Alguses on mõlema autori Tundmatu-stseenis palju sarnasust. Nii ei julge Ellida ega Koidula oma  Tundmatule otsa vaadata. "Ma ei julge," ütleb Koidula, "võib olla, et sa jälle kaod." Lugejale tundub selline argu­mentatsioon olevat võõras, koguni ebaloogiline. Kommentaarid annab siin Ibsen: Ellida lapse silmad olid tulnud Tundmatusse, neid ta siis kardabki kohtamisel nii, et kiljatab ja oma silmnäo kätega varjab. "Sa tulid siis ometi", ütleb Koidula oma Tundmatule. "Ah armas…, viimaks ometi", hüüab ka Ellida oma Tundmatule. "Koidula, tulin sulle järele", seisab Vuoli­joel. Ibsenil küsib Ellida: "Miks te  tulite?" ja Tundmatu vastab: "Sa tead, sulle järele". Kohe sellele järgnevas seletuses Vuolijoe Tundmatu kõne­leb Koidulale ta praegusest mehest, kuna Ibseni Tundmatule ütleb Ellida: "Te peaksite teadma, et ma olen mehel." Edasi järgneb hirm nii Koidulal kui Ellidal. Ellida on aga ärevam Koidulast: ,Ärge puudutage mind… Ärge tulge mulle lähedale! Mitte sammugi!… Ärge puudutage mind, kas kuulete?" millele Tundmatu vastab: "Ei maksa mind nii karta, Ellida!" Koidula aga pole nii sensiibel, ta vaid ütleb: "Ma  ei julge sind puudutada! Võib-olla - ei ole sind."