Sarnaselt tänapäeva seitsme maailmaime otsimise konkurssidele korraldab seda mõni riik siseselts. Minu reisi sihtpunktide hulka kuulub Valgevene ja Ukraina harulduste külastamine. Interneti hääletuse tulemusel on üheks Valgevene imeks Mirski kindlus.  Minskist linnatüüpi külasse Mir on 90 km. Sõit kindlusesse Minsk-Brest kiirteel M1. Kuni kiirtee alguse tõkkepuudeni lasti veoautodel 80, sõiduautodel 100 sisse  võtta. Peale 1 dollari tasumist juba voli 100 ja 120. Lauge tee, kahesuunaline ja kahes reas. Minu Lada-112 kruvis end rõõmuga lubatuni. Mitmed, kes ei viitsinud pingutada, jäid maha! Huvitav kogemus, kui võimaldatakse kiirustada, siis hullusid möödasõitjaid ei kohtagi. Kas teinekord kihutatakse reeglite rikkumise, mitte tõttamise vajadusest või on tegu juhusega. Peegelsiledal teel on sõitmine puhkuseks, just kui preemia varem läbitud piirangute eest. Nauding naudinguks, kuid ega minagi üle veerand tunni  punnitanud, jäin truuks kütuse kokkuhoiule, kuni paduvihm panigi loodusliku piirangu. Märkasin, et isegi kõige julgemad või võimsamad ei hakanud kiirust üle 100 kruvima.  Külas Mir (tõlkes rahu) asub Mirski kindlus, mis on 2000. aastal kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse (Tallinna vanalinn 1997). Kindluse tornid vaatavad sind ka 50000 rublaselt rahatähelt.  Kindlust hakati ehitama, kui küla oli juba 200 aastane.  Kindluse, millel oleks ka sõjaline kaitsevõime, ehitamise ajendiks oli saada  Poola krahvitiitel. Paraku suri omanik enne kindluse valmimist. Kindlust mainitakse esimest korda 1531 aastal, kui kohus arutab omaniku vara pärimist. Krahvi tiitli kindluse väljaehitamise eest sai lõpuks esimese omaniku lapselaps. 1655 aastal, Poola-Vene sõjas, vallutasid kasakad kindluse. 30 aastat hiljem häving osaliselt taastati. Põhjasõja aegu (1706) laastasid seda Rootsi väed. 1730 aastaks oli kindlus täielikult taastatud ja elas sisehoovi ehitatud mitmekorruselise palee ja iluaedadega oma säravamat  aega. Kõrgel vallil, 25 meetrilised nurgatornid, 12 meetri kõrgusega ja ligi 3 m paksusega seinad, ümbritsetuna veega, oli feodaalajastu Valgevene arhitektuuri ehe. Alates 1795 aastast jäi Vene Impeeriumi alaks. Palee põles 1812 aastal ja kahjustusid kindlusetornid. Bastionid ja kaitserajatised on kindluse osad, mida sajandite jooksul on hävitatud ja taastatud ning vastupidi. Vahetusid omanikud, ent keegi polnud enam huvitatud renoveerima kindlust ja sisehoovi paleed. Sajandi lõpus sai kindlusest  piiritusevabrik.1921 kuni 1939 oli Poola riigi ja edasi taas Venemaa valduses. Kuni sõjani töötasid seal teenindusartellid. Sõja ajal hoidsid sakslased kindluses vange.Peale sõda leidsid seal varjupaika kodutud, kes omakorda kahjustasid ehitist ja põletasid mööblit.  Ajalooliste huviväärsuste taastamisega tehti algust 1983 aastal, 1992 avati muuseum. Puhkepäevad on esmaspäev ja teisipäev, lahti 10,00-17,00. Restaureerimistöid tehakse praegugi. Vaata pilti!