Ema meenutab sageli augustitormi, kui mina olin imepisike ja Aegviidus kukkusid puud risti-rästi tee peale. Selles mõttes on tiba rahustav teada, et igal põlvkonnal on olnud oma augustitorm, muidu tuleks vägisi mõte, et ilm on ikka täitsa metsas.  Pühapäeval hämmastas esimesena meri. Hommikuti ei ole meri tavaliselt kunagi nii sile, vähemalt väike säbrulainetus on, aga tollel hommikul seisis meri ja  seisis õhk. Seisis, ei paistnud läbi ja lõhnas kõrbenud maa järele.Pilvedena hõljus vee kohal rohelisi kihulasi.  Päev ei erinenud tavapärasest kuumast päevast - vaid raske oli hingata niisket kuuma õhku.  Umbes kella kuue paiku õhtupoolikul hakkas kostma ühtlast kauget mürinat, esialgu vaiksemalt, mida aeg edasi, seda lähemalt, aga taevast oli endiselt kollane. Me jõudsime rahulikult kõik asjad varju alla ja tuppa viia ja aknaid sulgeda.  Sest kagutaevasse tõusis äkki PILV.  See, mis  edasi tuli, oli ÄGE! Palusime vaid mõttes, et puud vastu peaksid. Pidasid :)  Varahommikul sõitsin läbi Eesti lõunasse ja nägin paiguti väga suuri tormi tekitatud pahandusi.