kaduma on läinud karbitäis nööpe.    tean,et panin põnni eest ära,  aga kuhu panin- ei mäleta.  üles ei leia.  kui mul poleks neist  blogis pilti,  hakkaksin juba uskuma,  et neid pole üldse olnudki.  palju asju, mis inimene ette kujutada võib.  täitsa tavalised nööbiluulud,  skisofreenia erivorm.      kaduma on läinud kaks keraamilist päkapikku.    passisid meil poole kevadeni aknalaual,  kuni põnn hakkas neile mingit võitluskunsti õpetama.  et kakud (nii ta neid nimetas)  katki ei läheks,  panin need ka põnni eest ära.  kuhu panin- jälle ei mäleta.  üles ei  leia.    ma mõtlesin kohe,  et jõuluatribuutika suveks ära panemine  pole hea mõte.    peaks aastavahetuse vist itaalia stiilis korraldama,  viskaks pisut asju aknast välja...  siis leiab allesjäänud asjad kergemini üles.    kui ma vaid raatsiks...