Väga võigas ja hea on vulgaarsusteemaga kokku kõlksuv lõpustseen, kus Humbert tapab Clare Quilty, oma kunagise rivaali, keda Lolita armastas ning kelle juurde ta Humberti juurest põgenes. Seal on kõike, verd, mille tomatipastases päritolus pole kahtlust, toas, kus «kunstnik-kirjanik» elab, on kokku kuhjunud kogu maailma halb maitse, küllap on siin peidus ka kõik need  lutsikommid ja lõuatugevdajad, mille suus klõbistamisega Lolita oma aega veetis ning Humbertit närvi ajas (!).