Tallinna vanalinn näib olevat Moskva kesklinna täielik vastand. Tänavad on siin nii kitsad, et auto ja jalakäijad ei pruugi teineteisest mööda mahtuda. Suures hotellis on 20 tuba ning baarile, kus on ruumi 200 inimesele, on erandlikkuse tõttu antud nimeks Moskva kohvik. Munakividega kaetud tänavatest pole ükski täiesti sirge. Hooned on vähemalt 300 aastat vanad ning ükski pole kõrgem kui neli korrust. Ka riigivalitsus ei paista end kuigivõrd eksponeerivat, mistõttu moskvalasele näib riigikoguhoone  pigem tagasihoidliku maamajana ja peaministri töökohast võiks seda märkamata kergesti mööda jalutada. Vanalinn kujutab endast igas asjas monumenti baltisaksa ajastule 14. sajandist 20. sajandi alguseni, mil Reval õitses käsitöö ja kaubavahetuse keskusena. Saksa võimu ulatusele ja edule osutavad kõik kirikud nii oma välimuse kui ka vappidega ehitud interjööri poolest. Ka kõigil vanadel lippudel ja dokumentidel on saksakeelsed kirjad. Tallinna eest on ajaloo vältel küll tihti võideldud, kuid õnneks on puutumatu  vanalinn lahingus kannatada saanud vaid ühel korral, 1944. aasta Nõukogude vägede pommirünnaku tagajärjel. 1980. aasta Olümpiamängude ajal, kui Tallinnas toimus purjeregatt, hakkasid Nõukogude võimu esindajad huvi tundma vanalinna korrapärase säilitamise vastu. Sellest ajast pealle, kui Eesti sai iseseisvaks, on tööd selles osas loomulikult kiirenenud. Nagu Saksamaal tavaks, nii muutub ka Tallinnas Raekoja plats jaanipäeva ja jõulupühade aegu turuväljakuks.  Nõukogude võimu põhjustatud kunagine vihavaen  seletab praegust poliitilist lõhestatust Eesti ja Vene valitsuste vahel. Kuid igapäevaelus seda ei märka. Kuna 40% Tallinna elanikest on vene keelt kõnelejad, elavad eesti ja vene kogukonnad sõbralikult teineteise kõrval. Vastupidiselt Riiale pole Tallinnas Nõukogude-stiilis restorane, mis tekitaksid tolleaegset nostalgiat. Seevastu pakuvad Klafira ja Tšaikovski restoran 19. sajandi vene köögi roogi. Tallinnas pakutakse erilisi toite nii jõulu- kui nääripühade puhul.  Eri kogukondade  kooseksisteerimise parimaks näiteks võik olla Kadrioru park, kuhu tulevad loodust nautima nii 8- kui 80-aastased. Suvel toimuvad siin kontserdid, talvel saab uisutada. Suur Tallinna-sõber Peeter Esimene lasi Kadrioru lossi ehitada oma naise jaoks, ja ehkki kumbki neist ei elanud nii kaua, et oleks saanud pargikompleksi nautida, võivad seda teha nüüd kõik külastajad.  Kes kord juba Kadriorgu jõudnud, peaks külastama ka KUMU ja tutvuma Eesti kunstiga. Kunstimuuseumis jätkub valgust ja värsket õhku ning seal on ka  korralik suveniiripood - kõik see, mis puudub enamikes teistes Tallinna muuseumides, mis on tihtilugu surutud kitsavõitu ebasobivatesse hoonetesse.  Vanalinna jalutama minnes piisab, kui riietuda tagasihoidlikult. Ooperi- või kontserdikülastus - hea mõte soodsa piletihinna tõttu - nõuab ülikonda. Olgugi et kohalikud kurdavad üha kasvavate hindade pärast baarides ja restoranides, ei saa siinseid hindu ikkagi kuidagi võrrelda Moskva omadega.  Suveniiridest on hea valik kadakapuidust köögiriistad ja  käsitööna valminud linasest riidedt linikud, mis teineteisega hästi kokku sobivad. Valida võib ka midagi dolomiidist või paekivist valmistatud asjakeste seast. Lennujaamas tasuks osta varuks pudel Vana Tallinna, kuulsat Eesti ürdilikööri..  (Tallinn, Neil Taylor, Passport Magazine, detsember 2008)