Mõnikord näib mulle, et meie koguduste usuline alatoon on murelik. "Kas-me-ikka-osutume-kõlblikeks" meeleolu nihutab esiplaanile mure isikliku hingeõnnistuse pärast. Kui Jeesus on meie pattude eest surnud ja meie tunnistame evangeelset  usku tema asendussurma alusel, kas me siis peame murelikud olema?