Bibliograafiline periood - esimene trükitud bibliograafiline töö oli Baselis 1491. a. trükitud Tritheimi Johannese "Liber de scriptoribus ecclesiasticis" (Raamat kiriku kirjameestest)[2]. 16. saj pandi alus mitmetele bibliograafialiikidele nagu erialabibliograafiale ( "De medicinae claris scriptoribus" Lyon, 1506 [3]) ja rahvusbibliograafiale (John Bale Britannia kuulsate kirjameeste loetelu [4]). 1564. a. ilmus katoliiklik keelatud raamatute nimekiri "Index librorum prohibitorum" [5]. 1545.-1555. a. ilmus Zurychis Konrad Gesneri maailmas ilmunud raamatute üldnimestik "Bibliotheca universalis" [6]. Bibliograafiliseks nimetatakse ajajärku seetõttu, et bibliograafilisi nimestikke, mis varem kandsid nimetusi bibliotheca, catalogus, index, lexicon, thesaurus, repertorium jne, hakati nimetama bibliograafiateks. Sõna bibliograafia esmakasutajateks nimestiku tähenduses olid prantslased Gabriel Naude ("Bibliographia politica" Venezia, 1633) ja Louis Jacob de Saint Charles ("Bibliographia Parisina" Paris, 1645-1657). Bibliograafiline periood kestab ka tänapäeval ja sellega on läbi põimunud vahendusdokumentide kolmas arenguperiood.