Tunne määrab olemise, mõte määrab tegemise. Mäletan, et ma võtsin kord lapsena oma invaliidist isa kargud, et pikem näida, et pikema sammuga edasi saada, et näidata oma osavust, aga ka ühtekuuluvust isaga. See kord jäi viimaseks, sest isa pole mu peale kunagi vihasem olnud kui siis. Ta käratas: "Sellega ei tehta nalja. Ära tee nii, nagu mina tegin, siis sa ei pea samamoodi kannatama." Ta ei öelnud, mida ta valesti tegi. Minul oli vaja sellest ise aru saada ja ma olen püüdnud. Olen suhtunud isa käsku nagu Jumala käsku, mis ei ole tegelikult käsk vaid palve.