Sõna juurde tulles - Saksamaal viidi hiljaaegu leerilaste seas läbi uurimus, millest selgus, et nad peavad jumalateenistuse kõige igavamaks osaks jutlust. Millest see Teile kõneleb?  Olen juba poisikesest peale kirikus käinud ja huviga kirikusse suhtunud. Luterlasena olen ma harjunud kõige tähtsamaks pidama nimelt jutlust ja küll on suur rõõm kuulda, kui kirikuõpetaja räägib tarka juttu heas keeles. Võib-olla pole jutlustajad tasemel?  Üks mõte on mind mitu aastat vaevanud ja nüüd olen ma sellele aja jooksul ka sõnastuse leidnud. Me ei mõtle üldse selle peale, et nõukogude ajal viidi läbi väga põhjalik ajupesu. Ja selle mõju kestab siiamaani,  avaldudes eeskätt ateismi levikus. Ateism on inimekonna ajaloos ikka esinenud, aga mitte kunagi domineerinud, nüüd on hakatud seda pidama normaalseks. See on nõukogude aja pärand.  Inimene võib olla suur isamaalane, eesti ja maailmakultuuri edendaja ja sealjuures ateist. See on olnud ka varem mõeldav, aga siiski väga erandlik. Sellist nimest, kes ütleb, et tal pole küll usu ja usklike vastu midagi, kuid isiklikult on ta ateist, pean mina küll väga rumalaks. Muidugi võib mu seisukoht imestust tekitada, aga ma  pean oma seisukohta loomulikuks, seda ka Euroopa ja Eesti kultuurikontekstis.