50 aasta pärast on samba nägu ja tegu meelest läinud. Või vähemalt ajatolmu alla mattunud. Vaidlused enam ei loe, loeb ajalugu. Eeldatavasti on siis emotsioon pigem see, et sammas sai ikkagi  püsiti. Sest märki vabadusest me ju vajame - nagu õhku. Ja sümboliks see sammas tahes-tahtmata muutub. Riikluse ja vabaduse sümboliks. Sest alternatiivi ei ole. Ja peale avamist ei ole talle ka kohta.