Ei taha ära kiita, aga  ega minulgi ole millegi üle viriseda  suuremad hädad ju möödas  lapsed kaela kandma kasvatatud  enamustel koolidki peaaegu läbi  90ndatel olid mu lapsed pisikesed  ja vot siis olime ikka tõelises hädas  minu töökoht kadus ära  ootasin neljandat last    mees jäi haigeks raha ei saanud  hea et minu tervis siis korras oli  rasedatele kindlustust ei olnud ette nähtud  pidin seda ka veel ostma, et end arvele võtta  söögiga oli nii kitsas  maksudega punnitasin niiet vahel ei teadnudki kuidas hakkama sain  ostsin poest odrajahu  panin vett suhkrut soola ja sooja veega kerkima  praadisin siis sellest möksist mingeid plänne  piimasupi kõrvale olid imehead  ei olnud siis euroopa abisid ega riide abisid  õmblesin ööde kaupa endale lastele  külale kartuli ja liha eest  miks ma nüüd siis virisen ?!  ei ma virise  lihtsalt kardan, et kui ma enda koguaeg tagaplaanile tõukan  siis on ehk ühel hetkel hilja?!  Mu ema ohverdas mulle oma elu , kogu vara jne  Ise kogu aeg tänitades ,et pean talle tänulik olema  Olen vahel endale ka püüdnud ühteist näpistada  Ja siis hiljem suuri süümekaid tundnud  Ehk tahangi, et keegi mulle ütleks, et mul on endale ka  õigus kulutada  et mina ka olen inimene  kui lasteaias töötasin, siis PIDIN käima koolitustel, et tööl püsida  nüüd on kohe hingeline ja füüsiline vajadus välja kujunenud  et näha teisi, saada uusi tutvusi  olla inimeste seas  avardada silmaringi  olen koolitustel tõeliselt toredate inimestega kohtunud  koju nad mulle ju ei tule  ja kui siin oma probleemide otsas kükitan  siis tekib tunne, et maailmas polegi paremaid inimesi  kui need kes mu töö juures  roppusi kirja panevad  mu hing ja ihu karjub uue hingamise järele  et näen peeglist, et saan hakkama oma tantsuga  et kuulen koolitustel, et polegi nii rumal ja vilets  kui kodus olles tunduma lõpuks hakkab  keegi blogi sõber välismaalt ütles  et raha pole iial parasjagu et kui natuke juurde saan  et siis hakkan paremat autot ja maja jne tahtma  ma ei taha asju  asjad on vajalikud ja tarbeesemeteta ei saa  aga mu hing karjub toidu järele  niikua kui mu  lapsed koolides on polegi mul millelegi õigust?!