Umbes keskpäevaks jõudsime lõpuks tippu. Mitmes küljes oli näha tõsisemaid kaljusid. Nende taga haigutas tohutu kuristik.  Siin keset kivilademeid olid ka mõned mälestus- ja ausambad ning vana observatooriumi varemed. Tuul oli tipus kõige vingem ja kõige külmem, nii et kauaks siia jääda ei tahtnud. Õige pea hakkasimegi tuldud teed laskuma. Nüüd jälgisime juba, kuidas ilm aina meeldivamaks muutub. Vastu õhtut jõudsime alla tagasi. Siin oli endiset päikesepaisteline ja soe. Saabuva öö võtsime vastu samas kohas, kus eelmisegi. Veel kaua istusime väljas ja rääkisime juttu, kuni lõpuks juba hämaras telkidesse pugesime.