Seda postitust olen planeerinud juba oi, kui ammu! :) Aga siiamaani ei olnud julgust sel teemal midagi kirja panna. Ma ikka pigem selline omaette katsetaja, kui soovituste andja. Igal juhul, võitu ma endast sain ja postituse  panin kirja :) Loodan, et ehk keegi leiab endale siit mõne vajaliku infokillu. Aja möödudes loodan oma leivategu täiendada ja täiustada. Seniks aga loodan jätkuvalt algajate õnnele ;)    Leiva küpsetamisega olen katsetanud tegelikult juba mitmeid aastaid. Varasemad katsed ei olnud eesmärgipärased ning seetõttu jäidki lihtsalt üksikuteks katseteks. Mingeid järeldusi ma siis veel ei teinud ega pikemat tegemist sellest ei kujunenud.         Eesmärgipäraseks  kujunes leivaküpsetamine alles 2008. aasta talvel. Tõuke andis ka osalemine Annely Maksani leivaküpsetamise õpitoas, mida korraldati Harmoonikumis. Koolitus andis viimase julgustilga, et panna ise juuretis hakkama ja leiba küpsetama. Katsealusteks lähedased, kes pidid loomulikult heaks kiitma ka mitte kõige õnnestunumad leivad.    Ma arvan, et läheduste toetus projektile "kodune leib" on väga oluline. Nii mõnigi pisiasi võib leivateo juures minna vett vedama,  mis mõjutab lõpptulemust ja see ei pruugi olla üldse hea. Leiva mahalaitmisel võib kaduda aga igasugune soov uuesti proovida. Veel enam juhul, kui leib on ebaõnnestunud mitmel korral järjest. Ebaõnnestumistest tean nii mõndagi ;) Eks neid peab ka olema, et oskaks hinnata seda head leiba... Nüüdseks olen ühe juuretise varjusurmast üles äratanud ja saanud selle korralikult tööle ning teise (värske) juuretise juurdegi - opereeringi kahe juuretisega :) Nädalas teen leiba 2 korda ning korraga ikka 2 pätsi.    Igati tervitatav on see, et üha rohkem inimesi katsetavad kodust leivaküpsetamist ja et sellealast kirjandust on viimasel ajal üha rohkem ilmunud. See on selline urbanistlik tagasipöördumine juurte juurde :)    Ehk on see positiivne märk sellest, et inimesed on hakanud rohkem väärtustama selle toidu kvaliteeti, mida nõustutakse sööma ja süüakse. Nagu ka see, et ökomärgistusega leibasid (ja saiu) on suuremate poekettide valikus üha rohkema ja rohkem ning ei piirdu enam ainult ökopoodide  pärusmaaga.    Ka praegu ei julge ma kirjutada, et nüüdseks olen suutnud endale leivaküpsetamise nii selgeks teha, et see igakordselt hästi välja tuleks. Sugugi mitte. Leivaga suheldes olen pidanud oma kärsitu iseloomu pidanud alla neelama ning kohanema leivaga. Küll aga saan kirja hakata panema nii endale kui teistele oma vaatluse ja praktilise kogemuse tulemusel tehtud tähelepanekuid.        paar viilu rukkileiba või peotäit rukkijahu  hapupiima          1 l vett  ca 1 kg rukkijahu  3 tl (mere)soola  3 spl (roo)suhkrut      punane rukkilinnasejahu  maltoosa  erinevad seemned (päevalille-, lina-, seesamiseemned jms)  pähklid  kuivatatud puuviljad  köömned  koriander  küüslauk  pekk  jne  jne  jne  nimekiri on ammendamatu :)             P.P.S. Olen leidnud oma lemmik-rukkijahu. Selleks on Vahe-Lombi talu rukkipüül, mida olen ostnud Ökosahvrist ja Herne tn ökopoest ning mida müüakse 3 kg paberkottides. Lisaks eelmainitule meeldib kasutada ka Eesti Mahe Zerna talu täisterarukkijahu (1 kg kott).            - juuretis    1. Pane juuretis hakkama. Selleks võta suurem (klaasist) kauss. Kausi põhja aseta rukkileiva käärud või rukkijahu ja kalla sellele peale hapupiima. Minul läks kasutusse pisut üle poole liitri hapupiima. Kata kauss toidukilega ja pane sooja kohta hapnema.    2. Kahe päeva pärast eemalda juuretiselt toidukile ning nuusuta tekkinud massi. Pista sinna ka käsi sisse, et tunnetada, mis see endast  kujutab. Juuretis peab olema elus ning tegema tõsist tööd - mulle ajama ja hapnema.      - eeltainas  3. Läbisegatud juuretisele lisa 1 l sooja vett ning piisavalt rukkijahu, et moodustuks keefirist paksem ja hapukoorest lahjem mass.    4. Kata kauss taaskord toidukilega, kuid seekord mässi kauss ka teki sisse enne sooja kohta hapnemisele asetamist. Teki sisse mässimine tagab selle, et leib ei saa külma/tuult, mis edasist  protssesi võib halvasti mõjutada.    5. Mässitud leib aseta sooja kohta. Minul hapneb leib põrandaküttega põrandal esikus ning praktika on näidanud, et 10-12 tundi on optimaalne aeg sellise moodusega hapnemiseks.                  - tainas  6. Pärast hapnemiselt leiva äravõtmist oled vastamisi päris mõnusa pehme massiga. Pealt peaks olema selline vahune ja mullitav koostis. Kätt sisse pistes peaks mass olema pehme ja soe.    7. Hakka järk-järgult rukkijahu lisama, kuni oled saavutanud piisava taina paksuse. Minu jaoks on siin märgiks see, kui tainas segamisel hakkab mulksuma ja prõksuma. Siis on teada, et võib edasi tegutseda.                 Nüüd teen juba vedelamat tainast. Ahjaaa... ja muidugi ei ole taina paksus mul mingil juhul konstantne. Otse vastupidi - täna on üks paksus, homme aga hoopis teine :)   8. Eralda tainast järgmise leiva tarbeks juuretis. Selleks pane purki või (klaas)kaussi osa massist (selline suurem peotäis). Kata see kilega ning pane sooja kerkima (mina panen juuretise kerkima teki sisse nagu ka hapnemise puhul). Pärast kerkimist pane juuretis külmkappi. Juuretis säilib kuni kaks nädalat, kuid enda kogemusele tuginedes soovitan siiski ühe nädala jooksul juuretis ära teha.    NB! Kui varem pesin pärast juuretise kasutuselevõtmist juuretise kausi ära, siis nüüd jätan selle seisma ning panen uue juuretise samasse kaussi, kus on veel jääke sellest vanast juuretisest. Ei tea nüüd öelda, kas see teeb midagi oluliselt paremaks või mitte, aga mõtte andis mulle isa ja seda ma nüüd praktikas ka rakendan.                 9. Järelejäänud massile lisa soovi korral veel jahu, samuti  sool ja suhkur ning kõikvõimalikud muud lisandid. Sega hästi läbi (tainas mulksub ja prõksub jätkuvalt) ning jaga hästi võitatud vormidesse. Mass peab katma umbes 1/3 vormist (või natuke peale), ülejäänud ruumi peab jätma leivale kerkimiseks. Ja leib peab kerkima hästi.    10. Märja käega silu leivad vormis üle, et pealt oleks leib sile ning ühtlane. See pidi muu hulgas tagama ka selle, et leib ahjus lõhki ei küpseks.               11. Pane leivad sooja kohta kerkima. Ahjaa... lõhkiküpsemise üks põhjus võib olla ka see, et leib pole piisavalt saanud kerkida.      Jäta meelde, et leivad on kõik jubedad individualistid ;)       IV etapp - küpsetamine    12. Kui leivad on piisavalt kerkinud, siis tuleb need panna ahju.    13. Ahju ettevalmistus - ahi peab olema kuumutatud 250C kraadini. Mina asetan ahju põhjale veega anuma ning leiba küpsetan ahju keskosas.    14. 250C kraadi juures küpseta leiba 25 minutit. Seejärel alanda kuumust 200C kraadini ja küpseta leiba edasi 35-45 minutit (sõltuvalt vormi suurusest).      NB! Kui ei meeldi väga tume koorik, siis kata poole pealt leivad ahjus fooliumiga.      See jätab ka ilusa läike leivale. Mina määrin leibasid veega temperatuuri alandamise vahepeal.   15. Leib on valmis siis, kui selle põhjale koputades leib kumiseb (või kõmiseb?).        Oma leiba süüa on hoopis teine tunne. Võib isegi öelda, et selle söömisel väärtustad leiba rohkem. Või äkki on lihtsalt minus asi kinni? :)    Ja muidugi see lõhn, mis täidab kodu leiva küpsetamisel - see ongi kodu lõhn!    Isegi kui puudub suurem huvi pideva leivaküpsetamise vastu, siis ära võiks proovida ikka. Siis on hiljem ka millest lastele ja  lastelastele rääkida ;)             Leivanautimisteni,    Veronika