Järjekordselt olin etendatava näidendiga vähe kursis. Kui vaid see, et tean Stoppardi teostest kajastuvat aja ja ajastutega mängimise lembust, tuntud ajaloo- ja kirjandustegelaste lugude lahti harutamist ning filosoofia igavikuliste teemade käsitlust kaasaegses võtmes. Lisaks olen väikesest saati armastanud ümiseda "Minagi olin Arkaadia teel...." viisikest ja oskan umbes nimetada kes Linnateatri lavalaudadel Rohumaa "Arkaadias" kunagi mängisid. Sellega asi  ka piirdub, järelikult oli taaskord väga põnev olla täielikult haaratud tuntud, kuid sisu poolt võõrasse lavaloosse. Näidend ise juba tingib kahe ajaperioodiga mängimisel ja vähehaaval ajaloo uurimise temaatikaga huvitava ja kärsituks tegeva uudishimu. Nii et kogu sisu ja tekst oli pinev ja hea.