Koolis, ma käisin koolis...    Minust saab tulevane kuulus mööblirestauraator....aga sellest kõigest täpsemalt mõnel järgmisel korral. (mul on kohe kohe valmimas esimene päris enda restaureeritud kapp, ma tahan kogu oma tähelaeva stiilis jutu "siit sai alguse minu kirg restaureerimise vastu" jätta selle kapi esitlemiseks, saate aru, onju)    Esimene asi, mis meile koolis selgeks tehti oli see, et ei saa olla hea restauraator olemata hea  tisler...  Sestap anti igale õpilasele kätte tükk sangleppa ja kästi teha rööptapiga kast.  Lubage esitleda rööptapp, totaalselt käsitsi saetud, peiteldatud ja viilitud:        Esialgu pidid neist ilmselt lihtsalt karbid saama, aga kuna meil on kursusel terve hunnik lausa vapustavalt andekaid inimesi, siis mingigi võrdlusmomendi säilimiseks ei saanud enam juttugi olla lihtsalt mingist  kastist. Teha tuli KAST.  Aga kuna tisleritöö on meil kursusejuhendaja sõnutsi valgusaastate kaugusel, siis tuli rõhuda muudele nüanssidele             Üks kursusekaaslane lobises välja, et tal on  ligipääs kooli keraamikaahjule. Seltskond agaraid sundis teda otsekohe peale tunde jääma   Minu elu esimene keraamikakatsetus :        Muidugimõista nööpidega:        Savi jäi vähekene  tassist üle...              Piltidel on tõepoolest PÄIKE! Ja õues on KÜLM! Kui sellele imeõhukesele lumekorrale midagi juurde sajaks, saaks ma raudselt elusuure endorfiinilaksu     PS ja EDIT:  leidsin just isetegijast ühe nendest eelkõneldud superandekatest kursusekaaslastest siin