Mitme kuu vältel kohtus iga laps tädi Maryga korduvalt. Tavaliselt kestsid need kohtumised 45 minutit, mille jooksul sinna teise gruppi kuuluvate laste juttu pidevalt katkestati, parandati, häiriti. Neid lapsi hurjutati, häbistati, mõnitati kogu kohtumise vältel. Eksperiment nägi ette sisendada lastele, et nad räägivad valesti, ei häälda sõnu õigesti,  kokutavad. Katse tulemust pole raske aimata. Praktiliselt kõik teise rühma lapsed said paarikuulise eksperimendi tulemusena edaspidisesse ellu kaasa püsiva ja pöördumatu kõnehäire, mis väljendus eelkõige kokutamises. Sellele teaduslikule uurimistööle tuli aastakümneid hiljem juriidiline jätk, mille iga huviline kindlasti leiab ka internetist. Kellelt peaksid aga kompensatsiooni küsima meie oma Eesti teise kategooria lapsed, kes mingitel põhjustel jäävad põhihariduseta ja seeläbi kutseõppeta. Kuidas alustada  unistusteta elu ja elada lõpuni elamata jääva eluta?