Otsustavaks sageduseks grupiaktiivsuses oli 32 Hz, mis tähendab, et üks võnge kestab umbes 30 ms. Järelikult, kui tahta hoida mälus palju ühikuid, peaks nad jagama selle võnke erinevate faaside vahel. Siit järgnekski ilmselge biofüüsikaline piirang objektide arvule, mida lühimälus hoida saab: kui iga objekti jaoks on tarvis piisavalt erinevat võnkefaasi, siis mingist hetkest muutuvad vahed liiga väikeseks, et objekte erinevate ühikutena mälus hoida - osa ühikuid ununeb või mäletatakse vales järjekorras. See idee oli praeguseni vaid teoreetiline spekulatsioon, kuid kirjeldatud katseandmed viitavad, et ehk see ajus just nii toimubki - lühiaegne mälu on piiratud, kuna mingist objektide arvust ülespoole ei suuda aju enam objekte üksteisest faasi abil eristada. Lihtne ennustus sellest teooriast oleks, et nendel inimestel, kellel on parem lühiaegne mälu, töötab vastav mälusüsteem madalamal sagedusel, kuna siis on rohkem ajalist ruumi, et erinevaid ühikuid meeles pidada.