Kaks-kolm tundi vähemasti istusime me seal telefonipoes. Lõpuks ometi oli mul töötav telefoninumber ja ma pidin selle eest maksma 25 dollarit ehk ainult  kõnekaardi hinna. Sisuliselt oli see noormees tegelnud terve õhtupooliku ainult minuga, tänu mu kummalisele tahtmisele kasutada vana telefoni - tavapaketiga oleks asi ilmselt võtnud kümme minutit.  "Võtke, tagasi pole vaja!" ulatasin ma talle kolm kümnelist.  Noormees jäi mind imelikult vaatama. "Mis mõttes - tagasi pole vaja?!"  "Ülejäänu on teile, te aitasite mind ju tundide kaupa!"