Steffi vanust arvestatakse alati Iida vanuse järgi, sest Iida oli poolteist aastat vana, kui Proua Viiner, kes sellel ajal oli veel Preili, meile tuli. Steffi on pruuni värvi pikakarvaline taksikoer, paberitega ja uhkest sugupuust. Minul on komme korjata üles rääbakad kassipojad, närused kutsikad ja muud ripakil ja haledad olendid (see on põhjus, miks ma ei julge kunagi minna lastekodusse, sest ma kardan seda pilku ...) Steffi oli üks oma  mamma kahest tütrest. Mingil põhjusel oli ema ta ära põlanud, eelistades paksu õde Susannat. Meie tõime selle hüljatud väikese rotimõõdus pruuni vorsti endaga koju.  Steffi on väga tark ja äärmiselt rumal. Õues olles eelistab ta minna keset autoteed seisma, mistõttu meie tänava liiklus tihtipeale seiskub. Kui ta ei taha, siis ta ei kuule. Kui sa temaga pahandad, siis ta jookseb igaks juhuks ära. Ta on väga vitaalne, rõõmsameelne ning pika kannatusega koer, keda sunnitakse mõnikord magama nukuvankris ning  olema beebi. Samuti talub ta kannatlikult kõrvadest, sabast ja ninast kiskumist, aga mõttes on ta kindlasti kõik mu lapsed kümme korda ära söönud. Steffi on vanatüdruk. Talle on tutvustatud korralikust perest taksi-isandaid, kuid ta põlgas need ära. Tema salaarmastus elab Ahjal.    Tema kõhu mõõduks on 7 viinerit.    Teda hüütakse mõnikord ka Muffiks või Nuffiks.  Kui ma konkreetne olen, siis ma kutsun - Koer!