Viimastel aastatel on paljudel seiklussportlastel saanud tavaks osaleda TAOK rogainil, et testida oma vormi ja jooksujalanõusid enne hooaja tippvõistlust -  ekstreemsportlikku seiklusrogaini "Libahundi jälg". Ka sel korral oli stardis üle 900 seikleja, kes 9.30 vastavalt oma ideoloogilistele vaadetele alustasid teekonda kas ida või lääne suunas, et 8 tunni jooksul koguda maksimaalne arv punkte. Kuna eelmise aasta rogaini jäi Soosambla SK-le meenutama vihane lõpuspurt kellaga viimasel 3 kilomeetril, siis sel aastal sai planeering tehtud just selle mõttega, et lõpus saaks vajadusel planeeritust lühemale variandile suunduda. Seega alustasime meiegi koos teiste läänemeelsete rogainijatega oma võistlust KP-st 25, jätkates jooksu Lamba-Ada kõrtsu ja Vergi sadama kaudu kaardi loodenurga suunas. KP-s 34 tekkis pisukene rong, kuhu kuulusid peale meie veel Peraküla nais- ja meeskond ning Kapekad. Tempo oli just parasjagu selline, et maha ei kippunud jääma, kuid ega ka palju kiiremini poleks tahtnud joosta. Umbes kahe tunniga jõudsime esimesse joogipunkti, kus lasime konkurentidel omasoodu minna ja täiendasime rahulikult oma veevarusid.   Randy ja Minni tempo ei ole jätkusuutlik, vähemalt mitte minu treenitusega rogainijale.  Tegin ka võistkonna kaptenile sellesisulise avalduse, mille peale tuli peale pisikest mõttepausi: "Pole see Minn midagi nii kõva. Ta lihtsalt kestab kaua." Nonoh, mis siis veel juhtuma hakkab, kui Minn ükskord kõvaks saab :) Etapp 52 - 51 tuli raskelt, kuna parempoolset sihti, mida mööda me tahtsime kulgeda, ei õnnestunud loodusest üles leida, mistõttu tuli läbi risuse soo vangerdada tagasi vasakule. Teele jõudes kohtasime Tarvot ja Piiat ning jäime hetkeks juttu lobisema. Pärast pausi jälle jooksma hakates  tundsin hüppeliigestes teravat valu, mis enam järgi ei andnuki. Alguses oli üsna ebameeldiv, sest jalad tegid valu ka käies, jooksmisest rääkimata, kuid pikapeale harjus valuga ära. Alates KP-st 41 kuni finišini läbisime raja käies, vahepealsed üksikud sörkimised välja arvatud. KP-s 45 kohtasime Heitit ning Margust, viskasime korraks muru peale pikali ning lobisesime ilmast jms.   Minu kurvastuseks ei läinud jalad peale puhkepausi paremaks, ka edaspidi oli peale igat peatust üha raskem jälle uuesti käima saada. Edasi otsustasime minna võistluskeskusesse, et uurida, kuidas lastel rogain on  läinud ja mis edasised plaanid on, kui selgus, et lapsed on juba koduteel. Peale mõningat arutelu jätkasime rogainimist, eesmärgiga kindlasti Altja neemel ära käia. Edasise marsruudi tegime arvestusega, et läbime 6 km/tunnis, nii jäi lõppu veel pool tundi varuks, esialgne plaan õnnestus pea sekunditäpsusega ellu viia. KP-s 49 kohtasime uuesti Randyt ja Minni, kes Randy põlvevalu tõttu olid sisuliselt võistluse katkestanud. Toetasime neid paar etappi ning jätkasime rahulikult käies koduteed. Altja kõrtsist  möödumine oli selle võistluse üks raskemaid hetki, sest vaid paar sammu vasakule, 30 krooni letti ning juba silitabki jahe humalajook hellalt su söögitoru ... Meenus Viitna rogain, mida me toona Tõnni ja Karuga tõukekatega läbisime ning kus sai Viitna kõrtsi trepil istudes õllega janu kustutatud. Kokkuvõttes saime 7 tunni 30 minuti ja 49 sekundiga 96 punkti, mis andis seekord 57. koha. Meie maksimum oleks tol päeval olnud 112 punkti, kuid selleks oleks pidanud kohe alguses tegema plaani 8 tundi täis rabada  ning ilmselt oleks ma pidanud oma puutumatud varud kasutusele võtma. Kuid tore mälestus on igal juhul rohkem väärt kui 16 punkti lõpuprotokollis.  PS! KP läbimise statistika järgi pani Hans Erik seekordsel rogainil finiši KP kinni. Õnnitleme !