Uuendused betooni koostisosades ja töötlemismeetodites võimaldavad ehitada imeõhukesi sildu, värvi muutvaid hooneid ja isegi mugavat mööblit.    Betoon võib küll olla vee järel kõige rohkem tarbitud materjal maa peal, kuid samas on garaaide ja tänavakivide ehitusmaterjal suhteliselt igav teema. Kas tõesti? Tegelikult võimaldavad innovatsioonid betooniteaduses ehitada arhitektidel ja disaineritel  betoonist lausa uskumatuna näivaid asju, näiteks üliõhukesi sildu või imekergetest plaatidest mööblit, kirjutas Businessweek.    Betooni taassünni taga on osaliselt keskkonnaliikumine. Teadlased ja arhitektid on taasavastanud betooni energiasäästlikkuse  betooni on võimalik toota efektiivselt ilma õhuvahetuse või suure kuumutamiseta. Tänapäeva disaineritel on aga materjalidele oma nõudmised  see peab olema õhkkerge, vastupidav ning silmale ilus vaadata.    Kolm maailma suurimat  betoonitootjat  Lafarge, HeidelbergCement ja Cemex  on disaineritele vastu tulnud nutikate uudislahendustega, mis kummutavad betooni senise maine. Siiani arvati, et betoon peab valades olema paks, tugevdatud metalltaladega, ühtlase jaotumise jaoks mehaaniliselt vibreeritud ning iseenesestki mõista läbipaistmatu.    Alates 1990. aastatest on seni kümneid aastaid muutumatuna püsinud materjal läbi teinud tõelise noorenduskuuri. Betoonile on lisatud vedeldavaid aineid, mis kiirendavad betooni valamist. Lisatud  on pehmendavaid aineid, mistõttu betoon on kergemini vormitav ning mis võimaldavad betooni tahkumist vajadusel kiirendada või aeglustada. Betoonile on lisatud isegi optilisi kiude, et muuta see läbipaistvaks.    Üks olulisimatest uuendustest  betooni isejaotumisvõime  leiutati 1980. aastatel Jaapanis, kui oskustööliste puudus tekitas vajaduse kiirema ja lihtsama ehitusprotsessi järele. Kuivõrd sellist betooni pole vaja ühtlase jaotumise eesmärgil vibreerida, saab kokku hoida nii tööjõudu kui ka  energiat. Viimaste uuenduste hulka kuuluvad kuulikindel betoon sõjaliseks otstarbeks ning dekoratiivbetoon, mis võib välja näha kui puit, marmor või tellised.    2005. aastal valmis Saksamaal Euroopa suurim isejaotuvast betoonist ehitis, kosmoselaeva-sarnane Phaeno Science Center Wolfburgis. Prantsuse rahvusliku arhitektuuripreemia võitja Rudy Ricciotti on aga betooni uusi võimalusi kasutanud mitmetes erinevates projektides, muuhulgas ka 2001. aastal Soulis valminud vaid kolme sentimeetri paksuse  enam kui sada meetrit pika silla juures. Pariisis töötav mööblidisainer Francesco Passaniti teeb betoonist raamaturiiuleid, vanne ja voodeid.    Betooni retsept on väga lihtne: sega kokku tsement, vesi, liiv ning pisut kruusa või purustatud kive. Vanad roomlased ehitasid sellisest materjalist 1. sajandil eKr suurejoonelise ja siiani kuulsa ning osaliselt säilinud Colosseumi. Nad avastasid, et betoonile hobusejõhvide lisamine takistas kuivamise ajal pragude tekkimist ning vere lisamine muutis  betooni külmale vastupidavamaks.    Rooma impeeriumi kokkukukkumisega kadusid ka betoonivalmistamise saladused kuni aastani 1756, mil briti insener John Smeaton lõi lupja kasutades sarnase segu. 1824. aastal patenteeris briti leiutaja Joseph Aspdin portlandi tsemendi, tõhusa segu, mille saamiseks segati lubjakivi savituhaga ning mis pani aluse tänapäeva betoonile.    Tootjatel on nüüd kiire kaotatud aja tasategemisega. 2003. aastal disainisid arhitektid Harriet Harriss ja Suzi Winstanley  betoonplaadikestest pihikuga pulmakleidi, mis võitis Londoni kuningliku kunstikolledi võistlusel kolmanda koha. Esikoha saavutasid samal aastal Chris Glaister, Afshin Mehin ja Tomas Rosén, kes praegugi arendavad edasi oma leiutist: betooni, mis muudab soojendamisel värvi.    Siim Sepp  ÄP OnLine