Romaani arenedes paistab, et Mõtslane tahab anda põlluma­janduse kangelase näidet. See aga jookseb lõpuks liivale - peate­gelase Heino Tobiase saavutused talu päästmise alal näidatakse küll suurtena, kuid siis hakkab Heino poliitikat tegema ja heidab käega talule, mille lõplikult lunastas oma surmaga tema isa, tehes seejuures tulesüütamispattu.  Autoril on nähtavasti tarvis olnud kujutada põllumehest-poliitiku saatust, saagu siis sellest maahari­jast kas või oma kutse ja eluülesande väejooksik. Sellega nn ro­maani põhiidee lõpus unustatud ja mindud üle teisele, kõrvalisele teemale, nõrgestades niiviisi romaani ideelist mõju. Ilmneb, et talude päästmine on siiski tühine töö, kui on mängus poliitikategemine. Positiivselt kavandatud kujust Heino Tobiasest on saanud ebamäärane kuju, mille võib arvustada ka negatiivseks, sest ta unustab oma eluülesande.  Vaevalt on autor nii tahtnud; ta liht­salt on süvenematult kirjutanud ja on libastunud.