Praegu Sarah Palin mind niimoodi küll ei ärritanud, kuigi samamoodi nagu neli aastat tagas Bushi puhul oli näha see, kuidas nn rahvajutt mõjus (debattide puhul on alati oma hetkemeeleolusid skaanal andmas rühm neutraalseid inimesi ja jutu ajal jookseb elektrooniline baromeeter plussi-miinuse skaalal). Ma ei kujuta ette, mis tunne oleks siis, kui see oleks presidendidebatt ja kui seis oleks tagaväsine. Praegu oli lihtsalt sõna otseses mõttes meelelahutuslik seda vaadata.  Mida iganes Sarah Palinilt küsiti, kinnitas ta oma pilgu kohe kaamera poole (endine teleajakirjanik!) ja hakkas sisenduslikult, ainitisel pilgul, poolnaeratava suuga ja vahepeal sõna otseses mõttes silma visates, "otse Ameerika rahvaga rääkima". See meenutas mulle siin USAs paljude kabalite peal levivaid telepastoreid. Tõepoolest, see tekitab lausa hüpnoosi, nii et peaaegu ei märkagi, et ta… küsimusele vastamata jätab ja räägib lihtsalt: mina olen üks teie seast, mul on ka kodus lapsed ja ma olen  keskklassist… Vahele uuesti ka oma trumpkaart "Mina olen Alaskalt ja seal on naftat ja USA peaks muutuma kütusesõltumatuks." Ja vahele kamaluga kõnekeelseid "why the heck" ja "what the heck" tüüpi väljendeid ja "ma saan aru küll, et ma ei vasta teie küsimusele ja te ootate midagi muud, aga ega mina olegi Wahingtonist manistreet-valitsuringkonnast, mina ajan oma asja!"