Reedel veetsin lõbusalt aega koos Kadriga Triinule kinki otsides, sest ta sai ju nii  vanaks kui seda on kaheksateist ja meil tekkis idee kinkida talle pensioniseadus. Tahaksin öelda, et mõeldud-tehtud, aga ei. Nimelt võis leida igasuguseid teisi seaduseid, aga need oleksid olnud kohatud või liiga julmad (Narkojuhtumid Eestis või Pärimisõigus). Raamatupoest suunati meid Linnavalitsusse. Sealne valvelauatädi (mitte väga sõbralik) ütles, et minge raamatukokku või lugege netist, mina ei hakka printima sadat lehekülge. Õnneks ei lahkunud me sealt tühjade kätega. Seejärel läksime teise raamatupoodi,  kus tunduvalt sõbralikum tädi meid aidata püüdis, kuid ka seal ei olnud seda. Lõpuks sai siiski Triin pensioniseaduse, kuid seda tänu Kadri kodusele printerile, mitte raamatupoodidele või raamatukogudele. Loodetud patareide laadimine jäi ära, sel lihtsal põhjusel, et kõik lauad olid kinni sel hetkel. Loomulikult ei saanud me kasutamata jätta seda hetke, mil kõik meist on koolist vabad ja rõõmsad ja omavad aega. Niisiis ootas meid spordi asemel söömine ja klatšimine nagu alati. Burgerid ja friikad näost  sisse aetud, ootas mind midagi uut ja vana, sinist ja laenatut- lauluproov. Mina, kes ma pole kaks ja pool aastat korralikult laulmisega tegelenud, olin veidike heitunud. Ma tean, et ma oskasin laulda ja viisipidamine ei ole kadunud, aga oma hääle olukorrast ja kõrgusest polnud mul aimugi. Anne ootas meid oma imekaunis kodus mere ääres küpsiste, kommide ja kohviga. PS! Anne kodul on kõige ägedam rõdu, mida ma tean. Laululinnukesed kõik kohal ja nii me alustasimegi. Ma pean ütlema, et üllatavalt hästi läks ja  teine üllatus oli see, et minu ja Ode hääled on peaaegu eristamatud. Ma tean, et mina ja mu ema räägime ühe häälega (ja ka ühe maneeriga), aga sarnasusest Odega ma polnud teadlik. Lauluproovi järel rallisime läbi linna Kalamajja, et Kreete ja Laura saaks koju minna. Peale seda oli minu mäluproov: kuidas sõita Triinu poole? Ma sain väga hästi hakkama, me ei läinud kuskilt valesti ja jõudsime ilusti kohale. Triinu pool ootas lubatud söök :) (enne sünnat lubas Triin, et tema pool toimub suur söömine:D) Mõnus  õhkkond ja head inimesed pealekauba. Mängisime lauamängu "Valik on sinu" ja nalja sai piisavalt. Lauamäng on vanusele 16+, niiet küsimused jäävad igaühe oma fantaasia hooleks. Hiljem, kui oli möödunud veidi aega ja ära söödud hulk toitu, hakkasime vaatama Mamma Miat. See film on jube õudne, kuid samas jube naljakas. Poole peal jäi Maria magama ja pean mainima, et Tai 10-kroonine DVD ei olnud lõpuni kvaliteetne. Magamaminek ja ärkamine. Hommikul ootas mind sõidutund emaga, ka seekord ei jäänud keegi alla.  Kodusolemine veidike ja sõidutund õpetajaga ja RAV 4-ga. Oli kole, oli ilus ja oli hea. RAV-i puhul oli parim see, et ta ei surnud välja, mis muidu mu probleemiks on, kui ma Corollaga sõidan. Peale sõitmist oli aeg olla veidi koduseinte vahel. Õhtul ootas järjekordne naistekas. Ester, Loora ja Kati. Õhtu möödus imestuse tähe all, me imestuse põhjuseks oli tõdemus, et maailm on väike ja Eesti seeneniidistik. Sai nalja, sai juttu rääkida, sai meeldivalt aega veeta, sai inimesi näha. Kella nelja paiku unemaale.  Hommikul ootas mind jälle sõidutund. Seekord võtsime vallutamiseks Õismäe ja Haabersti ringi. Õismäe on jube kole koht, seal EI OLE sõiduradu ja ema ei oska ka seal väga sõita. Kuid ma sõitsin läbi kaks koleringi ja sain Õismäelt eluga välja. Ülejäänud osa päevast on möödunud mõnusa mittemidagitegemise tähe all. Jah, ma olen rahul. Produktiivne ajaveetmine on olnud. Ja oi, kuidas ma ootan järgmist nädalavahetust, põhjuseid on rohkem kui kaks. Minu head ja armsad ja ilusad inimesed, aitäh.    Olen  elusse armunud ja päike paistis täna ka,    K.