Üüride ja eluruumide hooldamise subsideerimise lõpetamine tingis vajaduse uue sotsiaaltoetuste süsteemi järele,  mis aitaks tasuda majanduslikes raskustes olevail peredel minimaalsed eluasemekulud. Süsteemi on viimase kümne aasta jooksul korduvalt muudetud. 1992. aastal loodud süsteemiga (seda muudeti oluliselt 1994) kehtestati kaks toetust: toimetulekutoetus, mis tagas igakuise minimaalse elatisraha säilimise peredele, ning eluasemetoetus, mis pidi normpinna ulatuses katma eluasemekulud, mis ulatusid üle kolmandiku pere sissetulekust. 1997. aastast mindi üle ühtsele süsteemile (toimetulekutoetus), mis arvestas  toimetulekutoetuste maksmisel eluasemele tehtud kulutusi. Põhimõtteks oli, et perede sissetulek pärast igakuiste eluasemekulude maksmist normpinna ulatuses ja arvestades normeluasemekulusid ei tohtinud jääda alla toimetulekupiiri. Kui pärast eluasemekulude maksmist jäi perele vähem kui toimetulekupiir ette nägi, kaeti see vahe toetusega. Alates 1994. aastast on eluasemekulude kompenseerimiseks makstav osa toetuste süsteemis pidevalt vähenenud (kogusumma vähenes 6 aasta jooksul üle kolme korra). 2001. aastal sai  toimetulekutoetust 12% kõigist leibkondadest.