Kolmanda päeva hommikuks olid aga elul värvid tagasi. Jõudsime Hispaania rannikule, kus meid võttis vastu ilus päikseline päev. Tuult praktiliselt polnud, nii et  liikusime edasi piki rannikut mootoriga. Eemalt paistsid mäed ja nendel rippuvad külad. Iiveldus oli kadunud, söögiisu hakkas tasapisi tagasi tulema ja võisin minagi nautida meid pool päeva saatnud delfiine. Tõsi, värinad ei kadunud kuhugi ja jalgu suutsin vaevu liigutada. Lisaks oli külmetus kaunistanud nii üla- kui alahuule ohatisega. Mul oli kohe päris kahju meie meestest - üks naine laevas - ja seegi nii kole ja haige.