Oma kitarr valmis puidutöökojas  "1967. aasta suvel, kui töötasin Aruküla puidutöökojas, sain valmis oma esimese isikliku basskitarri. Töökojas jäid  kõik õhtuti midagi endale meisterdama. Mina tegin kitarri, pilliparandusest sain ka krihvid peale ja klaverivabrikust nihverdati mulle keeled," meenutas Raul Sepper.    "Aasta hiljem ajasime kokku kohaliku bändi, kuhu kuulusid lauljana Mait Eelrand, trummarina Jaan Kaljas ja bassimängijana mina."    Solistihäält proovis Raul Sepper esimest korda Raasiku bändis Rüblikud.    Raul Sepperi sõnul tutvus ta Aruküla rahvamajas pilli harjutades ka Rein Rannapiga, kelle vanavanemad tol  ajal Arukülas elasid ja kelle juures noor helilooja puhkas.    "Saime kohe hea kontakti. Hiljem, kui ta minu juures külas käis ning kuulis mind pilli harjutamas ja kaasa laulmas, tegi ta ettepaneku, et on plaanis üks bänd kokku ajada, küsis, kas ma ei tahaks solistiks tulla. Olin nõus. Tegu oli bändiga Pop-Ruja."    Ansambel tuli kokku 1971. aastal kahe solistiga, peale Raul Sepperi laulis bändis ka Urmas Alender.    "Esimesena tegime kaht lugu, mis kohe linti võeti - Urmas  Alender laulis "Nii vaikseks kõik on jäänud" ja mina "Need ei vaata tagasi." Sealt ongi pärit mu esimene lindistus," rääkis Raul Sepper.    Tuntav tasemevahe sundis aga Raul Sepperi sõnul teda Ruja koosseisust eemalduma.