Olin ma ju mineva aasta ka veel alles inimene, kes heast tulevikust und nägi ja sellepärast palju võis eneselle lubada. Nüüd aga, kus mul kõiksugu pagana krempled ees on. Kus mina enesest ühes oma tulevikuga niisuguseid õhulossisi ainult ette kujutan, kuidas ma paari aasta pärast mõnel pakasel talvehommikul kusagil kalarannas ühe paadi alt haigutades ning külma pärast lõdisedes ja käsa hõerudes välja ronin, katkise palitu räbala kõvem enese ümber kokku vean ning oma harilikku päeva ametid sellega  peale hakkan, et ümber vaatan, kuidas mõne ümmargusema isanda taskuga tutvust võiksin sobitada. Jah, vaadake, kui ma enesest niisuguse pildi omale ette sean, ning kus ma nende möödaläinud Jõulude peale mõtlen, millest ma teile kohe pärast seda nii pitka kirja saatsin, mille peale nii kui Teie kõige oma viimases kirjas lubate, veel lubate vastata, siis ehk leiate mulle vabandust minu pikalduse üle.