Ma tean ka ühte väga enesekindlat noort daami.  Nelja-aastast Mammut nimelt. Ta tuli lasteaiast koju, kaasas sõber Martinilt saadud kiri, kuhu oli kirjutatud, et tüdruk meeldib talle väga. Mammu ise lugeda ei osanud ja palus vanemal kiri ette lugeda. Tüdruk ei reageerinud algul kuidagi ja läks oma tuppa. Ema veel noris, et näed, Mammu, sa meeldid Martinile. Kümne minuti pärast tuli Mammu oma toast välja ja teatas - imelik ka, kui ma ei meeldiks.  Aga laste kohta küsimine pidavat olema umbes sama taunitav kui palga või pangakonto suuruse uurimine.  Lugesin kunagi kuskilt käitumisõpetusest. Sest laste teema võib mõnede jaoks valus olla jah - ka neile, kellel nad olemas on, aga näiteks vangi sattunud või mis iganes. Nii et kui inimene ise räägib oma lastest, siis võib edasi küsida, aga muidu nagu ei sobiks.