Asi sai alguse Kohvipausist. (Ei, ma ei ole nakatud suurtähe epideemiasse, mis levib tunduvalt jõudsamalt kui seagripp ja filoloogi minus hulluks ajab. Eestikeelsetes pealkirjades läbiva suurtähe kasutamine on äärmiselt kole, aga isegi veel  hullem on komme keset lauset suvalisi sõnu suure tähega kirjutada, nagu need oleks nimed. Nädalapäevad, riigipühad, üldnimetused, toidud, varsti on sidesõnad ka suure algustähega.) - nojah hälbisin jälle oma jutuga teelt. Ühesõnaga - Kohvipaus, sellenimeline koht asub Tartus Küütri ja Rüütli tänava nurgal ja aeg-ajalt ostan sealt endale lõuna ajal jogurtit või wrap'i. Ühel päeval nägin seal ütlemata lahedaid suuri küpsiseid, nii 10-sentimeetrise läbimõõduga, 8 krooni tükk. Ostsin, proovisin, leidsin loomulikult, et pole päris see ja et tuleb ise teha. Pidid ilmtingimata olema kaeraküpsised, aga mitte kaerahelvestega. Sobiva alusretsepti leidsin Crème brûlée blogist, kohendasin ja täiendasin natuke. Tulemus sai äraütlemata maitsev, need on nüüd mu uued lemmikküpsised, kerged ja krõbedad. Sobiv läbimõõt oleks minu meelest nii 12 cm, pildil olevad on pisut väiksemad, sest pidid kohanduma karbi mõõtudega (jube, kuidas elu mõnikord raamidesse surub, kas pole?   ). Üteldagu mulle, miks peaks üks küpsis ilmtingimata pisike olema. Ei pea ju. Palju mõnusam on niisugune toekas tükk, millest närvuma isuga inimestele (ma ise küll selliseid ei tunne   ) tassi kohvi juurde kõhutäiteks piisabki.