Päevaleht, 1930    Vaiksel kaldal istub pingil, selg vastu planku, mehekolak. See on Haapsalu ''Düsseldorfi roimar''. Mees tunginud kord kallale ühele naiskodanikule, mis eest pärinudki ülalmainitud tiitli. Ja ongi tume tüüp  küllalt. Mütsilotust ripnevate juuksesalkudega ninal, silmad keerlevad rahutult ja karvatunud rind on paljas vööni. Vägevad koivad ulatuvad istudes ligi kurguauku, jalas süsta suurused saapalorbid. Seisatan veidi, aga see ei meeldi mehele. Ta segaseist silmist purskab tuld ööpimedusse ja kõlab kohutav kähvatus: ''Mis sa, kõbinas, uurid ja puurid! Kas kirstulauad kaubeldud?'' Mehe hääl raksus niivõrra jubedalt öövaikusse, et metspart tiigi pinnal kadus kõigi poegade perega vee alla ja ma andsin jalgadele säru.  Pole hea tegemist teha ''Düsseldorfi roimariga'', parem juba külastada Valget Daami. /…/ Kohvik Ateenas suur segimine ja kära. Mis seal lahti? Vaatan hetkeks ukse vahelt. Laudade ümber paarkümmend memme. Areneb lotomäng raha peale. Üks elatanud proua, kel vanamoeline kübar laskub õlgadeni, keerutab mingit ratast ja loeb ühetooniliselt: ''Kakskümmend üks, dvadtsati odin! Viiskümmend seitse, pjatjdesjat sjem!'' jne. Teised krõbistavad nuppudega ja nüplitega laua ääres. Nende näos on ootust, ärevust, pettumust ja  kirge: siin võib ju võita või kaotada terve krooni raha ja see summa tähendab Haapsalu elus palju. Mõni mängijaist on nii vana ja nõdruke, et lähemail kuil ta kindlasti lototab pilvede taga Peetruse mängumajus. Keegi nokastunud meremees tahab tekitada mängu käigus väikese segaduse ja hõikab äkki müriseva häälega: ''Loto!!'' Oh sa kallike, milline müra tõusis nüüd… Mängijad memmed tormasid rahurikkujale kaela peale. Lendas kübaraid, päevavarje, käsikotte. ''Kes teie olete?'' ''Välja!'' ''Siin pole kõrts''  ''Kelle loaga segate lotoklubi koosolekut?'' ''Kutsuge kojamees, las' viskab välja!'' Meremees lahkus aga isegi juba ja minut hiljem jatkati mängu. Konstateerin, et Haapsalu ööelu polegi huvituseta. /…/