1877. a. kevadel pidas Pärnu Põllumeeste Selts läbirääkimisi omale uue korteri üürimise asjus. Sakslasest majaperemees soovis Jakobsoni koostatud lepingukavas juurde lisada tingimuse, et Selts peab korteris "avalikku rahu ja maja pruuki" pidama. Lihtsameelsele näis see ju päris tavaline ja  vastuvõetav nõue olevat. Mitte aga Jakobsonile, kes juba selle punkti pakkumistki pidas teotavaks, nagu uuritaks maja "metsalistele ja uulitsapoistele". "Ja mis on maja pruuk ja rahu" - kirjutab Jakobson oma kaastegelasele Pärnu. "Meie peame ehk üht avalikku pidu, kõrvalt kaebab mõni vana tüdruk ehk Jesuit Gulekele (nii majaperemehe nimi), et meie tema maja rahu oma vankri käraga rikume ja Gulekel on nüüd luba meid välja visata. Meil ei olegi mujal luba kaevata, kui Pärnu Raadi­härrade juures, ja nii oleksime  ennast nii sakslaste peidla alla rusunud, et enam ei tohi köhatada … Parem on, meie käime kui prii mehed Rääma liiva peal koos, kus värske Jumala õhk puhub, kui et meie ennast kuue aasta peale nii kammitsasse paneme, et ei või liikuda."