Kaitseväesisese juhtkonna kvaliteet on paranemas seoses sellega, et üha enam punaarmee "kultuurist" läbiimbunud ohvitsere läheb erru ja neid asendavad Eesti Vabariigis võrsunud ja vabas maailmas väljaõppe saanud ohvitserid. Täielikust paranemisest on asi aga veel  kaugel. Kõige täbaram ja Eesti julgeolekule kardetavam on olukord kaitseministeeriumi ja kaitseväe kõrgeima juhi, presidendi tasandil. Meie riigi poliitiline olukord on korduvalt upitanud kaitseministri toolile ebakompetentsed, saamatud poliitikud. Antud olukorras on täiesti realistlik võimalus, et mõni tulevane kaitseminister soosib oma meelsuse tõttu meie vaenlasi, on šantažeeritav või otseselt vaenlase teenistuses. Hoiatusena võib võtta endise kommunistliku partei teenelise propagandatöötaja Raivo  Palmaru määramist Eesti Vabariigi kultuuriministriks. Sellise tegelase kultuuriministriks määramist võib pidada pigem tragikoomiliseks kui Eesti julgeolekut ohustavaks, aga kindlasti on tunduvalt rohkem põhjust nutta kui naerda. Presidendi tasemel on meil juba äärmiselt kurvad kogemused. Lennart Meri Eesti-Vene lepingutega Eestisse põlistatud 20 000 punaarmeelast ja 2 000 endist Nõukogude Liidu julgeoleku töötajat, lisaks 10 000-le varem Eestisse jäänud punaarmeelasele, on viinud Eesti julgeoleku hävingu piirile,  võimendanud Eestis paikneva viienda kolonni tõsiseks, kardetavaks ohuks Eesti püsimisele riigina, kus eestlased on peremehed, ja paigutanud Vene Föderatsiooni Trooja hobuse NATO piiridesse.