Kuna ma käisin veel ka järgmisel aastal koolis ja kavatsesin tööle asuda poole kohaga, siis tähendanuks see ka poolt nimetatud summast. Ma ei saa ausalt siiani aru, kuidas ma tööle sattusin, sest see summa oli nii naeruväärselt väike (väiksem kui ühe müüdud auto kasum tavaliselt), et oleksin pidanud üldse mitte rohkem sellele mõtlema. Läksin ju kohale kindla arvamusega, et üle kümne tuhande ikka iga normaalne tööline teenib.  Kuid  ma ei suutnud "EI" öelda.  Lihtsalt ei suutnud, sest kuidagi piinlik oli. Teised olid minu peale hulka aega kulutanud. Lisaks pani minule oma ootused kursusetöö juhendaja, kes Tarkonist töölt ära läks. Seega lubasin noore mõjutatava inimesena ennast vastumeelselt tööle. Võimalik, et sain siiski palga näiteks 6 000 krooni peale ehk 3 000 krooni poole koha eest, aga ma tõesti ei mäleta seda, sest see raha oli täiesti uskumatult väike.