kui te vajate tähelepanu, siis ärge käige tööl väga korralikult/korrektselt riides ning siis ilmuge  yhel heal päeval välja shikkides peenetriibuga mustades viigipykstes, silmatorkavalt kena hele pluus seljas ja kontsaga king jalas.  just täpselt nii ma täna tegingi. ning saavutasin loomulikult efekti, mida võis ju tegelikult ette arvata. aga töötas see siiski. isegi oma äärmiselt korraliku, kontrollitud ja tasakaaluka ylemuse silmist tabasin hetkeks loomaliku pilgu. ja ei hakka mitte salgamagi, et nautsin seda tunnet sel hetkel sajaga ning neelasin tolle sõnatu ent samas kõneka pilgu hetkega alla. lõnks  - magus oli.  täpselt niisamuti nagu ei kao mu uni laupäeva hommikuti iseenesest, ei teki mul ka tavaliselt kunagi yhel tavalisel argipäeva hommikul tahtmist korralikuks kontoriinimeseks riietuda. seda siis muidugi yldjuhul. loomulikult tuleb ette ka erandeid , mil seeliku tuju ja isu võib täiesti ettearvamatult ja ootamatult peale tulla.  täna tulenes see siiski olukorrast tingituna. nimelt saadeti mind lõppkaitsmisele protokollima. täpselt nii ametlik look nagu tänase yrituse kirjutama reeglid  ette nägid, alustasin oma päeva ja sabistasin alguses raudselt enam, kui need, kes seda tegema pidanuks, st. - lõpetajad. minu tagasihoidlik roll seisnes yksnes sellest, et pidin enne iga uue kaitsja etteastet andma komisjonile tutvusmiseks kaitsmisele tuleva töö, vastavale ankeedile kirja panema töö autori, teema, juhendaja ja retsensendi nime, yhtlasi yles märkima komisjoni poolt esitatud kysimused ja peale 15-minutist kaitsekõnet ette lugema retsensendi arvamuse ning esitatud kysimused. kuna syndmus oli  selline pisut kodukootult pidulik aga samas ikkagi akadeemiline ja ametlik ning ysna mitmele ka kyllaltki olulise tähtsusega nende elus, siis kartsin seda kõike omalt poolt ära rikkuda. teades, kuidas ma ei armasta avalikku tähelepanu ega esinemisi. aga juba peale teist omapoolset etteastet hakkasin asjaga harjuma ja peale kolmandat suisa nautisin "mängu".  vaheajal komisjoni esinaine moosis, et võiksin näitlejaks hakata, mis doktori keeli tähendas, et ettelugemine pidavad mul väga kenasti välja  tulema. vastasin, et eks ole ikka õhtuste unejuttudega harjutatud kah.  aga tublid olid nad kyll. lõpetajad siis. 15 tööd sai ära kuulatud, hindeks kõigile A-d ja B-d.  kella viieks oli sedakorda kaitsmine läbi. kõndisin siis veel paar korda oma edevuse rahuldamiseks mööda korruse pikka koridori edasi-tagasi ja sellega mu tänane ilusaksolemine läbi saigi.  kui mitte arvestada otsa veel yht väikest poetiiru, kus sattusin vastamisi muide meesterahvaga, keda juba mitu head aastat näinud polnud.  sedakorda läks siis jällegi hästi. tavaliselt kipuvad sellised ootamatud kohtumised juhtuma just sellistele kordadele, kui padjanägu ees, juuksed pysti peas uksest välja tormates mõtled, et lippad ainult korraks poodi ja tagasi ning kõige hullem, mis sinuga seejuures juhtuda saaks oleks toosama yks õnnetu juhus tuhandest, kui satud nimelt siis mõnd tuttavad trehvama.    et siis, kogu ilusa loo conclusion oleks siis tegelikult see, et täna juhtus mu teele taas kord yks sellistest päevadest, kus midagi ei  tundu võimatu , võitmatu ega yletamatuna.  õnneks tuleb selliseid imelisi päevi mu elus ka veel vahel ette.