Uni on mul siiani väga hea. Täna, koolist tulles, sõin ja õppisin veidi. Viskasin end siis diivanile "korraks" pikali ja enne silmi ei avanudki, kui täpselt südaööl. Mida ma eesoleva ööga pihta hakkan? Ei tea. Aga ma tean seda, et öös on asju. Ja mitteee väheee.    Homme on klassipildistamine ka. Seekord kusagil õues, mitte sees nagu tavaliselt. Ja tehes väikse kõrvalpõike aknast  kaugustesse, siis midagi head ma seal küll ei leia. Tuul, sombusus, jahedus - parimad eriefektid ühe hea foto jaoks. Või siis ka mitte. Homme on üldse väga legendaarne päev, kus meil pole tüdrukutega isegi plaane mitte. Kui me homse päeva jooksul mingeid häid ideid õhtuks kokku ei leiuta, siis ma arvan, et ma lähen nädalavahetuseks ema juurde maale. Väikeõde niikuinii koguaeg käib peale, et tule ja tule. Ta on kaisuloom, tahab muudkui kaisus magada. Vanasti kui veel igapäevaselt koos elasime, siis ta magas alati  minu kaisus. Oma voodi oli tema jaoks võõras paik. Nüüd ta vaid räägib mulle koguaeg, kuidas tema ikka ootab ja ootab, et saaks õe kaissu. Nii halb inimene olengi.