Mis siis iseloomustab süsteemi? Vaatleme siin mõningaid Luhmanni mõistmiseks  olulise tähtsusega kontseptsioone veidi laiemas, panoraamsemas seoses. Luhmann rõhutab eriti nii süsteemi kui keskkonna keerulisust (kompleksust). Sotsiaalsete süsteemide mõttes tähendab see, et lihtsaid probleemilahendusi ei ole olemas, sest iga lahendus toob kaasa üha uued valikud ja komplekssused. Probleemide lahendaja, kes saavutab lihtsustamise kaudu mingi tulemuse, hakkab tegelema lahendusest tulenevate uute probleemidega, ja nii lõpmatult. Luhmann defineerib kompleksuse olukorrana, kus hulga mingite  elementide puhul ei ole enam võimalik "ühendada" igat elementi iga teise elemendiga; kompleksus tähendab survet valida (elementide vahel), see omakorda tähendab sattumuslikkust, mis omakorda toob kaasa riski, kuid ükski süsteem ei eksisteeri ilma selliste elementide vaheliste suheteta (Luhmann 1995: 24 - 25). Kompleksuse juures on selgelt näha luhmannlik interdistsiplinaarne lähenemine oma ainesele,- mõisted kompleksus kui ka süsteem on algselt välja töötatud just reaal- ja loodusteadustes; nii defineeritakse  komplekssüsteemid (complex systems) süsteemidena, millele on omane iseorganiseerumine või adaptiivne käitumine. Need koosnevad harilikult suhteliselt lihtsatest komponentidest, mis interaktsiooni teel moodustavad keeruka terviku, näiteks teatud liigi kohandumine keskkonna ja naaberliikidega või ka kasvav liivakuhi. Maailm peab olema keeruline, sest vastasel juhul ei saaks olla vaatlejat (antroopsusprintsiip!).