Teos esindab eesti kirjanduses praktiliselt puuduvat kriminaalvangi-literatuuri, kirjeldades vastavat keskkonda väga asjatundlikult, kuid jääb ilukirjanduslikult paraku väheveenvaks: «Halli Hundi päevik» ja «Fortuuna  naeratus» (Levi rom-d) ei jäta endast kirjanduse muljet: need on ülinapi kirjaoskusega autori ja tema trükkitoimetajate ühisponnistuste tulemusena sündinud sopakad*