...ma kardan,ma kardan, ma kardan, ma tõesti kardan, et s e l l i n e päev ja õhtu, nagu eile, võiks korduda.  Terve päev täis valu. Ja õhtu, mis päädis paaritunnise non-stop haleda kisaga.    Kui eile hulluks minemise äärel nutva beebsuga mööda tube kõndisin, siis käis peast läbi, et miks öeldakse - karjub nagu ratta peal. See ütlus peab  vist küll väga ammusest ajast pärinema.  Tänaseks päevaks on ju märksa hullemaid asju ja kohti juurde leiutatud.  Ning oma suureks üllatuseks avastasin alles nüüd, et beebsul polegi pisaraid. Tema "nutt" pole siis emotsinaalne ega tulene kurbusest. See on pelgalt suhtlemisvahend.  Huvitav, mis hetkest pisarad mängu tulevad.