Ma olen ammu loobunud mõttest, et siin blogis endale olulistel teemadel kirjutada jõuaksin. Alati tuleb midagi vahele. Või siis pole lihtsalt klõbistamislusti. Viimane tõenäolisem paraku.  Laupäeval veetsime muinasjutulised paar tundi Kakerdaja rabas. Värvid haarasid endasse ja külm näpistas kõrvu. Aga lõputuna tunduval sulpsuval laudteel on märksa meeldivam kõndida kui ülerahvastatud Ülemiste keskuses. Õnneks  valivad enamik inimesi viimase. Panen loo lõppu paar kakerdavat pilti ka. Järvekaur olla rabale selle lõbusa nime andnud. Tänaseks on see linnuke meie juurest minema lennanud.  Eilne õhtu oli teistmoodi muinasjutuline. Nii puhast muinaslugu nagu "Stardust" pole tõesti ammu näinud. Aga tasus napilt vaadata. Robert de Niro transvestiidina ikkagi. Ning ammune lemmik Michelle Pfeiffer eriti ebameeldiva nõiamoorina. Ehtsad rollid mõlemad selles koleilusas siirupise lõpuga loos.  Jah ja hilisel tunnil  Maria Klenskaja "Ohtlikus lennus". Ebamaiselt "kuul" tegelane. Mõtlesin, et just sellisena naispolitseinikku ette kujutaksingi. Kuigi pole päris elus ühegagi kokku puutuma pidanud.  Kunagi tahaks siin Londoni ja Brightoni ja Greenwichi seiklustest ka pajatada. Ja Wembley'l Eesti vaatamisest. Aga kardetavasti selleks ajaks ei mäleta seda mängu enam keegi. Mina ise kaasa arvatud.