Pankranniku teke on seotud Kvaternaari jääaja eelsete suurjõgede kulutava tegevusega, mis Soome lahe nõogi valmis vormis. Lõuna-Soomes ja ka Soome lahe põhjas avanevad Vendi ja Kambriumi pehmed savi- ja liivakivikihid kulusid kergesti, erosioonile vastupidavad lubjakivikihid aga moodustasid katte, mis ka allpool lamavaid pehmemaid kivimeid kulumise eest kaitses. Nii säilus suhteliselt kõrge Põhja-Eesti lavamaa ja klint. Mandriliustikud kulutasid klindiperve ja -järsakuid. Liustiku taganemise järel moodustunud jääjärv ja seejärel meri aga uhtusid panga jalamit, sellega noorendades klindinõlva järsemaks. Praeguse Soome lahe suunas avanevad jääajaeelsed jõeorud on täitunud jääaegse ja -järgse pinnakattega. Seetõttu avalduvad need vaid klindilahtedena, mille kohal järsak puudub (Purtse, Toila-Oru, Voka, Sõtke). Jääajajärgsed noored jõed ja ojad on sisse uuristanud lühikesed, järsunõlvalised orud, mille põhjaprofiili veel nüüdki kosed ja joad liigestavad (Narva juga ja järsunõlvaline org sellest allavoolu).