täna juhtus selline lugu, et ma jäin  lennukist maha. Maailma kôige ajuvabam pôhjus oli selles - vôtsin eile kasutusele oma vana telefoni, mida ma polnud juba mingi aeg tarvitanud ja teate, selles elas veel TALVEAEG! Ma ei avastanud seda aga ka mitte enne, kui siis, kui olin keset ööd välja roninud, et rahulikult lennujaama poole hakata sôitma. Juba koduses metroojaamas môtlesin, et täna vist saab teoks see, mille kohta olen kogu aeg arvanud, et see lihtsalt ei ole vôimalik. Sest lennukist jäädakse ju maha vaid siis, kui kuskil mingi loodusônnetus  on puhkenud, aga mitte niisama. Kui muidugi kellaaja keeramist mitte loodusônnetuseks lugeda... Nii ma siis olingi pool tundi enne lennu väljumist jaamas ja nad lihtsalt ütlesid mulle, et enam ei saa, sorry.    Nii ma siis seal seisingi ilmselt väga-väga lolli näoga ja pidin oma lennu homseks ümber broneerima. Absoluutselt nôme üritus, ärge te nii tehke, eks.    Mul on hetkel selline tunne, et ma ei ole mitte lendu maha maganud, vaid hoopis hoopis elust endast maha jäänud...    Teie Pada "jäi-lennukist-maha" Konn.