Õige väljapaistvat osa etendab Tammsaare elukujutuses naine, ürgjõuliseni ja enam vaistude meelevallas elav inimene kui mees. Nagu tunnistab Pearu enne oma surma "Tões ja õiguses", on kogu selle  Vargamäe kangete vanameeste võitluse, mis nad eluaeg peavad teineteisega oma tõe ja õiguse eest seistes, alg­põhjuseks - ei keegi muu kui "heleda jaalega" Krõõt. Poleks olnud Andresel säärast naist, ei oleks ka meeste vahekorrad võtnud seesugust kuju. Mehe suhtumist naisele, naist kui tegurit mehe elus ja meeste omavahelist suhtlemist väga sageli valgustab Tammsaare naise kaudu teisteski teostes. Kuningas, kellel on külm, saab ainult noore naise kaudu, kes veel mehest ühtegi ei tea, tagasi oma elujõu ja  -soojuse. Ainult mees peab oskama naist kohelda. Indrekule õpetab naiseema: "Naist peab pidama nagu noort hobust - ohjad pingul ja valjad peas. Kangvaljad, need on naisele kõige paremad. Usu väimeespoeg, naine ei tunne muidu oma väär­tust, ei usu, et mehel temast midagi on, ei usu sedagi, et mees teda armastab. "Ning kui Indrek arvab, et nüüd pole enam endine aeg ega ole naisedki endised, lisab ämm: "Ja sina usud, et naine muutub sama ruttu kui aeg. Ei lapsuke, meeski ei muutu nii ruttu kui aeg. Vahetavad  ainult teised riided, muud midagi. Sina otsustad Karini kleitide järele, see on kõik."