Noore SA mehena töötasin ma 48 tundi nädalas ühes vabrikus, annetasin oma terve palga parteile, hoidsin partei kontorit puhtana, korraldasin paberitööd, korjasin allkirju palvekirjadele, tegin süüa, andsin tv intervjuusid ja vahete vahel võitlesin tänavakaklustes selle maailma kõntsaga, et rõõmu tunda. Enamust nn ilusa ilma-natsionaalsotsialiste" oli raske leida, kui oli vaja tööd teha või raha annetada. Sellepärast ei ülla mind, et tood mitte mõne surma- või pommiähvarduste tõttu välja jäätakse, vaid hoopis see tõttu, et end vähe natsionaalsotsialistideks tunnistasid. Nad tahtsid nalja" saada ja kasutasid teisi kamraade ohvreid ära. Sellised lahkusid parteist suhteliselt ruttu, iga kord kui nii läks, muutusime me üha tugevamaks.