eatavasti on prantsuse teatris juba ligemale kümmekond aastat süvenemas uus vool, mis püüab teatrit välja juhtida ühelt poolt realistliku draama sünguseõhkkonnast ja raskest materiaalsusest, ning teiselt poolt bulvaardraama triviaalsusest. Poeesia… võlumäng … hingestatud maailm… teritatud tõed… kauged rannad … - need on nimetused, mis korduvad kõige sagedamini teatriinimeste sõnavõttudes ja  arvustustes. Teosele, kirjanduslikule tekstile, mis […]