Moraal muudetakse muidu aga individuaalala spordiks kus tuleb progresseeruda ehkki kogukonnana tuleb olla kaasosaline selles mida iganes kogukond ette võtab ja seda hääks kiita. Sest kogukond pühitseb kurja hääks. Tavaelus on küll ka see individuaalsportlik edenemine enamjaolt  soovmõtlemine mis on sõnas ju kena aga mida praktikas enamjaolt ei ole. Pühitsust progresseeruvat nimelt. Ja kui ongi midagi siis selle teeb siinsamas tuhat korda tühjaks teiste üle otsustamine ja osalemine kogukondlikes lintsimistes. Ja siis saavad nood moraalsed individuaalsportlased omavahel kokku ja kutsuvad oma kogu ette teisi individuaalsportlasi ja hindavad nende sooritust. Ma õppisin selle kiiresti ära nagu öeldud, esimeses kirikus kes see veel süüdimatu kogukondliku protsessina toimis. Teises kirikus on aga  asi märksa organiseeritum ja sanktsioneeritum ja säätum. Aga ka seal osalesin ma nagu innukas Saulus esimesena teiste üle otsustamistes igast laudade ja komiteede liikmena. Ehk küll süüme hakkas juba vaikselt märku andma. Ja ma ei osanud ega tahtnud seda ka ajalooliste argumentidega vaigistada ega vaikima sundida nagu traditsionalistid teevad ja mu hea sõber traditsionalist teeb. Et nii on ikka tehtud ja vahel peab ju ehkki ei tahaks sest muidu ei saa. Jne.