Päris kindlasti ei ole õige mõistete jagamine headeks ja halbadeks.  Seega ei ole ju midagi halba arhetüübi sidumises metafooridega, mis kõnelejat ennast edasi aitavad. Hommik.  Vastikult uduniiske  ja lirtsuv hommik versus mõnusalt kastene ja karge hommik.  Me ju siiski ei suuda budhadena kõike lihtsalt näha ja lasta olemise veel enesest mööda voolata, pigem oleme nagu vesi, mida iga kivike või tuuleiil virvendama lööb.  Nüüd räägin pigem enese eest, võimalik, et kellelgi on teistpidi, ent kuna elus tikub siiralt head emotsiooni olema napilt, siis on ju tasakaalu huvides mõistlik mõelda arhetüüp, mille tekitatud emotsioonid on nö hallis tsoonis enesele pigem positiivseks..?