Mõni ütleb oh kui õudne. No ma ei tea, kas on või ole õudne. Olla või mitte olla? Kumb on hullem kas nätsutav - mäletsev kristlane koguduses, kellega on võimalik  poole meetri pealt juttu ajada või siis nö. tööpäeva lõpus - kõhud tühjad ja vahel ka suust tuleb paras vikat välja?