Üsna abstraktsetegi oludevaatluste ja  teoreetiliste mõtte­arenduste sisse toob Tuglas hoogu ja elu kas või paarirealise retoorilise küsimusega, järsu mõttesuunamuutusega või para­doksiga. Tihti sõnastab ta meeldejäävaks ja nõtkeks vormeliks ideid ning mõtteid. Näit. neist erutavaist lauseist: "Kas pole ristiusk lõplikult ainult kirjandus ja kunst?" Või üllatavalt selge kriteerium: "Mis on kirjanduslikus kunstis väärtuslik? Ilu ilma asjatute lisanditeta. Tundmus ilma sentimentaalsu­seta. Mõte ilma õpetlikkuseta." Või tsitaat Lermontov'ilt:  "Kired pole muud midagi kui algedenemises olevad aated." Tihe nendetaoliste mõttekoonduste ja otsingute poolest on V köide, eriti "Marginaaliate" osa.