Kolmas häda on kehaline kasvatus. Vaat, sellega on nii, et physical on küll, aga education'it ei paista kuskilt. Põhimõtteliselt käib asi vist nii, et grupid jagatakse vabade ruumide järgi ja siis vaadatakse, mida selles ruumis teha saab ja siis nühitakse seda pool aastat järjest, kusjuures kavas on enamasti võrkpall, võrkpall, ujumine ja ujumine. Ühekülgne, kas pole? Ujumise hindamiskriteeriumid on nii karmid, et 2/3 Eesti lastest kukuvad kohe läbi, sest Eestis ei igal koolil, isegi mitte külal või linnal oma ujulat ning suvel meres-järves-jões ei juhenda neid keegi. Mis peamine - ka tunnis ei õpetata - lihtsalt "mine ja uju!". Arvestades, et õpilased ei ela kõik kooli/Coque'i lähedal Kirchbergi kandis ning tõenäoliselt ei ole neil kodu lähedal harjutamise võimalust (paljud mitte-kesklinna lapsed jõuavad koju kell 18, siis on vaja järgmiseks päevaks õppida, kes see ujuma jõuab), siis on see ujumise olümpianorm ilmselgelt liiga karm. Ujumise ja võrkpalli vahele on harva juhtunud sulgpall ja jooksimine, aga muid alasid ei ei ole küll ette tulnud, võimlemisest (tüdrukutele minu hinnangul hädavajalik) ja akrobaatikast rääkimata. Viimasel kahel aastal on poiste ja tüdrukute tunnid koos, siis tehaksegi ainult unisex asju. Palju sõltub ka õpetajast - kuna näiteks M viimane õpetaja on idamaiste võitluskunstide austaja, teevad nad nüüd tunniski 'ii-'aa, 'ii-'aa (M üldistus). Arvestades, et mõni klass ei ole kahe aasta jooksul kordagi ujunud, olen kindel, et mingit ainekava mitmekülgseks kehaliseks kasvatamiseks neil seal küll ei ole, kõik on täpselt "kuidas joppab" ning enamasti joppab ju elus nii, et loosi võttes saad just selle, mida sa hästi ei oleks soovinud.