Jutt pole sugugi Juminda poolsaare äkitselt muutunud kliimast või mõõtmetest, mis meil oleks nagu kahe silma vahele jäänud. Kõne alla tuleb hoopiski  Ida-Virumaa kui Krimmi analoog idanaabri serveeringus. Viimasel ajal on Venemaal saanud popiks kirjutada Ukrainale meelde, et Hruštšov "kinkis" 1954 aastal Krimmi Ukrainale, nüüd aga kus Ukraina ei pea Venemaast nõutaval määral lugu, tuleks kingitus tagastada.    Mis puutub siia Ida-Virumaa? Võtame kätte hiljuti Moskvas üllitatud monograafia "Russia and Baltic Countries". Selle tiraaž on ette nähtud levitamiseks lääne ülikoolides ja poliitilise eliidi hulgas. Balti riikides kirjastaja väitel see  müügile ei tule.    Valede kasutamist vene propagandas üldistanud Julia Latõnina esimene postulaat ütleb, et vale tõhusus peitub tema lühiduses. Sellega on monograafias kenasti toime tuldud. Tsiteerime tõlkes moonutamata originaali: ".. the North-East of Estonia (Ida-Virumaa), where the population consisted of 95% of Russians living side by side quite densely. It is not surprising. This part of Russia was handed over to Estonia by the Treaty in 1920". (lk.159). (Kirde-Eesti, kus elanikkond koosneb  95 protsendi ulatuses venelastest, kes elavad kõrvuti päri tihedalt. See pole üllatav. See osa Venemaast loovutati Eestile 1920. aasta lepinguga - tõlk). Ainult paar lauset ja valesid lausa lademes. Kuid mõjub asjast mitte midagi teadvale lääne teadusinimesele või õppurile ilmselt üpris usutavalt. Eriti siis kui vene asjapulgad kingitust tagasi nõudma/võtma hakkavad.    Lühivale kummutamine nõuab aga märksa rohkem ruumi ja lugeja kannatust, tema tähelepanu koormamist numbrite ja daatumitega jne.