SLK'le tuli külla korralik 4km hüppelennuk. Kama seljas, otsustasin, et proovin igaks juhuks Astrat. Õige otsus, sest  automaat töörežiimi ei jõudnud, patarei läbi! Tundub, et pean selle varju külakorda käimise ära lõpetama, tema väärkohtlemine hakkab enda hüppamist juba pisut liiga palju segama... :(    200m peal oli see lennuk 15 hüppajaga   peale õhkutõusmist! Tõsine ümmargusemehe unistus, oleks vaid lagi veidi kõrgem, et dessant välja saaks joosta. Lagi tundus kohe väga madal, sestap küsisin lennukis Pandalt, et mismoodi siit üldse õpilast välja hüpatakse (ikka uus  lennuk, tahaks näha kuidas ta altpoolt välja näeb:)), kas istudes. Öeldi, et ikka püsti, ainult mõlema käega peab esimesest uksepostist hoidma (uks on väga lai). Tegelikult sai tõesti. Eelmisega lugesin ise 5 sek. Pöörded, siis edaspidi salto proovimine. No sellega sai nalja.. Paar esimest korda keeras lõpu üle külje. Siis korra sattusin sekundiks sitflysse. No perfektselt ei tulnud ükski katse välja. 1,5 peal jätsin järgi ja kukkusin lõpu niisama. Seda aega võnuks kasutada meduusi katsumiseks.  Avamismärguanne, meduus.. Aga sõrmed libisesid rõngalt ära ja meduus tuli ainult poolenisti taskust välja. Uuesti, seekord viskasin juba meduusikangast. Avamine küllalt järsk.    Avamiskoht teiselpool Tartu maanteed. Vastutuult vari ei lennanud ja nii triivisin suurema osa ajast selg ees põllu kohal. Maa lähedal sai tuul päris otsa, pidur hilja, käsi korra maha.