Kuuldes, et tuleb lasteaeda minna, otsustas  ta ühel päeval, et pissida tuleb potti. Ma ikka olin lootuse täiesti kaotanud, sest sinnamaani oli vist õnnestnud üks poolik häda potti saada, sest ma reageerisin ülikiirelt, aga see ikka ei loe. Viimases hädas proovisin sellist koerameetodit, et lehvitasin kommiga tema nina sees ja teise käega näitasin potti ja käskisin istuda. No ega ta loll ei ole, viskas hoopis kõhuli ja etendast südamepõhjani solvunud printsessi osa väga veenvalt. Nüüd on nii, et kodus ikka võtab käest kinni ja veab suure poti juures  ja seda lugematud korrad päevas. No ma olen koguaeg rääkinud, et käib klõps ja ongi käija. Lihtsalt vahel ikka keegi suudab veenda, et harjutamine teeb meistriks. Tühjagi, mul pole igatahes ühtegi harjutajat veel ette näidata olnud.