Tõepoolest, kommunism, sotsialism ja kapitalism on pealtnäha (ühest konkreetsest vaatevinklist vaadatuna) väga erinevad mudelid (mis muudab tihti usutavaks ka nende antagonistliku esitlemise), ent sügavamas plaanis on nad olemusühtsed - kõigi kolme juureks on ateistlik humanism, mille keskmes on üks, teine või kolmas nägemus inimesest ja inimloomusest, mis on Jumalata (või Jumala  olemise keskmest selle perifeeriasse taandanud) maailmapildi tingimustes paratamatult väärastunud. Nii taandavad kõik need (nagu paljud teisedki) ideoloogiad inimese mateeriale ja seisavad sellest tulenevalt ühiskonnakorralduse eest, mis eitab inimese (ja kogu olemise) vaimset dimensiooni - avatust igavikule ja lõpmatusele - või vähemalt eirab seda. Paavst Johannes Paulus II kirjutab selle kurbmängu kohta ringkirjas Evangelium Vitae (1995):