Karl Ristikivi päevik on üks neid Eesti kirjanduslikke apokriivasid, mille avaldamist ma ise kõige enam olen oodanud. Pärandihaldurid ei pidanud selle ilmumist võimalikuks 30 aastat, mis osaliselt on mõistetav. Ent teisalt peaks igaüks, kes päevaraamatuga lähemalt tutvub, taipama, et see on läbimõeldud ettevõtmine, mis peab esmajoones silmas tulevasi lugejaid. Nii nagu autor kindla käega päevikut alustab (01.08.1957), nii ta selle veidi enam kui kümme aastat hiljem lõpetab (21.06.1969). Tõdedes vaid: "Kuna mul niikuinii tuleb kord see päevikupidamine lõpetada, teen seda täna."