Ja oliivi mina ei näinud, aga laua all osutus olevat midagi, mis meenutas võileiba.  Lähemal vaatamisel oligi võileib, täpsemalt sepik sinihallitusjuustuga. Sepikust oli saanud krõbe sepikukuivik, mis aga eriti huvitav, hallitus ei olnud juustu pealt sepikule kolinud, vaid tundis oma piire. Kooslus oli maitsev (kas ma peaksin üle mainima, et ma veendusin võileiva söödavuses olfaktoor-gustatiivsete katsetega?**), võib-olla isegi maitsvam kui värske sepikuga.