Saal äratas oma soliidsusega aukartust - ent lõhnas kilomeetri kaugusele provintsi järele. Keskplaneedil oli teine stiil äri ajada. "Niisiis, teil on siiski plaan mõni partii osta?" päris ametnik  armastusväärselt. Ma naeratasin. "Ei õigupoolest mitte. Meid huvitab ennekõike omahind. Vaadake, ma olen samuti põllumajanduslikust maailmast, ja oleks sama hea, kui mina ostaksin teilt produkte, kui ütleme, teie minult. Ennekõike huvitab mind koostöövõimalus, see on siis - turg. Ja seetõttu just omahind." Loomulikult taipasid nad niigi, mida ma tahan. Piisas sellest, et kontrollida minu firma andmeid. Legendi järgi esindasin gruppi, kes soovib turgu hõivata põllumajandusmaailma klassikalises variandis - hinda  alla lüües kindlal alal, ja selleks oli vaja rohkem toodangut, kui endal olemas. Osta aga oli riskantne, ja samal tasemel või odavama omahinnaga partner, seega sama pankrotikindel, kulus ära. "Ma arvan, et me saame teid aidata. Loomulikult tuleb meil tellida täpsed kalkulatsioonid. Kas, ütleme, ülehomme kell kakskümmend kaheksa sobib teile?" pakkus mees viisakalt. "Oo-jaa. Ma asun hotellis," ütlesin Arnaksi poole pöördudes ja märku andes. Tema oli osa legendist - provintslased armastasid ihukaitsjaid.  "Kohtumiseni."