koju jõudes jõudsin ma just siis riided ära vahetada, kui luiks  mind enda sünnipäevale kutsus. mis oli temast väga armas. 20 minuti pärast oli ta juba mu maja ees ja me läksime koos tema juurde. luiks roosa mopiga enda kunstnikukorteri põrandat nühkimas ja hädaldamas oli päris hea vaatepilt. mul üldiselt pole vinguvate inimeste vastu midagi, nad on toredalt inimlikud ja ma ise tunnen end siis samuti kamalavõrra normaalsena.