Vaatasin Jaani postrit veelkord ja tunne, et töö on väärt väga heas ajakirjas avaldamist süvenes veelgi. Pöidlad pihku! (See töö on rikas, st oluline mitme hetkel päevakajalise ja sisuliselt olulise küsimusega seoses. Mälu ja taju vahekorra küsimus; tajukeskse (vis. cort.) ja mälukeskse (hippoc.) ajustruktuuride koostöö ja töö  erinevused; taju ja äratundmise ajalise kestuse uurimine; erinevate ostsillatsioonisageduste suhteline osakaal nendes protsessides ja vastavatel ajaetappidel; madal- ja kõrgsagedusliku võnkumise seoste küsimus; jne. Eriti ilmekad on erinevate sageduskomponentide võimsuse erinevused valikuliselt kattuvatena just teatud kindlate stiimulijärgsete ajavahemikega (mitte lihtsalt koguvõimsuse muutused). Pealegi on aktiivsust mõõdetud otse ajust, mis võimaldab ruumis ja ajas täpset analüüsi.) Huvitavad on tõepoolest  mitmed tulemused. Näiteks see, et aeglase ostsillatsiooni erinevus tuttava ja mittetuttava stiimuli tajumisel on nii kiire latentsiajaga samas kui "kuulus" gammasagedus ei erista tuttavlikkust. Samas gamma on tundlik kujutise tajutavusselgusele. Vihje sellele, et kõrgsagedus võib olla rohkem seotud spetsiifiliste automaatsete töötlusprotsessidega ja madalam sagedus on moduleeriv. Võimalust, et hippokampus saab põhimõtteliselt mõjutada varajasema (visuaalkorteksi) töötluse efektiivsust sõltuvalt tuttavlikkusest  toetab hippokampuse ERP-ide väga selge efekt väga lühikese latentsiga pärast stiimulit. Kaudselt on töös infot sellest, et teadvustamine saab olla vägagi kiire protsess (nt 0.1-0.2 sek). Samuti vihje sellele, et "kuulus" võnkumiste sünkroonia ei pruugigi olla keskne probleem ja just töötlusvõimsus erinevates sagedusribades on sisuline probleem. Kui küsida, mida tasuks sellist laadi töös kontrollida, siis arvan järgmist. Praegu on kujutise selgeltnähtavus manipuleeritud degradatsiooni abil. See võib korraga  mõjutada nii taju selgust ja objekti eristatavust selle äratundmise mõttes kui ka kujutise struktuurset liigendatust ja struktuurielementide selgust sõltumata sellest, kas äratundmine on hea. Kumb efekt on olulisem või millised on nende efektide suhtelised mõjud oleks uuritav nii, kui lisaks degradatsioonile kasutada uut kontrolltingimust - algkujutis lõigatakse osadeks nii, et osad jäävad selgeks oma struktuurilt ja servakontrastidelt, kuid on ruumis juhuslikult ümber paigutatud nii, et kujutis enam  äratuntav pole. Teisisõnu - mulje struktuursest ja slegete kontuuride ja servadega visuaalsest stiimulist säilib, kuid millega tegemist on ei suudeta tajuda. Kui ka sellisel juhul põhitulemused samaks jäävad, siis on selge, et gammasagedus seostub sellise taseme töötlusega, mis on tundlik füüsilisele struktuurile ja "objektisarnasusele", kuid mitte sellise taseme töötlusega, kus objekte ära tuntakse.