"Senna silmapilguni, kus üks  õnnelik luhtumine mind Teiega tut­vustanud, ei olnud minul veel kedagi "Ideali" olnud, keda ma ülemaks oleks võinud pidada kui harilikuks naisterahvaks. Teiega on hoopis reisite lugu - Teie võite kui "Ideal" mulle alati armas ja palvetuse väärt olla, ommetegi seisate Teie minu mõtes palju kõrgemal, kui et mul ial (kaa kui võimalik oleks aastade koormast peasta!) julgust saaks olema Teid abielu ehk armastuse paeltesse püüda kinnitada. Ühest Idealist ei taha ma enam kui üht olemist, kelle poole ma mõtes oma  vaimu võiksin tõsta, aga ei mite säherdust, kes mulle päävliku sööki peab valmistama ja kõik majatallitused toimetada püüdma" (Kr. Koid. I, lk. 281).