80-ndate alguses kanda kinnitanud uus-historitsism lõhkus ranged piirid kirjanduslike ja ajalooliste tekstide vahel, tõstes esile "kirjanduslike ja mittekirjanduslike tekstide lahutamatut ringlust," väljendades "vastastikkust huvi tekstide ajaloolisuse ja ajaloo tekstuaalsuse vastu" ning leides, et "ükski diskursus, ei kujutluslik ega arhivaarne ei oma juurdepääsu muutumatutele tõdedele ega  väljenda muutumatut inimloomust" . Uus-historitsistide analüüsimeetod, antropoloog Clifford Geertzilt ülevõetud tihe kirjeldus' (thick description) võimaldab tekstides "väikeste detailide kaudu paljastada kogu ühiskonda reguleerivaid käitumuslikke koode, loogikat ja liikumapanevaid jõude".