8. osa (Võhma)    Peast käis läbi mõte :aga kuskohast ma teada võin, et ma ikka pääsen? Vanake võis ju olla ka nõia poolel ja ta võis mind  otse nõia juurde viia, et too minu ja klassivenna...tapaks....  Vanaätt vaatas mulle silma, nagu oleks ta mu mõtteid lugenud.Ta pilk oli kurb, väsinud. Ta küsis mu käest, et kas ma teda ei usalda. Ma ei saanud oma suudki avada, kui juba ütles paralleelklassi poiss, et eh, mis me jamame, usub küll, hakkame parem minema. Ta haaras mind endaga kaasa ja me läksime.  Taat oli seekord eriti õnnetu olemisega.Üritasime tema käest uurida, mis toimub, või kuhu ta meid viib, kuid kasu sellest ei olnud.  Vaikselt sammudes jõudsime me kooli puutöö klassi juurde. Avasin raske rauast ukse ja see, mida ma nägin, oli hirmsaim kõigist asjadest, mis ma täna näinud olin......