Kuid juba kas või sellegi vastuväite olemasolu ja sellele vastava elutunde liigi olemasolu, "carpe diem" ja "vivere memento" sihtidega elu­tungi nii laialt esinev olemasolu paneb meid kahtlema Fritz Strich'i väite ainuõiguses. Kuidas ainult surmahirm ja selle eest põgeneda püüdev iga­vese kestvuse tung võiks olla ainumaksev  inimelus ja kultuuriloomingus, kui me tegelikult nii vähe näeme selle järgi käidavat.