Küllap on paljud meist oodanud kannatamatult suurt hüpet religiooniõpetuse valdkonnas, mis oluliselt täiendaks ühiskonna usulist haridust ja haritust ning mõjuks tervikuna Eesti haridusele tervendavalt. Tundub, et sedalaadi imet pole juhtunud, seevastu võib jälgida religiooniõpetuse vaikset sammsammulist arengut aineks, mille õpetamisest on huvitunud üha rohkem koole. Mul on hea meel kirjutada just sedalaadi religiooniõpetuse imest.