Nebadoni astroloogid aitavad sind mõista oma sünnikaarti ja partnerlussuhteid, teha tulevikuprognoose, valida sobiv aeg abiellumiseks, kolimiseks, reisimiseks, ehituseks ja remondiks, töökoha vahetuseks, ostuks ja müügiks, lepingute sõlmimiseks, kadunud asjade otsimiseks ja paljuks muuks.    Lähem info tel 55 931 642 või  nebadon@nebadon.ee      HINNAD:  Sünnikaardi koostamine ja analüüs  350 krooni / 22,37 EUR  Partnerlussuhete analüüs (sünastria ja komposiit) 350 krooni / 22,37 EUR  Karmahoroskoop 200 krooni / 12,78 EUR  Tulevikuprognoos  alates 200 krooni / 12,78 EUR (oleneb töö mahust)    Soodustused neile, kes tellivad samale inimesele korraga mitu erinevat horoskoopi. Iga sünnikaardi tellija saab kingituseks Nebadoni raamatu.        Mis on astroloogia ja  kas seda tasub uskuda?    Astroloogia, muistne tähetarkus, pärineb ajast, mil inimeste mütoloogiline mõtlemine ja teaduslik mõtlemine ei olnud veel lahknenud. Tänapäeval ei teata, kas see tarkus pärineb Sumerist, Babülooniast, Egiptusest või koguni Indiast, kuid juba vähemalt 3000 aastat tagasi eristasid inimesed taevas kinnis- ja rändavaid tähti ehk planeete ning täheldasid seoseid taevaste ja maapealsete sündmuste vahel. Nendest seostest hakkas arenema astroloogia, oleviku kirjeldamise ja  tuleviku ennustamise meetod. Muinasajal oli üsna loomulik, et inimene tundis end osana loodusest. Loodust aga valitsesid erinevad jumalused, kelle tegevusest andis aimu taevatähtede liikumine, sest see näitas olukorra muutmist taevas. Muinasõpetlase Hermes Trismegistose filosoofiline tõdemus nagu ülal, nii ka all ehk nagu taevas, nõnda ka maa peal oli Vanas Kreekas haritud inimeste seas üldtuntud. Teaduse arenedes lahknes astronoomia järk-järgult astroloogiast ja seetõttu ei peeta tänapäeval enam  astroloogiat teaduseks. Kuid astronoomid kasutavad siiamaani antiikajal planeetidele antut mütoloogilisi jumaluste nimesid nagu Merkuur, Veenus ja Jupiter ning seda traditsiooni on järgitud ka uuemal ajal avastatud planeetidele (Uraan, Neptuun, Pluuto) nime andmisel.    Miks teadlased ei tunnusta astroloogiat?    On teada, et mitte kõik tuntud loodusteadlased ei pöördunud astroloogia vastu ega hakanud seda vaid ebausuks pidama. Kuulsad astronoomid Tycho Brahe, Mikolaj Kopernik, Johannes Kepler  tegelesid ka astroloogiaga; Isaac Newton olevat surmani astroloogiat uurinud ja kaitsnud seda vaidlustes astronoom Edmund Halleyga. Hilisema aja tuntud teadlastest tegeles astroloogiliste uuringutega psühhiaater Carl Gustav Jung. Ta uuris 483 abielupaari sünnikaarti ja sai statistilisi kinnitusi mõnedele astroloogilistele väidetele. Tänapäeva mõistes loodusteaduseks astroloogiat siiski pidada ei saa, sest täppisteadustega võrreldavaid üheseid tulemusi see ei anna ja küllaltki suurt rolli astroloogiliste  lähteandmete tõlgendamisel avaldab astroloogi isiklik kogemus ja intuitsioon. See ei muuda aga astroloogiat pelgalt ebausuks, sest rajaneb inimkonna pikaajalisel kogemuslikul tarkusel, mis areneb edasi ja väljendub üldtuntud astroloogilistes seaduspärasustes, mille kehtivuse ulatust saab kontrollida. Astroloogia õpetamine on jõudnud jälle ka akadeemilisse haridusse. Näiteks Inglismaal Bath Spa ülikooli kolledis on võimalik magistriõpe kultuurastronoomia ja -astroloogia alal. Möödunud sajandil algas läänemaailmas  astroloogia renessanss, mis jätkub hoogsalt tänapäevalgi. Loomulikult ei käi jutt ajakirjanduses populaarseks saanud päikesemärkide astroloogiast, mida vahel nimetatakse ka turuastroloogiaks. Tõsiseltvõetav saab astroloogia olla vaid siis, kui horoskoobi tõlgendused lähtuvad konkreetse isiku või sündmuse võimalikult täpsest sünniajast ja -kohast.    Kuidas saavad taevatähed mõjutada meie elu ja saatust? Kas nad pole selleks liiga väikesed või kas me ise siis ei kujundagi oma elusaatust?    Need on täiesti õigustatud küsimused. Astroloogid selgitavad tavaliselt, et igal taevakehal on oma eriomane mõju (kiirgus), mida tänapäeva teadus pole veel avastanud. Näiteks tuuakse Päike ja Kuu, mille mõju näiteks ilmastikule või taimekasvule ka teadlased ei eita. Tänapäeva füüsikast on aga teada, et kiirgava keha väljatugevus kahaneb võrdeliselt keha kauguse ruuduga ja teaduse seisukohalt pole alust arvata, et veel avastamata kiirgused teisiti toimiks. Veelgi absurdsem näib teaduse seisukohalt  tundmatute kiirguste seostamine inimeste iseloomu ja saatusega. Seetõttu on täiesti mõistetav teadusringkondade üsnagi halvustav suhtumine astroloogiasse. Samas on siiski näiteks kvantfüüsikas avastatud nn tontliku kaugmõju nähtus, mille toime puhul elementaarosakeste vaheline kaugus ei oma mingit tähtsust. Füüsikateoreetikud arutlevad aegruumi kõrgemate dimensioonide ja paralleeluniversumite üle, mis kohati näivad lähenevat müstikute kõrgema reaalsuse mõistele.    Teadusajaloost on teada  hulganisti näiteid, kuidas uued avastused sundisid seniseid teaduslikke tõekspidamisi revideerima. Pole sugugi võimatu, et tulevikuteadus jõuab jälile, kuivõrd ja miks astroloogilised tõekspidamised kehtivad. Astroloogid on vahel ka nõus teadlaste kriitikaga, et astroloogial puudub piisavalt selge teaduslik/teoreetiline alus, mis selgitaks tema toimemehhanismi. Kui läheneda sellel küsimusele filosoofiliselt, holistiliselt, võib universumit või kitsamalt võttes meie Päikesesüsteemi vaadelda kui ühte suurt tervikut,  mille vältimatud osad on ka inimesed oma saatuse ja iseloomuga. Seda tervikut võib pidada suureks elavaks organismiks. Tegemist võib olla kõrgema reaalsusega, mis suunab sündmusi meile tuntud aegruumi maailmas. Osa peab alati olema teatud määral tervikuga sünkroonis, et ta saaks üldse eksisteerida. Tervikut iseloomustab igal ajahetkel muutuv energiaväljade muster, mille iseloomu on inimestel kõige kergem märgata sodiaagivöö taustal liikuvate planeetide abil. Muistne tõdemus nagu ülal, nii ka all  väljendab just seda seaduspära. Sellise sünkroonsuse järgimine kas alateadlikult või natuke teadlikumalt ei välista inimesele antud valikuvabadust. Pigem iseloomustab see valikuvabaduse piire ja kalduvusi. Seega vaid meie keele piiratuse tõttu tuleb rääkida planeetide ja tähemärkide "mõjudest" inimesele.    Kas inimene võib ennast astroloogilistest mõjudest vabastada või neid vähemalt oma huvides muuta?    Vahel võib kohata inimesi, kes väidavad nii valgustunud olevat, et enam  astroloogilistele mõjudele ei allu. Enamasti jääb aga selgusetuks, millele sellised väited toetuvad, tegemist võib olla vaid enesepettusega. Samas ei saa välistada, et tõeline vaimne valgustumine võib inimese viia uude energiaväljade mustrisse, mis mingil määral ületab tavapäraseid astroloogilisi mõjusi. Mõistlikum oleks neid kosmilisi jõude tunda ja siis "vooluga" kaasa minna, mitte nendega "vastu voolu" võidelda või neid üritada muuta.    Miks on sünnihetke taevaseis siis nii määrava tähtsusega?    Nimelt kehtib universumis põhjuse-tagajärje seadus: selleks, et siia maailma sündida, peab sündiv olend oma iseloomult olema sarnane sel hetkel valitseva olukorraga. Sellele olukorrale järgnevad seaduspäraselt teistsugused olukorrad, mille mõistmise ja tõlgendamisega astroloogid tegelevadki. Oluline on siinjuures see, et erinevaid võimalusi mingite sündmuste toimumiseks võib sünnikaardilt leida alati rohkem, kui neid tegelikus elus aset leiab. Seetõttu väldivad astroloogid tavaliselt täpsete ennustuste  tegemist ja prognoosivad pigem tõenäoseid võimalusi.    Kuidas saab astroloogiat tõsiselt võtta, kui on teada, et sodiaagivöö on tänapäeval võrreldes antiikajaga ühe tähtkuju võrra nihkes?    Astroloogiat vähem tundvatele inimestele tekitab vahel segadust asjaolu, et räägitakse sodiaagi kaheteistkümnest tähtkujust, samas on need tähtkujud tänapäeval tõesti vähemalt ühe märgi võrra nihkes selle sodiaagivööga, mida astroloogid taustsüsteemina kasutavad. Astronoomiast tuntud kevadpunkti  iga-aastane nihe ei oma aga astroloogias mingit tähtsust, sest astroloogid ei kasuta sideerilist (praeguste astronoomiliste tähtkujunimedega) sodiaaki, vaid troopilist sodiaaki, mille nullpunkt algab alati kevadpunktist sodiaagiringil. Sellest lähtuvalt jaotatakse ring matemaatiliselt täpselt kaheteistkümneks sektoriks, kasutades nende tähistamiseks antiikajal levinud tähtkujude nimesid.    Astroloogia poolt ja vastu    Skeptikud kritiseerivad astroloogiat enamasti järgmiste argumentidega:    1. astroloogilistel märkidel pole mingit seost astronoomiliste tähtkujudega;  2. astroloogia on geotsentriline, kuid päikesesüsteem on Päikese-keskne;  3. astroloogia põhineb maagial ja ebausul;  4. pole teada ühtki töötavat toimemehhanismi;  5. miks küll sünnihetk, aga mitte nt viljastumismoment?  6. kui astroloogia vastaks tõele ja selle abil saaks tulevikku ennustada, siis valitseksid astroloogid maailma;  7. uuringud näitavad, et ajalehehoroskoobid ja  päikesemärkidel põhinev astroloogia ei toimi;  8. kaksikud on küll samal ajal sündinud, kuid nende elusaatused ja iseloomud erinevad.    Astroloogid vastavad neile:    1. Sodiaagimärgid ei peagi seostuma sodiaagitähtkujudega, sest astroloogilised sodiaagimärgid on matemaatiliselt võrdse pikkusega sektorid, mis paiknevad 360-kraadisel sodiaagiringil, mille alguspunktiks loetakse kevadpunkti. Sodiaagiring on taustsüsteem, mille foonil planeetide asendeid vaadeldakse. Kuigi selline skaala nihkub ca  72 aastaga kinnistähtede suhtes pidevalt ühe kraadi võrra edasi, pole sellel astroloogias erilist tähtsust, sest vaadeldakse vaid Päikesesüsteemi taevakehade positsioone meie planeedi suhtes.  2. Astroloogias kasutatakse tõepoolest geotsentrilist süsteemi, sest on ju oluline, kuidas taevakehad meie asukohaga maa peal suhestuvad. Ka astronoomid kasutasid enne Galileid geotsentrilist süsteemi, kas kogu astronoomia oli siis seetõttu täiesti ekslik? Kui vaadelda planeedilt Maa Päikest, siis Päike  tõepoolest tõuseb idast ja loojub läänes ja ka füüsika seisukohalt on see väide tõene.  3. Astroloogid ei kasuta maagiat ega ebausku, vaid rakendavad oma kogemustele tuginevalt astroloogilisi põhimõtteid.  4. See on tõsi, astroloogia toimemehhanism on jäänud siiamaani saladuseks. Astroloogid on tavaliselt praktikud ega teoretiseeri eriti, miks astroloogia toimib. Iga aus astroloog teab, et tema tõlgendused kehtivad vaid teatud tõenäosusega. Ei astroloogia ega astroloog ole täiuslik ja eksimine teatud  piires on paratamatu. Muide, sama kehtib ka näiteks ilmaennustuste puhul, kuigi ilma kujunemise toimemehhanisme tuntakse küllaltki hästi. Astroloogias pole tegemist täpsete loodusseadustega, vaid seaduspärasustega, mille puhul tõenäosuslik mõtteviis tuleb kasuks.  5. Nagu kõik muu elus on omavahel seotud põhjuse ja tagajärje seadusega, nii ka eostamis- ja sünnihetk. Kui astroloog teaks täpset viljastamishetke, siis võiks ta koostada sünnikaardi ka selle alusel, kuid paraku on eostumisaega pea võimatu  määrata, sest spermatosoidid püsivad naise kehas elus umbes 72 tundi. Seevastu sünnihetke teame me harilikult minuti täpsusega.  6. Astroloogid ei saaks oma täpsete ennustustega mingil moel maailma valitseda, nii nagu seda ei saa teha ka täpsed ilmaennustajad.  7. Päikesemärkide astroloogia, mida ajakirjanduses avaldatakse, ei saa tõesti üsna suures osas kehtida ja teadusuuringutega pole seda ilmselt raske kindlaks teha. Lähtuda tuleks aga ka sel juhul tõdemusest, et astroloogia võib parimal juhul  näidata inimese võimalusi, mitte seda, kuidas ta neid konkreetselt oma elus kasutab.  8. Kaksikute saatuse ja iseloomu erinevused näitavad, et inimese elu pole jäigalt paika pandud, vaid igaüks saab teha võimaluste piires valikuid. Rõhutagem veelkord: astroloogilised seaduspärasused näitavad valikuvõimalusi teatud eluvaldkondades, mitte nende tegelikku teostumist inimelus. Võimalusi on alati rohkem, kui inimene tegelikult oma elus teostab.