Järgmine emotsioon oli muidugi Läti "venepärasus", kui nii võib nimetada. Alustades nõuka-aegset ühikat meenutava hotelliga ning lõpetades kohaliku "rahvusvahelise" keelega. Inglise keelega pole seal midagi peale hakata, küll aga sai korduvalt vene keelt meelde tuletatud. Oskasin seda unustatud keelt kasutada üllatavalt arusaadavalt. St. olin imestunud, et minust aru saadi ja et ma ise ka vajalikud väljendid  leidsin just õigetel hetkedel. Sihuke rattasõidu tunne tuli - et tuleb meelde küll, kui hädaga vaja. :P