Millegipärast ei  õnnestunud kommentaari endal kommentaaridesse lisada.  Mis puudutab väidetavalt sinu suhu pandud sõnadesse, siis olen just lõpetanud diktofoni lindistatud vestlusringi artikliks vormistamise ning mul on juba selle põhjal selge (mitte et ma seda varem poleks teadnud), kui vähe inimesed registreerivad ära, mida nad öelnud on.  Ühte minutisse mahub peaaegu pool lehekülge teksti. See selleks.    Ja blogi on paratamatult subjektiivne zhanr ning mingeid nõudeid nagu sündmust kajastavale artiklile  esitada on naiivne. Samas on kommentaarid alati teretulnud.  Ja mis puudutab seenemürgitust, siis kirjutasin ju, et üks tütarlaps käis eile haiglas, teda raviti ning kinnitati seenemürgituse diagnoos.  Inimlik eksitus.  Enda puhul ei oska öelda, kuna mul oli minimaalselt sümptomeid, arsti juurde minna ei viitsinud ning ma blogisissekandes kirjeldasingi ainult paanikareaktsiooni. Eneseirooniliselt, kusjuures.        Aga tõepoolest, on lauseid, mille lugemine või kuulmine väsitab:  1. "Ma ei ole seda öelnud!" (Eri variatsioonides. Loomulikult sa ütlesid seda, üldiselt inimestele teiste öeldud tekst jääb isegi paremini meelde kui enda oma. Muidugi on  alati võimalik, et seda tõlgendati valesti, juba läbi mingite eelarvamuste.)  2. "Ma kontrollisin seened ise üle." (Loomulikult sa tegid seda, aga kes on teadlikult mürgiseeni toiduks valmistanud, kui mõrvakatsed välja arvata?)  3. "Ma tagusin oma pead vastu seina -- see on metafoor!"**  4. "Kuidas saab keegi kunsti hinnata?!"  5. "Hea meelega annetaksin selle Vabadussõja monumendi kiiremale valmimisele seal Vabaduse platsil!  Minu vanaisa võitles metsavennana ikkagi eesti riigi  heaks ja mina tahaks seda üritust väga toetada!  Kuna eesti riik on vaene ja siis pean õigeks näidata üles väikestki omaalgatusliku toetust meie kultuurile!" **    *  ** veel rohkem