Ühel kenal öösel hüsteeritsesin, ent kuna ma väga palju rohkem ei tea, siis pole mõtet sellest ka kirjutada.  Reedel esinesime hansapäevade avamisel. Kohal oli isegi Jaapani delegatsioon. Need naised seal... nad on sellised väikesed ja käivad küürus, et mitte mingil juhul kellegi tähelepanu äratada, vudivad kiiresti ja näivad alandlikena. Ma tean, mul käib kursusel ka üks japsineiu: kui hilineb loengusse, siis hiilib kähku kuhugi kohale, üritades maa alla vajuda. Hmm.  Noh, hansapäevad siis. Olin  kurb ja kõik said sellest aru (nojaa, ma ju tavaliselt säran nagu päikesekiir number üks). Hiljem sain kokku Pilleka, Sannu ja Ristoga. Ei teagi, kas nad läksid Amme rokile või mitte - sinna, kus ma oleks ilusat-Siimu kohanud. Aaaga jah, ma ei viitsinud midagi ette võtta. Vestlesin Pirol paarkümmend minutit Karmeni ja Ragnariga ehk siis ainult Karmeniga ning läksin koju ära, s.t Aeti poole, kus jäime üsna varsti magama. Järgmisel päeval käisime temaga Ülikooli kohviku väliterrassil kvaliteetaega veetmas.  Kohvitasime ja koogitasime ja päike paistis ja inimesed tundusid rõõmsad. TORE.  Õhtupoole oli Villa Margaretas Triinu sünnipäev. Kõik oli tiptop, isegi fotograaf oli kohal. Triinu oma roosa kleidiga oli ilusaim 20-aastane sünnipäevalaps. Ma imestan, et 4 kilost kringlist ja 6 kilost tordist ei jäänudki Väga palju järele. Öösel kõmpisime kogu seltskonnaga linna poole, nimelt Genialistide klubi ette, kus külalised laiali pudenesid, suurem osa läks vist Maasikasse. Lutsu teatrimaja ees näeb alati tuttavaid,  kui toimuvad sellised peod nagu see. No sellised, kus sees olles liigutada ega hingata ei saa. Mardi ja ta sõpradega läksime Zavoodi, kus nägin Mariliisi, Tenot, Lainit, Johannat ja nipet-näpet veel tüüpe, näiteks Catwalki-Mihklit, kes kinnitas, et ma olen Merje näoga. Sa vaata siis... ootan põnevusega oma teisikuga kohtumst... millagi tulevikus. Tagasi Geni - jeeeeeeeeee, tasuta sisse. Hull asi, mille üle rõõmustada. 15 minutit siseõues ja siis aeti viisakalt minema - genklubi viimane pidu seal majas oli  lõppenud. Suundusime Heigo ja Borksiga kodu poole. Pole mõtet vist mainida, et väljas oli täiesti vallllge! Keegi ostis Mäkist rämpstoitu, mina koorisin oma katkised sukad jalast (suva, et politseiauto sealsamas passis) - pigem juba ilma kui katkised. Mul oli hea olla, jala koju tulla polnud kah hull. Kuue ajal sain magama. Ja ei mõelnud. Ja ei nutnud.    Elame veel : )