Kuid viimane nimetatud allikatest kurvastab juba põhjalikult selle üle, kuidas see janitaride hiilgeaeg möödas on ning püüab leida vastust küsimusele, et miks endised vaprad ususõdurid on muutunud laiskadeks ja äraostetavateks parasiitideks. Seda dihaadiinnustuse möödumist tunnistab kaudselt Osmanite 16. sajandi peamisi allikaid Mustafa Naima Annales, milles kristlasi nimetatakse küll "raevunud sigadeks lahingumöllus" (Naima, 25 - 26), kirjeldatakse, kuidas  sissepiiratud türklased tapavad oma naised ja lapsed ning tormavad vaenlasega lootusetusse lahingusse (Naima, 22), kuid kordagi ei maini kroonika usu nimel sõdimist. Busbecqi kirjeldus Osmanite impeeriumist The Turkish Letters hakkab aga juba 16. sajandi keskel andma vihjeid sellest "Euroopa haigest mehest", ning Osmanite poolt 1914. aastal väljakuulutatud dihaad Antanti vastu on selle taustal kuulsate, kuid pöördumatult möödunud dihaadi-aegade irooniline järelkaja.