Tavaliselt on vist nii, et kui täiskasvanu ütleb: "ma tehaks sinuga  nüüd natuke rääkida", siis tähendab see midagi ebameeldivat. sest headest asjadest räägitakse ju ilma sellise eelneva sissejuhatuseta? St see asi millest räägitakse nõuab suuremat tähelepanu aga ma pole üldse kindel, et asjad mis nõuavad lapselt väga suurt tähelepanu (vanemad lahutavad, kolimine uude kohta, 4 nädalat vanaema juures maal, kooli minek, esinemine suurema publiku ees jmt) oleksid lapsele eriliselt toredad asjad. mulle küll ei olnud. Ma kukkusin alati näost ära, kui keegi mulle midagi niimoodi  spezial rääkida tahtis. Milleks selline soendus enne? Räägi jutt ära ja asi tahe! Näiteks, enne kalale minekut ei ütle ju keegi et:"meil seisab ees tõsine üritus- ole siis valmis!". Kalale minnakse lambist. Või randa. Või siis niisama kuhugi toredasse kohta.  Ja üldse tundus mulle, et kui täiskasvanu tuleb minu- lapse- juurde ja hakkab minuga kuidagi eriti "võrdne võrdsega" rääkima siis tähendab see kohe kindlasti mingit ootamatut pauku ja suuremat jama. Sest täiskasvanu käitub imelikult ju? Ja miks ta  käitub imelikult?- sellepärast, et TAL on mingi problem. Mingid süümekad või kartus või midagi…  Aga mis siin salata- mul oli ka parasjagu nõme lapsepõlv. Sellesmõttes aga hea, et nüüd võib aiva paremaks minna. Pärast sõnnikuviskamist ja heinategu on ju iga töö puhas lõbu.