See teos - Pateri ulatuslikem kirjanduslik üritus - käsitleb aega, mis probleemistikult mitmeti sarnanes autori enda ajastule, nimelt Rooma elu keiser Marcus Aureliuse all,  mil endine traditsiooniline usund oli juba lagunemas ning pääle ikka veel tagakiusat ristiusu olid tulemas asemele igasugused eksootilised religioonid, levides hõlpsasti üle ebausklikuks ja vastupanuvõimetuks muutuva maa. Kõrgemates ühiskonnakihtides olid võistlemas eriti kaks filosoofilist usuaseainet, stoifsism ja epikurism. Raamatu päätegelane Marius on vanadest religioossetest pärimustest ustavalt kinnipidava aristokraatse perekonna mõtlik, introspektiivne võsu, kes, tutvund kogu antiigi vaimse  kultuuriga ja läbi käind kõik tolleaegse filosoofia keerdkäigud, lõppeks sisemiselt läheneb kristlastele. Välised sündmused etendavad selles romaanis võrdlemisi väikest osa. Psühho­loogiliselt interpreteerit metafüüsika, metafüüsilis-psühholoogilise taus­taga kultuuriajalugu seisavad esikohal. Endale omase tundlikkusega oskab autor probleeme hingestada ning esitada läbi konkreetsete piltide ja stseenide, andes imetlemisväärse kunstiga edasi niiöelda ajajärgu psüühilist aroomi. Igasse päätükki, peagu igasse lehekülge  on koondet rikkaid kogemusi, kirglikku, kuid delikaatset vaatlust, avarat ja sügavat, kuid täiesti ebapedantselt esinevat eruditsiooni ning eel kõike maailma­vaatelisi otsinguid.