Meie päris-lapsehoidja on puhkusel, tänane asendus-lapsehoidja haige - hoiame Iidat Katiga vaheldumisi ise. Väga tore on, ehkki minu tööle mõjub halvasti, ja Iidale endale ka meeldib.    Hommikupoole käisid Kati ja Iida mere ääres mängimas ja luiki vaatamas. Luiged tegid kukerpalli ja Iida pildus kühvliga liiva.    Õhtul oli  meil peitusemäng Iida reeglite järgi. Mina pidin kiikuma kiiklambal, roheline tigedik-konn peas - Iida kontrollis väga rangelt, et mul oleks mõlemad käed lamba "lenkstangil". Siis jooksis Iida kuhugi peitu ja mina pidin ta üles otsima, tulemuseks õnnelik kiljumine. Õnneks ei oska ta ennast veel eriti korralikult ära peita, nii et leidmise-osa tuli mul endal "huvitavaks" teha. Hiirvaikselt olla oskab küll! Siis kiikus Iida korraks ise lambaga, ja seejärel algas kõik otsast peale.    Õhtul vannist  tulles luges Iida hoolikalt oma sõrmed ja varbad üle. Alguses ühe käe/jala kaupa, siis kahel käel/jalal korraga, ja lõpuks minul endal ka. Ta sai enamasti kenasti hakkama ja luges kuni kümneni välja, aga mõnikord läks segi ja hakkas kusagil otsast peale. Nii tuli korra välja, et Iidal on üks... kaks.. ... seitse... eee... üks.. kaks... kolm varvast! Teatas mulle loenduse tulemuse ära ja vaatas elevil näoga otsa, et mida ma selle avastuse kohta arvan. Mina palusin uuesti lugeda ja siis tuli jälle kümme  välja.    Tõin eile Stockholmist rootsi "polaarleiba" (polarkaka). Armastus selle ja rootsi kõva (vällagrad) juustu vastu on meie pere lõiv Kati skandinavismusele. Selgub, et Iida jagab meie maitset täiega, ta pani nahka poolteist kaka-lõiku. Tubli tüdruk, teab, mis hea on!