1940. aastaks oli Eestis välja kujunenud pikkade traditsioonidega, kuid mõne aasta vanusele seadusandlusele tuginev kaheastmeline kohaliku omavalitsuse süsteem maakonna-, linna- ja vallavalitsuste näol. Nõukogude riigiõigus aga kohaliku omavalitsuse mõistet ei tundnud ning Nõukogude Liidus olid selle asemel nn kohalikud riigivõimuorganid, mis erinevalt demokraatlikust kohalikust omavalitsusest ei tegelenud kohalike asjade otsustamisega kohalike elanike osalusel, vaid olid täielikult keskvõimu kontrolli all.  On mõistetav, et kohalik omavalitsus kui õigusriigile omane institutsioon oli uuel võimul pinnuks silmas okupatsiooni algusest peale. Ümberkorraldustega sundis kiirustama ka asjaolu, et nõukogude võimu mõju maal oli iseäranis nõrk ning et välja oli kuulutatud nõukogulik maareform, mida ei saanud teostada olemasolevate, enamikus taluomanikest koosnevate vallavalitsuste ametis olles. Võib öelda, et sovetiseerimine kohalike omavalitsuste liinis algas isegi mõnevõrra varem kui riigi keskvõimu tasandil.