Käisin täna magistrisse sisse astumas. Essee tuli kirjutada,  ehkki teemad andnud  onu  õppejõud nimetas seda järjekindlalt kirjandiks. Oi, oli vaevaline, sest viimati kirjutasin ma käsitsi pikemat kirjatükki… eee… kümme aastat tagasi? Koolis konspekteerin ka juba aastaid otse sülearvutisse ning vasesed näpukesed pole harjunud enam tundide kaupa kribama. No ja oma käekirjast ma parem ei räägigi, eks. Vaene inimene, kes seda lugema peab. Loodetavasti on tal silmad korras.