Taksojuht ja pommimees on juba Bezdomnõi kohal, laskmas viimast lasku. Bezdomnõi mõistab: nad on mõlemad tema ise! Identsed koopiad. Samasugused riided. Raevukalt röökides, pisarad voolamas, hakkab ta jalgadega pekslema ja jalgadega pekslema… Kuni ta ärkab võpatades samas toas, kus olime algul ja kus on  igal pool nädalase peo jäljed. Bezdomnõi ajab end istuli. Vaatab enda kõrval lamavat imekaunist Inglit, kes magab, mustad tiivad ümber. Süütab sigareti. Joob pool pudelit viskit. Avab läpaka kaane. Ekraanil on taustaks surnud lapse pilt. Avab Google Docs'i, seal on tekst: