Avapauguna rammiv "Goddess" on äärmiselt võimas, raputades ja pekstes välja selle viimase ning tekitades koheselt isu rohkema järele. Selles on kõike, millega sai varemalt S:T Eriku spetsiifilist heliloomet kirjeldatud, alustades rinnust haaravatest riffistruktuuridest ja lõpetades salapäraste alateadvuse vingerpussidega. Kõlab justkui jonniv sügispäev: algab ja lõppeb tormiselt, vahele mahub kohatisi selginemisi. Sinnakanti laskub ka madalfrondil tormav "Your Higness", paraku siiski tekitamata analoogseid ovatsioone. "The Search" puhul on kõige enam tunda seda nn. "psühhedeelset mekki", unelevat seestumist ja hallollusele distinktiivselt mõjuvat lõhestumist mitme meeleseisundi vahel; "Goddess"-i kõrval üks kauamängiva paremaid lugusid. Mõneti on selles loos huvitavalt lahendatud vokaalsed partiid: tavapärase meeshääle kõrval lahustub üldisesse meeleollu kriipiva paarisharmooniana naisvokaal, mis nagu tahaks ennast kontekstist välja rebida ja domineerida, kuid õnneks või kahjuks see tal ei õnnestu.