Kohe kui lugejalt ilmus pretensioon, et siin nii harva uued teosed ilmuvad, tuli väärt lugu ise meie aia taha. Naabrid on meil hipid, onju. Ehitasid puuprügist vastu meie planku mingid suured kastid ja ladusid need mulda täis (seda  savisaar annab meie linnas ilma rahata). Sellistesse seaküna meenutavatesse moodustistesse istutas hipi sõstrapõõsad. Meile ei meeldinud, sest meie aed mädaneb ju sedasi ära. Mõne puu kaevas hipi ka sel moel vööni mulla sisse. Ta küll karjus (mõned päevad hiljem kui konflikt juba arenenud oli), et puud armastavad mulda aga ma ei usu, et nii palju. Mul ka lapsed armastavad vett aga mitte nägupidi selle all olles, eks. Vot ja siis kassid. Hipil on neil neli ja need käisid meie aias vetsus. meil elavad kalgid ja  julmad inimesed ja me kasse oma aeda ei taha. üks lugupeetav lugejagi pidi oma mudilast peale meil käisimist põhjalikult pesema, sest kassid situvad ja see haiseb. tallinnas on lemmikloomade pidamiseks omad reeglid (taas viide savisaarele) ja see hipisid ei soosi. nii palusime hipidel tegeleda oma mullavannide ja kassidega. vot siis selgus, et polnudki hipi! peksja hoopis oli. helistas oma isale ja vennale ja need tulid siis kohut mõistma. isa tõmbas mootorsae käima ja lubas meie aia maha võtta. too vend  pakkus naabrimehele, et võib peksta. "tahad molli saada vä?! tule siia, ma hakkan andma!" Naabrimees polnud vastu. Oli reede, pikk ja närviline töönädal selja taga ja pinged tahtsid maandamist aga peksmist siiski ei toimunud. No karjus siis naabrimees lihtsalt veidi pealt maha. Selline tore etendus. Nagu telekas neid näitab! Lõpuks saadi sõpradeks. Kassid enam siia ei tule ja hipid võtsid oma mulla ära.