Fotokott on hirmus raske ja kui palju kordi me oleme heast motiivist lihtsalt mööda jalutanud, sest ei viitsi objektiivi vahetada? Vähemalt mina küll olen. Looduses liikudes on mul kaamera nö "hundiseades" nagu ma ise armastan öelda. See tähendab, et valgus on mõõdetud, kaamera on sisse lülitatud, ees on kõige pikem toru, mida valgus parajasti lubab ning kaamera on kaenlas laskevalmis. Statiiv ja teised objektiivid on seljakotis. Niimoodi jalutades hakkab ikka üht-teist silma, kuid tihti ei viitsi peatuda, õngitseda kotist välja lainurk või makroobjektiiv ja leiuga tegelda. Ometi ma ju tean, et ka alguses keskpärasena paistnud motiivist on pooletunnise töötamise käigus võimalik saada väga huvitavaid võtteid. Kuid ikkagi…hunti tahaks. Alati on aga nii, et ei saa hunti ja siis pärast ei satu enam ka varem leitule uuesti peale.