Enne ärasõitu tuli ka tutvuda lähemalt loodusega. Mis on selleks kõige sobivam, kui mitte inimese vana sõbra seljas turniminine. Kui välja jätta fakt, et Preili hobune, kes minu ees vantsis, peeretas terve tee nii räigelt, et mu hobune nuttis koos minuga, oli väga mõnus. Kiirused oleks võind ka pisut suuremad olla ehk, samm on väga ..sammune.    Lõpetuseks andis hobuste peremees meile ühe "lompsaka". Tegemist on siis imelise joogiga (?) mis koosneb munast, soojast õllest, saiatükkidest ja paarist muust komponendist. Saiatükid kusjuures pehmenevad toredasti joogi sees ära, tekitades ettevaatmatus tarbijas vahva okserefleksi, kuna on tunne nagu jooks tükkis tatti. Maitse  kusjuures on täitsa mõnus.