Haigus on kui elamine vangikongis, mille uks märgib ühtaegu nii sisse- kui väljapääsu. See, kes kunagi astus pimesi sisse uksest, mis märkis sissepääsu, võib välja astuda samast uksest, kui taipab, et see on ka väljapääs. Taipab see, kes otsib valgust. Leides valguse iseendast, muutub ta valgusallikaks - valgustunuks, kes valgustab. Mitte ilmaasjata ei öelda vahel: valgusta mind ka selles asjas, palun. Mida põhjalikumalt mingi asi inimesele selge on, seda põhjalikumalt võib ta teisi samas asjas valgustada.