See sitt on taas üsna haruldane ning registreerimiseks on ilmtingimata vajalik astanguga pott (aga võib ka näiteks murul proovida). Ehkki Ida-Euroopas kutsustakse seda pöialpoiste-sitaks, nimetavad näiteks slaavlased seda matrjoshka-sitaks ja ladinaameeriklased piprakauna-sitaks.    Persest tulevad siis välja junnid, mis on üle keskmise kõvad ning  erineva pikkusega. Jäävad nad ilusti üksteise kõrvale nagu oreliviled (samas ei pea nad olema sama jämedad). Tuleb meeles pidada, et alla nelja junni ei lähe arvesse!