..jääb inimeseks. Kes on olnud sigainimene, see jääb, tõmba ette mis mask tahad.  Seekord jõudis meieni kah see Facebooki jama, mille siiski tänu taevale kohe ära liigitasime ja loodetavasti turvaliselt eirasime.  Paar aastat tagasi külastas meie aiaserva suhteliselt sageli päris suur kitsekari, arvulisus kõikus paarist paarikümneni. Sest tänu rikkale suvele oli meil keldris, mida neile pakkuda. Lisa sai ka linnast toodud. Lõbu oli laialt ja pilt köitvalt vaatemänguline.   Eelmise aasta kevadine püssipaugutamine jahihooajal viis mõtted teisi radu käima. Siis tundus see  söötmine silmakirjalik metsaelanike suhtes ja väägagi inimlik - ühe käega annad, teisega hoiad selja taga taparelva. Mis sest, et ise jahimees pole, küll liigikaaslased sinu/minu maine eest hoolitsevad…  Talve algusest saadik oleme pea igal hommikul jälginud üle kauge põllu kitsederühma, kes põlluservas midagi välja kraapimas käisid. Kuid vahepeal kadusid nad mõneks päevaks ära ja arvasime juba, et meie "elav maal" ehk kitsede perfomance on seks korraks otsas.  Eile hommikul aga kihises Repsu talu  uksealune metsaelanikest! Süüa nende jaoks me võpsikus oli tõenäoliselt siiski vähevõitu, vahest männioksad ja noored pajuvõrsed. Arvatavasti meelitas neid siia tuulevaikus ja päikesesoojus. Ilu jätkus terveks päevaks. Õhtuks muretsesime neile ka natuke ninaesist, abiks lahked tädid kohalikust köögiviljaga tegelevast firmast   . Neil ikka jääke üle jääb, mis muidu minema visatakse. Kitsedele sobib  see aga imehästi: