Selleks, et sooritada kangelastegusid, on alati vaja kahte üliolulist komponenti:  Esiteks on vaja kangelast. Tulevast kangelast, kui tähenärija olla.  Teiseks on vaja täiuslikku tölli.    Sangariks olemise sisu, mõte, eesmärk ja vajadus seineb kellegi tegematajätmiste, lohakuse, hooletuse või ükskõiksuse tagajärjel tekkinud sopa ja segaduse likvideerimises.    Ideaalses maailmas üliinimesi lihtsalt pole olemas! Neid  pole vaja!    Niisiis, kangelased, kes te teenimatult olete kahmanud pühapaiste oma sangaritegude kohale lõõmama, loobuge vähemalt viiekümnest protsendist aust nende tagasihoidlikult varjus püsinud töllide heaks, kelle elu eesmärk on tekitada olukordi, kus teie särada saaksite.    Usurpaatorid!      Eelnev oli omasõnaline kokkuvõte paari kolleegi ja minu vahelisest arutelust, mis sai tegelikult alguse küsimusest kapsarullide valmistamise kohta.    Siis sai pakutud  mitut head ja paremat rulliretsepti.    Seejärel meenutatud kõiki elu jooksul mekitud erinevaid kapsaroogasid.    Järgmisena tulid meelde maailma parimad hapukapsad ühes Siberi külas (kahjuks pole ma seal käinud, see oli kellegi teise mälestus).    Ja jõutigi just selle hapukapsaid valmistanud mammini, kes teise ilmasõja ajal, kui mehed kõik sõjas olid ning lapsed näljast sinetasid võtnud varnast kirve, läinud metsa ja löönud talveunest uimase karu kirvega maha, oma lastele  toiduks.    Kangelaslik.    Aga selle teo tarvis pidid poliitikumölakad temalt mehe võtmiseks enne sõja valla päästma.        Dixi.