Kuigi see noor-eestlaste toodang umb. selles vaimus tänini jatkunud ja on meile alles vast liig lähedal, võime mõnesuguseil põhjusil vaadelda seda siiski juba eemamalt, objektiivsemalt. Praegune aeg nagu  oleks neist juba kasvamas üle. Meid nagu ei rahuldaks enam selle toodangu eluvõõrus, peenutsev iseäratsus ja haiglaselt "aristokraatne" ebasotsiaalsus. Ja samasse ritta võime lükkida ka "Siuru" elupõletamise palangu, mis on õieti loogiline noor-eestilise individualistliku estetismi tagajärg (või lõpptulemus).