vaevalt et leidub tõde pühamat,  tvajumat: und wenn wir hier uns vor ihm niederwürfen, er bliebe tief und träge wie ein tier. vaimuslmas kujutan ma ette kuidas rilke heidab ennast nektassovi jalge ette. võigas pilt. tülgas kaader. jälk kanal. isegi visioon sellest kuidas naguib mahfouz tunnistab tolstoi mäekõrgust üleolekut on mulle täiesti vastuvõetamatu. kapitulatsioon võiks kõne alla tulla ikkagi ainult siis, kui oleks kellelegi kapituleeruda, lähinaabruses sellist võimalust ei ole ega tule.