Neljas etapp: 54 km, 2100m tõusu, kõrgeim punkt 1251m. Läksin peale lootusega, et ehk õnnestub õhtuks olla kokkuvõttes kiireim eestlane, algul oli plaan täiesti pädev, kuid teises pooles hakkasin väsima, mis mõjutas, lisaks tõusudele, ka laskumisi, kus võtsin väga ettevaatlikult. Eluisu oli lihtsalt suurem kui kõik muud tungid, instinktid ja oskused kokku. Profiililt ja rajalt oli see vist lemmikpäev - üle mõistuse ronimist eriti polnud, pikad  tõusud valdavalt sõidetavad, ilusad vaated, ilus ilm. Taas aitas Lipu lähedalolek, kuid kahjuks sai ta kummist jagu ja sinna paarissõit ka lõppes. Lõpetasid kõik kuus eestlast, mida väidetavalt pole viimasel kolmel aastal juhtunud. Poolas olles tõotasin, et enam ma sinna ei lähe, kuid teisipäeval netist videoid vaadates, ei ole ma selles väites sugugi enam kindel. Lisaks sportlikule tegevusele sai tublisti klubisisest hierarhiat treenitud, loodetavasti M40 ikka pani tähele nooremate rüblikute püüdlusi ja  eneseületusi.  Melupildid