Selle sissekande kokkuvõte avaneb meie töögrupi arutluste tulemusi vaadates. Töögrupi teemaks valisime lõpuks For the Development of the World. Paljudele võib see lause tunduda kui midagi loomulikku, mille nimel hetkel juba tegutsetakse. Meie eesmärk oli näidata, kuidas praegune tegevus selle eesmärgini kuidagi ei vii. EPAs jätab kohalikele poliitikutele liiga vähe policy space'i, et tegelda reformimise ja tootlikkuse arendamise, regionaalse koostöö, demokraatia ja muude teemadega. On tohutu ajaline surve, mis ei lase vanal aegunud mõtteviisil kaduda (abirahade järel jooksmine). Vähe on ownership'i, mida  Pariisi deklaratsioonis rõhutatakse kui ühte eeldust edukamaks arengukoostööks. Millest selline kiirustamine siis? Kas Euroopa kardab kaotada Aafrikat? Kas kardetakse konkurentsi Hiinaga , kes on Aafrika mandril üha tugevnev ning kelle "abi" on mitu korda atraktiivsem kui Euroopa oma (sest nad ehitavad maju ja teid ja muud ning küsivad vastu mitte demokraatlikke reforme, vaid  maavarasid)? Meie töögrupi eesmärk oli näidata, et pikemas perspektiivis praegune EPAs kontseptsioon, eriti sellise tempo juures oodatud ülemaailmset (majandus)arengut kaasa ei too, pigem viib see meid võrdsusest kaugemale. Arengumaad peavad kaubanduspoliitika hästi läbi mõtlema, seda ise vedama ja keskenduma kohalikule arengule, mitte abirahadele. Ainult nii võib jõuda meie loosungi teostumiseni ja To the Development of the World. Ma loodan, et vähemalt ei arva enam keegi, kes meid Roostal kuulas või seda  sissekannet luges, et arengumaade ja kaubandusega on kõik kõige paremas korras. Ärgem olgem sinisilmsed.