2008 selja taga ja 2009 just jalge alla tulnud. Usun, et kuulun selles mõttes selle nn halli massi hulka, kes ärevusega traditsiooniliselt presidendi aastavahetuse kõnet ootasid. Lootes leida nii iseenese kui ka kogu riigi jaoks midagi positiivset ja lootust andvat märki. Mingit selget nooti, mis ehk rahvale kindlust annab. Ikkagi president - küll teama ikka midagi teab.    Aga ei. Mida ei olnud, seda ei tulnud. Oli kõik juba niigi teada - ehk siis mitte midagi.    Käesolev, 2009 aasta on kuulutatud innovatsiooni aastaks. Aastaks, mis peaks olema täis uuenduslikke, loovaid ja edasiviivaid mõtteid ja tegusid. Midagi sellist, mida varem maailmas ehk nähtud-kuuldudki pole.    Kui taanduda presidendi kõnele jälle, siis just sellelt juba ootasin seda innovaatilisust, uudsust, loovust. Tegelikult oli see vaid üks mõtte copy-paste möödunud aasta USA presidendi  kandidaadi Obama innovaatilisest nägemusest USA-st tema valitsemisajal ning kuidas ta seda rahvale ehk oma potensiaalsetele hääle andjatele serveeris. Ja mis köitis oligi see tema oodatud tulemus: rahvas jäi teda kuulama ja tekitas usu, et ehk tema ongi see, kes keerab nende elutee saatusele uue ja loovama lehekülje. Hõisates kõik tulevase presidendi järel: yes we can!    Sama soov, oli ka Ilvesel: ``...vaata enda ümber - ja näe oma peret, oma kaaslasi, sõpru; kõiki neid, kellega Sa praegu koos  oled. Ja kinnitage koos minuga teineteisele, üksteisele: me saame hakkama, me tuleme toime...``    Aga ega kõik polnud tühine. Oli ka seda, mis minule endiselt vägagi sisutihe-väärtuslik ja seda juba üle 30 aasta mulle ja 90 aastat riigile, kus elan: selle kõne-eelsed kaadrid meie ilusast vapist ja lipust ning samuti Kadrioru lossist.    Head uut innovatsiooniaastat kogu Eestimaale!