Oleme mälu mõistet nõnda piiranud, siis võime tema olu seletuse juure üle minna. Vana psühholoogiline kool, kes intellektualismi poole hoidis ja hinge peavõimeks ettekujutuse jõudu pidas, mõistis mälu all seda võimet, mille abil hing väliste muljete kaudu saadud ettekujutusi võib alal hoida ja neid teatavate tingimiste all reprodutseerida. Et mälu neid üleelamisi kui vanu tuttavaid ära oleks tundnud, mis just mälu  ilmuvuste juures peaasi on, seda ei nimeta­tudki. Peale selle unustati see ära, et mälu tegevus mitte ainult vanade üleelamiste reprodutseerimises ei seisne, vaid ka selles, et uute erutuste teel saadud algmuljeid korduda ja nii mälu ilmuvusteks ehk fenomenideks areneda võivad. Hingeliste sündmuste ehk protsesside alal on nimelt kolme liiki üleelamisi. Ütleme, koolilaps kuuleb laulutunnis esimest korda teatavat lauluviit. See on uus mulje, uus üleelamine. Järgmises laulutunnis kuuleb ta sedasama teistkorda. See on  siis korduv üleelamine. (Wiedererlebnis). Läheb nüüd mõni aeg mööda ja tuleb õpilasele päheõpitud lauluviis kuidagi meelde, siis on see reprodutseeritud üleelamine (Rückerlebnis). Niipea kui kordumisel õpilasele see teadvaks saab, et ta seda viit juba varemalt on kuulnud, nii et tal tutvuse tundmus sigineb, siis saab see üleelamine mäluilmuvuseks.