Euroopa Liidu õiguasaktidega on tarbijatele kehtestatud palju erinevaid õigusi.  Selleks, et nendel õigustel oleks praktiline väärtus peavad olema mehhanismid, mis võimaldavad tarbijatel oma õigusi realiseerida. Ainult siis suureneb usaldus turgude vastu kui vaidlusi  saab lahendada tõhusalt ja tarbijatel on võimalik saada hüvitist.    Kahjud, mille on Euroopa tarbijatele põhjustanud ostetud kauba või teenustega seotud probleemid moodustavad umbes 0,3 protsenti Euroopa SKP-st.    Tarbijad võivad teadagi vaidluste lahendamiseks ja hüvitise saamiseks alati kohtusse pöörduda, kuid üldjuhul on see majanduslikult mõttetu tegevus.  48 protsenti tarbijatest ei pöördu kohtusse kui kahju väärtus jääb alla 200 eurot ja 8 protsenti tarbijatest ei pöördu kohtu  poole kunagi sõltumata kahju väärtusest.    Hetkel tegeleb Euroopa Komisjon kollektiivsete kaebuste mehhanismidega, mida saab kasutada juhul kui kaupleja ebaseadusliku tegevuse tõttu on paljud tarbijad kahju kannatanud.  Kuid mitte kõik tarbijavaidlused ei ole seotud kollektiivsete nõuetega.    Alternatiivsed vaidluste lahendamise mehhanismid (ADR), mis on kohtuvälised vaidluste lahendamise süsteemid, peaksid tarbijatele pakkuma kiireid ja lihtsaid lahendusi.  Paraku on selles  osas puudujääke, mis raskendavad nendele mehhanismidele juurdepääsu.    Euroopa Liidus on praegu umbes 750 tarbijavaidluste alternatiivse lahendamise mehhanismi, millised suuresti erinevad liikmesriikide lõikes. Enamik mehhanisme on tarbijatele tasuta või siis mõõduka hinna eest.  Vaidluste lahendamise otsused võidakse vastu võtta kas kollektiivselt või individuaalselt ja otsused võivad olla mittesiduvad soovitused, poolte kokkulepe jm., praktiliselt iga vaidluse lahendus on ainulaadne.    Iga ADR-ga seotud algatus peaks tähendama, et tarbijad ja äripool oleks sellise mehhanismi olemasolust teadlik, süsteem peaks olema täielikult läbipaistev. Praktika näitab paraku vastupidist  40 protsenti kauplejatest ei teadnud ühtegi taolist mehhanismi ja ka tarbijate teadlikkus on madal.  2009.aastal on vaid 3 protsenti Euroopa tarbijatest ja 9 protsenti jaemüüjatest kasutanud ADR mehhanisme.    On sektoreid, kus juba seadusest tulenevalt on äripoolel kohustus kuuluda mehhanismi  ja reeglina on need tugevasti reguleeritud sektorid nagu finants-, telekommunikatsiooni-, energia- ja transpordisektorid.    Mõnedes liikmesriikides nõuab seadus teatavates sektorites enne kohtusse minekut alternatiivset vaidluste lahendamist.    Eelmisel nädalal Euroopa Parlamendis asetleidnud avalikul kuulamisel ADR mehhanismide kohta tõdesid tarbijaorganisatsioonid, et Euroopa vajab ühtset kontseptsiooni, millel oleks ka seadusandlik alus.  Praegu valitseb segadus erinevate  mehhanismide vahel ja tarbijad ei tea kust abi saada.  Kauplejad oskavad situatsiooni ära kasutades tahtlikult mitte teavitada tarbijad alternatiivsete vaidluste lahendamise võimalustest. Seega peaks tõstma ka äripoole vastutust  järgima head käitumistava.    Avaldati arvamust, et ADR otsused peaksid olema kaupleja suhtes siduva iseloomuga.    Tarbijad ei ostle ainult oma elukohariigis vaid ka reisides ja kasutades e-kaubanduse teenuseid.  Samas vaid 62 protsenti ADR mehhanismidest  tegeleb teises liikmesriigis elavate tarbijate nõuetega.  Seepärast leiabki 71 protsenti tarbijatest, et välismaalt ostes on keerulisem oma probleeme lahendada ja hoiduvad piiriülestest tehingutest. Vaid 8 protsenti Euroopa tarbijatest sooritas piiriülese ostu või tellis mõne teenuse 2009.aastal.  Kas ühtne võrgupõhine vaidluste lahendamise mehhanism aitaks tarbijat?    Kindlasti oleks abi üle-euroopalisest koordineeritud tarbijate teadlikkuse kampaaniast ADR mehhanismide kohta.    Komisjon vaatab läbi kõik laekunud märkused ja ettepanekud ja avaldab kokkuvõtte esimesel poolaastal.    Linda Läänesaar  Euroopa Tarbijate nõuanderühma  Eesti liige