Xdreami viimase Tabasalu etapi hommik algas minu jaoks ebaharilikult, sest kui tavaliselt kulgeb stardieelne aeg kellaga võisteldas, et  õigeks ajaks starti jõuda, siis nüüd istusin 8.30 täies varustuses asjad pakitud köögilaua taga ja tegin aega parajaks. Sellist asja pole varem olnud, et kodust stardipaika sõitmiseks kulub napp 5 min. Tabasalu kant pole seiklusspordiks just kõige sobilikum paik, tihe asustatus ja suure liiklusega maanteed seavad korraldajatele omad piirangud, kuid võistlus on võistlus ning B-rajal ei omagi maastik nii suurt tähtsust, sest oma võlu annab seiklusele tihe konkurents ja adrenaliinitaltsutamine. Jalgsietapi  esimene punkt andis aimu Xdreami tulevikutrendidest, enam ei piisa võiduks sellest, et jaksad kiiresti joosta ja tunned planeete, nüüd peab ka arvuti kaasas olema, kui tahad rada määrustepäraselt läbida. Idee oli hea, kuid asja oleks teinud huvitavamaks see, kui esimesed punktid oleks olnud hajutusega ning esimene etapp ise oleks olnud oluliselt lühem.   Me olime esimesed, kes otsustasid teise punkti kallast mööda joosta, suurt edu sellest ei tulnud, kuid oma efekt on ka jõuvarude säästmisel. Tagasi võistluskeskusesse otsustasime joosta paremalt, kuna kartsime, et kivisel kaldaäärel ei saa korralikult joosta, kuid  see oli umbes minutine viga. Jooksuetapi lõpetasime väga heal 12. kohal, kaotust parimatele ca 4 min. Edasi tuli rattaga liikuda kanuuetappi, võttes vahepeal paar rattapunkti. 6. kp-sse lähenesime vasakult kaduvat rada pidi, mis polekski väga suur viga olnud, kui me poleks enne punkti metsa all jänesehaake teinud. Tibakene üllatas suur loha, mis vahetult enne kontrollpunkti vasakult majade juurest meie rajale sisse jooksis, sest sealt sai punkti tulla ainult läbi keeluala. Aga ega me kaasvõistlejaid ei  süüdista, see on pigem korraldajate probleem, et planeerida rada niimoodi, et võistlejatel ei tekiks ohtu keelualale sattuda. 8. kp-st algas rattaralli, mille ülesandeks oli võistlejad juhtida kanuuetapi algusesse. Ilmselt oli selle ja ka järgmiste rattarallide eesmärk Tabasalu etapil juhtida võistlejad eemale suurte liiklustihedustega teedest, kuid kahjuks toimus sama, mis eelmisel etapil Türil, kus rangelt rattaralli legendi pidi sõitnud võistkonnad kaotasid loomingulisust üles näidanud võistkondadele. Igal  juhul sõitsime meie kanuuetapi algusesse paremalt poolt järve, arutledes omavahel, kas kanuuetapi keeluala kehtib ka rattaetapil või mitte. Kanuuse laekusime 12.-na, liidritest maas juba 7 minutit. Kanuuetapi tegime meie kohta perfektselt, kindlasti selle aasta parim sooritus, etapi 5. aeg tõstis meid paugupealt medalikonkurentsi.  Edasi järgnes rattaralli, kus me isegi ei üritanud enam legendi jälgida, vaid hakkasime kohe mööda Paldiski maanteed Harku karjääri poole sõitma, kus rattakaardil jooksuülesande stardipaik oli. Poolel etapil laekusid meile tagant sisse võistkonnad kohtadel 3.-5., kes püüdlikult roostikus  rattarallit lahendasid ning võistlus läks korraga väga huvitavaks. Kuna rattaralli legendi järg oli kõigil käest ära läinud, liikusime kambas lihtsalt kõige kõrgema tipu poole, mis ümbruskonnas paistis, sest legendi järgi pidi punkt asuma tipus. Mäe jalamile jõudes nägime üleval meeskodanikku X oma lapsega seismas ja ümbruskonda vaatamas. Edasi järgnes dialoog, mille proovin võimalikult täpselt üles kirjutada:  Seiklussportlased: "Kas üleval punkt on ?"  Kodanik X: "Ei ole."  Seiklussportlased:  "Aga kas kusagil ümbruskonnas punkti näha ei ole ?"  Kodanik X: "Mismoodi see punkt välja näeb ?"  Seiklussportlased: "Puna-valge tähis."  Kodanik X vaatab ringi: "Ei ole midagi näha."  Möödub 15 sekundit.  Kodanik X: "Aga siin minu juures on mingi oranž tähis."  Seiklussportlased: "Kus sinu juures ?"  Kodanik X: "Siin üleval." Koab korraks ära ja täpsustab: " Number 51."  Krrt, selle peale ei tulegi, et kohtad võistlusmaastikul inimest, kes ei tea mismoodi punkt  välja näeb.   Igatahes kulus meil selle dialoogi pidamisega nii kaua aega, et mäest alla tulles oli jalamile  jõudnud ca 25 võistlejast koosnev kamp, kes tänu meile kp koheselt üles leidsid. Järgmisel etapil asendus laktaat lihastes adrenaliiniga, mille tulemusel läbisime etapi 14.-15. kp 9 minutit kauem, kui seda kulus parimal võistkonnal. Sellega sai Tabasalu etapp meie jaoks sisuliselt läbi, sest kui pikal rajal oleks 9 min viga täiesti parandatav, siis sprindis sisuliselt enne lõppu enam imet ei tee. Aga võib-olla oligi nii parem, sest lõpus selgus, et kellegil meist jäi ka jooksuetapi viimane kp märkimata ning  seetõttu lisati ajale veel 15 min trahvi. See oleks valus olnud, kui oleks esikolmikus lõpetanud ja siis trahvi saad, nüüd aga polnud enam mingit vahet. Hooaja kokkuvõtteks siis see aasta 11. koht, napilt 5 punkti maas Naljahammasratasest ja 15 punkti eespool Koduakent. Kuna suurima taandarengu teinud võistkonnale eriauhinda ei olnud, siis polnud hooaja lõpetamisel meil poodiumile asja, mille kompenseerisime aktiivse osalemisega baarileti äärses võistluses. Kõik oli tore kuni hetkeni, mil grupp  suusaentusiaste hakkas organiseerima reisi König Ludwig Lauf suusamaratonile. Vaatasin, et ühed džinn-toonikud veel ning hakataksegi juba bussi tellima. Vabandasin, et pean minema garderoobist järgi vaatama, kas pidamismäärded said ikka kaasa, võtsin lähima takso ja juba 20 min pärast olin turvaliselt koduste linade vahel. Lõpp hea, kõik hea !  PS! Pildid on pärit Fotoluksi lehelt.