1701. a. puudutab sõjategevus juba ligemalt praegust Võrumaad. Põlva kihelkonda tungivad venelased sügisel sisse, hävitavad selle täiesti ("totaliter ruiniret"); oktoobrikuu alul on kihelkond veel venelaste valdamisel. Vastseliina ja Rõuge õpetajad langevad  venelaste kätte ja viiakse Venemaale vangi; Räpinas muudetakse kirik, pastoraat ja mitu küla tuhaks. Tartumaal peab Lohusuu õpetaja vahete vahel põgenemisel olema, Kodavere õpetaja ei saa enam oma pastoraadis julge olla vaenlase eest ja kolib Tallinna, Vara õpetaja lahkub samuti ning läheb sõjaväe õpetajaks. Laiusel, Tormas, Äksis on ikka veel teatav elamisvõimalus olemas, sest samal sügisel ettekirjutatud korjanduse puhul "vanemateta vaeslaste heaks" on valmis andma vilja: Laiuse õp. 4 tonni, Äksi õp. 5  tonni, kuna Torma õpetaja 2 riigitaalrit on saatnud. Üldine majanduslik seisukord on aga vilets. Järgmisel, 1702. aastal, kirjutab kuningas ette, et kirikuõpetajad peavad andma senise ühe draguni kõrval veel teise draguni sama varustusega mis esimeselgi; põhjuseks on mitme õpetaja sellekohane vabatahtlik pakkumine. Selle nõudmise täitmine läheb aga paljudele õpetajatele raskeks, "sest vilja on võidud vähe saada ja sedagi ei ole võidud ära müüa, pealegi ei ole ta palju väärt olnud"; "õiguse" maksud saadakse  väga puudulikult nii mõisatelt kui talupoegadelt. Õpetajad on üldiselt vaesed, leidub aga ka neid, kes ehk on "natuke kangekaelsed", need peavad ise vastutust kandma.