4. Teooria eirab numinoosset valdkonda ning arvestab ainuüksi inimeste vajadusi. Teooria on vastuolus nt ka luterliku teoloogiaga, mis toetub suures osas Jumala armu olulisusele. Teoorias on lähtepunktiks inimene ja tema uskumused. Ei tegeleta tõe küsimusega. Kõrvale jääb ka nt kirikliku traditsiooni ja religioosse kogemuse käsitlemine. Religioossel  kogemusel ei pruugi ilmtingimata olla bioloogiliselt väärtuslikku seletavat jõudu või geniaalset lahendust elus toimetulekuks. Jumala-kogemisele ei osutata mingit tähelepanu. Imelikult tähenduslikuks saab küsimus "et on" ja "kuidas on", nagu teaduses tavapärane, kuid sisu ei ole miskipärast vajalikuks peetud. Nii saavad kõik religioonid samaväärseks, kuid muutuvad ilmetuks, kaotades seeläbi oma eripära ja mõjujõu. Ehkki, tõepoolest, Barrett annab monoteistlikele religioonidele eelise oma jumala-kontseptsiooni  tõttu, kuid religioonide vajalikkuse seletus jääb intellektuaalselt siiski vaid 18. sajandi tasemele. see kognitiivteooria ei paista tegelevat peamisega, mis religioonis huvitavat on - suhtlemine Teisega, inimese loomine mingisugusel eesmärgil (teleoloogiline küsimusepüstitus), religioosne kogemus, Jumala arm, müstika, maailma olemus ja muu filosoofilis-teoloogiline. Teooria püüab vastata küsimusele "kuidas", ja sellega saab ta hädapärast ka hakkama, kuid "miks" ja "mis" küsimusega, religioosse kogemuse  ontoloogiaga see teooria tegeleda ei suvatse.