Eduka sotsiaalse suhtluse aluseks loetakse enesevalitsemist. Inimene kui sotsiaalne olend ei peaks hakkama saama ilma enesevalitsemiseta. Ja ometi suunavad igasugused psühhiaatrid ja terapeudid meid oma tundeid, emotsioone ja mõtteid avalamalt ja julgemalt väljendama, sest neid  endasse kogudes ja peites lähevad inimesed lihtsalt hulluks, langevad depressiooni, ei saa eluga enam hakkama. Kust läheb siis piir ennastsäästva enesevalitsemise ja sotsiaalse edukuse vahel? Mina ei tea.