"Cheeky!" teatas Plum, kui Thomas selle foto ära tegi.                                   Õhtusöögil Murray pere juures.       Jäin täna mõtlema siukse asja üle, et ma ei ole vist varem teadvustanud, kui palju häid mõtteid ja soove mu sõbrad  ja pere mulle Eestist kaasa on pannud - ja igapäevaselt juurde saadavad.    Ma nimelt usun, et head mõtted teevad palju ära. Et no kui on, ütleme, keegi haige ja talle soojad soovid teele saata, siis need teevad tervemaks. Või keegi reisile läheb ja kodust kaugel on - mõtted annavad nigu tuge juurde. Ma olen näiteks vahel lähedastega mõtteis vestelnud, kui ma siin olen olnud, rääkinud pikad jutud maha, omaenda peas.    Ja eks mingil omal kombel, ma arvan, et nad tunnevad seda kah.  Vahel.    Ja siis täna, kui ma istusin prantslasega piknikulaua taga ja ütlesin, et mulle ei jõua täpselt kohale, kuidas mul nii palju õnne on jagunud, et terveks suveks Wanakasse langevarjurite juurde minna - ja võib-olla pikemaks kah, eks näis - ja mingid asjad kuidagi hämmastavalt kergesti on lahenenud, siis ma mõtlesin äkki kirjavahetusele, mis mul just Liisiga oli. Ja siis Andrele. Ja Ericule. Ja Katile. Ja Klairtsile. Ja Irmale. Ja Marlenile. Ja CV-le. Ja Katriinile. Ja järjest tuli meelde, kui  palju mulle head soovitakse. Ja iga päev, järjest, mõtetega juurde saadetakse.    Ja siis oli see tunne, et no mõni ime siis, et vahel on nii kerge olla. Ma olen ju nii hoitud.