Tegemist on kaunis raske dilemmaga: praktilises poliitikas peavad liberaalid kas omaks võtma lockiliku eesmärgipõhise erapooletuse kontseptsiooni, mis on küll järjekindel  ning kooskõlaline, kuid mitte iseloomulikult liberalistlik; või rahulduma ekstensiivsema, eriomaselt liberalistliku käsitluse ebajärjekindluse ning mitmetimõistetavustega. Sallivuse küsimuses tähendab viimase võimaluse juurde jäämine reaalselt ühe «hea» mõiste eelistamist teistele.