Tulin töölt läbi linna, et ühtlasi ka poest midagi osta.  Ilm oli nii ilus, kui ainult maikuus võib olla. Täiuslik.    - "Ooo tere! Ammu pole näinud. Kuidas sa elad?"  - "Hästi ikka! Hing sees, mis sa veel tahad!"    Vestlesime põhjalikult ilmast, siis tühjast majast siinsamas, kust elanikud on kõik välja kolinud, ja maja nüüd müügis.  Kiitsime kevadet ja oma kodulinna ilu (on tõepoolest ilus).    - "Kuule," võttis ta mul äkki käest, "mul ei tule su nimi meelde."  Ütlesin.  - "Aga kas sa minu nime tead?" küsib siis kavalalt.  - "Muidugi, sa oled ju... Eha... Mäe...ee...oru..."  - "Ei ole, Maie olen. Eha on mu kõige vanem tütar."    Hahhahhhaaaaa, naersime südamest ja läksime  kumbki oma teed.    Foto Tanel Voormansik (aprill 2011)