Kahe maailmasõja vaheline aeg Euroopas ei tundnud valuutaspekulatsioone ja börsikauplemist sellises  ulatuses kui praegu, kohati taolist tegevust isegi tauniti. Kuni Suure majanduskriisini kehtis suuremas osas maailmas kullastandardi nimeline korraldus, mida pärast Esimest maailmasõda oli rakendatud küll paindumatult, arvestamata piisavalt sõjast tulenenud muutusi majanduses. Finantssfääri paisumine ning kasvamine sisuliselt majanduse diktaatoriks algas jõulisemalt 1971. aastast ning seostub USA hegemooniataotluse ja piirangute puudumisega kasumi teenimiseks: tõenäoliselt on just see muutnud maailma  majanduse haavatavaks, ebavõrdsemaks kui kunagi varem ning põhjustanud ka tänase majanduskriisi. Seda saab sama hästi lahendada tarbimise õhutamise ja sisuliselt teiste rahvaste arvel toimuva rahatrükkimise abil kui kustutada tuld bensiiniga. Majandusliku ja sotsiaalse homogeensuse eesmärk on aga kergesti kompromiteeritav natsi- või kommunistliku ideoloogia sildiga. Teostatav on võrdsus aga ühiskondade tugevama ühistunde olemasolul, mis on löögi all. Ma nimelt ei usu, et selleks ühistunde aluseks saaks olla midagi  muud kui rahvustunne. Me otsime sellele alternatiive, aga need ei toimi.