Blogi otsast lõpuni läbi  lugeda? Avaldan austust...    Nii palju, kui ma olen hiinlaste töökultuuriga kokku puutunud, siis Saksamaa mudelit ma sealt välja ei näinud. Samas näiteks eestlaste omast on neil see minu meelest kõrgem, kuigi avaldub teises vormis. Hiinlased on usinad õppurid ja töötajad, kuid väga palju annab tunda kommunistliku jama pärand - liigselt loodetakse riigile ja firmale. Initsiatiiv on väga nõrk ning ülemusele erilist vaistuvaidlemist ei toimu, kuid ülemus on reeglina Hiinas alluvate suhtes üsna hooliv.    Maailmajuhi küsimusest lähtudes, siis hiinlaste põhimure oleks minu meelest saada lahti emotsionaalsest antiimperialismi retoorika külvamisest ühiskonna seas. Meedia on ikka parajalt viltu. Mitte niivõrd ebaobjektiivse kajastamise pärast, vaid just pideva "meie" ja "nemad" rõhutamise pärast. Küll me hiinlased kanname 5000 aastast ajalugu ja kultuuripärandit ning need barbarid seal Läänes tulevad meid õpetama. Kui saaks sellest jamast edasi minna ja bipolaarse maailanägemuse kõrvale lükata, siis  võiks hiinlaste mõttemaailm ka tegelikult harjuda mõttega, et me saame ükspäev maailma üheks juhtivaks riigiks. Hetkel on see liiga emotsionaalne ning õiget nägemust neil maailma juhtimisest polegi. On vaid eespool nimetatud retoorika. Aeg oleks konstruktiivselt edasi minna, sest vastasel korral toetaks Hiina juhtimist riigid nagu Venetsueela, Venemaa, Iraan, Zimbabwe jne. Aga Hiina ei ole oma olemuselt selline käkk, vaid suudaks ka vastutustundlikult käituda ja teha maailaga koostööd. See aga ei tähenda  läänestumist.    Arvan, et töökultuur on Hiinas sedavõrd arenenud, et nad võiksid tõusta juhtivaks riigiks küll. Taastama peaks aga konfutsianismi tähtsust ja vähendama kommunistlikku jura. Kui meedia rahvasõjale õhutamine ära kaoks, saaksid hiinlased ka rohkem riigi ülesehitamisele pühenduda. Hetkel jooksevad nad hariduse saamiseks ikkagi riigid välja, sest isegi nii kõva ülikool nagu Pekingi Ülikool kirjutab enda põhikirjas, et me järgmine Kommunistlikku Parteid ja lähtume sotsialismi  väärtustest.    Korruptsioon on Hiinas tõesti päris tõsine väljakutse. See aga ei ole nii hull kui näiteks Bulgaarias, Rumeenias või Uzbekistanis (kõigis isiklik kogemus), kuid piisavalt hull, et majanduses ausat konkurentsi pidurdada.    Igapäevaselt Hiinas elades (suurtes linnades) ei märka korruptsiooni. Politsei raha pärast kinni pea (nagu see on Kesk-Aasias), kuid igasuguste sertifikaatide peale võivad nad raha küll nõuda. Kõige hullem on olukorda maapiirkondades, kus kohalikud ärimehed  astuvad ka parteisse ning saavad seeläbi häid lepinguid. See on levinud.    Samas näiteks Pekingis olukord nii hull ei ole, sest tegemist on pealinnaga ja naljalt keegi ei riski. Kõige kõrgemad tegelased ikka mõnikord, aga mitte väiksemad. Külas jällegi kõik.    Ma arvan, et korruptsioon ei kao Hiinast mitte kuhugi ning minul nii naiivseid lootusi ka ei ole. Miks? Sest samamoodi näiteks Jaapanis, Lõua-Koreas, Taivanil ja Hong KOngis on korruptsioon väga levinud, kuid seda käsitletakse  kingitusena. Samaoodi Hiinas. See on ajaloos kogu aeg nii olnud ja ma arvan, et jääb ka.    Mida aga tahetakse tõsiselt piirata on nö vägivallaga seotud korruptsioon. Seda juhtub just maapiirkondades, kus lepingute nimel võidakse isegi füüsilisi rünnakuid kasutada. Enam-vähem maffia-stiilis korruptsioon. Selle vastu sõdib keskvalitsus agaralt. Parteiliikmeks olemise ekspluateerimine jne.    Nö intelligentsem korruptsioon jääb. Arvan ma. Aga see käib kõik tutvuste kaudu. Ilma tutvusteta ei ole  mõtet hakata üldse mingit ümbrikut hiinlastele pakkuma, sest tingimuste ebasoodsaks muutumise korral ollakse kerge saak.