Pedro Krusteni 1936. a. ilmunud romaan "Vehklemõisa aednik" kuulub viimast liiki teoste hulka ja seda võrdlemisi suurel määral. Loominguliseks tõukejõuks ning ainesalveks on olnud siin kirjanikule eeskätt ta varased rikkalikud  noorusmälestused elust Muraste mõisas Harjumaal mõned aastad enne Maailmasõda ja Maailmasõja algupäevil. Mälestusi esineb tihedalt kogu teose ulatuses ja need on edasi antud olulist tabavalt, silmapaistva üksikasjalisuse ning täpsusega. Arusaadavalt on teose kunstikavatsus siiski ühelt poolt dikteerinud valiku tegemise - eeskätt on kasutatud tegevuse arendamise huvides dünaamilisemaid sündmusi -, teiselt poolt teinud paratamatuks ka mitmed vabaloomingulised täiendused, mõnede seikade ajalised ja kohalisedki  ümberasetused, piiramise isikute kujutamises jm.