Põhiseaduse lepingu välja töötanud tulevikukonvendis ja iseäranis sellele järgnenud riikide valitsuste vahelistel läbirääkimistel oli kõige tulisem vaidlusküsimus häälte jaotus nõukogus, mida kasutatakse enamushääletuse korral nn kvalifitseeritud häälteenamuse saamiseks. Leping asendab tänase segase skeemi, kus igal riigil on teatud arv hääli (nt Eestil neli häält 321-st) ja otsuse vastuvõtmiseks on vaja 71%-list häältekünnist, nõuda võib teatud rahvaarvu  künnise ületamist nn topelthäälteenamusega. Uute reeglite järgi määratletakse kvalifitseeritud häälteenamust "nõukogu liikmete vähemalt 55%-lise häälteenamusena, mille moodustavad vähemalt 15 liiget tingimusel, et nad esindavad liikmesriike, mis hõlmavad kokku vähemalt 65% liidu elanikkonnast" (art I-25).