Mait Metsanurga  lavateostele võib suh­tuda mitmeti, siit võib leida palju arutlusi ja õpetlusi kuni juhtkirjalisuseni välja, võib konstateerida rea ta tegelaste rõhuta­tud negatiivsust ja ülemäärast positiivsust, samuti sagedast staatilisust dünaamika ase­mel, kuid need omadused ei saa kaelamurdvaiks teostele. Ülearust teksti võib kirjanduslikult taibukas näitejuht kärpida - sest Metsanurgal on, mida kärpida, ja on ka seda, mis järele jääb. Negatiivsed tüü­bid on omad värvid ära teeninud. Posi­tiivsed kujud on tarvilised nii  autorile kui ka publikule ideeliseks õhusaamiseks ja lootuslik-usalduslikuks hingamiseks. Staatilisusest saab hea teater üle tugeva ning sü­vendatud mängu abil. Aga mis kõige üle kehtima jääb, see on kirjaniku ideede väit­lus ja aatevõitlus.