Kellele rõõmuks, kellele kurvastuseks, aga ma olen tagasi!!!!  Elus ja haiglast väljas  Ma ei taha ära kiita, aga kui minu ravitohter sama osav lõikaja ja traageldaja on, kui kena ta suhtlema  on, läks mul hästi  Nädalake möödus kui linnutiivul  Esmaspäeval läksin haiglasse sisse, leppisin oma viimase soovi asjad haigla hingekarjasega kokku, kolisin palatisse sisse, sõbrunesin palatikaaslastega…  Teisipäeva hommikul hakkasin oppi ootama ja see läks pikalt, tundus et rahusti mõju on juba üle enne, kui lõikuseks läheb  Pärast oppi ärkasin kenasti, uimane veidi olin ja nõrgake, aga see käib asja juurde  Arst käskis kohe liigutama hakata ja mina kuulekas tüdruk lasin endale  haiglasse oma ratastantsu tooli tuua ja voorisin iga päev peale korraldust mööda haigla koridore rõõmsalt ringi  Naistepäeval tõi mu lapselapse isa mulle kaunid tulbid ja kesknädalal üks noor pastor kena punase roosi  Seega käis mul mitu külalist ja kõige parem meel oli mul mu lapsepõlve sõbrast, kes aitas mind öösel vetsu, kui kõik pudelid ja voolikud mu küljes rippusid ja ma hirmus nõrk olin  Ta töötab samas majas hooldusõena ja sai oma osakonnast just mulle õigel ajal välja lipsata;)  Reedeks lubati siis koju, aga kolmapäeval taheti mind veel ultrahelis näha ja veel niite välja võtta  Nii siis otse koju ma ei põrutanud, vaid tüütan 5 päeva oma sõpra  Arst küll ütles, et kui niikauaks külla jääda, on sõprus läbi, aga sõbranna ütles, et nii pirtsakas ta ka ei ole  Tütreke ja armas sõber transportisid mind siis paar maja edasi ja nüüd ma nüüd roogin oma ummistunud neti postkasti ja vaaritan õhtuks püree suppi  Olen otsustanud tubliks hakata ja tubliks jäädagi  Tänan  kõiki, kes pöialt hoidsid, nüüd on vaid paranemist oodata ja ise tubli olla  Rühime läbi tuisu ja tormi kevade poole;)