Ses  suhtes pole olukord põhiliselt erinev ka mujal, ja mingi üld­maksev ning kõike juhtiv idee esineb ainult neis kultuurimais, kus see on saavutatud sundustega, nagu Itaalias ja nüüd ka Saksamaal. Või ka nagu Venes, kus kirjandus ühtlaselt kõigile peab olema dialektilis-materialistlikuks tunnetuseks elust ja inimesest tema klassi praktikas, kus kirjandus sunnitud on olema vahendiks sotsialistlikus maailma ümberehituses. Aga nagu näeme Nõukogude-Vene kirjanduslikust ühtlusideest, pole sellelegi omane igavikupitser.  Sest kui sotsialist­lik ümberehitus on jõudnud lõpule, on hoobilt vananenud ka see üld­idee.