Gruusia puhul on praeguseks selgelt näha, et:  a) neil oli selge revanšiplaan. Moraalselt võib-olla õigustatud, poliitiliselt infantiilne;  b) Gruusia  välispoliitika oli sama infantiilne - teeme mis tahame, küll kvaasi-liitlased appi tulevad. On suur vahe kas olla NATO-s või kraapida ukse taga. Seetõttu ei maksa ilkuda teemal "näe, olid liitlased aga appi ei tuldud". Appi ei tuldud sest pilt oli enam kui kahtlane;  c) kuumast verest ja õigluspüüdlusest pole kasu kui endal on mõttetu (juhtimissuutlikkuse ja volüümi mõttes) armee ja vastas on Vene armee eliit. Afektselt ei maksa käituda ka siis kui teadlikult ja räigelt provotseeritakse;  d) Jürile  paranduseks - Gruusia ei ole tõestuseks mitte ajateenijate armee vaid palgaarmee kontseptsiooni hambutusest. Misiganes Gruusia deklareeris - armeed ehitati palgaarmee põhimõttel - palgalised missioonisõdurid ja käputäis ka kodumaal. Ajateenijate kordusõppustega ei tegelenud keegi ja teadmata on meil ka nende esmasajateenistuse kvaliteet.