Metodoloogiliselt ja kontseptuaalselt süstematiseerub väljapanek nelja blokki. Näituse juhatab trepimademel temaatiliselt sisse Aleksander Pilari ebatüüpilise rakursiga akvarellvaade "Kunstifondi maja ehitamine" (1950), millel näha ka kunstihoonet.  Kunstihoone eessaal ja suur saal on absoluutse maaliklassika päralt - see on hittide paraad. Siin on sellised ikoonilised teosed nagu Tiit Pääsukese "Neli naist ja värvid" (1978), Olev Subbi "Rahvuspargi kunstinõukogu" (1979), Ado Lille "Korrektiiv II" (1987), Jüri Arraku "Autoportreede vestlus" (1977), Jüri Palmi "Jõuk" (1983), Lembit Sarapuu "Kalevipoeg allmaailmas" (1988), Raul Rajangu "Lumemees anatoomikumi kohal" (1986), Andres Toltsi "Liiv" (1979), Ando Keskküla "Vaikelu müüdiga" (1986), Peeter Mudisti  "Käib. Ei hargne" (1979), Malle Leisi "Kunstiteadlane B. Bernstein" (1984), Miljard Kilgi "Let's go!" (1979), Jaak Arro "Laev" (1986), Raoul Kurvitsa "Kuupaiste 15 min." (1986). Peasaali nn altaris troonivad eesti modernismi ideoloogide ja radikaalide Arnold Akbergi, Märt Laarmani, Henn Roode,Olav Marani, Jüri Kase ja Raul Meeli maalid. Maaliekspositsiooni liigendavate skulptuuride seas on aga sellised tipptööd nagu Ülo Õuna "Hiiu tüdruk" (1968) ja Mare Mikofi "Vilen Künnapu portree" (1989), kuid ka Ekke  Väli "Suveniir" (1989) - üks esimesi Lenini iroonilisi ja ikonoklastlikke interpreteeringuid meie skulptuuris.