Selline arusaam polnud aga sugugi valdav, pigem harvaesinev; samuti polnud koguduste kokkutulemiste pilt säärane, nagu siin  Apostlite tegudes raamatus kirjeldatakse. Pilt oli küllaltki kirev, kasvõi sellessamas Jeruusalemmas esines kaks põhivoolu: helleenid ja juudakristlased; viimased pidasid endastmõistetavaks, et kristlaseks saamiseks on vaja ikka ümber lõigata jms. Kahe peavoolu kõrval koosnes kogudus nn kolmest sambast, Jeesuse lähikondsetest: vend Jaakobusest (kutsutud ka Jaakobus vanemaks), Johannesest (üks evangeliste, Jeesuse noorim õpilane, kelle Jeesus määras ristil olles oma ema eest hoolitsejaks) ja Peetrusest,  õpilasest, keda Jeesus nimetas just selle nimega, mis tähendab "kalju".    Jaakobus esindas konservatiivset suunda ning nägi juutlike tavade (sh ümberlõikamine) edasikestmise vajalikkust; Peetrus kõigub siia ja sinna ning saab korra Pauluse käest võtta oma kõikumise pärast;    Johannes kaldub enim ehk müstikasse - teda on piibliteadlased pidanud kõige "gnostilisemaks" (millest kujunes hiljem sõimunimi valeõpetajate pihta). Vaidlusi ja erimeelsusi oli mitmel pinnal (mõiste "kristlased" tähendab  ju "messiaanlust" - ja juba messiaootuse pildid olid nii erinevad; esikohal Taaveti sugune poliitiline vabastaja), ka eelmainitud Jeesuse tagasituleku ootus.