Psühhedeelilises sub-kultuuris arendati edasi teadvust-avardavate ainete, nagu näiteks LSD, terapeutilisi rakendusi, ravimaks iseäranis  sõltuvusi ja kompulsioone, millega kaasnevad kitsenenud, fikseerunud teadvuse seisundid. Kümnendi lõpuks oli Põhja-Ameerikas umbes pool tosinat alkoholismi ravimise keskust, mis kasutasid LSD-d oma programmi olulise osana. Veel üheks tähtsaks psühhedeeliliste ainete rakendusvaldkonnaks oli loovate ja kunstiliste protsesside soodustamine, nagu näiteks Los Angelese psühhiaatri Oscar Janigeri töös, kes kollektsioneeris kunstiteoseid, mis olid loodud psühhedeelislistes meeleseisundites või nende seisundite  poolt inspireeritud. 1950. aastal ilmusid väljapaistva Inglise filosoofi ja kirjaniku Aldous Huxley teosed "Doors of Perception" (Taju Uksed) ja "Heaven and Hell" (Taevas ja Põrgu). Neis raamatutes kirjeldab Huxley oma kogemusi meskaliiniga kui ehtsalt müstilisi, kui "antud armu", toetades nõnda oma tohutu autoriteediga psühhedeelikute potentsiaalse spirituaalse tähenduse tõsist kaalumist.