See nädal möödus  närvilikkuse ja tahtejõuetuse tähe all :(. Igal hommikul alustasin päeva lubadusega endale, et täna suudan jälle ree peale ronida ja kaloritega piiri pidada ja blablabla. Ja iga õhtu lõppes sellega, et kalorimärkmikku ei tahtnud enam kättegi võtta, sest seal nähtav number oleks ületanud igasugused viisakuse piirid. Ise mõtlen, et võibolla organism üritab talve vastu valmistuma hakata ja mõjutab mind pidevalt näriva närvilise näljatundega endale tarvilikku pekikihti peale koguma. (Sugulaste koer hakkab alati enne külmade ilmade saabumist kangesti söögi vastu huvi ilmutama - tema käitumise järgi võib vabalt ja lollikindlalt ilma ennustada :P - ju mul siis ka mingid atavistlikud instinktid löövad välja :D.)    Täna siiski tundusid süsteemid lõpuks jälle tööle hakanud olevat. Järjekindlalt ülespoole kerkinud kaalunumber kolistas allapoole ja neerudele ja muule taolisele tundus ka viimaks meenunud olevat, milleks nad õigupoolest eksisteerivad. Lisaks ei olnud täna kursustel ka sugugi mahti söögi peale  mõelda. Lõunapaus küll oli, aga ma kulutasin selle apteegis käimisele, sest ootamatult hõõruma hakanud kingad olid ühe mu jala kanna tagant täiesti verele kraapinud. Ostsingi siis mingi hüper-super sihtotstarbelise plaastri - espetsiell ärahõõrutud kandadele mõeldud :). Kallis oli küll va kaunikene - peaaegu 60 eeku pakike, - aga üpris omapärased olid nad ka. Esimese hooga ma ei osanud teda lahtigi saada aluspaberi küljest korralikult :). Lõpuks oli nagu mingi silikoonnahk mul siis kanna peal :) - mitte  selline tavaline riidekoega tagaküljega plaaster. Hea plaaster muidu. Ainult jah, üpris kallis ka.      Titu teeb meil edusamme jällegi. Kaks päeva tagasi õpetasin ta ise lusikaga sööma. Nüüd pusib innukalt iga kord oma pudrukausi kallal - aga kui mina söötmas olen, siis läheb tal täitsa kenasti ja nobedasti see asi - isegi ilma märkimisväärselt mökerdamata :). Issiga see söömine neil nii hõlpsasti veel ei lähe, aga no küll see issi ka ikka vast ajapikku areneb selles asjas :).      ***    Tänane kursus väsitas mu koera moodi ära :S. Kui kell seitse õhtul oimetuna klassist välja tuterdasin, ei saanud paar hetke üldse aru, kus ma olen või kuidas sealt minema saab :D. Totaalselt eksinud :). Ja maja ette parkides lähenesin valelt poolt ja olin ühtäkki hädas, et ei mahu välja pöörama maja ja juba seal parkiva auto vahelt :D. Ja välja tagurdada ka ei saanud eriti, sest selja taga seisid ka üks ühel pool, teine teisel pool, kerge slaalomina kaks autot :). Pusisin seal siis  edasi-tagasi nõksutada, kuniks ikka välja pööratud sain, aga kirusin oma lollust kah omajagu :). Õnneks ei kriipsinud ega mõlkinud kedagi ära selle käigus - ja lõpuks sain oma parkimiskohale kah ära nihverdatud ennast ikka :).      ***