Hämmastavalt paljud on kodukohale truuks jäänud. Toimus ju kokkutulemine ise ühe klassiõe ilusas kodus, mida ta enamasti üksi ka ilusana hoiab. Sest mees on leidnud endale uue pere, kellega talle hoopis rohkem vist meeldib. Küll samas linnas, aga ei ole enam "vanade" laste jaoks aega. Imelik mõelda, et nüüd hakkame meie, kolmekümnesed,  jõudma "vahetatavate" põlvkonda. Ja teisele ringile lähevad üldjuhul ikkagi mehed. Mida minu armsate klassiõdedega siiski väga palju ei ole juhtunud. Abilelulahutusi ongi meil vist üks, "vabalt" elanud on käitunud ses osas veidi vabamalt, aga siiski on ses osas täitsa stabiilne. Mis on ju kena.