Ma ei mõtle sellele, kas elu kõrghetk on alles ees või on see juba olnud. Üks kõrghetki seostub mulle näiteks sellega, kui pikka aega püha lehma staatuses olnud Tallinna raekoja platsil hakkas üheksakümnendate aastate alguses õllekohvikutes elu käima. Vastuseis nende rajamisele oli linnajuhtide ja mitmete teiste jõudude poolt tugev. Mind kutsuti raekotta vanalinnateemalisele konverentsile, mis muutus hüsteeriliseks kisaks, et vanalinna vaikus ja heaolu on asendunud leiva-, liha- ja õllelõhnadega. Mind pandi häbiposti. Natuke aega hiljem vaatasin raekoja platsil lõbutsevaid inimesi. Varem oli Tallinna raekoja plats lehkavate hoovidega igav koht. Nüüd nägin, et inimesed naudivad seal olemist. Minu jaoks oli raekoja platsi halli igavuse läbimurdmine tõeline saavutus.