«Su minevik on olnud rahutu, täis veriseid taplusi ning alatut reetmist. Ükski inimlik madalus ei ole sulle võõras. Su hing on kantsiks süngetele mälestustele, mis sind eales maha ei jäta. Sa oled oma sõjateel näinud nii palju kannatusi, et kaasinimeste valu jätab sind ükskõikseks. Seepärast oled sa alati üksi, nii üksi, et sa isegi ei oska enam loota kedagi enese kõrvale. Sa ei peatu kusagil küllalt kaua, et seda kohta koduks  nimetada, igavene rahutus ajab sind üha edasi, sa hüppad taas sadulasse ja sõidad, ilma et sa isegi teaks, kuhu ja mispärast ning millal sa kord taas peatud. Su sihitus on su eesmärk. Sinna, kust sa läbi oled rännanud, jääb maha õnnetus ning su nime tuletatakse needes meelde...»