Pärimuslikust kultuurist ei saa välja lõigata mingit üht  osa, näiteks regilaulu leelotamist või oma keele ajalooga tegelemist, arvates, et see või too osa on kõige tähtsam. Ükski neist osadest ei anna veel kogu pilti ja eks nende osadega eraldi on juba tegeldud ka. Tähtsam on just viia eesti vana pärimuse kosmoloogiline aspekt laiemasse konteksti. Seejuures tuleb ära unustada kõik need korrektiivid, mis vahepeal on tehtud selle aspekti paremaks sobitamiseks 19. sajandi euroopa kultuuriga või üldse kristliku pärandiga, üldse monoteismiga. Tuleb vaadata, milline  meie kultuuri kosmoloogiline alus tegelikult on. Siinkohal on oluline, et see on tekkinud kuskil nooremal kiviajal või üldisemalt öeldes pärast jääaega, kui Eesti asustati. Kindlasti on see hiljem omajagu ka muutunud, aga väga paljud asjad on samaks jäänud, sest neid ei muudeta kunagi, neid antakse suulise traditsiooni sees edasi võimalikult samakujuliselt. Need jäljed, põhilised jõujooned, põhilised kosmilised nägemused on võibolla ka veel praegugi samasugused kui tuhandeid aastaid tagasi, sest paljusid asju,  mis meie maailmanägemist mõjutavad, me õpime ebateadlikult koos emakeelega, teadmata ise ka, mikspärast nad nii on ja kust nad on tulnud. Ainult tunnistatakse, et jah, meie jaoks see on nii, aga keegi ei tea täpselt, miks.