Vaatasin täna hommikul ajalehti ja jäin mõttesse. Tõepoolest, kuidas me konstrueerime oma tegelikkust, kuidas me konstrueerimine oma väärtusi ja põhimõtteid...? Eile oli Tallinnas kaks sündmust, kus mõlemas osalesid Ilvesed - T-H Ilves Tallinna Ülikooli rektori inaugureerimisel ja Evelin Ilves oma fotonäituse avamisel, ilusalongis. Meedia fikseeris mõlemad üritused, kuid nende rasksusekese ja tähelepanu osutamise jõud oli täpselt vastupidine - Evelini üritus sai lehte olulise ruumi, lisaks pildigalerii, kui T-H ilvese sõnavõtt hariduse teemal, seda ei peetud üldse avaldamise vääriliseks. Rektori ametivande üritusest oli näiteks Postimehe paberlehes väike uudisnupuke vaid (ja seda uue rektori esituses), presidendi sõnumist aga ei nokitud üldse miskit avalikuks esituseks. Me oleme oma väärtushinnagutega jõudnud sinnamaale, kui presidendiproua ilusalongi üritus ona tähelepanuväärsem, kui presidendi sisuline sõnum hariduse teemal. Ja kuigi Evelini fotonäitus oli heategevuslikul eesmärgil, oli selles ikkagi suur annus edevust ja poosetamist, ja ostjatepoolset enesepresenteerimist (Kilk ostis kohe kaks fotot jne). Meie maailm on äraspidine, kui rõhuasetused on sellised. Oleks oodanud, et presidendiproua toetab presidenti haridusteemalisel deklaratsioonil, mitte vastandumist ilusalongi kommertsmaigulise promoga. Kas selline ongi Eesti sisu?