Inimese loomus pole aastatuhandeid muutunud. Kui tutvuda vanemate kirjutistega, siis kõik see, mida kirjutati, vastab ka sellele, mis toimub praegusel ajal. Muutunud on lihtsalt  vorm, stiil ja detailid.  Meie häda on see, et meil on liiga palju informatsiooni. Kuna infot toodetakse tonnide viisi, hakkab see töötama desinformatsioonina, mida me ei suuda vastu võtta.  Me elame kontseptsioonide maailmas. Meile ei õpetata koolis mitte fakte, vaid kontseptsioone, mida faktid tähendavad. Ei öelda, et arheoloogid leidsid mingi asja, vaid et elu on sündinud nii ja nii palju aeg tagasi. Kui vaadata õpikuid ja seda, kuidas infot pakendatakse, siis meid hoitakse tegelikult infost  kaugel ja pakutakse ainult kontseptsioone.   Ka inimeste peas, kes võtavad juhi positsiooni ja hakkavad ennast tõestama, on hulk erinevaid kontseptsioone, üks hullem kui teine, mille peale nad hakkavad ehitama omakorda enda kontseptsioone. Nii et reaalsus on kaugele ära peidetud.  Üks peamisi vigu, mida ma näen, on see, et juhtimisotsuseid ei võeta vastu mitte tegelikkuse põhjal, vaid raamatute baasil. Nii on juhtimisotsuste taga sageli valed eeldused ehk puudub kokkupuude tõelisusega. Keskastmejuht  on nagu tegeliku elu saadik, kellest sõltub, kas tõelisus jõuab tippjuhtideni või ei jõua. Tippjuhist allpool viiakse tihti suure ressursikuluga asjad ellu, aga inimesed n-ö surevad: kaotavad tervise ja perekonna. Tippjuhtidel on aga ikka selline tunne, et tehtud otsused olid head. Nendega tehakse edust rääkivaid intervjuusid, aga selle taga on laibad. Kui tugevad keskjuhid suudavad viia tegelikkuse tippjuhtideni, on otsused adekvaatsemad.  Teise veana on juhtimisotsuste tulemusena sõnastatud  mittetoimivad või ebaadekvaatsed protsessid ja süsteemid, näiteks korrad ja kokkulepped, mille alusel tegutsetakse. Juhtide tegevuse tulemusena käivituvad reaalsused, mis ei ole mitte tegelikkus, vaid virtuaalsus. Juhtimine on tegelikkuse programmeerimine ehk disainimine. Kui programmeerijal programm ei tööta, siis on ainuke variant peeglisse vaadata, sest kuskil on tehtud viga. Kui juht teeb vea, ei vaata ta mitte peeglisse, vaid alluvate poole, et miks asjad ei tomi. Ainsaks jõuks, mis juhtimisvigadele tähelepanu  pööravad, on koolitajad-konsultandid. Kuna vahepeal lõigati see võimalus masu ajal eelarvetest ära, siis mulle tundub, et juhtimisvigade arv on kasvanud.  Kolmandaks juhtimisvigade suunaks on ebaadekvaatne käitumine erinevates olukordades. Siia kuuluvad ühekordsed ja lühiajalised juhtimisotsused - sageli on konflikt kehtestatud protsesside ja süsteemide ning juhtide konkreetsetes situatsioonides tekkivate reaktsioonide vahel. Kui selletaoline konflikt tekib, avaldub see töötajate segaduses ja  tööviljakuse languses.  Meile meeldib rääkida edulugudest ja headest näidetest organisatsioonides, aga reaalsus on selles, et inimestel on raske öelda, et kuningas on alasti.    Kuidas seda olukorda muuta?