Tervishoiu kvaliteedi tagamine on läbi aegade olnud inimestele meditsiinilise abi osutamise lahutamatuks komponendiks, kuigi erinevatel ajaperioodidel on rõhuasetus olnud mõnevõrra erinev. Kuni 1990ndate aastate alguseni lähtuti Eestis professionaalse kvaliteedi tagamisel üleliiduliselt kehtestatud ravi- ja diagnostikajuhistest, toimis arstide  atesteerimise riiklik süsteem, arstide ja õdede koolitus toimus ühtsete õppekavade alusel. Samuti olid kasutusel mitmed statistilised näitajad, mis võimaldasid lisaks osutatud tervishoiuteenuste mahule hinnata ka kvaliteeti(visiitide arv, saneeritute arv jne.).