Õhus on sügist. Seda on mujalgi - päev-päevalt punasemaks tõmbuvates pihlakates, ämblikuvõrku takerdunud kollases kaselehes, viimastes ädallilledes, loendamatutes kivipuravikes. Ta peegeldub vastu tumedamaks  tõmbunud vees ja lehti mööda veerevates vihmapiiskades. Seda on läbipaistvas õhus kõrge taeva all. Hilistes hoolsates kimalastes. Seda on isegi taldade all krabisevas kruusas, kui ma Emajõe äärt mööda töölt koju jalutan, sammu aeglasemaks sundides, saatjaks läbi paplilehtede paistev õhtupäike.