Valdav osa uurijatest arvab siiski (nagu ka eespool mainitud), et ratsavägi jäi alati arvulisse vähemusse ning nende domineerivat poistsiooni tuleks seletada nende taktikalise tähtsusega40. Sellega nõustun ka mina, kuna hobused olid siiski kallid ning miks poleks pidanud rüütlid jalaväelasi kaasa võtma, kui viimased nende ridu täiendasid. Ka Georges Duby' raamatus Guillaume le Maréchal ehk Maailma parim rüütel, kus ta uurib ühte XIII saj. teksti Inglise marssalist, on selgelt öeldud, et kasutati palgasõdureid: tekstis on mainitud palgasõdurite juhti Sanchot41 ning mainitud on, et Lagny turniiril oli madalamat päritolu võitlejaid42. On mainitud ka, et neid põlati, sama võib välja lugeda ühest le Maréchali lausest lahingus, kus ta käsib vankrid paigutada lahinguplatsi serva, et jalamehed segama ei pääseks43. Selle järgi võib arvata, et vähemasti XII-XIII saj. toimus lahing rüütlite ja jalameeste vahel eraldi. Ilmselt polnud see siiski reegel, kuna le Maréchal oli tolleaegne rüütliideaal ning võib arvata, et mitte kõik rüütlid ei olnud nii vooruslikud ning kasutasid meelsasti jalaväe abi.