Siiski ei saa keegi salata, et Rolland ise tõeliselt enam kui vahest ükski teine praegune prantsuse kirjanik on saksasõbraline. Juba ta kodulinnake, Claméey, tuletab, Rolland'i enese ütluse järele, saksa linnakest meele. Oma noorespõlves puutub ta Itaalias kokku sakslastega, eriti Malwida von Meysenbuglga, selle Herzeni laste kasvatajannaga, suure, mitmekülgse idealistiga, kelle õhutusel ta veelgi enam õpib armas­tama saksa muusikat. Rändab paljudes Saksa linnades ja elab kauemat aega  Mainzis. Unistab juba tol ajal oma romaani kangelasest, kes peaks olema sünnilt sakslane ja kes vaheldamisi elaks Saksa- ja Prantsusmaal, nagu selleks ta Jean Christophe saigi. Pole siis ka imestada, kui Peguy ajakirjas ilmuva romaani esimesed osad Prantsusmaal miskit vastukaja ei äratand, ja alles 5, osa, milles Jean Christophe Pariisi kirjandus-kunstilisi ringkondi teravalt arvustab, opositsiooni välja kutsus ja seega ka tähele­panu. Selle vastu, miks ei oleks pidanud Saksamaal menu leidma prants­lase  romaan, kes suurt sümpaatiat tunneb Saksamaa vastu, kelle kangelane on sakslane ja kes prantslasi pealegi arvustab?