Et meil on põhjust olnud riikliku iseseisvuse eest võidelda, et see esmajoones on tähendanud just meie vaimset vabastumist ja iseseisvustumist, seda tõendab ka meie raamatu võidukäik lühikese iseseisvusaja kestel. Kui meie maa oleks praegugi ainult Estljandskaja ja Lifljandskaja gubernija, siis oleks ka meie raamatu seisu­kord  teine. Aga veelgi teisem oleks ta siis, kui see maa kuuluks edasi ebamäärasesse Ober Ost'i. Mäletan, kuidas 1918. a. saksa tsensor järelepärimisele, miks ta teosele trükiluba ei anna, vastas: "Raamatus pole midagi keelualust, kuid nii väike rahvas ei vaja nii palju raamatuid." See oli selge vastus. Kui palju ja kas me üldse midagi oleksime "vajanud", seegi oleks varsti selgunud, kui ainult olukord oleks kestnud. Kuid see ei kestnud - meie hari­duselu sõnulkirjeldamatuks õnneks!