Käsitledes õigusloome probleeme, jõudsid Luhmann ja Habermas niisiis erinevate  tulemusteni. Luhmann, seistes märgatavalt lähemal Weberile, rõhutab õigussüsteemi suletust ja autonoomsust, Habermas aga vajadust muuta õigussüsteem ja õigusloome diskursiivse printsiibi kaudu maksimaalselt avatuks.