Suurbritannia  kolooniad (Kanada, Lõuna-Aafrika, Austraalia, Uus-M, Indiaeremaa) olid talle suurepäraseks reserveeritud ekspordi sihtmärgiks. Tariifide määramine teiste riikide kaupade jaoks põhjustas rahulolematust. 1857 India allutati Briti valitsusele (enne oli Ida-India Kompanii); Suezi kanali 1869 ja merealuse telegraafi kaabli abil 1870 sai ta veel jäigema kontrolli alla. Indiat kontrollis Suurbritannia kõrg- ja keskklassi bürokraatia. Prantsusmaal alates 1830st Alžeeria, 1860st ja edasi vaikselt Indo-Hiina (Vietnam,  Kambodža, Laos). Suezi kanali ehitamine oli Kaug-Ida huvi süvendanud. Mehhiko katse ebaõnnestus. Prantsusmaa, Suurbritannia, Preisi ja Itaalia võistlus erinevate lepingute pärast kohalike Aafrika "kuningatega", et oma osa kuidagi kindlustada. Berliini kongress 1884-85 just nende pingete maandamiseks ja vabade käte saamiseks kuskil opereerida. 1890ndatel hakkas riikide avalik arvamus kolonialismis nägema projektsiooni ja määrava tähtsusega faktorit võitluses ülemvõimu pärast Euroopas (ehk siis publik hakkas  koloniaalvallutustele aktiivselt kaasa elama ja neid toetama).