Mulle näib, et kõige  üldisemas plaanis põhineb IE argumentatsioon kahel vastanduste paaril - mina ja mittemina ning tõde ja mittetõde - ning laiemal eeldusel, et nendes vastandpaarides peab valitsema tasakaal. Seda raamistust oleks muidugi lihtne kritiseerida tervelt realt erinevatelt alustelt (ning filosoofia ajaloos on seda ka tehtud), aga selle üle arutamine läheks hetkel ilmselt liiga tehniliseks. IE on ju vaatamata oma laiale haardele siiski tegevpoliitiku ideoloogiline tekst, millel on eeldatavalt ka väga konkreetsed  rakenduslikud väljundid ning praegusel juhul tunduvad need huvitavamadki, kui abstraktsed mõtisklused - mille juurde võib vast hiljem siiski vähemalt põgusalt tagasi pöörduda.