Lugematud heledused ja pimedused: heledad laigud kusagilt kaugelt ja kõrgelt, tumedamad laigud kusagilt kaugelt ja sügavalt, tekkimas ja kohe kadumas, valgumas kokku, lagunemas laiali, sündivad ja surevad saared, päevasaared ja öösaared, ööpäevasaared. Ja teise pilguga, mis heleduse ja pimeduse saarestikku ei näinud: ühtlane lõputu liikumine, viirulised lained, mida tuul kaldasse ajab. Mis see õigupoolest on, kui kellestki  puudust tunned, olin päev varem mõelnud. Kuidas kirjeldada seda tühja kohta, mis siis rahu ei anna? Võib-olla on see nagu siis, kui vaatad peeglisse, aga ei näe seal ennast. Aga kuhu ta siis saanud on, see "mina"? Ja mis seal siis on?