Ma ei ole just väga suure lugemusega − midagi siit, midagi sealt, aga Martinit lugedes… Tema raamat  kohe haarab. Ma ei ole piisavalt analüütilise mõtlemisega, et seda lahti osata seletada, aga mida edasi ma loen, seda rohkem ma naudin. Kirjelduste detailsus on mulle just paraja mõõduga − tekib tunne, et tegu on elava ja hingava maailmaga, ilma et jutt lohiseks või detailide hulk su üle kuhjaks. Ja isiksused… Nad on isikupärased, inimlikult väiklased, omakasupüüdlikud ja räägivad ka nii, nagu inimesed räägivad. Ilustamata. Martin kirjeldab asju nii nagu nad on, ning ei peitu ühegi valehäbi taha. Ärge nüüd  valesti aru saage, tegu ei ole roppustega vaid halastamatu tõega, kui kirglik, julm ja verine Westeros tegelikult on. Ning mida edasi sa loed, seda rohkem saad sa aru mida eespool loetud detailid tähendasid. Tegevuse kohta ei ütle ma meelega midagi, et mitte kogemata kellegi lugemis- ja avastamisrõõmu ära rikkuda. Teostuse kohta tahaksin ma aga mainida ka seda, et raamat on kirjutatud läbi paljude eri tegelaste vaatevinklite, mis teeb loo veel värvikamaks ja huvitavamaks.