Dialoog on muutunud kohati masendavalt labaseks. Kui  samba vastu olijaid tituleeritakse juba võitlevateks ateistideks ja paadunud kommunistideks, siis oleks - kui sellise sõimumänguga kaasa minna - muidugi kohane esitada nn Gretchenfrage ja küsida, kas samba pooldajad on äkki ise, noh, mingil määral fundamentaalkristlased ja fašistid. Sest kui oleme jõudnud otsapidi juba nii vängete mõistete juurde, siis tuleb vaadelda ka nende paarikuid (need mõisted kuuluvad dualistlikku maailmapilti, mis on loomuldasa konfliktne, seega ilma fašistita pole kommunistil mõtet; ja kui on pimedusejünger, siis peab olema tingimata ka jumalalaps). Pronkssõdurit valvanud löömalembene vasakäärmuslik seltskond nimetas oma vastaseid fašistideks. Kui uskuda, et tolles nende lausutud sõnas on kübekesegi võrra tõtt (pommiga ähvardanud Böhmi ja antisemiidist Madissoni mõttemaailmast pole tõesti fašismini pikk tee, pehmelt öeldes) ja see polnud täiel määral tühipaljas vene sõimusõna ja tabas kas või 0,001% osas märki, siis tundub, et teisaldatud kommunistliku pronkssõduri asemele on peagi Tallinna kerkimas fašistlik võidusammas. Täpsemalt öeldes: selline võidusammas, mis ei välista teadlikult fašistlikke konnotatsioone. Teinonen on ju rahul. Või kuidas? Hüva, fašism on ilmne liialdus, kuid paradigma on jäänud uue monumendi puhul samaks (märksõnad: revanšism, militarism, jõukultus, äärmuslus). Ja nõnda on see plaanitav võidusammas õigupoolest sisuldasa eemaldatud pronkssõduri asendaja. Sünge sõjasambadraama teine vaatus. Aga olgu see kõik räigevõitu mõttemängu korras öeldud.