Minu muusikaharidusega sõber ei suuda üldse klassikat kuulata, sest "seda on koolis nii palju kammitud, et  ma ei suuda enam". Kuulab eksklusiivselt jazzi.    Aga kui ma oma playlisti vaatan, siis seal on igasuguseid asju, klassikast popini, aga ma kardan, et "itaalia vasakpoolse" templi ma sealt ikkagi külge saan küll. Kusjuures, arvatavasti popmuusika on rohkem see, mille alusel saab inimesi kuhugi liigitada, sest pop ongi suunatud teatud suurtele inimrühmadele. Mõnikord etnilisel, mõnikord klassikuuluvuse, mõnikord mingite põhimõtete alusel.    Ja ütle itaallastele, et De Andre' või Gaber on  pop, nad hakkavad kohe vaidlema, et mismõttes pop, need on ju hoopis... hoopis... hoopis... Muusika on tegelikult ikkagi pop, aga sõnad on sinna uue Leopardi kanti mõnikord. Ma nimetan seda pungi pop-versiooniks ;)    Tegelikult ma armastan ka jazzi, sest see on abstraknte ja nii sürrealistliku ülesehitusega.