Liivimaa 1819. a. talurahvaseadusega vabastati talupojad pärisorjusest. Vabad talupojad moodustasid vallakogukonna, mille etteotsa asusid vöörmündrid ja kogukonnakohus. Vallakohtu kohustustele lisandus järelvalve selle üle, et vallas ei oleks ilma passita "võõraid", teede ja piirikupitsate korrashoid, tulekahjude ja taudide vastaste abinõude tarvitusele võtmine, küüdi- ja sõjaväe majutamise kohustuse  reguleerimine, jaamamoona ja riigimaksude kogumise korraldamine jms. Kohtumeeste kui kohaliku politsei ülesandeks jäi ka järelvalve üldise korra üle kogukonnas, et "kellelgi ei oleks oma hää elamise ehk rahu poolest midagi peljata, et koguduse hea põlv ning elukord ikka kasvaks ja paremaks läheks". (12) Vallakohtu mitmekesise tegevusvaldkonna tõttu kasvas vajadus tehtud otsuseid, korraldusi jms. kirja panna. 1819. a. talurahvaseadusega kooskõlas seati vallakohtutes sisse protokolliraamatud. "Kui kogukonna kohtumehed ise kirjutada ega rehkendada ei mõista, peavad nad kirjutaja palkama, kes kõik asjad tallitab, nõnda kui magasiaida ja vallalaeka arvepidamist, ning kes kõik asjad, mis kohtus äratoimetatakse, kirja paneb". (13) Protokolliraamatuisse kanti vallakohtu istungi kuupäev, kohtumeeste nimed, kaebaja ja kaebealuse nimi, kohtuasja nimetus, tõendid ja vastuväited, kohtuotsus, mõisavanema (vallakohtu otsused kinnitas mõisaomanik, -rentnik või -valitseja) otsus. (14) Talupoegade omavahelisi tüliasju kajastavad vanemad protokolliraamatud harva, sest ülestähendusi tehti vaid siis, kui asja otsustamine nö. "jala pealt äraseletamisel" võimalik ei olnud, vaid mingil põhjusel edasi lükati. Vanemaid protokolliraamatuid on peetud üsna ebajärjekindlalt, sõltuvalt kirjutaja oskustest voi paremast äranägemisest. Sirvides näiteks Lõve vallakohtu protokolliraamatut (alustatud 1823. a.) näeme, et vallakohtu istungid toimusid ettenähtud korras igal laupäeva pärastlõunal, kuid aprillist kuni novembrini ei olnud "middage ette vötta nink see koggokonna kohus läts jälle koost ärra". (15) Võiks arvata, et selle valla elanikud olid väga rahumeelsed. Vabaduse saabudes tahtis ometi nii mõnigi "uut kotust kaema" minna, kuna "mõtleb prii olla", teine jälle lahkus koduvallast "mõisa irmo perrast". (16)