Terve päev kallas halastamatult paduvihma. Vihm--see on üks tõeline Shotimaa vaatamisväärsus. Kohati kasvas see päris hoovihmaks, kohati jälle taandus pisut, aga vähemalt paduvihmaks võis teda kindlasti alati nimetada. Maa ja õhk olid veest küllastunud. Vett tilkus puude okstelt ja ohakate õienuppudelt, nirises kaljupragudest ja igalt poolt, kust aga sai. Mägede tippudest tormasid alla vahutavad mägiojad. Need said lausvihmast hoogu juurde ja paisusid ning kihutasid  veel vihasemalt allapoole. Seal nad ühinesid suuremateks jõgedeks mis voolasid kiiresti edasi järvede ja lõpuks mere poole. Oli ka tõsisemaid koski, mis kaljude vahel võimsalt kohisesid ja vahutasid ning lisaks vihmale veel oma vett meile näkku piserdasid. Mõlemale poole teed oli üksikute küngaste ja puude vahele tekkinud väikesi järvekesi ning lombikesi. Maa oleks nagu üleujutuse läbi elanud.