Te teate seda linnalindu küll, tema on teistmoodi kui teised, vaata teda me tänavanurkadel ülbelt kõõkumas. Merede avarusest tuli kajakaist võimsaim linnadesse me jäätmeis tuhnima, kui me aga prügiga kiivamaks  muutusime ning seda lukkude taga ning puurides hoidma hakkasime, sai merikajakast röövel ja huligaan. Vaevatult kütib ta tuvisid ning parte, ringi liigub ka kurblik-naljakaid anekdoote kajaka saagiks langenud koerapõhistest eluvormidest, mis on inimliku aretustöö tulemusena minetanud vähegi tõsiseltvõetavamad mõõtmed (Traditsiooniliselt soetatakse sääraseid peletisi laenuraha eest). Ainult kaks muud lindu saavad merikajakast jagu, mõlemad neist on kotkad.    Samuti väärib tähelepanu, et kajakas ei  sibli maas ringi, pea kelmikalt viltu nagu peoon, kui ta su saia tahab, ei, kajakas ei oota looduselt armuande, tal ei ole erilist austust võimsa Inimese ja kogu selle jama vastu, mis too siia püsti on pannud, ta teab, et moodne inimene on enamjaolt kuserott ega julge tappa ega isegi oma vara eest võidelda. Merikajakas on tänavapätt, ta tuleb ja teeb su saia või jäätisega minekut kui sa sellega hoolikas pole, ja hoidku, et ta veel silmnägu lõhki ei tõmba, kui sa liialt piiderdad. Samuti suudab ta nii  palju, kui kanda jaksab korraga ka kurgust alla toppida. Erilised lõuad, täiesti harukordsed.Mõnusale tänavapäti vibe'ile annab juurde ka tõik, et tihtilugu lahkuvad noored isendid üsna varakult oma vanemaist ja panevad oma pundi kokku.    Mõnes mõttes on ka merikajakas stiilinäide ja tänapäeva maailma sümbol, kauboi ja kurjategija, sotsiaalne nihilist ja hakkama saamine. Raske on tema vastu tunda midagi muud kui poolehoidu.