Meie kodus elab nüüd kaks korrusetäit loomi - esimese korruse elanik on bernhardiin Betti. Hämmastavalt heade kommetega loom - ei tulnud sünnipäevalaua lähedale lunima ei suure söögilaua ega madala kohvilaua ääres. Õuemineku soovi väljendab kannatlikult ukse juures ning esmasel vaatlusel on mind karja juhiks tunnistatud. Aga koolitust on ikka vaja - sest kümnekilone taks võib, aga pea sajakilone berna peab alluma ja igas olukorras.    Teisele korrusele on kolinud mõlemad kassid - suures  üksmeeles ja vähemalt sama suurte silmadega vaatavad nad kordamööda kähisedes trepi vahelt esimesel korrusel laiutajat. Ma ei ole kogenud loomataltsutaja, kuid püüan tatsuda kahe vahet ja vahendada lõhnu. Hoian kasse kordamööda süles ja agiteerin Notsutki neile tähelepanu pöörama. Betti muutub iga nuusutamiskorraga kassilõhna vastu üha ükskõiksemaks.    Betti karvkate kubiseb surnud kirpudest ja pusadest. Eile öösel kammisin teda kella neljani ning täna õhtul kammisin tema aluskarva puhtaks mitu  tundi. Betti uinus mõlemal õhtul norinal ja mina muudkui kraapisin ja kraapisin magava koera pusasid lahti. aga pinda on palju, karv on pikk ja kõrvaäärsete kallale pean mõlema mugavuse mõttes ikkagi kääridega minema. Homme seisab ees jalutusrihma ja suukorvi valik, viimane on nõutav aksessuaar näiteks ühistranspordis. Et minu eriti ränga eksimuse tõttu ründas Betti täna ette hoiatamata meie külalist, siis pean edaspidi kaks sammu ette mõtlema - ka muidu lontu ja sõbralik berna võib olla ohtlik kui tema  perenaine osutub kasvõi hetkeks rumalaks.    Kurvaks teeb, et Betti loovutaja andis oma telefoninumbri kohta valeinfot - pea võimatu on nüüd jõuda päritolukennelini. Ohei, sõbra jaoks pabereid ei ole vaja, kuid täpsem vanus ning mõned nõuanded (ümber)kasvatamisel oleks väga teretulnud. Võtan siiski arvatud kenneliga kontakti, ehk osutub ka seekord Eesti liigväikeseks.    Magama! Mu päevakava on muutunud - pooletunnine hommikuring Bettiga - püüan teda hoida enda lähedal ning kuudi saabumiseni on  ta meie majapidamise pisike padjaloom.