Praeguseks on meil jälle mitu Eestit. Teise Eesti kandidaate on tekkinud palju. Siinkohal on see diskursus tähelepanuväärne eelkõige kui sümptom. Teise Eesti kandjateks või esindajateks on pakutud juba ka haritlaskonda (Veidemann 2002). Aeg-ajalt lansseeritav idee uue loominguliste liitude pleenumi kokkukutsumisest on vaimu ja võimu vastuolu märgina tähelepanuvääriv, aga samas kurvalt meeleheitlik ettepanek. Vaim ei ela institutsioonides, vaid ainult inimestes. Nende  vabaduse ja harituse kasv on ainus vastumürk võimuühiskonnale.