Raamat selgitab, et eesti kanafarmeritel õnnestus järjele saada suuresti tänu oma naiste töökusele. Ausside hulgas oli 1930ndatel ja 1940ndatel  kombeks, et mees teenis leiva ja selle kõrvase. Häbisse jäi mees, kel naine töötas. Et seda kultuuri soodustada, maksti naistele sageli vähem kui pool mehe palka. Eestlaste peredes aga rügasid kanalates võrdses mahus hommikust õhtuni ja seitse päeva nädalas nii mees kui naine pluss tööle pandi ka lapsed.