On ammu teada et HGH mingeid erilisi sportlikke eeliseid ei anna. Rohkem nagu tervisetoode.    WADA test põhineb (testikomplektiga seotud  firmade seotud firmade osanike ja samas ka WADAga seotud autorite) uuringul (Bidlingmaier at al 2009), kus 22 kDa isovormi osakaalu inimestevaheline erinevus katsealuste seas oli 17-kordne, ehk looduslik individuaalne erinevus on väga suur. Seejuures sõltus uuritav isovormide suhe kasvuhormooni üldkogusest, nii palju kui mina esmapilgul andmetest välja loen.    Kasvuhormooni süst mõjutas katses mõõdetavat 22 kDa isovormi osakaalu inimestel 3,5 ja 4 korda, mis on loodusliku varieeruvusega võrreldes  väike. Positiivseks loetakse juba 1,37 ja 1,23 korda uuringus osalejate maksimumidest suuremad tulemused, see on loodusliku varieeruvusega võrreldes imeväike. Nii et pole mingi ime et testi usaldusväärsust väikeseks ja valepositiivsete riski suureks peetakse.    Looduslikult madala 22/20 kDa suhtega inimestel samas pole reaalsete kasvuhormoonikogustega mingit lootust positiivset dopingutesti tulemust saada.    Ja kuna kasvuhormooni valmistatakse ka 20 kDa isovormina, ei keela keegi  rikkamal sportlasel endale täpselt WADA soovitud "loodusliku" suhtega segu kokku segada.    Isovormide suhet mõjutab otse loomulikult ka kasvuhormooni stimuleeritud vallandumine, sh koormuse mõjul vallandumine, seejuures vähemalt ühes testiloojatest sõltumatus uuringus 22 kDa osakaalu tõusu suunas.    Kui siia lisada olematu kordustäpsus, läheb testi usaldusväärsus väga käest ära. Proovi pikaajalisel säilitamisel peaks Bidlingmaier at al 2009 andmetel mõõdetavad isovormi osakaalud tõusma,  Veerpalul oli B-proovis teine suhe aga järsult langenud.