Tervis Plussile on tulnud päris palju murekirju, eriti viimastel kuudel. "Mis mul viga on? Palun aidake?" küsitakse kirjades. Vahel on analüüside ja uuringute paberidki kaasas. Ühelt poolt see  rõõmustab toimetust, sest tunneme, et lugeja usaldab meid. Vahel kirjutaja ei ootagi vastust - soovib ainult jagada oma muret. Meile kirjutatakse enda ja oma lähedaste kõige intiimsematest asjadest, usaldades toimetusele nii oma nime kui ka aadressi. Meiega jagatakse väga keerulisi ja valusaid perelugusid. Kirjutatakse rasketest ja piinlikestki muredest, näiteks et täiskasvanud inimene pissib öösel voodisse.Kirjutatakse nii piinavast anoreksiast kui ka ülekaalust. Mitu korda on kirjeldatud oma depressiooni,  enesetapumõtteid. Teinekord on juba kirja stiilist ja viisist tunda, et inimesel on psüühilised probleemid. Eks hüpohondrikudki on kirju saatnud, kirjeldades kõiki oma 27 või enamat haigust ja sarjates arste (ärakirjad on läinud prokuratuuri jm). Aga teiselt poolt teevad need kirjad toimetuse murelikuks ja abituks. Miks peab inimene toimetusest abi otsima? Alati on väga valus lugeda kellegi rasketest ja seletamatutest tervisehäiretest. Kuid liiga tihti kumavad kirjadest läbi ka suhtlemisprobleemid: kas pole  patsiendile piisavalt selgitatud haiguse olemust või pole talle ausalt öeldud: me ei tea, mis teil viga on või praeguste teadmiste juures me ei oska teid ravida. Ei saa salata, et vahel on ka inimesed ise uskumatult abitud - piisaks paarist kõnest mõnele infotelefonile, et leida sobiv nõuanne, spetsialist või raviasutus. Tervis Pluss püüab omalt poolt teha kõik, et pakkuda meiega jagatud muredele ka lahendust. Paljud lood ongi alguse saanud lugejate kirjadest. Kahjuks pole meil võimu kedagi konkreetselt  terveks ravida. Millega meie aidata saame? Eelkõige sellega, et otsime ja jagame positiivseid kogemusi. SIRJE MAASIKAMÄE, Tervis Plussi peatoimetaja