G20, või siis G2, on läbi ning kuigi ühiskommunikees suudeti paljus kokku leppida, jäi teist  sama palju lahenduseta ning riigijuhtidel tuleb kindlasti veelkord kokku saada. Kas G7+Venemaa asendub lähitulevikus G20ga (või G14 või G25) näitab veel tulevik, kuid G7le lisanduvate riikidega hakkab üha rohkem saama nägema Hiina kätt.    Miks? Hiina on 20st riigist ainult 1, kuid lugedes Hu Jintao kõne, siis jäi sealt silma väga selge sõnum - Hiina on tõusvate riikide ja Kolmanda Maailma esindaja. Hu Jintao tõi oma kõnes välja 5 majanduslanguse pidurdamiseks mõeldud punkti. 4 esimest on kõik  samad, mis käivad pidevalt läbi Londoni ühiskommunikees, kuid 5. punktis räägib Hu Jitao vajadusest toetada arenguriike. "Ma juhin veelkord tähelepanu, et rahvusvaheline üldsus peaks kõrgendatult jälgima ja tegema endast kõik, et vähendada finantskriisi mõju arengu-, eriti just vähearenenud riikide majandustele. Just arenenud riigid peaksid võtma edale sellise vastutuse ja kohustuse, jätkates arenguabi ja vähendades välisvõlga. " Eraldi toob Hu Jitao välja Aafrika.    Enne kui jõuan enda  tuumani, siis veel paar väljavõtet. Näiteks ütleb Hu, et Hiina on "eriti suurte raskustega silmitsi seistes suutnud hiina jüääni hoida stabiilsena." Hiina toetab kohalike aregupankade rahastamise suurendamist ning rahvusvaheliste finantsinstitutsioonide mitmekesistamist. Lisaks rääkis Hu Jintao oma kõne lõpus natuke pikemalt eraldi Aafrikast, kus Hiina tahab suurendada abi, vähendada välisvõlga, suurendada kaubandust ja investeeringuid ning tugevdada Hiina ja Aafrika vahelist suhtlust.    Hiinale on alati meeldinud end näidata Kolmanda Maailma esindajana ning kuigi Läänes ei tundu see võibolla prestiiźena, siis tegelikult on see äärmiselt kasulik taktika. Kõigepealt loob Hiina arengumaadega head suhted, saab neilt toetuse ning siis hakkab rahvusvahelisel areenil justkui nende eest rääkima, nõudes arenguriikidelt suuremat abi, toetust ja vastutust arengumaades. Hiina viskab ühe kiviga mitu lindu (nagu Hiinas öeldakse) - muudab institutsioonid mitmekesisemaks, vähendades Lääne mõjuvõimu, ning  võidab arengumaade poolehoiu. Viimast on Hiinal samuti mitmel põhjusel vaja.    Nimelt pakub tuutori roll Hiinale paremaid võimalusi arengumaades toorainet kokku osta, mis on Hiina arengu jaoks vitaalne. Siin jõuangi tuumani.    Hu Jintao käis Londonis ära, rääkis, mis tal rääkida oli, kuid tegelik mäng käib Hiina jaoks hoopis mujal. G20 kohtumisel lubas Hiina IMFi panustada lisaks kõigest 42 miljardid dollarit, UK ja Jaapan seevastu kumbki eraldi 100 miljardit. Viimaste majanduslik olukord  on aga märksa hullem kui Hiinal, kuid summad on neil suuremad.    Siin lähebki minu meelest huvitavaks. Hu Jintao tõi oma kõnes eraldi välja, et ta toetab maailma erinavate piirkondade aregupankade (Aafrika, Aasia ja inter-Ameerika) rahastamise suurendamist. See summa, mis Hiina on juba enne G20 välja käinud, on 6.5 triljonit USD. Lisaks vähendatakse või kustutakse Aafrika riikide välisvõlgu. IMFle lubas Hiina aga 42 miljardit. Erinevus missugune. Lisaks on Hiina viimase nelja kuu jooksul sõlminud  Lõuna-Korea, Hong Kongi, Malaisia, Indoneesia, Valgevene ja Argentiinaga eraldi valuutavahetuslepingu, mille kohaselt saab teatud riigi majandus raskustesse langedes kasutada kaubanduse puhul hiina jüääni. Siin on teine tähtis Hu Jintao lause tema kõnes - me oleme raskustele vaatamata taganud jüääni stabiilsuse. Sõnum on läkitatud.    Enne Londonisse minekut oli Hiina välja kaubelnud mitmete riikide toetuse enda seisukohtadele - Argentiina, Austraalia, Brasiilia, Lõuna-Korea, Venemaa, Indoneesia  ja Mehhiko. Tulemuseks on G12 + Hiina blokk.    Hiina täitis Londonis enda tuutori rolli, kuid läbi triljonite ostab maailma kokku. London oli vajalik vaid selleks, et see ultraliberaalne kapitalism endale lõpu leiaks ning rahavoogudele karmimad nõuded pannakse. See saab tulevikus tehtud, mis tähedab, et kaubandusvoogude mahud suunatakse turvalistesse kanalitesse ja Hiina areng jätkub. Hiina on vastutustundlik rahvusvahelise üldsuse liige - nagu Hu Jintao enda kõnes korduvalt ütles - ning  stabiilsuse tagamisega tagatakse kõigi naaberriikide stabiilsus.    IMFi kõri läbilõikamine Tail ja Lõuna-Koreal on 1997.aastast Seoulil ja Bangkokil liigagi hästi meeles. Hiina stabiilsuse lehvik sobib karmi lähiajalugu näinud Lõuna-Koreale ja Taile suurepäraselt. Sobib ka Argetiinale, kes suuresti tänu põllumajandussaaduste müügile Hiinasse hakkas pärast 1999-2002 majanduskriisi taas valuutavooge sisse tulema.    Kui Londonis olid tähtsad sõnad öeldud, sõlmiti Shiberghani naftaväljadel  Afganistanis juba Hiinaga uus leping. Või Albertas Kanadas. Või kus iganes. Maailma tooraine kokkuostmine on Pekingi ametlik poliitika, mille järgi säästetakse enda varusid ja tühjendatakse teiste riikide. See-eest saab mõni väikeriik hääle esindatuse rahvusvahelisel areenil ja Hiina astub järjekordselt sammu võrra Indiast ette ja sammu võrra Jaapanile lähemale.    Hiina tähtsus on pärast 2. aprilli märgatavalt tõusnud ja esimesi vilju hakkame nägema provintsiaalses tõmbluses, kui Hiina poob läbi  vabakaubaduslepingu ASEANiga Taivani üles, sest Taivan pole ASEANi liikmete arvates riik ja kaotab seega maksude säilimisel ASEANi või Hiinasse eksportides konkurentsivõime.