkookide järele laupäeva hommikul. Ma pole siin veel kordagi laupäeva hommikul pannkooke teinud, sest  tavaliselt pole lihtsalt aega. Nüüd ootan jõule ilma nukruseta. Kavatsen Exeteris Inglise jõule nautida ning enne seda tulevad tädi Anu juures Eesti jõulud ka. Shallallallalaaa!!! :)  Nüüd tuba koristma ja siis jõulupeole :)