Ma ei mäleta, kust ma selle sain ja kuhu see lõpuks kadus, aga see ei olegi tähtis. USA lipuvärvidega oli. Mitte, et mul oleks mingi suur armastus või midagi jänkide vastu, aga see lihtsalt nägi nii sheff välja. Täiesti teistsugune, erinev teistest. Sheff ja lahe.    Ma kandsin seda kõikjal. Kui ma  seda kanda ei saanud, see oli pesus, siis oli ka minul kohe õnnetum olla. Kirjutasin sellest kolmanda või neljanda klassis ka oma iseloomustuses. Eriti äss kirjatükk oli muidugi. Lisaks sellele särgile mainisin seal ka näiteks seda, et mulle meeldib kassile kärbseid söögiks püüda jne. Põhipoint oli selles, et oma nime sellele kirjatükile juurde ei kirjutatud, et klass pidi siis ära arvama, et kellest jutt. Ma muidugi reetsin ennast eriti labaselt selle särgi mainimisega ära. Ja ma vajusin sõna otses mõttes  häbist laua alla, kui seda ette hakati lugema. Lugejaks oli muidu Airi. Veidrad juhused algasid juba ikka väga varakult.    Ajapikku pleekis särgil olev sinine värv ära, kuid ma ei hoolinud sellest ja kandsin seda ikka edasi.    Eniveis, aga kujutagem nüüd ette, kui see särk asendada mõne hingekandajaga. Ain't that some difficult šššš to deal with?    Samas tekib mõte (loe lootus), et see särk jäi ka üks hetk  vanaks ja ma kasvasin sellest välja. Samuti, nagu ma varem mainisin, kadus see üks hetk lihtsalt ära ning mul ongi jäänud nüüd vaid need ajad, kus ma seda lugu lihtsalt meenutan.    Took ššššloads of time though.