Teisalt viitavad nii Kenderi isiksus kui ta looming tihedatele seostele sellesama kirjandussituatsiooni ja laiema  ühiskondliku kontekstiga, millest ta end eristada püüab. Näiteks eelmainitud "Maalehe" intervjuus, põhjendades oma mittekuulumist Kirjanike Liitu ("Ma ei saa kuuluda organisatsiooni, kus on nii palju inimesi, keda ma põhimõtteliselt põlgan"), tunnistab Kender siiski poolkogemata, et tal poleks midagi selle vastu, kui teda kirjanikuks peetakse: "Aga suvel oli mul väga hea meel, kui Mati Unt kirjutas Sirbis, et selles nädalas oli kaks positiivset uudist: üks oli see, et lapsed läksid kooli, ja teine, et  kolleeg Kender veetis öö soolaputkas. Unt ütles kolleeg! Vaat see mulle meeldis. Siis tundsin ennast hästi. Siis tundsin, et ma kuulun kuhugi." (Suviste 2001.) Seega võiks küsida, kas see sõltumatus on näiline, illusoorne, või hoopis teadlik (müügi)strateegia teatud eesmärkide saavutamiseks?