Leopardimustrilisi kingi proovisid Sa ka NY-s. Aga vist ei ostnud?  Varjuteater oli minu jaoks jälle üks raamat teemal tabamata ime (kuristikuga rukkis oli sama lugu). Pean veel korra lugema, sest ilmselt ime väljailmumise ootuses lugesin liiga kiirelt ja õiged asjad ei jõudnud kohale. Mulle väga meeldib Viivi oskus kirjutada. Aga Varjuteatris häiris sõjaaja lapsepõlve pidev väljailmumine ja korduv hala Eesti  riigi väiksuse ja vaesuse üle. Et suursaadik pidi häbenema. Ei tea, kas ta päriselt ka häbenes.  Kana näitamise koha pealt kaldun mina Katu poole. Et siis kurb koht.  Itaalia kogemust mul ka pole. Ega Saksamaa.  "Mina olen raamat " meeldis mulle selle eest väga. Võibolla oli seal rohkem asju, millest ma aru sain :)