Ma olen väsinud. Osalt magamatusest, osalt iseendast ja emotsioonidest.    Ja miskipärast kipub kõik just siis, kui on tunne, et kohe saab korda, kohe saab sellest vaevast lahti, veel hullemaks minema.    Mul on niigi hea - minu anumad ei ole põhjast ühendatud, vähemalt ei tunne ma, et oleks. Mina saan tulla päeva varases  pooles koju ja poolteist tunnikest magada.    Aga ma ei oska praegu teisiti. Võibolla kunagi õpin - praegu olen selline.