Ei teadnud seda muidugi ka mees, kes tol planeedil ühes tehases keemikuna töötas. Nagu tuhanded teisedki keemikud, nii astus temagi ühel hommikul tavalisel ajal oma laborisse, tõmbas valge kitli selga, kaitsekindad kätte ja istus laua taha, et eelmisel päeval pooleli jäänud katseid jätkata. Samas helises aga telefon. Rutakalt sirutas mees käe telefoni poole, kuid oh õnnetust!, ta ajas terve rea erinevate vedelikega täidetud katseklaase ümber. Silmapilk segunesid vedelikud laual ja see, mida  keemik nüüd nägi, sundis teda juba haaratud telefonitoru hargile tagasi asetama. Imede ime oli sündinud! Hallil lauaplaadil voolasid ja nõrgusid üle serva põrandale kirkad nired - roheline, punane, sinine, kollane, pruun… Vaene keemik! Ta polnud oma elus näinud midagi nii ilusat.