Eesti netikommentaarides kritiseeritakse tihti endisi põgenikke, kuna neil polevat kogemusi sovetiaja Eestist. Osa kritiseerijate arvates polnud elul siis just väga viga.  Tegelikult oldi Läänes vahepeal üsna hästi orienteeritud elutingimustest ja -oludest N.Liidus. Selle eest  hoolitsesid peamiselt endised kommunistid, ideoloogilised dissidendid nagu näiteks Arthur Koestler (1905-83). Mäletan, et kui tema teravalt stalinismi kritiseeeriv teos "Darkness at Noon" (1940) 1946. aastal ilmus taanikeelses tõlkes, äratas see suurt tähelepanu ja elavat vastukaja. Mõjus šokeerivalt, kuna pärast võitu Teises Maailmasõjas oli Läänes üldine hoiak kommunistide ja seega ka Stalini N. Liidu suhtes positiivne. Lääne kommunistid läksid ka kohe vasturünnakule. Laimu ja vihaga õnnestus neil mõjutada avalikku  arvamist, mis ju tavaliselt kardab kontroverse ja äärmuslust. Koestleri usaldusväärsust rünnati. Kas sai ta tõestada, et tema väited N. Liidu kohta pidasid paika, kuna Pravda rääkis vastupidist? Alles Hruštšovi 1956. a paljastused sundisid Lääne kommunistid tagasihoidlikkusele ja andsid Koestleri väidetele kinnitust, tõid talle ka lisatunnustust.