Tänane Päevaleht Online refereerib politoloog Rein Toomlat, kes väidab, et euro viibimine oleks valitsusele isegi soodne.    Toomla loogika seisneb selles, et eurost on tehtud sellisel määral ainueesmärk, et selle saavutamine tähendaks peaaegu et ajaloo lõpu kättejõudmist. Järelikult, kui selline ajaloo lõpp saavutatakse, siis ei ole ju enam mitte midagi edasi oodata või midagi valijatele lubada.    Toomla võrdleb euro tulekut NATO või Euroopa Liiduga liitumisega. Tõepoolest  loogika on olemas. Mõlemad olid suured sündmused, mida oodati, kardeti või mille nimel kõiki plaane seati. Neid sündmuseid tähtsustatakse ka täna, kuid siiski võetakse seda kui loomulikku uut seisu koos oma plusside ja miinustega. Rahvas tahab oodata midagi uut. Selleks on euro.    Kurb pool euro käibelevõtuga on aga see, et euro nimel on Eesti ühiskonnas tehtud palju ohvreid. Palju majanduspoliitika puudujääke ja möödalaskmisi on peidetud euro sildi alla. Euro nimel on toodud ohvriks paljude  inimeste karjääre, töökohti, perekondade majanduslikke tulevikke. Ja keegi ei julge seda eriti vaidlustada.    Hea, et euro viibimise teema on täna tõstatatud. Eestis oleks tõesti vaja ilma silmaklappideta diskussiooni euro teemadel. Inimesed peavad julgema tõstatada küsimust, et mis ikkagi saab siis, kui euro viibib. Veelgi enam, kas sellest viibimisest võib ehk midagi kasu olla. Täna sellist küsimust tõstatada ei julgeta.