Meie veest vabadel kaevuraketel kaevukatuse all talvituvad aastaid nahkhkiired. Kuna kaevu oli vaja enne külmi veidi katta, tekkis  vajadus nihutada ka üht talveunes olevat nahkhiirt. Enne seda tõi abikaasa ta korraks pilditegemise tarvis tuppa. Ei tahtnud tema und valguse ja soojusega eriti segada, seepärast on pildid tumedad.  Et ma neist peale hirmu-ja õuduslugude eriti midagi ei tea, otsisin nende kohta veidi teavet, aga seda on eestikeelses internetis ikka väga vähe. Sain teada, et nahhiired kuuluvad käsitiivaliste (Chiroptera) hulka. Käsitiivalised on lendavate imetajate selts. Käsitiivaliste esijäsemed on arenenud tiibadeks.  Pikenenud kämbla-ja sõrmeluude vahel asub keha külgede ja tagajäsemeteni ulatuv õhuke nahk, mis moodustab külglennuse. Osal liikidest on ka saba ümber paiknev sabalennus. Käsitiivaliste fülogeneetiline rida on pikk ja segane ega anna minusugusele võhikule ka erilist infot. Oma üht või kaht poega kannavad nad beebieas enda seljas. Nii, et siis lendavad loomad???  Enamik käsitiivalisi on putuktoidulised, kuid leidub ka puuviljadest ja verest toituvaid liike.  Eestis elab 11 liiki käsitiivalisi. Kõik  nad kuuluvad sugukonda nahkhiirlased(Vespertilionidae), kellest meil talvitub 7 liiki.  Kes meil siin elavad, ei õnnestunudki mul teada saada, sest need määramise tunnused on minu jaoks väga umbmäärased. Pole ju võimalik ka neid erinevaid liike võrrelda, et aru saada, on ta nüüd suurem või karvasem kui teine liik.  Oleme nendega kokku puutunud augustis. Kui pimedatel õhtutel kauem väljas istuda, on võimalik jälgida ja tajuda nende hääletut lendu. Midagi hirmsat nad küll endast ei kujuta. Kui  ootamatult nende lennuteele sattuda, siis võib vaid mõni nõrganärvilisem külaline veidi ehmuda.