Samuti puudub loomal ühtsa ruumi ja aja teadvus (lk. 53 jj.). Eriti nende nähtuste puhul püüab Scheler näidata, kuidas põhjapa­nevad tunnetusfunktsioonid, mis "objektiivse" maailma ülesehitami­sel on otsustava tähtsusega, omavad negatiivse tähenduse võr­reldes elufunktsioonidega. Scheler peab tõestatuks,  et loomal puu­dub teadvus ruumist, mis olenematult looma enda liikumistest ruumis, tema ümbrusruumidest, püsiks stabiilse taustana. Selle nähtuse põhjusena tuleb pidada asjaolu, et loom ei suuda oma ihu ja selle lii­kumisi kui muutuvaid ja juhuslikke momente esemlikult käsitada oma ruumikaemuses.