Ma hakkasin vaikselt ärkama. ümberringi oli valge. See ei olnud  haigla. Rääkimata sellest ma polnudki mingis ruumis. Oli lihtsalt valge. Ma tõusin püsti. Ma ei tundnud põrandat ega mingit maapinda oma jalge all aga ometigi ma millelegi toetusin.  Kogu valu ja haavad mis ma olin saanud, olid läinud.  See koht tuli mulle tuttav ette. Ma tean. See on elu ja surma vaheline ruum kust saab veel valida kas lähed tagasi maapealsesse ellu või siis sured täitsa ära. Continue reading  →