Kas kujutad  ette sünnipäeva, kus sünnipäevalaud kattub külaliste toodud isetehtud heast-paremast, kus sünnipäevalaps teeb külalistele oma lauludest väikese kontserdi, kus öö hakul ca poolteist tundi ei räägita omavahel, et paremini iseendasse keskenduda ning teha Karuneshi muusika saatel liikumisega meditatsiooni, mille lõpetab üle hõõguvate süte kõndmine? :)  Kas kujutad ette, et kui ülendav koosloomise kogemus see kõik kokku on? Just sellise sünnipäeva eile Margus oma sõpradele korraldas. Väga vahva kogemus!    Kui lugesin kutsest, et on plaanis sütelkõnd, siis minus esimese hooga isegi ei reageerinud midagi.  Käisin üle süte aastal 2005, peale Peep Vainu koolitust "Saavutama õppimine".    Peep tegi  meile eelnevalt väga hea häälestuse. Nii et kui ma üle 4 meetrise hõõguvate süte vaiba kõndisin, (mille kuumuseks mõõdeti 650 kraadi!!), tundsin ma jalgade all tõesti vaid nagu niiske liiva jahedust. Viimaste sammude ajal tuli minusse mõte: "Hmm.. kusagil pidid siin ju söed olema?" ja kohe tundsin kõrvetavat torget. Niisiis päädis mu sütelkõnd tookord väikese, nöönõelapeasuuruse villiga väikese varba all.    Kas seda aga teine kord ette võtta..? Olen küllalt kuulnud lugusid koguni kolmanda  astme põletustest, kuidas inimesed pärast isegi haiglaravi vajavad või kuu aega õieti liikuda ei saa... Kas tasub oma õnnega mängida?  Mõtlesin, et lasen selle vabaks. Lähen üle vaid siis, kui tunnen, et tahan.