inimeste nägemus teiste inimeste asjadest on sageli  omakasupüüdlik. muidugi sooviks iga firma või toimetus (või ülikoolis osakond) näha oma kollektiivis noort, energiat täis ja õppimisvõimelist inimest, sest nii on neile hea. sellistes olukordades tulebki endalt küsida, aga mis mulle hea on? mida mina tegelikult tahan?  oma lapseootusega planeerin ka töö asju ümber ja olen juba mitmelt mitmelt inimeselt kuulnud arvamust, et kindlasti hakkab mul lapsega kodus olles igav ja äkki ikka tahan teha mõnda uurimust/projekti kaasa…või siis juba uuritakse, kuhu  lasteaaeda mõtlen oma lapse panna tulevikus, kuigi laps pole sündinudki   ….kummaline, mul pole endal kordagi pähe tulnud, et mul peaks lapsega igav hakkama, seda enam et elame maakohas. ja miks ma peaks tahtma kohe oma last võõraste inimeste kasvatada andma, et saaks ise karjääri teha ehk kuulsust ja raha kokku ajada (et siis seda raha laste peale süütundest raisata). ma ootan lausa seda aega, et saaks  kodus mõnusalt kangasteljed üles panna ja kaltsuvaipu kududa ning igasugu muid huvitavaid asju teha, milleks töö kõrvalt praegu ei ole energiat tegeleda.  jõudu sulle!