"Lastega üksi jäädes pole ma põlanud ka lisatöid, olen vastu võtnud remondijärgsed koristustööd, turu-uuringute läbiviimise... Pojad olid vanuses kaheksa ja kuusteist aastat, kui mees suri, kasutütar juba vanem. Lapsed olid väga tublid. Mina jälle pole kunagi koduseid toimetusi raskeks pidanud. Linna lähedal on meil isegi väike suvila ja aed - lapsed ikka kiidavad mind, et aed on alati väga korras. Teen siiski kõike mõistuse piires, väldin ületamatuid plaane ning ka oma unistusi olen pidevalt korrigeerinud, et ajaga kaasas käia ja mitte pilvedes hõljuda."  Oma tööd on Aili alati pidanud vaheldusrikkaks ja loominguliseks (!). Kõiki raskeid ülesandeid, mis ajutööd nõuavad, peab ta positiivseteks väljakutseteks. Kui lausa on vaja aeg maha võtta ja pea probleemidest tühjaks teha, aitab lugemine, kudumine või õmblemine (vaadake järgmine kord raamatupidamisse minnes täpsemalt neid stiilseid kostüüme, mida Aili kannab).  "Oluline on iseendaga plaani pidada. Ma pole kunagi armastanud kurta ja kaevata või sõbrannadele südant  puistata - see ei vii tegelikult kuhugi. Enda peas lahenduste leidmine on mind kõigist olukordadest välja toonud. Siiski, on olemas üks inimene, kes mind alati ära kuulab."