Teise asjana harjutasime roomamist ja madalroomamist. Nende vahe polegi muud kui et teisel juhul sa hoiad pea, perse ja nina nii madalal, et künnad maasse vagusid. Sellise liikumise puhul sa lükkad  ennast edasi varvastega ja tõmbad küüntega, vajadusel võib hammastega ka kaasa aidata. Liikumine on küll aeglane, aga kui kuulid üle pea vihisevad, siis võib arvata, et nii liikuda on parem kui tina saada. Meile räägiti ka et teise maailmasõja ajal oli üks snaiper nii kolm päeva roomanud. Oma lasu ära teinud roomas ta tagasi, kõlab küll veidi kahtlaselt, aga mine tea. Tagasi tulles hakkasime oma relvi hooldama ja osadel oli sellest nii suva, et neil oli piisavalt julgust, et minna voodi alla magusat und  nautima.