"Eesti kirjanduseloo peajoonte" teine jagu ilmus 1913. a., II trükk 1921. ja III ümbertöötatud ja uuemate kirjanduslike seisukohtadega kohandatud trükk 1933. a. See teos haarab eesti kirjanduslugu Eesti ärka­misaja ja romantismi ulatuses, lõpetades A. Haavaga. Raamatusse suh­tuti jällegi heatahtlikult. V. Reiman oma viimasel eluaastal 1917 ühes erakirjas autorile  soovib viimasele õnne, üteldes: "Õnne ja auusat nime oletegi enese külge köitnud kindla püüdmisega ja väsimata tööga. See on rohket vilja kannud ja Teile Eesti kirjanduse loos auukoha muretse­nud".