Ilmavaatelised alused on teise ilme võtnud. Ümbruskond on hoopis teine  ja haridus meie rahva seas on kõrge. Kõik need asjaolud on loonud kasvavasse noorpõlve uue õhkkonna. Igale inimesele on hariduse saamine võimaldatud. Varemail põlvil sel alal olnud raskused on nagu pü­hitud. On nagu enesest mõiste­tav, et inimene pärast algkooli lõpetamist astub keskkooli ja sealt ülikooli. See on nagu ette määratud ja raiutud rada, - tarvis ainult tahta ja sa jõuad sinna. Need ülesanded, mis va­rem lasusid üksikute haritlaste õlgadel, on saanud nüüd riiklisteks ülesanneteks. Rahvas ise on  saanud enda valitsejaks. Harit­laskond on paisunud suureks ja kõige selle tagajärjeks on see, et keskkooli vanema klassi õpilasel ja üliõpilasel ei ole enam neid ülesandeid, mis oli varemal põl­vel. Üliõpilase traditsiooniline töö on nagu ära võetud. Ja nüüd ei nähta enam nagu mingit üles­annet, ega tööpõldu. Keskkooli lõpetaja on aastatelt noor; suu­rem osa kasvab ilma sihita ja läheb edasi teiste õhinal klassist klassi ja lõpuks ülikooli. Sellega olemegi kaotanud selle tõsise üliõpilastüübi. Ma ei taha  ütelda, et sõna tõsine peaks tabama iseloomult tõsist, vaid seda, et igal oleks peale õppimisülesande veel kõrval üles­andeid.