Leinapihlakas  Sorbus aucuparia "Pendula"    Leinapihlakas on väga pikkade, lausa maani langevate okstega puu.  Tema võra on reeglina üsna mahukas, aga hõredapoolne.  Alaspidi kasvavad oksad jõuavad peagi maani ja kasvavad maapinda pidi edasigi.  Tema lehed, õied ja viljad on äravahetamiseni sarnased  hariliku pihlaka omadele.  Leinapuu istutamisel tuleb ta tingimata toestada 1...2 tugikepiga.  Tavaliselt on istiku võra suur ja tuul paneb ta kergesti kõikuma laskmata tal juurduda.  Hauaplatsile või aia nurka istutamiseks vali puu, millel oksad ripuvad vaid ühele poole (mitte regulaarselt ringiratast).  Selline mittestandartne istik kasvatab vähem ruumi võtva puu ja oksad ei tekita naabritega pingeid.    Pihlakas peaks ikka igas aias olema.    Calmia Istikuäri OÜ  http://www.calmia.ee/    http://www.calmia.ee/Taimed/Pihlakas/leinapihlakas.htm        Pihlakas eesti rahvausundis    Leinapihlakas Sorbus aucuparia "Pendula".  harilik pihlakas (sorbus aucuparia)  Pooppuu (sorbus intermedia)  Tuhkpihlakas (sorbus rupicola) Saaremaal leiduv    Sõna "pihlakas" ise on tõenäoliselt soome-ugri algkeelest pärit. Eesti keele muretes on sellel puul mitmeid nimekujusid.    Pihlakat tuntakse kõige paremini tema  punaste õunviljade (mida ekslikult marjadeks kutsutakse) järgi. Viljade värviskaala ulatub tegelikult erepunasest mustjaspruunini. Pihlakas on Eestis laialt levinud. Talle sobib siinne kliima sellepärast hästi, et tegemist on külmakindla ja lepliku puuga. Pihlapuu ja tema vilju söövad linnud on omavahel tihedalt seotud. Hariliku pihlaka levikualale ja nimelegi (sorbus aucuparia) on lindude tegevus kaasa aidanud. Linnud olnud seotud aga ka pihlakale omistatava tervistava väega. Nimelt uskunud vanad  eestlased, et selle puu vilju sööma tulnud linnud korjavad tõved pihlakalt ja kannavad ära. Nii toiminud pihlakas raugematu terviseallikana.    Puu on tuntud tegelane eesti mõistatustes ja vanasõnades, kus teda kujutatakse suursuguse ja vägevana. Pihlakas olnud eesti rahvausus kõige võimsama nõiaväega puu. Suure väe põhjuseks olnud eelkõige viiskannad e pentagrammid puu viljadel. Pihlakale omistatud kaitsvat väge. Eesti rahvapärimuses on säilinud hulk ülestähendusi pihlakaga seotud erinevatest  uskumustest: kaitse luupainaja, krattide, Vanapagana, aga ka erinevate tõbede ja kaetamise vastu. Teiselt poolt on pihlakas tuntud kui puu, mis endaga kurja võinud kaasa tuua: tulekahjusid, haigusi, surma jpm. Nii olnud pihlakal rahvausundis vägi, mida võidud mitmeti kasutada.    Tulekahjude seostamine pihlakatega on tõenäoliselt hariliku pihlaka viljade leekivpunase värvuse tõttu. Tulel on suur jõud - järelikult ka pihlakal. Selle seose kaudu võib jällegi seletada, miks pihlakat pühaks peetud. Kuid  uskumuses, et pihlapuu alt leiab kaitset pikse korral, on tõetera sees, sest pihlaka lehed süttivad halvasti. Pihlaka punaste viljade värvuse järgi (kui puu n-ö kobrutas viljadest) on ka analoogselt nahahaigusi (mädanikud, punetised jm) ennustatud.    Pihlapuu olnud ühtlasi ka mõjutaja. Tema abil saanud nimelt erinevaid maagilise sisuga toiminguid (vihmapilvede murdmine, piimast usside kaotamine, nõidusest vabastamine jne) korda saata. Pihlaka puit on ilus ja vastupidav. Temast valmistatud mitmeid  väiksemaid tarbeasju, sh karja- ja nõiakeppe, nõiavitsu ja amulette. Maagilist atribuutikat meisterdatud sellest puust just seetõttu, et tal usutud suurt nõiaväge olevat. Oma töö käigus puutus autor kokku mitmete üksikasjaliste ülestähendustega taoliste kepikeste või erinevate pihlakaga seotud tõrjevahendite valmistamise kohta.    Pihlakat palutud appi salasoovide täitmisel, teda kasutatud ka ennustamisel. Puu viljarohkuse ja õitsemise järgi ennustanud vanad eestlased põhiliselt ilma, viljasaaki,  abiellumist ja õnnetusi. Enamasti ennustanud palju pihlaõisi ja -vilju halba ilma ning palju pulmi. Unenäos ilmunud pihlakas olnud üldiselt head enne. Pihlakas olnud küll püha puu, ometi ei olnud tegemist kõige sagedasema hiiepuuga. Ande toodud pihlakale aga küll. Nendeks olnud toitained, riidetükid, linad, rämps, aga ka hõbesõled ja isegi kohati isegi inimohvrid. Ohverdamine olnud tavaliselt haigusest võitu saamise eesmärgil, aga ka niisama hea õnne ligi meelitamiseks. Pihlaka küljest oksa murdmiseks tulnud puult  selleks enne luba küsida, samuti ei tohtinud puu küljest sinna pandud ande ära võtta. Ka pihlapuu raiumise kohta on säilinud kindlad reeglid. Kõik see räägib meie esivanemate suurest austusest pihlapuu vastu.    Pihlakas olnud tervistava toimega puu. Pihlapuust loodetud abi saada paljude haiguste ja hädade korral. Pihlakast otsitud abi näiteks erinevate külmetus-, liigeste- ja veritsushaiguste, hüpertoonia ja atereskleroosi puhul. Seda puud kasutatud ka erinevatest nahahaigustest vabanemiseks.  Ravimisel kasutud nii pihlaka õisi, vilju, koort kui ka lehti. Pihlakas olnud ka üks koostisosa võimsast üheksavägise salvist, mis aidanud nõidade vastu, aga ravinud ka haavu. Rahvauskumused pihlakavitsa kohta räägivad suuresti üksteisele vastu. Siiski on selge, et eesti rahvameditsiinis olnud pihlakavitsal ääretult suur vägi.    Antud uurimistöö allikate leidmine oli töö autori hinnangul suhteliselt keerukas protsess, kuna pihlakat eesti rahvausundis on käsitletud enamasti mingi laiema teemaga  seoses. Vaid antud teemale keskenduvaid teoseid ei ole Eestis seni veel ilmunud. Nii oli ainuüksi uurimistöö teemale vastava materjali (mida lõpuks siiski päris rohkesti sai) kokku kogumisel, süstematiseerimisel ja töös kasutamisel autori hinnangul väga suur tähtsus.    Teadustööd võiks edasi laiendada pihlakaga seotud rahvauskumuste regionaalse analüüsiga s.t uskumuste Eesti-sisese geograafilise leviku detailsema uurimisega ja sõna "pihlaka" süvalingvistilise analüüsiga, mis kujutaks endast uurimust  seoses nii eesti keele kui ka meie sugulaskeeltega.    Maari Põim  Tallinna Nõmme Gümnaasium    http://www.archimedes.ee/noorteadlased/06_Poim.htm