Siis peamegi hakkama rääkima religioosse kogemuse  bioloogiast ja neurobioloogiast laiemalt, et jõuda selgusele, kas müstikute kirjeldatavad kogemused on aju düsfunktsioon, delusion või siis on tegu täiesti normikohaste, kuigi harvaesinevate seisunditega. See on huvitav küsimus, kuna asjaolu, et KÕIK meie kogemused alates mõnusast tundest koogisöömisel kuni jumaliku ligiolu kogemuseni on teatud mõttes isomorfsed - s.o nad on neurofüsioloogiliselt genereeritud samadel alustel. Kuid tõik, et koogisöömise-kogemus on neuroloogiliselt redutseeritav kindlale  neuraalsete impulsside jadale, ei tähenda, nagu polekski kooki olemas. Miks siis, arvestades, et ka Jumala-kogemus redutseerub närviimpulsside jadadele, peaksime arvama, et Jumalat pole?