"Kommunismi" tagaküljel on kirjas järgmine: raamat veenab lugejat, et kommunism polnud hea idee, mis nurjus; see oli nurjumisele määratud halb idee.  Minu meelest on R. Pipesi raamat üks väga mõnus teos kommunismst, eelkõige seetõttu, et teda on nii mugav lugeda - tavapärasest telliskivi meenutavast ajalooraamatust erineb see pisike 207leheküljeline teos ikka tuntavalt.    Ja kui keegi kahtleb selles, kas kommunism ikka oli  halb idee, siis soovitan need paarsada lehekülge kohe kindlasti läbi lugeda.    Trükin siia ka mõned killud õõvastavat statistikat NLi stalinistlikust perioodist (mida on küll üsna vähe, sest Blogger kahjuks kaotas minu postituse mustandi ära ning kõiki vajalikke kohti ei suutnud ma raamatust ilma seda uuesti läbi lugemata üles leida):    1930. ja 1931. aastal represseeriti 1 803 392 inimest süüdistatuna kulakluses, mis tähendas, et neilt võeti ära kogu vara ning küüditati  sunnitöölaagritesse või koos perekondadega pagendusse Siberisse.  1932. aasta augustis anti välja dekreet, mis nägi ette surmanuhtluse või kümneaastase sunnitöölaagri igasuguse sotsialistliku omandi varguse või lõhkumise eest (sh kas või üksikud viljakõrred, mida nälgivad talupojad põldudelt ellu jäämiseks näppasid).  Talupoegade vastuseisu murdmiseks Ukrainas, Põhja-Kaukaasias ja Kasahstanis kutsus Stalin neil aladel 1932-33 esile kunstliku näljahäda, milles hukkus ligikaudu 6-7 miljonit inimest.  Suure Terrori haripunktis anti välja "kvoodid", mis näitasid, kui suur protsent mingi piirkonna elanikest tuleb maha lasta või laagritesse saata. 2. juunil 1937 määrati kindlaks, et Moskva linnas ja oblastis tuleb represseerida 35 000 inimest, kellest 5000 kuulus mahalaskmisele. Juulis varustati iga regioon isikute normarvuga, kelle hulgast 70 000 pidi ilma kohtuotsuseta hukatama.  Dmitri Volkogonov, Nõukogude kindral ja hilisem ajaloolane, on meenutanud oma vapustust, leides arhiivist 30 nimekirja  kuupäevaga 12. detsember 1938. Nimekirjades oli 5000 inimest, kelle surmaotsusele Stalin oli alla kirjutanud, enne kui nende osas kas või nime poolestki kohtuotsus oleks langetatud.  1937-1938 arreteeriti 165 200 vaimulikku, kuriteoks oma usundi praktiseerimine, ja neist lasti maha 106 800.  Aastatel 1937 ja 1938 võtsid julgeolekuorganid väidetava nõukogudevastase tegevuse eest kinni hinnanguliselt 1 548 366 isikut, kellest 681 692 lasti maha - keskmiselt 1000 hukkamist päevas.  Rahvaloendused näitasid, et 1932. ja 1939. aasta vahel vähenes NLi elanikkond 9-10 miljoni inimese võrra.    Lõpetaksin selle kurva loetelu ühe Nõukogude Liidus vohanud musta huumori (sest kuidas muidu sellistes tingimustes elada ja natukenegi mõistust säilitada) pärliga:  Vang saabub sunnitöölaagrisse. Kui temalt küsitakse, kui pikk aeg talle määrati, vastab ta:  "Kakskümmend viis aastat."  "Mille eest?"  "Mitte millegi eest."  "Võimatu," öeldakse talle, "mitte millegi eest antakse  10 aastat."