Käesoleval ajal on palju tähelepanu pööratud kaasaegse teaduse tehnilisele kuritarvitamisele. Süü asetatakse teadusliku programmi moonutustele, mis on tingitud teadusele omasest ambitsioonist valitseda loodust. Kriitika ei seleta täpselt, mil moel see ambitsoon muutub teaduse olemuslikuks osaks. Täpsemat süüdlast teaduse piirest otsides saab näpuga näidata tehnika ja rakendusteaduse peale. Samas ei saa tõmmata kindlat piiri rakendusteaduse ja puhta teaduse vahele. Minule tunduvad teaduse kuritarvitamise  juured asuvat teaduse eksternalistlikus arengus. Esmapilgul näib, et teaduse käiku väljastpoolt mõjutab kõige otsesemalt rakendusteaduse kaudu turg, tootearendus. Teaduse kuritarvitamise all on Keller silmas pidanud muu hulgas kindlasti ka sõjatööstust ning suurte sõdade ajal toimunud tormilist arengut teaduses, mis puudutas vaid piiratud valdkondi. Kindlasti võib kuritarvitamise all suure valdkonnana näha ka energeetikamajandust, mis on jällegi suuresti tingitud inimeste vajaduste kasvust ja turu  nõudmistest. Seega eksternalistlik teaduse suhtes. Maskuliinsus puudutab paratamatult mõlemaid, nii teaduse sisestest kui ka välistest mõjuritest tulenevat arengut. Neid kumbagi siiski tõenäoliselt veidi erinevatel põhjustel.