Kuigi kirikuisa Augustinus argumenteeris oma 7. sermonis ehk jutluses: Angelus enim officii nomen est, non naturae (ingel on pigem ameti, mitte loomuse nimetus), läks areng teoloogias siiski teise suunda. Dionysios Areopagita jagas taevased olendid kolme kolmikusse. Esimesse, kõrgeimasse triaadi kuulusid seeravid, keerubid ja "troonid" (kr thronoi), teise ülemused (kr kyriotētes, ld dominitiones), "valitsused" (kr archai, ld virtutes) ja "meelevallad" (kr exousiai, ld potestates), kolmandasse "vürstiriigid" (ld principatus), peainglid, kes moodustasid jumaliku kohordi, ja lõpuks inglid, kes olid madalaimad ning kõige lähemal inimestele. Loomulikult jäi selle suurejoonelise süsteemi loomiseks Piibli sporaadilistest vihjetest väheseks, aga kuna Jumal on üks ja ainus, võis rahulikult kasutada kust tahes pärit materjali. Paavst Gregorius Suur teisendas veidi liigitust ning Dionysiose inglitehierarhial oli eriti rahvapärase vagaduskirjanduse jaoks suur tähendus.