Meie kristlaste seas sellist ühtsust ei ole. Milles pole iseenesest midagi halba. Mõned meist pooldavad rohkem liberaalset majanduspoliitikat, mille vasteks Uues Testamendis on  tähendamissõnad ustavast sulasest. Iga inimene on ise vastutav Jumala ees selles, kuivõrd ustavalt ja hästi ta kasutab tema kätte usaldatud talente (andeid ja vara). Olles ise edukas, on inimesel ka vahendeid, millega aidata teisi. Pealegi, kui juba riik kannab inimeste vajaduste eest hoolt, miks peaks veel kristlased ligimese eest hoolt kandma? Edukas ja rikas kristlane võiks seejuures siiski meeles pidada, et tema teekond Jumala riiki on raskem kui kaamelil läbi nõelasilma. Kui ta just ei vaheta Uut Testamenti  välja Max Weberi protestantliku eetika teesiga, võib ta olla teistelegi «rikastele ja ilusatele» eeskujuks ligimesearmastuses.