Kergus on esimene asi, mille  me tema teostest kõige üldisema ja hetkelisema tundena kaasa saame. Kergus elu suhtes oli Puškini maailmavaate alus, tema karakteri ja biograafia iseloomulik joon. Alates tema esimestest sammudest sai stiili kergus tema loomingu eeltingimuseks. Vaevalt sai ta välja ilmuda, kui kriitika hakkas rääkima tema luuletuste "erakordsest õhulisusest ja sujuvusest": " tundub, et need ei nõudnud mingit tööd", "tundub, et need voolasid tal iseenesest". ("Nevski Zritelj", 1820, No 7; "Sõn Otetšestva", 1920, tš 64, No  36).