Programmeerimine on asjana iseeneses põnev tegevus, inimene loob eimillestki midagi, mis on väga rahuldustpakkuv kogemus. Sellepärast ongi ehk maailmas rohkem programmeerijaid, kes ka hobi korras oma erialaga tegelevad, võrreldes näiteks juuksuritega.  Teiselt poolt on tegemist väga laia ning kiireltareneva valdkonnaga, kus on samas võimalik peaaegu igat probleemi paljudel erinevatel viisidel lahendada.  Seega pole olemas mingit konkreetset teadmiste kogu,  mille inimene koolist kaasa saaks ja oleks "valmis programmeerija", valdav enamik inimeste teadmistest pärineb lihtsalt niisama asjade kallal nikerdamisest ja nende vastu huvi tundmisest. Programmeerijat tööle võttes küsin ma talt alati näidet sellest, mida ta on lihsalt niisama oma lõbuks valmis teinud või milliseid probleeme lahendanud. Inimestel, kellel on harjumuseks tarkvaraga ka hobi korras tegeleda, on üldjuhul tohutult laialdasemad teadmised kui teistel. Kas ja millal neid teadmisi vaja läheb, on  juhuse küsimus, aga kriitilisel hetkel võib leidlik lahendus hoida kokku mitmeid päevi "jõumeetodil" lahendamisele kulunud aega.  Sama kehtib ka akadeemiliste teadmiste kohta: andmebaaside loengut kuulates võib ju küll mõelda, et millal mul seda algrebrat vaja läheb, aga olles vastamisi keerulise päringuoptimiseerimisülesandega, on mul tihti hea meel olnud, et koolikogemus aitab mul mõista, mis andmebaasimootori sees tegelikult toimub.