Tahaksin teie tähelepanu ainult sellele  juhtida, et ka meie religioossed kujutlused on päritud, ka need, millest me räägime õppetöös. Miks me tegelikult kardame religioossete kujutluste uuendamist? Sellepärast, et just tänapäeval kardetakse kõike seda, mis tuleb vaimsetest allikatest. Püütakse kinni hoida pärilikkusest, sest tuntakse end seismas tühjuse ees. See tunne on õigustatud, kuna 27-28-ndates aastates sureb inimeses praegu see vaimuelu, mille oli äratanud füüsiline areng. Me muutuksime seesmiselt tühjaks, kui meis vähemalt ebateadlikult  ja instinktiivselt ei mängleks päritud religioossed kujutlused. Ja kui me ei pärandaks traditsiooniliselt edasi mõningaid kujutlusi vanadest aegadest, siis laostuksime kõik sisemiselt peale 28-ndat eluaastat. Just tänapäeval peame tunnustama seda inimkonna arengu seadust. Te näete, et see on mõeldud ülekantud tähenduses. Mida kaugemale areneb inimkond, seda nooremaks ta muutub. Teiste sõnadega: inimkonna areng puudutab üha enam ainult varasemaid eluaastaid, siis lakkab see vaimses mõttes toimimast.  Kreeklane arenes füüsiliselt ka veel 30-aastasena. Tänapäeva inimene jõuab talle järele vaid hingelisvaimses arengus ja seesmistes algetes, mida ta peab oma loomingulise vaimsusega esile kutsuma. Ja mida enam jahenemist inimesed traditsiooniliste religioossete kujutluste suhtes, ilma et neid millegagi asendataks, seda tugevamalt elavad nad läbi seda jahenemist. Intellektuaalne haridus üksi ei suudaks vanadusepõlveks inimestele iialgi midagi anda. Seal on põhiliselt see, mis ilmneb varases lapseeas, hammaste  vahetumise ajal ning me saame seda jätkata ainult tahteergutusega. Tegelikult on aga jutt sellest, et kaasaja inimene on kehaliselt arenguvõimeline ainult kuni 27., 28. eluaastani, millele vanemas eas peavad lisanduma vaimsetest allikatest tulenevad arenguimpulsid.