Ajalooline protsess kõrgemale kultuuriastmele, suguharude ning rah­vaste ühiskondliku  elu teadlikustatud ja tahestatud arendamine moodustab rahvused. Hulgad inimesi tunnevad ja tunnetavad end ühendatuina, ühe vaimse tervikuna. See liitev side on tundmuslik - armastuslik seondus ja teadvuslik - rahvusrühma iga liige tunnetab, et ta pole üksi, vaid et kõik rahvusliikmed kokku moodustavad ühise terviku, mil on ajalooline ja kultuuriline sisu ning seisund. Teadlikkus ühisest ajaloolisest saatusest, ühi­sest kultuurilisest minevikust ja oleviku rahvuskultuurilised saabed, innustavad rahvuspere  liikmeid töötlema tuleviku rahvuslike tähiste kasuks ning tung­lema- kõiki oma loovaid jõude rakendades - uute ideaalide teedele. See moment tingib tahtelise elemendi rahvusliku elu loomingus. Seega on rahvus inimkogu kultuur-psüühiline olemus, mis enam-vähem ühtlaste loomulike eelduste kaudu on võimeline, teadlik ja tahtlik arendama ühtset ning prevaleerivat (inimeskogule vastavat) kultuurvormistut. Rahvuslik karakter oma sügava tundmusega, suunakindla teadlikkusega ja tugeva tahtejõuga kaitseb oma rahva  seniseid kultuurisaavutusi ja vastutab tuleviku ees nende säilitamise ja arendamise eest. Rahvusluse idee juurdub usus oma rahvusse kui ühiskondlikku väärtusüksusse, kinnistub teadlikkuses oma kultuuri väärtustest ja võrsub tahtest oma rahva tuleviku õilsaid eesmärke kavakindla püüdlusega taotleda. Rah­vuslus on seega usk oma rahvusväärtusse, teadlikkus oma rahvusliku elu õigustest ning kohustest ja tahtlikkus aktiivselt oma rahvuse eluavaldusi edendada.