Vahepeal tekib tunne, et meil valitseb usk, mis ütleb, et mul pole õigust valida, kellega end ümbritsen. Et olen kohustatud tähelepanu pöörama kõigile neile, kes tahavad mu elus osaleda. Pean justkui kõige suhtes olema hooliv ja armastav. Et kellegi tunded või mõtted on olulisemad, kui minu omad. Tahan ju olla hea inimene. Täna olen aru saanud, et vahel ei  pea seda kõike olema. See oleks lihtsalt rumal.