Teine põhjus: Riigi juhtkond koosneb isikutest, kes väidavad, et nad teavad, mis on teadus, haridus, majandus, poliitika, kultuur, inimene, ühiskond jne, ent tegelikult neil ühiskonna-alast ettevalmistust ei ole ja nad ei tea peaaegu mitte midagi tunnetussüsteemist, kommunikatsiooni- ja interaktsioonisüsteemist, dispositsioonide süsteemist ega millestki muust, mida peaks teadma. Põhireegliks on selles mängus, et keegi ei tohi seda (mida kõik teavad) valju häälega välja öelda. Selleks, et teadus etendaks juhtimises, valitsemises, haldamises ja sidustamises mingit reaalset osa, oleks vaja juhtkonnal mitte ainult teada, vaid ka osata oma teadmisi kasutada ja aru saada oma ja teiste tegevuse tähendusest. Selles, milline olukord praegu valitseb, võib igaüks veenduda, kui ta palub kedagi neist (näiteks Ene Ergmaad või teisi "tipptegijaid") selgitada eespool nimetatud fenomenide koosseisu, struktuuri ja funktsioone, geneesi ja dünaamikat või ühiskonna funktsioneerimise, muutumise ja arengu objektiivseid ning subjektiivseid tegureid. Küsijal tuleb siis häbi pärast silmi peita. "Meri põlvini" -stiilis tegutsema harjunud vastajatel jääb agressiivset reipust seejuures arvatavasti ülegi. Milleks sel juhul ühiskonnateadus ja ühiskonnateadlased?