7. märtsil  sai ta oma kaebusele Sibulalt võrdlemisi sisutühja vastuse. Miks VVK esimehe vastus oli sisutühi? Võib arvata, et tegelikult see kaebus näitas kätte e-hääletamise kitsaskohad ja lauspettuse võimalused. 8. märtsil P. Pihelgas saatis uue kaebuse VVKle, millise  viimane saadab Riigikohtule lahendamiseks, mis aga Riigikohtu pressisekretäri ütluse kohaselt ei olnud möödunud reedel veel Riigikohtusse laekunud.  Riigikohus peab 7me tööpäeva jooksul lahendama nimetatud kaebuse.  Kui väga lühidalt võtta kokku Pihelgase kaebuse sisu, siis selgub, et suhteliselt  keskpäraste IT võimetega noormehel oli väga lühikese aja ja väikese vaevaga võimalik  kirjutada pahavara, mis blokeerib e-hääletamisel teatud (pahavara loojale või tellijale vastunäidistatud)  riigikogu liikmekandidaadi poolt hääletamise ja kuvab hääletaja ekraanile  valeteate e-hääletuse eduka toimimise kohta, kuid suunab hääle edasi hoopis teise kandidaadi kontole..  "Pealtnägija" saates esines Pihelgas enesekindlalt ja kaitses oma seisukohti argumenteeritult.  Samal ajal e-hääletuse projektijuht  Martens saate jooksul ainult naeratas, kuid siiski möönis e-hääletusesüsteemi turvalisuse puudulikkust. Jääb täiesti arusaamatuks, kuidas VVK sai tellida sellist ebakindlat  e-hääletussüsteemi Riigikogu valimiste läbiviimiseks?  Või tellitigi see kindla tagamõttega?    Milleks oli vaja reklaamipausi?    Teiseks. Riigikogu valimistulemused, mis avaldati 7. märtsil valimisringkondades  häälte ülelugemisel, erinevad 6. märtsi hilisõhtul avaldatud valimistulemustest 0,6% ehk 6939 inimese võrra. See 0,6% moodustab tervikust ehk 100% küll suhteliselt väikese suuruse, kuid selle najal on võimalus leida Riigikogu valimistel käinute arv. Isegi vähe kooliskäinutele on  see arv üllatav -6939:0,006 on võrdne 1 156 500 inimesega?    Kolmandaks. Delfi korraldatud Facebooki hääletamisel, millest võttis osa 42 717  inimest, ja ühe inimese poolt mitmekordne hääletamine oli välistatud, oli kardinaalselt  erinev nendest tulemustest mida pakkusi...