Valitsus leidis,  et mõnel juhul võib "abistaja" olla ohtlikum kui väidetav agressor. Lähtuti kaalutlusest, et ohu korral saaks Balti riikides arenevatesse sündmustesse sekkuda üksnes NSV Liit, sest lääneriikidel puudusid selleks nii reaalne võimalus kui ka poliitiline tahe. Korduvalt väideti, et kui NSV Liidu relvajõud ilmuvad Eesti territooriumile, siis need siit enam ei lahku. Samal ajal peeti just Nõukogude okupatsiooni Eestile kõige halvemaks võimaluseks. Tõsi küll, arvestatavad ringkonnad - pahempoolsed, Tartu  opositsioon eesotsas Jaan Tõnissoniga, suur osa haritlastest - pidasid Eestile kõige suuremaks ohuks Saksamaad.