Maa otsijad, alati võitlejad Soome-Ugri hõimud rahvarändamiste aegu muinasajal, ei võinud enesele skeptilist pluralismi, hingelist  luksust lubada, nagu meie mütoloogid senni väitnud; nad oleksid, oma energiat pliisates, kindluseta olnud, võimetuks jäänud. Majanduslikult hoopis mahajäänutena oleksid nad vaevalt Balti "kallil" rannal asuma saanud, veel vähem oleksid nad hingelikult koondumatumatena saanud pidada majanduslist ja hingelist võistlust keskaja Euroopa hingelaadiga Balti rannamail. Soome hõimud, kõdunevalt seisvad meie ajal Vene lagendikus, võivad elada hingelikult ebaökonoomiliselt, absoluudi, lihtsuse poole püüdmata;  ettevõtlikul, tagajärjega võistlejatel asujatel rannarahvastel Eesti hõimkondadel Balti rannamail oli see võimata.