Kuid nüüd, kui 1941. aasta sügisel käis järjest mobilisatsioon, läksid kolhoosist ja MTJ-ist traktorid ja veoautod. Põllutöö jäi naiste ja vanurite hoolde, kelle  käsutuses olid jälle härjad, lehmad ja vanad logud traktorid. Lapsed jäid vanaemade hoole alla või ilma mingi hooleta tänavale. Viljakoristamise ajaks mobiliseeris külanõukogu ka mittekolhoosnikke, töölt kõrvale jääda oli võimatu, kõva kontroll oli peal. Igaüks pingutas viimse jõuni isamaa kaitseks. Niipea kui puhkes sõda, normeeriti kõik toiduained. Kolhoosnikud said põllutöödel 800, mittetöötavad 400 ja lapsed 200 grammi leiba päevas. Rasva, liha ja tangude norm oli kolhoosnikel söökla ühiskatlas, külaelanikele  neid väga tihti ei jätkunud.