Need kaks põgusat, ent lastesõbralikku päevakest Muhus ja Saares olid lihtsalt vapustavad. Nii lihtne ongi. Esiteks olid need meie poolt  külastatavad kohad need, mis mulle mu oma lapsepõlve Saaremaa reisist eredalt meelde olid jäänud. Ehk siis Eemu tuulik, Koguva talumuuseum, Kaali meteoriidikraater, Kuressaare linnus. Olen neis kohtades hiljemgi käinud, aga oma Martaga oli nendes paikades seekord kuidagi eriti emotsionaalne olla. Teiseks vedas meil ilmadega ja kolmandaks olid lapsed meil seekord kuidagi eriti sõbralikud reisikaaslased.  Aga miks hajameelsete suvelaager? Enne tagasi praamile sõitu mõtlesime oma reisi lõpetada ühe suplusega  Kuressaare rannas, parkisime auto ja nautisime õhk +23 ja vesi +22. Tagasi parklas aga avastasime, et meie auto üks uks on lihtsalt pärani lahti ununenud. Meile endile kõige usutavam versioon sisaldab muidugi ülemaailmset vandenõuteooriat ja lõpuks Pärtli arvates isegi miks mitte, et meie isiklikku auto-poltergeisti olemasolu. Ja tõesti, miks mitte?! Sest see ei ole ju küll kuidagi võimalik, et me lihtsalt oma auto ukse pärani lahti jätame, kui me selle isegi valvesse lülitame. Tagasi Topul aga võisin leida  oma diktofoniga telefoni köögist kraanikausi kõrvalt ja Marta arvas, et töötavas tuuleveskis oli nüüd küll veidike hirmus.