Ja Zeki peagiilmuvat tööd lühidalt kokku võttes võib öelda, et just seda ta leiabki. Kolmest patsiendist kahe puhul on autorid küllaltki kindlad, et need patsiendid teadvustavad liikuvaid objekte ka siis, kui neid esitatakse patsiendi pimedas nägemisväljas. Patsientide  uurimiseks kasutatud vastusealternatiivid (nägid, ei näinud; kindel, ebakindel) ei erine sellest, mida kasutatakse tervete katseisikute peal ja sama võib öelda ka vastuste mustrite kohta. Patsiendid suutsid isegi järgi joonistada objekte, mida neile nende väidetavalt pimedas nägemisvälja pooles esitati. See töö pole keeruline ja tema järeldus on lihtne: kuna patsiendid, kelle esmane visuaalne korteks on kahjustatud, suudavad siiski visuaalseid objekte mingil määral teadvustada, ei ole esmane visuaalne korteks ega tagasisisestatus sellesse teadvuselamuse jaoks tarvilikud.