Mõned kiriklikud kombed aga osutusid ootamatult elujõulisteks (nt. surnuaiapühad, eriti ohtlikuks peeti leeri) - kiriklike kommete järjepidevuse katkestamine ja rahva kirikust eemaletõmbamine ehk "kirikliku taastootmise piiramine"  saigi nõukogulike tavandite loomise üheks peamiseks põhjuseks. Uutest tavanditest võib ära nimetada laste kevadpäevad, laste sünni piduliku registreerimise, abielu sõlmimise, hõbe- ja kuldpulmad, ilmalikud matused, mälestamispäevad kalmistutel. Selgeid paralleele annab siin tõmmata kristliku kiriku legaliseerimise algaastatel toimunud suundumusega Rooma impeeriumis - paganlike kommete murdmiseks püstitati uued pühakojad endiste templite või pühade hiite kohale, kus rahvas oli harjunud käima. Üritused pidid  olema "sisult sotsialistlikud, vormilt rahvuslikud".