Minu selle aasta kõige suurem üllatus  Hispaanias oli määratult suur pinge, mis 6. jaanuari ehk kolmekuningapäeva ehk kohalikus keeles Reyes Magosega kaasneb. Õigupoolest stress, mis tuleb koos meeletu hulga kingituste muretsemise, üleandmise ning ümbervahetamisega.    Kõigepealt kapatakse mööda poode, et muretseda kõigile võimalikele pereliikmetele ilmatu hulk kingitusi. Kuna uue aasta saabumisega algavad tavaliselt allahindlused, siis jäetakse kingituste ostmine vähemalt osaliselt sageli päris viimasele minutile. Mida lähemale 6.  jaanuarile jõutakse, seda ärevamaks asi läheb, sest nüüd tuleb paika saada 6. jaanuari päevaplaan, mis on kaasaegse logistika tippsaavutus. Üks tavaline hispaania perekond koosneb paljudest pereliikmetest, kes kõik tahavad teha kingitusi vähemalt pisikestele pereliikmetele. Kui meie Eesti jõulukinkide üleandmine võib jaotuda mitme päeva vahele, nii et keegi ei pea naba paigast rebima, et kõik vanavanemad, onud ja tädid oma kingituse sel ühel ja ainsal jumalikul päeval üle peaksid andma, siis Hispaanias nii  pole. Logistika keskmes on väikesed lapsed ja vanavanemad. Miskitmoodi tuleb korraldada nii, et lapselapsed oma vanavanematega näost-näkku kohtuksid, sest keegi ei taha ilma jääda vahetust kinkimise rõõmust.    Näiteks Javi peres nägi logistiline korraldus välja selline, et vennalapsed tõusid hommikul üles ja said kõigepealt oma kodus kätte emme ja issi tehtud kingitused. Lapsed teavad muidugi, et kingitusi toovad kolm kuningat, Caspar, Melchior ja Balthasar, mitte emme ja issi. Ning kaugeltki mitte  mingid päkapikud ja jõuluvana või Snegurotschka ja Ded Moroz. Õhtul pannakse elutuppa kingituste tarbeks saapad, mille sisse ja ümber kuningad kingitused poetavad. Kuningate tarbeks pannakse nähtavalt kohale aga kolm klaasi kas vee või punase veiniga ning kuningate kaamelitele kauss veega.    Kuningad on umbes sellised:     Kolmekuningapäeva lugu on lühidalt järgmine: