Ma pole veel autot kätte saanud, et oskaks öelda, mis täpne summa ja mille eest on. Aga mida siis minusugune üksik naisterahvas tegema peab? Leidma mingi asjaliku näoga mehe, et tema eest autot parandusse viia? Kas pole nagu võimalustki, et remonditöökodades äkšli tehakse tööd, mitte ei plotita stabiilselt, kuidas kõige naiivsemal kliendil nahka üle kõrvade tõmmata. Kas minust on seda lihtsameelne uskuda,  et töömehed nõuavad selle eest samat summat, hoolimata sellest kas sa oled mees või naine? Pft. Eks ole näha, mis saab kui ma selle auto kätte saan. Ma saan aru, miks ema selle auto vastu huvi tunneb. See on vanaisa oma ja kuna vanaisat enam ei ole, siis ta tunneb, et ta vastutab selle auto heaolu eest. See, et mina seda pädev ajutiselt hooldama olen, on selgelt võimatu. Selline tunne nagu ma opereeriks hooletult mingite ema rahadega. Ma ju sõidan hetkel selle autoga ja seega maksan ka ise remondi eest. Pole  poole sõnagagi maininud, et ma ema või vanaema käest migit raha ootan. Krdi traagika on mu ema jaoks ikka kõik. Maailma kõige suurem paranoiku. Igal sammul püütakse tema arvates mul nahka üle kõrvade tõmmata ja ta ei saa aru, kuidas ma nii naiivne ikka olen. Ikka tuleb asjad tutvuste kaudu ajada, et säästa ja mitte pügada saada. Peale seda köögisaagat ei taha ma ajada enam midagi tutvuste kaudu. Mu liistud istuvad ka praegu tutvuste kaudu "on hold". Fakk, ma parem maksan raha ja saan mingi operatiivse tulemuse.