Me ei tohiks unustada andmast Jumalale tänu meile kingitud vabaduse eest otsida Jumala tõde ja Jeesusest Kristusest lähtuvat valgust, ilma et me seda tehes repressioone peaksime kartma. Veelgi olulisem on aga kogu hingest püüelda Jumala lasteks, valguse lasteks saamise ja jäämise  poole. Kui inimesed sünnivad valguse lasteks, käivad nad valguses ka siis, kui neid ühel päeval hakkab ümbritsema pimedus. Sellest annavad tunnistust veel möödunud sajandilgi oma usu tõttu kannatanud kristlased, kes suutsid vaatamata kõigele oma usule kindlaks jääda. Tõeliselt vabad oleme me siis, kui meie vabadus tuleb seestpoolt, mitte väljastpoolt. Kui meie sisemine kindlus lähtub Jumalast, on meid raske rööpast välja viia. Siis suudame ka neile, kes meid pimedusega ümbritsevad, julgelt vastu astuda ning  neidki vahel lummata Kristuse valgusega, mis pimestas ja lummas Tema jüngreid tol ööl, mil Ta kirgastati.