Järgmisel päeval jõudsime Bribie Islandile Brisbane külje all. Mingi alla 100 km Brisbane'i s.t. Seal ma nägin esimest korda ilusat pikka liivaranda. Ühele poole oli vähemalt 3 km ja  teisele poole oli ka väga pikalt seda. Tõenäoliselt on kogu saar ümbritsetud liivarannaga. Maismaaga ühendas teda väike sild. Päike loojub kahjuks läände, aga ikkagi nägi ookeni pool vägevat värvidemängu lillade toonidega. Kuu oli suur ja oranz ning ma lootsin tormi näha, kuid pidin pettuma. Ujuma ei läinud, sest vesi tundus külm - olgugi, et mingil tahvlil oli kirjas 20 kraadi.  Järgmine hommik külmetasin end herneks ja ärkasin üldse vareste kraaksumise peale. Neid oli seal karavanipargis iga puu peal.  Sõitsime edasi läbi Brisbane'i - peatumata. Mulle hakkas tunduma, et Luder'l on seltskonnast kõrini. Kahjuks oli mul veel vaja, et ta transporti pakuks. Kiirteelt Lismore poole pöörasime mingist väikelinnast nimega Mullumbimby. Bowling Club'd muideks ei ole siin tavaliselt keegliklubid vaid ühe teise bowlingu omad. Mäng toimub väljas rohu peal ja nii palju kui ma aru sain, siis on üheks eesmärgiks teise mängija kuuli sihtpunktist kaugemale põksida.  Tee Mullumbimbyst Lismore'i oli vägev - vähemalt  minule. See käis üles-alla ja pidevad käänakud. Kokkuvõttes võttis vast rohkem aega, kui pikemat teed pidi minna. Aga väga ilusad vaated olid seal. Lismore's endas üritasime töö kontakti kätte saada, kuid ei õnnestunud. Teda ei olnud levis. Linn tundus esmapilgul üsna normaalne - selline euroopalik rohkem. Nägin ka kivikirikut, mida siinmail varem ei olnud kohanud. Eelmise päeva pikast jalutuskäigust valutas jalg. Ja jälle magasin telgis.