Las keele kallal norimine jääb Priidu lõbuks. Eesti keele omapära on see, et inimesed ise kujundavad oma üleilmastumise protsessi käigus emakeelt dominantkeelte sarnaseks. Keelereegleid reeglitesse raiuvad teadlased on paratamatult ajast palju maas. Mis täna on väär on homme õige, kui enamik nii asjast aru saab. Keel ei saa olla reeglite paabel, kus  tavaline inimene orienteeruda ei suuda vaid peab lähtuma demokraatlikest printsiipidest kus enamus määrab kujuneva tava.    Mind sügavalt hämmastavad keele puritaanid oma kooliõpetajaliku torkimisega ning peateema arutelu hajutamisega.    Iidamast aadamast on tuvastatud, et puudub puhas eesti keel vaid on kombinatsioon laensõnu vanematest ja uuematest keeltest. Eriliseks teevad keele veel grammatika reeglid mis on ajas samuti väga muutuvad. Kogu selle muutumise protsess ikäigus on  seetõttu oluline, et mõte kohale jõuaks. Kahjuks ei taga kirjakeel kuidagi ka seda ülesannet, sest puudu jääb emotsionaalne pool ning rõhuasetused mida kantakse üle hääletooni ja juurdekäiva miimikaga. Järeldus. Keelepuritaanidel ei ole kohta asjalikus arutelus, sest nad oma ilkumisega puterdavad ära seda emotsiooni mida tahlike ja tahtamatute erisustega kirjakeelenormidest nende mõtete autorid püüavad edastada.