Istusin ja lugesin raamatut. Üks mees tuli ja istus minu vastas pingile. Küsis. "Vaatan et istud juba tükk aega siin, midagi ei tee, muudkui istud ja istud, mediteerid või. Nüüd vaatan, loed raamatut." Mees oli ilmselt veidi vindine. Oli ka aru saada et vindisus on tema juures täiesti igapäevane olek. Kainus oleks ebatavaline.  Mees küsis: "Kuule anna mulle nõu. Ma tahaks joomisest lahti saada. Anna mulle üks tasuta nõu, kuidas ma saaks joomisest lahti."  Püüdsin siis talle seletada et asi ongi  selles et ta tahab millestki lahti saada. Niikaua kui ta on sellise mõttekujundi kimpus, et on asju millest tuleb lahti saada, niikaua ta joobki. Joomine ju selle jaoks ongi et lahti saada. Joomine on suurepärane maailma juppideks lammutaja ja osa maailma ära kaotaja. Kainena peab ta terve maailmaga hakkama saama. Hea ja halvaga. Et pole vaja lahti saada, vaid on vaja saavutada maailma terviklikkuse nägemine. Ütlesin veel et tasuta asju pole olemas. Niikaua kui on saamine ja andmine, niikaua on ka tasu. See et  tundub et on tasuta asju, on ainult illusioon. Pahatihti on näiliselt tasuta asjad veel need kõige kallimad. Lõppkokkuvõttes.  Mees sai vihaseks. Silmad läksid tal suureks ja minu suunas sõnu loopides sattus sinna ka veidi tatti sekka. "Ah sina oled siis selline. Inimlikkust polegi sinu jaoks olemas. Sina siis oledki see kes tahab eurot ja inimestest üldse ei hooli."  Vaatasin teda. Vaatasin teda ilma mingi hirmuta. Vaatasin teda ilma mingi vihata. Elu on mulle sisse istutanud hirmu ja viha purjus  inimeste vastu. Kuid see mees tuli ja lasi minul end vaadata, ilma et oleksin oma hinge kerra ja okkaliseks tõmmanud. Mehe maaimavaade, selle valem ja suutmatus õppida olid nii ilmselt nähtavad. Oli selge, selles ongi selle mehe joomise põhjus.  Ütlesin talle. "Mine ära. Headaega."  Mees läkski. Midagi veel vihaselt pobisedes.  Mina poleks saanud talle midagi õpetada. Tema aga õpetas mulle väga palju. Aitäh talle.