Kapiitli asutamisüriku järgi voisid Kuramaa toomhärrsadeks saada vaid Saksa ordu liikmed. Kui kaua ettekirjutusest täht-tähelt kinni peeti, pole teada. Kulmi piiskopkonnas tekitas taoline praktika voimalike pretendentide ringist välja jäänud kohaliku kleeruse vastuseisu. Peale ühe protestikirja Rooma kuuriani joudmist 1320. aastal, muutus kanonikaatide täitmise kord avatumaks: toomkapiitel pidi valima ühe kandidaadi ja esitama ta korg-meistrile ordusse vastu votmiseks. Meistri keeldumisel tuli valida uus kandidaat. Kandidaatide esitamise oigus oli veel piiskopil, korgmeistril, komtuuridel ja Riia peapiiskopil, kuid kandidaadi lopliku valiku tegi ikkagi toomkapiitel. Küllap hakati ka Kuramaal oige pea sarnast korda järgima. 1424. aastal kirjutas Kuramaa piiskop Gotschalk korgmeistrile ja palus luba Kuramaa preestri Johannes Marsigli ordusse vastu votmiseks. Kuna haiged toomhärrad hoiavad veel kohti kinni ei saa piiskop teda kohe toomhärrana kapiitlisse vastu votta.