POLKOVNIKU LAPSEPÕLVEKODU  POLKOVNIKU UUS KODU        Veidi rohkem, kui kaks aastat tagasi ei arvanud ta blogidest mitte midagi. Blogid olid tema silmis teismeliste maailmavalu väljaelamise virtuaalpäeviku sünonüüm. Ei teagi täpselt, millest selline arvamus oli kujunenud. Ka oma isetegija-ajaarvamise alguspäevadel sukeldus ta ennekõike foorumisse ja jättis kajamid tahaplaanile. Ei vaimustanud teda see maailm. Ta oli liiga kriitiline arvates, et kõik maailmale avaldatu peab laitmatult läbimõeldud ja ideaali poole püüdlev olema. Kodukootud  veebipäevikute mentaliteet on aga teine. Ta ei taibanud seda, sest polnud märganud ega ise kogenud. Polnud süvenenud.    Vastumeelselt registreeris ta oma blogi. Oli vaja kohta, kus esitleda oma näputööd ühe ühistegemise raames. Kuna virtuaalset pildialbumit tal ka polnud ning polnud ka kavas nii-turvaliselt-arvutis-lõsutavaid-pilte üles-alla-paremale-vasemale laadima hakata, siis tundus veebipäeviku omamine rahuldava kompromissina. Aga ainult nendeks puhkudeks, kui peab oma näputööd esitlema, et  ühistegemistest osa saada. Ja ainult pildid  ja minimaalsel hulgal hädavajalikku kirjeldust. Milleks unustada end verbaalse kõhulahtisuse kätte vaevlema, eksole! Ta ei oska ju seda    Praegu, 2010.aasta novembris, on ta sunnitud ajale tagasi vaatama ja muigama. Te ju saate isegi aru, miks. Ja praegu, 2010.aasta novembris, vaatab ta ka ajale ette ja on õnnelik. Aeg on edasi liikuda. Isetegija armas veebipäevik on olnud kui virtuaaltegelase Polkovniku lapsepõlvekodu. Seal ta sündis, kasvas, õppis. Seal on  tema sõbrad. Sõbrad, kellega ta poleks ehk iial muidu kohtunud  Anakonda Lembelill, Marmelaad, Sokike on ainult mõned (küll aga kronoloogilises mõttes esimesed) neist. Sinu kõige paremad sõbrad ei pea olema need, keda oled kogu elu tundud vaid need, keda sa tahad kogu ülejäänud elu oma kõrval tunda.    Polkovniku Butiik läheb laia ilma. Kolib lapsepõlevkodust minema. Aga nii nagu päris elu, ei jäta ka Polkovnik oma kallist kodu-butiiki maha vaid käib siin nädalalõppudel ja pühadel ilusaid hetki  veetmas. Kodu lõhna nuusutamas. Toob kaasa oma mõtted ja paremad palad ning pühib nostalgiliselt vanadelt armsatelt butiigiriiulitelt tolmu.  Aeg veereb siin nüüd vaiksemalt aga see-eest ikka sama hinnaliselt.    Aitäh, isetegijad ja blogide tehniline tugi! Ma kummardan teie ees maani ja kutsun teid külla uude Polkovniku Butiiki . Seal on juba jõululõhna tunda.      Heade soovidega perfektselt koledas novembris  Polkovnik