Johannes, keda kutsutakse vend Michaeliks Jakobi pojaks püha Frediani kogukonnast, mees, kellel on halb iseloom ja kelle jutt, teod ja kuulsus on vastikud, ketser ja ketserlikust nurjatusest paadunud, kes tõuseb üles ja astub välja katoliku usu  vastu… kel ei ole Issandat silme ees, vaid kes on saanud inimsoo vaenlaseks ja kes on teadlikult, tahtlikult, ettekavatsetult, pahatahtlikult, mõtte ja teoga levitanud ketserlikku kõlvatust ja astunud tihedatesse sidemetesse vennakestega, keda nimetatakse vaese elu vennakesteks, ketserid ja skismaatikud on nood, kes on järginud ja järgivad nende hukatuslikku eluviisi ja ketserlust, mis on vastuolus katoliku usuga… Ja jõudnud nimetatud Firenze linna, ja nimetatud linna avalikes paikades, nagu selgus uurimise  käigus, uskus ja toetas ja kinnitas ta kangekaelselt sõnadega ja oma südames… et Kristusel, meie lunastajal, ei olnud mitte midagi ei isiklikku ega kellegagi ühist, vaid ta üksnes kasutas seda, mida pühakirjas nimetati tema omaks.