Päev 31... käed ei värise, enesetunne on hea. Oleme nüüdseks kõik pika mai kuu kolmkümmend ja üks päeva ilma tilkagi alkoholi sisse võtmata mööda saatnud. Oleme uhked... oleme uhked selle üle, et suutsime kiusatusele vastu panna ja seeläbi oma Austraalia reisi jooksul kõvasti vatti saanud maksasid vähemalt kuu aega säästa. Oleme uhked, et saime oma väsinud ja kulunud pangakaardikesele kohaliku Liquorlandi poe õela  olemisega makseterminalist väikese puhkuse anda. Oleme uhked, et elamisväärse elu elamiseks pole meile tingimata alkoholi vaja. Ja oleme uhked, et see polnud meile kummalegi ülemõistuse raske. Kuid samas peame tunnistama, et oli aegu kus kiusatus oli suur. Meenuvad päevad kui saabusime 34 kraadise leitsakuga kell kolm pärastlõunal töölt ning enne higisena diivanile vajumist kallasime omale külma klaasi... vaarikamorssi. Veel meenuvad meie vähesed ühised vabad õhtupoolikud kui vurasime oma pisikese tumesinise  rolleriga, pitsa ja muude piknikutarvetega varustatult Cable Beach´i meie tagasihoidlike kogemuste põhjal üht maailma ilusaimat päikeseloojengut nautima ning jõime... (jep arvasid ära!) jälle vaarikamorssi. Oleme uhked, et meil jätkus piisavalt tahet, otsustavust ja järjekindlust, et plaan paika panna ning sellele kiusatuste kiuste kindlaks jääda, sest kui me tagasi Eestisse tuleme läheb meil kõiki neid iselooomuomadusi oma plaanide ellu viimiseks väga vaja. Ühesõnaga oleme lihtsalt uhked...enda üle!    Täna õhtul kui kell tiksub sekundi üle südaöö korgime lahti ühe või kaks siidri- ja õllepudelit ja joome. Mitte sellepärast et vaja oleks, vaid sellepärast et kogu sellele maikuus-me-ei-joo ettevõtmisele omamoodi sümboolne punkt panna. Me ei tea kas võtame kunagi veel mõne taolise projekti ette aga oleme õnnelikud, et seda tegime, sest õppisime seeläbi enda kohta midagi uut: Kui me ainult tahame siis jätkub meil järjekindlust, et teha ükskõik mida! (Loodan et see ei kõla sulle hea lugeja nii imalalt kui  meile oma juttu pärast üle lugedes:)      Proovime nüüd aga viia jututeema millegi muu kui  meelemürkide tarbimise või õigemini mittetarbimise peale. Kirjutame sulle, hea lugeja natuke meie kliimast. Nagu sa ehk meie eelmistest toredatest blogipostitustest või lihtsalt eestlasele omasest kõrgeltarenenud loomulikust intelligentsist tead, siis on siin Austraalia loodeosas Broome'i linnakeses sisuliselt kaks aastaaega. Märg ja kuiv. Märg hooaeg tähendab seda, et väljas on väga kuum, õhuniiskus sülitab suure kaarega igasugustele normaalsuse piiridele ning sajab üsna tihti. Kuiv hooaeg mis on ühtlasi ka  turismi kõrgaeg tähendab aga seda, et temperatuur ning õhuniiskus kukuvad isegi valge inimese jaoks enam-vähem üleelatavatesse piiridesse ning taevataat lõpetab igasuguse inimestele krae vahele tilgutamise.    Hetkel on toosama kuiv hooaeg umbes kuukese või kaks juba peal olnud ning peame tunnistama, et viimasel ajal oleme sunnitud taas tutvust tegema koleda tundega mis kannab nime "külm". Päeval on ikka hea soe olla, sest kraade üle 30-ne, kuid hilisõhtuti ja varahommikuti kukuvad siin  temperatuurid lausa 18ne kraadi peale ning lühikeste pükstega rolleriga tööle või koju vuhisedes oleme oma lõugadele üle pika aja jälle põhjust lõdiseda andnud. Kohalikelt oleme kuulnud hirmujutte, et juuni lõpus - juuli alguses võivad siin öised temperatuurid kukkuda isegi alla 10 kraadi. Jah lugesid õieti - alla 10 kraadi! Noodsamad hirmuäratavad hirmujutud on meid pannud oma seljakottidesse sukelduma ning sealt põhjast ammuilma unustatud ning ämblikuvõrkudega kaetud kampsuneid ning jopesid välja kookima. Nii ongi  viimasel ajal Broome'i tänavatel näha olnud üsna naljakat vaatepilti. Kujutage ette ühte pisikest sinist rolllerit, mille pisikesele istmele on pika harjutamise tulemusena kuidagi ära mahutatud põhjamaiselt suure kasvuga (loe tagumendiga) Harry ja imeilusa kasvuga (loe: tagumendiga) Jaanika. Nagu see poleks veel piisavalt naljakas manage ette pilt valgetest munakujulistest kiivritest nende peas, päikeseprillidest nende päikesest põlenud ninadel, lühikestest pükstes nende jalas ning paksudest kapuutsiga  kampsunitest nende seljas milledele on veel igaks juhuks peale visatud kaks aastat kotipõhjas vedelenud talvejoped. Kui see kirjeldus teil isegi muiet suunurka ei toonud siis oleme me küll kirjanikena nii läbipõrunud kui läbipõrunud ühed kirjanikud üldse olla saavad, sest isegi meil on raskusi nendel rollerisõitudel eneste üle mitte naerda.    Kui nüüd muidugi järele mõelda siis mõnes mõttes on see temperatuuride kukkumine isegi hea asi, sest see annab meie organismidele väikese "heads up'i" sellest  mis meid Eestis ootamas on ning ühtlasi meile hea põhjuse enne augustikuist Virumaale naasmist meelde tuletada kuidas kasutatakse põhjamaiseid külma vastu võitlemise relvasid nagu kampsun, jope ning Jägermeister (juunist võime ju jälle juua:). Kuigi peab mainima, et kui hetkel on isegi 18 kraadi meie jaoks külm, siis tagasi tulles saab Eesti temperatuuridega harjumine olema ikka kohe vääääga raske...  Lõpetuseks saadame siit Austraaliamaalt ühe hiigelsuure õnnitluse Jaanale ja Tiidule abieluranda  sõudmise puhul. Loodame et teie pulmad olid täpselt nii ilusad kui lootsite ja naudite mesinädalaid veelgi rohkem :)!!!    PS: Lihtsalt väikese ääremärkusena tahtsime sõbraliku soovituse anda, et kui auväärt lugeja peaks samuti kunagi plaanima ühe karske kuu teha siis ehk oleks veebruar see kõikse parem valik ! :)