Kui mu hääl otsib sind, leidmata  painab sind, teadmata  ja kõik minu kolmkümmend kaheksa tuvi  su pesale maanduvad  mu kuljused kaugelt  su unesse naalduvad  tunned kas valgusemaastikel nõrkeva kaja  mis läbi ja läbi  end hobustel vaevatuks ajand  Mu piisad on haprad  Mu piinad on helenduses  Mu  kraapsjalgne sõber teab  kus on kodu  kui on pettumused  ja lohutu loik  mu sisse on pesatand