Sotsiaalteaduse maine on Eestis omandamas negatiivset hoiakut. Teadagi kes on loonud Tallinna Ülikooli sotsiaalteadlaste aprillimässu aegsete sõnavõttude põhjal sotsiaalteadlase tüüpkuvandi vasakpoolsest Venemaad armastavast intelligendist, kes ei tea, mis elu on, nutab taga nõukogude aegu ning on rahvusideoloogiliselt ebakindel kui mitte vaenulik element. Tüüpkuvandi mõju all unustame ära, et nõukogude tüüpi ideoloogiline ühiskond vihkas  sotsiaalteaduseid patoloogiliselt ja see suhtumine on osaliselt üle kandunud post-sovetistlikkusse Eestisse. Ühelt poolt on see seotud tõsiasjaga, et sotsiaalteadused on aidanud võimendada ühiskondlikke probleeme, millest on mugavam mööda vaadata. Teisest küljest võib täheldada lõhet sotsiaalteaduste ja sotsiaalteadlaste vahel, kus viimaste kvantitatiivne tase ei võimalda konkureerida ühiskonna arenguks nõutava kvalitatiivse tasandiga.