Valitseja - nagu perekonnapea - peab olema niisiis alati "tasemel", kuid pidama piiri. Aaviksoo lööb liberaalsuse ainumõttekuses hetkeks kahtlemagi: "Seetõttu polegi mulle selge, kas liberaaldemokraatlik võimuarhitektuur on üldse nii ideaalne ja universaalne, nagu me endale tihti ette kujutame." Ja küsib viimaks: "Kas paternalism või eestkoste on vabas ühiskonnas täiesti kohatu või kui ei, siis kes ja kelle suhtes on õigustatud seda praktiseerima?"