LISBETH KUULIS MIKAELI hüüatust ja jäi peaaegu seisma. Mis kurat siin toimub? Siis heitis ta pilgu üle õla ja nägi Magge Lundini kolmekümne meetri  kaugusel, valmis tema suunas startima. Mees on kiirem. Jõuab järele.  Enam ta ei kõhelnud, vaid pööras vasakule ja kihutas treppidest üles majadevahelisele õueterrassile. Õu ei pakkunud vähimatki peidupaika ja ta läbis vahemaa järgmise nurgani ajaga, mis oleks isegi Carolina Klüftile muljet avaldanud. Ta keeras paremale, taipas, et on teel tupikusse, ja tegi 180-kraadise pöörde. Täpselt siis, kui ta järgmise majanurgani jõudis, nägi ta õuele viiva trepi otsas Magge Lundini. Ta liikus maja varjus veel  mõne meetri ja viskus siis pea ees maja ääres kasvavatesse rododendronipõõsastesse.  Ta kuulis Magge Lundini raskeid samme, kuid ei näinud teda. Lisbeth lamas täiesti vaikselt põõsastes ja surus ennast vastu seina.  Lundin möödus tema peidupaigast ja jäi vähem kui viis meetrit eemal seisma. Mees viivitas kümme sekundit ja jätkas siis läbi aia sörkimist. Mõne minuti pärast tuli ta tagasi. Seekord seisis ta liikumatult kolmkümmend sekundit. Lisbeth pingutas lihaseid, valmis otsekohe  põgenema, kui ta peaks avastatama. Mees hakkas liikuma ja möödus vähem kui kahe meetri kauguselt. Lisbeth kuulis tema samme üle õue kaugenemas.