Täna tõdeme me kristluseski ohveri mõiste kadumist. Ohverduslikkus on aga lisaks muule üheks religiooni sotsiaalse dimensiooni tagajaks. Üha enam on teatud spiritualiteetides tegemist lihtsalt tunnete kultiveerimisega  mina-Jumal suhtes. Arvan, et ohvri kontseptsioon on lahutamatult seotud ka armuga ja kui ohver kaob, siis lakkab ka arm ning kristluski võib muutuda üheks karmide legalistlike religioonide reas. Säärane redutseeritud, ohvrimõju kaotanud religioon, sekulariseerub ühest küljest lahjaks humanistlikuks sotsialismiks või muutub siis teisalt, inimeste religioosse innukuse olemasolul karmiks ja käsukeskseks.