Mina olen endiselt seda meelt, et isegi kui ei sõideta parasjagu kõrgetele kohtadele absoluudis, on erinevad pundid, olgu nendeks siis India või Pakistani nimelised, heaks katsepolügooniks  teooria rakendamiseks praktikas. Ma ei räägi siin sellest, kuidas naabrimehest suures grupifinišis 2 kohta eespool olla ja talle pärast kaastundlikult õlale patsutada vaid selliste grupifinišite võitmisest (nagu demonstreerisid Tartu Velo musketärid), õigeaegsete äraminekute organiseerimisest või nendega kaasa minemisest. Need on ideaalsed võimalused omandada praktilisi kogemusi, sest me ei saa kunagi kindlad olla, et me hea vormi korral ei ole soodsal positsioonil selles kõige esimeses peagrupis või kõige  esimeses atrõõvis. Seetõttu otsustasin ka mina, et soodsa võimaluse saabudes ja kogemuste hankimiseks ründan. Enda jaoks ideaalseks pidasin kohta, kus ületatakse Võru-Luhamaa maantee ja suundutakse Võru ringteele. Ainsaks probleemiks kaugus finišist - 8 km, mida ma rünnakuhetkel ei adunud. Selle trassiosa alguses on tõusunukk, kus keegi tavaliselt aktiviseerub. Nii oligi. Üks Haanja rattaklubi tüüp andis kuuma. Ise olin neljandal possal. Vahetult enne tõusunukile jõudmist ründasin ja suutsin rünnaku ka  kindlustada, st. sõita sisse piisavalt pika vahe, et asuda vormistusliku külje juurde. Mind asus saatma vilkuriga auto. Kahjuks ei suutnud seda ülevat momenti keegi pildistada (nuiasin peale võistlust tuttavalt fotograafilt, et kas ta tõesti ei suutnud olulisi võistlusmomente pildile saada) ja mina piisavalt ekspluateerida. Kiirus hakkas langema 50, 40, 35. Ja kui nähtavale ilmus silt FINIŠ 5 km, oli kõik. Lisaks hakkasid jalad krampi tõmbuma. Loobusin ja grupp võttis mu taas omaks. Pahameelt ei kusagil.  Peale pööret linna pandi tempo taas peale. Suutsin seda ilusti hoida (no nii kontrolli mõttes), hoolimata vahepealsest pingutusest. Ka pidasin kinni oma varemantud lubadusest ja lasin jala peale lõpukurvi sirgu. Mina olin rahul, kuigi kaotus võitjale oli 20 minutit suurem, kui eelmisel aastal ja koht esisaja piirimail, nagu oli eelmisel korral, jäi kaugele. Usun, et hea vormi korral oleksin konkureerinud Tartu SK Velo kuldse kolmikuga. Larsi ja Markot olen vahetus võitluses (finišispurdis) varem edestanud,  Pauliga oleks olnud huvitav keiss. Seda enam, et Paul olla Pulleritsule öeldnud, et 58 km/h finišisse lennates ei ole võimalik tema tuulest enam välja tulla. Seda oleks meeldiv katsetada - minu kiiremad finišid on olnud pealt 60 km/h, võiks isegi öelda flirtinud 70 km/h piiriga. See ei ole muidugi nullist kiirendamise teema, tegemist on olnud pikkade sirgetega, kus rong on korraliku hoo üles tõmmanud.