Enamik lapsi ja mõned üksikud kunstnikud - Jasper Zoova nende seas - suudavad kanda oma piltidele selle algupärase ja eheda mõttejada, need loomulikud tunde- ja tähendusseosed asjade vahel, mida meie, rohkem või vähem blaseerunud, etableerunud ja skeptilised täiskasvanud, kipume juba eos hakkima ratsionaalseteks mõttemustriteks ja allutama analüüsile. Samas ei välista ju lapselik ehedus tõsiste teemade käsitlemist, pigem vastupidi. Mis on elus tegelikult tähtis, teavadki ilmselt lapsed kõige paremini - meie lihtsalt keeldume nende jutte uskumast ja ning üksnes muigame tähtsalt ja elutargalt. Ning lõpptulemusena kannatame pideva stressi all, peame lugema eneseabiraamatuid ja puistama südant spetsialistidele, kes meid siis suurte pingutustega aitavad läbi tungida meie enda elukogemuste paksust koorikust, mille üle nii uhked oleme olnud. Ikka selle nimel, et jõuda kuidagi tagasi lapseni endas. Tõepoolest, ehk oleks targem algsest harmooniast kümne küünega kinni hoida ning jäädagi oma südames lapseks... Vahest pakub just Jasper Zoova moodi kunstitegemise viis - lihtsalt-joonista-ja-värvi - selleks ideaalse vahendi? Loomulikult on tema loomingus ka muid tasandeid ja dimensioone - raske oleks mitte märgata sotsiaalseid ja poliitilisi allegooriaid või eri varjundites irooniat - ent neist ja muudestki kvaliteetidest on juba värvikalt kirjutanud erinevad kunstiteadlased.