Õiglasel sõjal on teatavasti kaks aspekti: jus ad bellum ning jus in bello, millest esimene käsitleb õigustust sõjaks ning teine õigustatud käitumist sõjas. Aaviksoo artiklid eeldavad, et esimeseks on meil õigustus, kuna meid rünnatakse (vt. IE esimest lõiku või ERIMO: "oleme igaüks justkui sõdur lahinguväljal ja teistpidi osake sellest lahinguväljast" või siis kunagist vihjet NATO põhikirja viiendale artiklile seoses aprillirahutuste järgse DDoS rünnakuga) ning teise puhul oleme me õigustatud vajadusel valetama või tõde salgama, nagu pärissõjas oleme me õigustatud tapma. See ei tähenda, et valetamine või tapmine oleks universaalselt aktsepteeritavad moraalsed valikud - vaid pelgalt seda, et kuna meid rünnatakse, on meil õigus enesekaitsele.