Täna oli tihe päev (mõnes mõttes). Hommikul panin kella õige varakult helisema (no nii poole seitsmeks nagu ma tavaliselt tõusen), aga see lõppes sellega, et kui see kell (või telefon õigupoolest) aknalaual hüppama ja põrisema hakkas, siis ma võtsin ta teki alla kaissu ja kui ma kell pool üheksa ärkasin, siis ta oli kuskil parema puusa all või sealkandis ja ma pidin ta rihmapidi välja tirima . Vara ärgata soovisin ma selleks,  et ehk jõuaks natuke tööasju veel ära teha enne terveks päevaks Tartu peale hajumist, aga jah, nagu eespoolsest järeldada võib, jõudsin ainult hommikusöögi süüa (2 kl keefirit - ma põhimõtteliselt puhkepäeviti kohvi ei joo, saan sellest iga kord astmaatilise köha, 100g pikkpoissi ja 2 viilukat sepikut) ja oligi vaja juba bussipeatusse spurtida. No võtsin südametunnistuse rahustamiseks tööpaberid mapiga kaasa siis .    Tartus vedasin Reeda ettevaatamatult Walking kingapoodi. Mina soovisin uusi  kingatrende kaeda, tema aga avastas ühe 800 eeguse paari, mis talle esimesest pilgust sügavat muljet avaldas, ning ostis selle ära . Tundsin kergeid süümekaid (et teda sellisele raiskamisele ahvatlesin - tahtmatult küll). Kingatrendidest niipalju, et India ja muu selline temaatika-mustraatika paistab sel suvel kõvasti ilma tegevat. Igatsugu sädelevad-hiilgavad tikandid ja stuff.    Reedal oli fotokas ka kaasas ja klõpsisime vastastikku siis endid kinoplakati taustal jäädvustada. Kassiir vahtis meid  oma karbist üle prillide teatava hämminguga ("Mingid kahtlased veidrikud.") (Reet tahtis filmi täis saada - vat ei ole tal digifotokat .) Seejärel tegime aega parajaks Peetri Pizzas. (Pizza teadagi. Jagasime ühe pooleks.)    Film oli süžeelt suht keskmine. Üks selline story nagu neid ikka on. Selle suurelt ekraanilt nägemine tuli elamusele kahtlemata kõvasti kasuks, avardas mastaape. Ainult see häppi end pani mind ennast pisut häirituna tundma. [No ei usu ma, et sellised asjad elus võimalikud võiksid olla. Kuigi Reeda väite järgi olla raamat /ja seeläbi ka film siis/ kellegi reaalse persooni elu pealt maha kirjutatud. - Aga ikkagi tundub see värk mulle kahtlane ] - Mis aga ei takistanud mind näpuotsaga paari häbitut pisarat põselt pühkimast - naine, nõrkus on su nimi! - ja ma polnud vist ainus .    Siis külastasime selle uue kaubamaja kolmanda korruse kohvikut (kus ma enne käinud polnud) ja see valmistas mulle täitsa meeldiva üllatuse. Uhke vaade "Vanemuisele", ruumi laialt ja (toidu)valikulette niisuguseid ja naasuguseid. Täitsa istutav koht minumeelest!    Tulevikule mõeldes leppisime kokku, et kui see kord Eestisse jõuab (maikuus?) läheme jälle kinno "DaVinci koodi" vaatama.    Õhtuseks magustoiduks ostsin kaubamajast puuviljatarretise kakaokreemiga. Ja oli täitsa maitsev (minu maitsepungadele vähemasti). [Kartsin, et on liiga konservantainete maiguga, aga ei olnud.]    Tänased kalorid 1856. Natuke võibolla palju, aga siiski  tundub, et pärast kahepäevast graafikust välja sõitmise ohtu - eile ma ikkagi EI suutnud hoiduda lapse allesjäetud kotletti ära söömast - on asi normaliseerumas jällegi. Pealegi kõndisin täna päris palju ringi (mäest üles ja mäest alla). Need kalorid ei tulnud ka nii rasvaste asjade eest nagu eilsed-üleeilsed. Kaal siiski täna hommikul näitas mulle kättemaksuhimuliselt 100,5 .    Homme üritan ennast jälle korralikult üleval pidada ja siiani saavutatut edasi edendada. Tahaks kangesti juba 96 peale  saada (sealt jäi mu kaalujälgimine eelmisel korral katki).    Ja nüüd olen tubli ja teen tööasju edasi!