Elu meil läheb jällegi huvitavaks, kui jõuludeks ämmale-äiale  külla lendame. Peatume esimese öö Townsvilles, et siis rendiautoga 300 km lõunasse sõita. Juba Brisbane-Townville lennuk maandub hädiselt - tunda on, et ei saa teine vihmast libedal maandumisrajal hästi pidama. Kohapeal sajab. Hoiatatakse, et samal päeval tuleb maha 600 mm vihma. Peatselt kohtame ühte kolmelapselist peret, kes üritas varahommikul Townsvillest põhja sõita. Läbinud esimese takistuse, kus tee vee alla ära kadus, soovitas kohalik Inghami farmer neil teise juures kiirelt ots ringi pöörata.  Päeva edenedes muutume vaikselt murelikumaks, sest esimesed 200 km tuleb meilgi läbida madalatel ookeaniäärsetel aladel. Vihma üha kallab. Järgmisel hommikul tuleb korraks päike välja. Maanteeinfo ütleb, et meie teeosa on veel avatud. Paneme ajama, niipalju kui see paduvihmas võimalik on, ega peatu enne kui kahtlane tsoon selja taga. Paaril korral hakkavad silma teepervelt maha põllule/vesiväljale sõitnud autod, millest paistab vaid katus.  Nõnda ongi Austraalia põhjaosa jõulud märjad. Vahepalana  pakutakse paari väiksemat orkaani, mis puid üles keeravad ja maju elektrita jätavad. Telekas näitab tulvavee all olevaid maalahmakaid, külasid, hooneid, farme, paadiga ringi sõitvaid inimesi ja neid, kes suvepuhkuselt tulnuna tagasi koju ei pääse.