Jõudsin vast kilomeetri kõndida(mille juurde käis ka omaette vandumine), kui mu kõrval peatus hostema auto ja ma kerge vaevaga koju sain. Kordki tundus see meeldivana, et hostvanemad igal sammul üksteisega sidet peavad-- Merilini h-isa oli nimelt minu hostidele teatanud, millisele rongile ma läksin ning mu h-ema oli ilma minult kinnitust saamata/küsimata õnneks juhuslikult õigel ajal rongijaama poole teele asunud. Niiet lühidalt: olen elus!