Robert Boyle (1627-1691), üks kuulsamaid varauusaegseid briti teadlasi, on kirjutanud rea teoloogia ja filosoofia valda või piirimaile kuuluvaid teoseid ja arutlusi. Ühes neist käsitleb ta spetsiaalselt ja üksikasjalikult surnuist ülestõusmise  võimalikkuse küsimust. Kristlasena võtab Boyle loomulikult seisukoha, et maailma lõpuperioodil surnute ülestõusmine toimub, ning püüab vastata vabamõtlejate kriitikale selle õpetuse suhtes. Täpsemalt on probleemiks surnuist ülestõsva(te) inimkeha(de) samasus varem Maa peal tavapärasel moel eksisteerinud inimkeha(de)ga. Tuginedes oma korpuskularistlikule mateeriakäsitlusele ja asjakohasele piiblieksegeesile pakub Boyle välja spekulatiivse teaduslik-filosoofilis-teoloogilise lahenduse. Ta seletab ära, kuidas või  mis mõttes on võimalik keha taastamine või taastekitamine ning mille läbi on tagatud kord elanud inimese samasus surnuist ülestõusvaga.