Eilse jutu jätkuks saan nüüd kirjutada, et metsvint toibus lõpuks toas aknalaual sel määral, et tegi silmad lahti, hakkas ringi vaatama ja tõusis lendu. Et linnuke end toas lennates uuesti ei vigastaks, võtsin ta pihku ja viisin välja trepile. Kui peo lahti tegin, pidas tükk aega aru, enne kui lendas maja ees kasvava kirsi oksale. Tiibadega oli tal küll kõik korras. Seal istus ta veel paarkümmend minutit, kuni hakkas hämaraks minema. Jõudsin juba muretsema hakata,  et äkki jätsin vindile liiga vähe toas toibumise aega. Siis ühel hetkel oli ta kadunud.