No need on erinevatel positsioonidel - teine teisel pool barrikaadi kirjutatud mõtted - üks kui potensiaalne kultuuritarbija, teine kui  kultuurilooja.  Martin Luiga ütles mulle kord, et kunstiülikoolid, need toodavad haritud kultuuritarbijaid, mitte kunstnikke.    Ma pole asja peale niimoodi vaadanud aga ilmselt esindan ma ka mingit osa mingist põlvkonnast, kes kunagi olid ambitsioonikad (vähemalt oma pea sees sügaval), ma ostsin kooliajal taskuraha eest raamatuid ja käisin näitustel, teatris ja kontserdil. Praeguseks võib öelda, et ma ei loe lehti, ei käi teatris, ei loe eesti algupärast kirjandust, ei käi kontserditel, näitustel ega  mitte mingis muus kohas kui võib-olla kolm korda aastas kõrtsus.    Siin on süüdi ikka mõlemad pooled - nii mina kui see va pagana kultuur.    Üks osa kultuuripessimismist on kindlasti tekkinud, kui olen oma nina üritanud sügavamale sisse pista kui hädapärast vaja (peale teatrikooli ma teatrit täiesti väldin) ja kunstikoolis käimine andis ka enam-vähem selle teadmise, et ma sinna päris sisse minna ikka ei taha. Ei taha õpetada kuskil huvikoolis maalimist ega kirjutada kulkale projekte.