Sergei Stadnikov rääkis teemal "Inimese vastutus  Ptahhotepi elutarkuses". Traktaat kuulub inimkonna vanimate kirjandusteoste hulka. See on kirjutatud V dünastia ajal, 2300 eKr. Kirjutise põhiosa õpetab, kuidas käituda perekonnas ja ühiskonnas. Kõikidele egüptoloogidele on aga ahvatlevamat peamurdmist pakkunud teksti lõpuosa, mis väga poeetilises keele lahendab inimese tahtevabaduse ja jumaliku ettemääratuse vahekorda. Vaba tahet väljendab inimese süda, olles ühtlasi kohaks, mille kaudu võis ka jumal inimest mõjutada, isegi jumalavastasteks tegudeks. Südamel oli ka  tunnistuse andja osa. Inimene palus, et süda ei tunnistaks tema vastu. Jumala armastuse pälvis eelkõige see, kes oskas kuulata. Ja teistpidi - keda jumal ei salli, see ei saa kuulda jumala käske. Niisiis: inimene on vastutav olend, keda jumal saab mõjutada. Kuuljal on selline süda, mis ei anna tunnistusi inimese vastu. Tunnistusi võib ta anda surnute kohtus, mis erinevalt kristlikust viimsepäevakohtust esines eelkõige individuaalse eshatoloogia kujul. Õiglane ja aus saavutab edu ka siinpoolsuses, mis  tähendab seda, et teispoolsele elule pannakse alus siinses elus. Traktaadis jääb niisiis kõlama inimese vastutus oma tegude eest, mis on kestnud läbi terve egiptuse filosoofia. Täieslikku predestinatsiooni Egiptuses ei tuntud.