A. A.: Sa ütled, et meie põlvkond tahtis üle sõita sellest piirkonnast. Muidugi, oli sügav nõukogude aeg, oli teatav ehituslik optimism, ehitati Lasnamäele ja Mustamäele, aga kesklinna siis peaaegu ei ehitatudki. Siis tekkis võimalus puitasumid uuesti üle vaadata.  Seal on mitmeid kihte, näiteks tsaariaegseid maju, kus kuivkäimla on koridoris ühine. Sellist arhitektuuri ei peetud heaks, eesmärk oli asendada need moodsamate majadega. Aga hoopis teist meelt olid välismaalased. Kui mu sõbrad Londonist siia tulid ja nägid Kalamaja või Pelgulinna, olid nad sellest kooslusest suures vaimustuses. Potentsiaal need väärtustada oli olemas tegelikult juba 1980ndate lõpus. Samas ei tasu jäärapäiselt hoida kinni kõigest.