Ajakirjas Proceedings of the National Academy of Sciences sel nädalal avaldatavast uurimistööst selgub, et inimese poolt ta elupiirkonnas joodud kraanivesi jätab ta juustesse spetsiifilise jälje ning antropoloogid ja kriminaaluurijad saavad seda infot kerge vaevaga oma huvides ära kasutada.  Meie küüned, luud ja juuksed ning tegelikult kogu organism jäädvustab pidevalt keemilist infot selle kohta, mida me sööme ja joome.  Arheoloogilistel väljakaevamistel leitud luude uurimisel on seetõttu võimalik kindlaks teha, kas nende kaugetel aegadel elanud omanik oli paikse eluviisiga või rändas palju ringi ning sama meetodit on kasutanud ka mõrvauurijad, kes saavad nii kindlaks  teha, kus võis tundmatu kuriteoohver elada.  Juuste uurimise eripäraks on asjaolu, et need kasvavad pidevalt ning ühes juuksesalgus võib olenevalt selle pikkusest olla talletatud mitme aasta info inimese ringiliikumise kohta.  Värske uurimistöö autor, Utah ülikooli bioloog James Ehleringer selgitas, et kui luid uurides saab tulemuseks pika aja keskmised andmed, kuna luuinfot kirjutatakse aegamisi ümber, siis juukseandmed tekivad pidevalt ning kui need on kasvava juuksekarva näol juba kord  talletunud, siis need enam ei muutu.  See asjaolu aitab uurija sõnul kindlaks teha inimese geograafilist minevikku ning kuigi isiku täpset elukohta ei saa tavaliselt 100%-lise kindlusega välja selgitada, aitavad sel viisil kogutud andmed ometi oluliselt võimalikke variante kokku tõmmata.  Enamik kraaniveest pärineb sademetest ning kohaliku vihmavee "isotoopne näpujälg" varieerub piirkonniti suuresti.  Raskemad isotoobid (näiteks deuteerium ja hapnik-18) kipuvad pilvest "välja sadama" esimeses järgus, kuna need kondenseeruvad kergemalt.  Ookeani või mere kohal tekkivad pilvemassid kaotavad seega enim raskeid isotoope rannikualadel ning raskete isotoopide osakaal on jällegi madalam sisemaal ja külmema kliimaga piirkondades.  Enamiku meie poolt tarbitavast vedelikust moodustab kohalik vesi, ent loomulikult tarbivad inimesed ka  teistest piirkondadest toodud toitu ja jooki.  Ehleringer ning ta kolleegid alustasid oma uuringut eeldusest, et enamikel inimestel on sama tüüpi "globaalne dieet" ning soovisid välja selgitada, kas nad suudavad juustest "välja peilida" sinna samuti ladestuva piirkondlikult spetsiifilise keemilise jälje.  Uurijad kogusid juukseid erinevates Ameerika Ühendriikide linnades asuvatest juuksuritöökodadest ning tegid kindlaks, et nende vesiniku ja hapniku isotoopide sisaldus vastab piirkonna kraanivee  samale näitajale.  Seejärel kogusid teadlased kraanivee näidiseid ühtekokku 431 USA piirkonnast ning koostasid USA piirkondade joogivee deuteeriumi ja hapnik-18 tasemete kaardi.  Ehleringeri sõnul vastab juuksekarva üks sentimeeter keskmiselt ühele kalendrikuule - selle seose tõelevastavuse kontrollimiseks viisid uurijad läbi mitmeid katseid, mille käigus leiti keemilisi märke muuhulgas sellest, et ühe analüüsitud juuksesalgu omanik oli hiljuti kolinud Pekingist Salt Lake Citysse.  Selleks,  et juuksed registreeriksid uue elukoha, peab inimene seal elama vähemalt kolm kuud, selgus uurimistöö käigus.  Teadlased kasutasid väljatöötatud tehnikat ka politseiuurijate abistamiseks, kinnitades ühe teatud juhtumi puhul nende versiooni, et mõrvaohver oli viimase kahe aasta vältel elanud paljudes erinevates USA lääneranniku osariikides.  Kuigi loodud meetod on teadlaste kinnitusel täiuslikkusest veel kaugel ning juuste isotoobisisaldust võivad mõjutada muuhulgas inimese toitumisharjumused ning  muud faktorid, ennustavad nad, et see võetakse ajapikku ennekõike mõrvauurijate poolt, ent ka näiteks antropoloogide ja loomarännete uurijate töös laialdaselt kasutusele.    Vaata ka: