Oluline on valgustuslik funktsioon: tihti on esseistlike artiklite järel  korralike viidetega soovitava (kasutatud?) kirjanduse nimekiri. Valgustuslikud esseed pole aga mitte kooliõpetajalikult didaktilised, vaid subjektiivsed vaatenurgad, mis ei pretendeeri ainutõele - neid on huvitav lugeda ka inimesel, keda enam valgustada pole vaja. Nt. "Kummardus Marcus Aureliusele" (96/10) essees on paljud ajaloolised faktid peidetud ridade vahele, eelduste ja iseenesestmõistavustena, neist algab essee. Last but not least: esseed pakuvad peale hariva aspekti ka esteetilisi elamusi.