Ei ole muidugi põhjust vaielda "ühiskondliku idealismi" vastu, mille "päämisi eesmärke on taotleda töö ja töötava inimese väärtusta­mist, taotleda ühtlasi sünteesi töö ja vaimu, füüsiliselt ja vaimselt töötavate inimeste vahel". Küsimus seisab vaid selles, millist vaimu ja kuidas "süntetiseerida". Kui vaimu nähakse ainult õigeaegses "ajavaimu" tabamises ja tööd kui absoluutset väärtust omaette, mis ei ole rakendatud mingi kõrgema eesmärgi teenistusse, siis nende "sünteesist" ei sünni midagi edasiviivat  ühiskonnale. Alatasa pügatavad puud ja alati pügatav vaim jäävad viimaks kängu, ei nad ulatu tungima kõrgusse ega paistma kaugusse.