Olles heitnud pilgu Rooma poliitilistele oludele, pöördugem nüüd tagasi Rooma noore ilmakodaniku juurde. Umbes sel ajal, mil meilgi kooliga algab, leiame me vanemaid pead murdvat küsimuse üle: kas eraõpetus või avalik kool? Küll pole olemas ei haridusministrit ega haridusministeeriumi, ei ühtki  kooliseadust; kuid ometi kuuleme hoolimata haridusesunduse täielikust puudumisest kirjaoskamatuist alles hilisemal keiserriigi ajal ja ka siis ainult seda barbarite kohta, kes kuidagiviisi olid sisse tunginud Rooma asutistesse. Mõnes klassis õppimise kasuks räägib kõige pealt kaalutlus, et noor mees varakult peab õppima sõnas ja teos ümbritseva ilmaga arvestama; selle juurde tuleb asjaolu, et Rooma kasvatamisprogrammi järgi nii kui nii, ja just eriti kõrgema hariduse korral, jäetakse õieti palju ruumi  puhtisiklikule mõjutusele nelja silma all. Alatakse loomulikult lugemise, kirjutamise ja arvutamisega. Laps õpib lugema puust või elevandiluust kirjatähtede abil, kirjutama ettekirjutatud rida järgi tehes; arvutamistundi murdude ja protsentide arvutamisega kirjeldab meile Horaatsius, tõsi küll, iseloomulikul kombel ilma ühegi sümpaatiata selle aine vastu, mille utilitarism talle näib roomlast takistavat saada oma maitsehariduselt ühevääriliseks kreeklasega (Ars poetica, 323 sqq.).