Rasestumisvastaste vahendite levik viib tõepoolest alla kirurgiliste abortide osakaalu ja jätab mulje üldisest abortide vähenemisest. Tegelikult aga kasvab samas implantatsioonieelsete abortide arv. Asja ei paranda sõnade  semantiline ümberdefineerimine, nagu poleks enne implantatsiooni tegemist rasedusega - igal juhul on tegemist kasvava ja areneva inimese tapmisega. Ümberdefineerimine võimaldab küll turustada abortiive rasestumisvastaste vahenditena ja ilustada ametlikku statistikat, aga see ei muuda tõsiasja, et nende propaganda ja levik suurendavad varajaste, registreerimata abortide arvukust ja õõnestavad neid traditsioonilisi perekondlikke väärtusi, millele viitas oma kõnes demograafiaistungil peaminister. Lisaks  abortide nihutamisele varajasemale staadiumile, tingib seksuaalakti näiline lahutamine lapse saamise võimalusest "vaba" seksuaalse aktiivsuse kasvu ja suurendab seega veelgi varajaste, varjatud abortide osakaalu. Kokkuvõttes võib ilmneda paradoks, et mida väiksem on ametlikus statistikas abortide osakaal, seda suurem on abortide üldarv ühiskondades, mis on omaks võtnud elupelgliku kontratseptiivse kultuuri. Kaarel Tarand osutab oma artiklis, et "abortide vähenemine [pole] meid sündide arvu kasvatamisel sammugi  edasi aidanud". Ülalöeldut arvestades on mõistetav, miks see nii on.