Games we don't want to play  Same winner everyday  Kill for the second best  Feel no more,  feel no less  We have our minutes cut  We lose our feelings but  That's what the movies show  This is where stories go  Stars we don't want to reach  Scars we don't want to stitch  Go where we haven't been  Fly away, time machine  Clouds - we will chase them out  Crowds, we will face them down    Ilusa viisijupi sõnad. Aga edasi liikudes...    Muide, Krissu sõnad läksid reedel täkkesse. Eks ma tean seda kõike ise ka, aga...Mis ma selle  teadmisega pihta hakkan? Lähen ja tätoveerin need endale igavaseks kehale, ehitan jälle paar õhulossi?  See poleks minulik. Minulik on vaikida. Minulik on teha nägu, et ma ei hooli.  Kusjuures, see süsteem töötab. Ausalt, ma olen piisavalt katsetanud.  Ja ometi, ometi ootan hommikut. Ootan, et saaks astuda ühest uksest sisse, märgata...Ja keerata pilk kuskile mujale.  Jah, just seda ma ootangi. Mis teha, elu on kord selline.  Pagan, üks jama veel, räägitakse ja räägitakse Valli baarist  vändatud dokfilmist, kuid tavapublik seda ju nautida ei saa.  Terav (justkui millimallikas) taies avab oma olemuse alles nädala pärast.  24. novembril on seanss. Peaks ilmselt homme piletid ostma, muidu pärast ei näegi. See variant ei sobiks teps mitte. On ju teatud sidemed siiski olemas...