Motivatsioon, olgu selleks raha, eneseteostus või uudishimu, on peamine edasiviiv jõud, ilma  milleta jäävad tulemused kesiseks. Spordis peaks tugevaim motivaator olema tulemus - kõrgem, kaugem või kiirem saavutus. Kui sportlane ise ei usu aina paremasse tulemusse, on tal motivatsioonikriis ja tema sooritus kannatab seetõttu. Spordivälistes organisatsioonides pöördub motivatsiooninappuses vaevlev töötaja (ehk sportlane) sellisel juhul oma kolleegide või ülemuse (treener) poole, kellelt ootab tunnustust ja toetust. Hea organisatsiooni hea juht märkab töötaja motiveerituse langemist ise ja astub  vajalikud sammud - uurib välja põhjuse ja pakub lahendusi. Ka sportlase ja treeneri suhe peaks baseeruma usaldusel ja toetamisel, mida treener peaks väljendama nii omavahelises suhtluses kui ka avalikkuse (kolleegide, partnerite, konkurentide jne) ees. Kõlab loogiliselt ja iseenesest mõistetavalt, aga ometi on Aaval treener, kes teatab on-the-record rahvustelevisioonis, et tema treenitav ei saavuta edu.