Filmi suurimaks tõmbenumbriks tuleb kindlasti pidada  Cage'i, kes oskab ikka mängida emotsionaalselt kahjustatud karaktereid ainult temale omase kiiksuga. Kohati on ta näitlejatöö lausa suurepärane, ent esineb ka madalamaid hetki. Kõige kummalisem on Terence'i suhtlus oma isa ja ta uue naisega, kus Cage jääb ka ise kahevahele: kas mängida armastavat poega või naiselaadset alkohoolikut. Kuigi stsenaarium näeb sellise tegelaskuju moraalse lõhestumise ette, ei mängi Cage seda esimesed kaks korda välja.