Õpilasleht, 1933    See väike kääbuslennuk, millega soomlased Haapsalut külastasid, oli kõneaineks ja huviesemeks kogu linnale. Alaliselt oli  suur rahvahulk kuursaali juures jälgimas ta julgeid lende. Nii lihtne on maandumine ja tõusmine otsekui pääsukesel, kes enne vihma lehvib vee pääl ja siis tõuseb äkki kõrgemaks lennuks. Suristas veerandsada korda Haapsalu kohal üles ja alla, kergus ja graatsia kehas. /…/ Kuid siis algaski retk, mille puhul minu pää pääle pöörmisega poldud põrmugi kitsi. Ei saanud aru, millal üles jõudsime, pöörane õhusurumine pimestas silmanägemist ja nülgis päänahka. Ajasin ruttu näppusattuva lendurimütsi pähe, prillid ette  ja maastikku vaatlema. Ilm oli udune, ahmisin näha, mis võisin. /…/ Siis läks lennuk rahutuks. Linn kadus äkki alt ja pöördus üles, meremaastikud, lahed kaldusid viltu, paiskusid segi. Lennuk puuris otse üles, laskus äkki alla, panoraam viskus segi. Pärast all seletati, et ma olevat teinud surmasõlmi. Väga võimalik, ma ise ei ole seda näinud. Ja siis äkki oli meri üsna lähedal, paar silmapilku kiiret sõitu veepinnal - ja ma olin äkki jälle all maailmas. Tuttavad näod naeratavad vastu, plaksutatakse: lend  olevat sooritatud suurepäraselt. /…/