Kõigepealt koguneb matejal. Püssirohukuhi kasvab, süütenüürirull on häbematult  lähedal lahtisele tulele.. kuni.. kuni süttibki.    Edasine on ainult aja küsimus. Süütenööri pikkuse küsimus.    Nööri lõpuni põledes lajatab kõmakas. Kõik lendab laiali, kõik mis peidus peetud, hoolega endale hoitud, keldrisse maetud. Killud, sodi, kõik soovimatu lendab laiali, ohvreid valimata, tabades nii oma kui võõrast, süüdlast kui süütut.  Räpane hetk.    Seejärel tõmbab epitsentris tekkinud tühjus kõik laialilennanu tagasi, kõik, mis sel hetkel veel õhus, tabab kohta,  kust pauk alguse sai. Tükid, rämps, soolikad.      Ma olin arg ja pugesin hetkel mil taipasin, et süütenöör juba säriseb koos oma lõhkeva hingega varjendisse peitu.    Kartsin seda, mis tabab mind pärast.    Kas on üldse mõtet hakata pidu rikkuma, oleks ehk targem jäädagi keldrisse?    Mõtlen, mõtlen, mõtlen........