Aga enne kui me üldse saame rääkida  rahvuse religioossest identiteedist uuriks hoopis veidi üksikisiku identiteedi spirituaalseid aspekte. Siin tekib kohe küsimus sõna "religioosne" kasutamise kohta. Sel teemal sai mõned ajad tagasi Hanrahani blogis arutatud. Kas nö. "vaba spirituaalsust" ja mingi newage suuna järgimist või siis oma isikliku sünkretistliku maailmapildi kokkupanekut saab nimetada religioossuseks? Häda ongi selles, et eesti keel on nende terminite osas üsna vaene. Võtame kasvõi sõna "spirituaalsus" - eesti keeles sel pole  nagu üldse väga konkreetset tähendust. On "vaimsus", aga see vastab viimastel aegadel pigem "hingeharidusele", sisaldades eelkõige silmaringi, orienteerumist kultuuris, ehk ka kombeid ja vaateid … aga ei pruugi üldse eeldada mingitki usku kõrgemasse eesmärki või metafüüsilistesse antustesse.