Internetis on kirjas  100 viisi kuidas raha kokku hoida.  Ma olen endiselt arvamusel et viimase aastaga olen suutnud tegelikult ka tarbimisrattast natuke välja tulla. Üheks põhjuseks on viimase aja väikesed sissetulekud mis enam-vähem täpselt elamiseks  vajalikud kommunaalkulud katsid. Loomulikult vahepeal ostis mees mulle süüa aga ma usun et tegelikult oleksin ise ka hakkama saanud. Järgmine samm on võlgadest lahti saada, sellega mul läheb veel natuke aega.    Aga, sada viisi. Suur osa soovitustest on muidugi paduameerika ja mõeldud eramajas elavatele perekondadele kus vähemalt üks perekonnaliige on kodune ning kelle elus aeg ei ole raha (edit: kui palju AEGA sul igasuguse tarbimise, hängimise, shoppamise jne peale läheb?) Ent mõned asjad on  mõtlemist väärt.    Inimene on muidu tegus olend aga moodsad ajad on kuidagi selle eneseusu maha tampinud ning meeletult paljud asjad tunduvad ainult mingi teenusepakkuja pärusmaa. Kui mõtlema hakata, on palju asju mida suudame ise paremini teha kui mingid tehaseliinid. Kindlasti oled sööklas halva toidu eest palju raha maksnud. Kui paljud teist lähevad regulaarselt kord nädalas (reede õhtul) harjumusest õue tarbima (joogid-klubid-taksod-aspiriin) kuigi seal on lärm, ükskõiksed inimesed ja igavus?  Millal sa viimati uute ostmise asemel katkiseid sokke parandasid? Kas oled proovinud kodus ise leiba või saia küpsetada? Tuleb parem kui poest ostetud, ausõna.    Siin Saksamaal on muidugi iga nurga peal Bäckerei mis värsket leiba müüb (ja siin-seal värske kala ja liha kauplused, loe ka eelmist postitust stressivaba sea kohta), kergelt kättesaadavad värsked toorained lausa kutsuvad midagi head süüa tegema.  Tuletan meelde seda toredat teooriat kuidas Eestis värskeid toiduaineid müüvad väikepoed  elus püsida võiksid - kaupluse sortimenti tuleb võtta alkohol. Siis oleksidki meil liha-viinapoed ja saia-viinapoed. Kliente jätkuks ja kõik oleksid õnnelikud.  Värskete nurgapoodide konkurent on Saksamaal supermarket-odavketid LIDLiga eesotsas, sellist ebasoodsa hinna-kvaliteedi suhtega kauplust nagu kõik Eesti marketid, siinkandis eriti näha ei ole. Meie kartulid-hallitavad Säästumarketiga neid muidugi ka ei võrdle.    Ma olen üleüldse jõudnud järeldusele et kui inimene kurdab et tal pole  rahapuuduses muud süüa kui makarone ketshupiga, siis ta lihtsalt ei oska muud ise süüa teha.    Ja ma arvan et ma olen varsti diplomeeritud meestejuuksur. Tasuta :)    Tahaks sellist maalähedast elustiili promoda. Ära usu hundi (müügimehe) juttu ja mõtle rohkem selle peale mis sulle tegelikult tähtis on. Kui õnne ei saa osta, äkki ta tuleb ostmata jäänud asjade asemele?