Nurgakiviks meie zooloogias on Juhan Auli, Harry Lingi ja Kalju Paaveri raamat "Eesti NSV imetajad" (1957). Seal on selgesti öeldud, et erinevalt hundist ei jälita ilves saaki, vaid varitseb maas kännu või põõsa taga, kust teeb mõned kiired hüpped. Raamatust nähtub järk-järgulist loobumist külajuttudel põhinenud postulaatidest ja lähenemist kaasajateaduses valitsevatele vaatepunktidele. Ent kirjutades, et ilves varitseb puu otsas harva, jäi täpsustamata: olgugi kõrges kohas istumine on ilvese lemmiktegevus, ei kasuta ta oma kõrgel olemist ohvri ründamiseks. Zooloogias tooni andvas õpikus äratrükituna hoiaks see väide ära paljusid spekulatsioone ilvese puu otsast hüppamise teemal.