kui kõik algusest ära rääkida, siis kudusin ma endale tööle pikad torud käsivarte ümber, et jahedas ruumis akna all istudes soojem oleks. ja kui ema neid nägi, siis arvas, et tema emale kuluks ka ühed sellised ära. vanainimene pidi kurtma, et riiete varrukad  on lühikesed kõik kuidagi ja kätel on külm. mis jäi lapselapsel muud üle kui võtta vardad ja samas mugavalt vähendada villaseid lõngakerasid. ja nii sündisidki sellised triibulised käesoojad.      tänu pojale leidsid need ka tee pildile. pikkade torudega on natuke keerulisem. aga ehk kunagi ikka:)