Ajakirjas Science tutvustatud Lübecki ülikooli teadurite eksperimendid näitasid, et õppimise käigus roosilõhna nuusutamine ning samale lõhnale allumine hiljem magamise ajal parandab omandatu hilisemat meenutamist.  Jan Borni juhitav uurimisrühm lasi roosilõhna ruumi, kus grupp vabatahtlikke  üritas meelde jätta ümberpööratud kaartidel kujutatud objektide asukohta.  Pooled katsealustest allusid samale aroomile ka magamise ajal ning järgmisel päeval selgus, et kui "roosiund" maganud suutsid meenutada keskmiselt 97% objektide asukohta, siis kontrollgrupi liikmete tulemuseks jäi vaid 86%.  Uurijate sõnul toetab leid laiemalt pooldatavaid teooriaid selle kohta, kuidas mälestused une ajal tekivad ning kinnistuvad.  Teadlaste hinnangul mängib mälestuste tekkes võtmerolli hipokampuse nimeline ajupiirkond, kuhu kuhjatakse enne pikemaajalist säilitamist meie poolt reaalajas ning lähiminevikus kogetu või õpitu.  Magamise ajal need mälestused "reaktiveeritakse" ja saadetakse ajukoorde.  Lõhnadel on teadaolevalt hipokampuse töövõimele positiivne mõju ning Borni töörühma arvates aitab lõhn vallandada magamise ajal toimuvaid "reaktiveerimise" protsesse, muutes sel viisil  püsimälestuste tekke tavalisest efektiivsemaks.  Lihtsalt roosilõhnases ruumis magamisest ei ole aga õpitulemuste parandamisel paraku erilist tulu, sest võtmetähtsusega faktoriks on antud juhul aroomisignaalile allumise täpne ajastatus.  Katses osalenud vabatahtlikele tekitati roosilõhna impulss ajal, mil nende aju viibis sügavas, nõndanimetatud madalalainelises (Slow Wave Sleep - SWS) unes, mil hipokampus päevaseid kogemisi "taasesitab".  Enamike unenägude tekkeajaks oleva une aktiivse REM-faasi (rapid eye movement - REM) ajal roosi nina alla surumisel ei olnud aga mälestuste kinnistumisele mingisugust mõju.  Saksamaa teadlaste katse kordamise kodustes tingimustes muudab keeruliseks tõik, et inimene harjub lõhnadega väga kiiresti, mistõttu tuleb aroomimõjurid "sisse ja välja lülitada" täpselt õigel ajal ning lühikese perioodi vältel.  Paraku selgus  eksperimenteerimise käigus seegi, et sama roosilõhna nuusutamine järgmisel päeval varem õpitu meenutamise käigus katsealuste testitulemusi märkimisväärselt ei parandanud.  Uneasjatundjate sõnul ei ole antud uuringust vähemalt esialgu õppuritele praktilist kasu ning parimaks viisiks päeva jooksul omandatu paremini kinnistada on endiselt selle ülekordamine enne voodisseminekut ning korralik ja pikk ööuni.  2006. aastal teadusajakirjas Nature tutvustatud uuringus näitas Borni uurimisrühm, et mälu on võimalik parandada ka mõjutades magamise ajal aju nõrga elektrivooluga.  Tookordsete katsete käigus paluti 13 meditsiinitudengil enne magamaminekut meelde jätta 46 sõnapaari.  Katses osalenute pea külge kinnitati neli elektroodi  ning nende SWS-unes olles mõjutasid teadlased magajate aju nõrga elektrivooluga viis korda viie minuti vältel.  Kui "elektrivabalt" maganud kontrollgrupi liikmed suutsid järgmisel päeval meenutada keskmiselt 39,5 sõnapaari, siis "elektrifitseeritud" ajuga tudengite sama keskmine tulemus oli 41,2 sõnapaari.  Nii lõhna- kui ka elektrikatse puhul aitasid mainitud mõjurid parandada vaid visuaalsel teel omandatud infol põhinevaid mälestusi ning käelisel tegevusel baseeruvat oskusmälu need ei parandanud.  See näitab uurijate hinnangul, et erinevat tüüpi mälestused tekivad ja kinnistuvad ajus erinevate protsesside teel.