Juba oma esimeses kataloogis a. 1857 pöördus ta rahva poole ja palus, et talle saadetaks teateid eestikeelsete raamatute üle ja et neid toodaks või  saadetaks ta kogu täienduseks. Kui palju see üleskutse vastukaja leidis ja kuipalju ta seetõttu lisa sai oma raamatukogule, pole teada. Arvatavasti mitte palju, sest arusaamine rahva seas sellise kogumise tähtsusest ei võinud olla suur, küll aga võis see äratada kadedust ja ebakohast tõlgitsemist, nagu tähendab Lorenzonn ajalehes Perno Postimees Jürgensi surma puhul (1874, nr. 5).