Teadagi pole olemas realiseeritult puhast  luulet, sest see tähen­daks sõnadeta väljendust. Kuid võib olla puhtamaid ja vähem puh­taid luuletisi. Kuna puhta luule tõelised allikad on alateadvuses, saavutamatuis hingesügavusis, siis saab teda esile tuua ainult spon­taanne inspiratsioon. Pole olemas tehtud ja kavatsetud luulepuhtust, see saab olla ainult siiras poeetiline väljendus. Sellisena on puhta luule element olemas iga tõelise poeedi loomingus. Tunneme teda alati elustava meeleoluharmooniana, mida ei anna ükski proosateos, või kui, siis ainult seal,  kus luuleelement tungib kõlavuse ja rütmina sidumata kõnesse. Henri Bremond'i teeneks jääb, et ta ratsionaal­sete analüüsimeetodite vastas juhtis tähelepanu luuleteose terviklu­sele ja kaitses luule ainuväärtusi kaasaja üldistustendentside vastu.