kui  üleeilse tarkusetera oli, et juustu ei maksa koos näppudega lõigata, siis tänase päeva tarkusetera on: pärnu mnt-lt tartu mnt-le on tglt ikka üsna pikk maa jalgsi. nimelt suutsin ma taaskord tõdeda, et ma olen lihtsalt superfantastiliselt võimekas vahemaade valesti hindamisel. mõtlesin, et mis see siis ära ei ole pärnu mnt abakhanist tartu mnt omasse jalgsi minna. kahjuks tabas mind esimesel suuremal ristmikul teadmine, et tegemist polnudki tartu mnt-ga, vaid ma pidin siiski veel üsna pika maa edasi  kõndima. meenus koheselt esimene kord sõrmuste isanda I osa kinos vaadates, kus ma olin suutnud 189 minutit kuidagi vaid minu ajus toimiva süsteemiga kaheks tunniks taandada ning mõistsin alles pärast hiiglaslikku jooki ja veidike enne väga suurt vetsukat, et 189 minutit võrdub siiski kolme tunniga. ma loodan, et mu keha suudab mulle kunagi andestada.