Võtsin kaua hoogu, et kirjutada paar rida raamatust "Mees, kes teadis ussisõnu", kuid mida rohkem ma raamatu üle mõtisklesin seda vähem ma oskan selle raamatu kohta midagi arvata.    Kindlasti ei olnud see raamat naljakas, vaid kurb ja traagiline. Kõik raamatu tegelased saavad hukka, ennemuistsed oskused unustatakse, pseudoväärtused ruulivad. Kas see on peegelpilt meie tänapäevast?    Samas värvikad  tegelaskujud ei luba seda raamatut ülitraagika kategoriseerida - inimahvid, naistemaiad mõmmid ja kindlasti eesti esiajaloo superkangelane ussihammastega lendav vanaisa - meie oma Batman.    Minu jaoks kirjeldab alljärgnev lõik raamatust seda lugu kõige paremini: