Edsi läks paremaks.  Mitte küll pilkselt, kuid siiski. Sõitsin oma autoga veel paari teed pidi (mis vähegi sõita kannatasid, mõni eriti ei kannatanud ka - pamper ragises ikka üsna mõraseks) veendumaks, et neist suusarada üle ei lähe. Ikka kergem, kui otsimispiirkond pisem on.  Seejärel helistas mulle ... ma ei tea kes, äkki dispetšer?  Tema küsis ja uuris, teatas üsna ruttu, et otsitakse kohalikke  jahimehi saanidega.  Midaiganes. Asjalik inimene mõjub ikka rahustavalt.