Hoopis teine lugu on nendega, kel talv pinnuks silmas, koeranaelaks tagumikul, odraivaks silmanurgas, kivikeseks saapa sees. Kirutakse kindlasti nii, et maa must! Kui vaid oleks!  Meie tare ei upu lumme. Kohe kindlasti mitte, seda tänu labidatele ja tublile sõbrale, kel vastav masin, millega selgatikkuvat valget ollust majast-õuest eemale tõugata-lükata.  Hanged on siiski aukartustäratavad:      Käisin keldri õhuavasid lahti kaevamas. Mida lähemale  maapinnale, seda sulam on lumi, maapind lumeteki alla on aga sootuks pehme.  Soe maapind ei tähenda, et jalga-kätte-selga-pähe midagi panema ei pea. Prooviks aga pähe mahutada sellist kübarat: