Päris õhtul sattusin kodulinnas oma vana ärikaaslase juurde õhtuveinile. Mõnus pisike asine seltskond, ohjeldamatult veini, sundimatu ja samas piisavalt intellektuaalselt nauditav vestlus. Ja samas kohtasin seal oma paari aasta tagust suurt armastust, kellega veetsime vastastikku taevani armununa meeletu kevade ja suve. Õnneks-kahjuks see sügisega lõppeski, aga…eile tundsin taas, et ta pole mu  vastu ju ükskõikne! Et võiks ju nagu olla kõik möödas ja unustatud…Minu poolt paraku enam talle midagi pakkuda pole, sest sain meie lahku minekul liiga palju haiget, et teda uuesti usaldada. Aga südant liigutav ja erutav oli see kohtumine ikkagi. Igatahes öösel oma mehega seksides olid mõtted kohe kindlasti ula peal…;)