Koorid jõudsid enamasti laupäeva õhtuks Haapsallu. Öömajal oldi kasarmutes ja linnakooli ruumides. Emmaste koor ööbis krahviproua Brevern De la Gardie juures, kus neil oli prii hommikukohv. Pärast pidu kingiti  lauljatele siidilipp, naistele siidirätid, meestele särgiriie ja koorijuhataja Brewer sai sigaritoosi. Õhtul enne laulupidu oli lossikirikus Kungla seltsi poolt vaimulik kontsert, millest ka Miina Härma, Salme-Heljin, Neiup ning Hiiu-Kärdla laulu- ja pasunakoor osa võtsid. Kontsert oli laulukoori juhtidele prii sissepääsuga ja mõeldud külaliste vastuvõtuks. "Valgus" kirjutab kommentaariks: "…kontsert oli vaimustav. Säärast uhket vastuvõtmist ei teadnud küll keegi oodata." Poolteist tundi kestnud kontserdil  kanti ette kaheksa numbrit. Rahvast oli õhtul kaunis rohkesti.    Laulupidu avati pasunakooride etteastega linna tornidest  Pidu ise algas 23. juuni hommikul sellega, et pasunakoorid linna tornidest kirikulaulu puhusid. Hommikul vara oli kolmetunnine vaimuliku kontserdi peaproov lossiaias. Peale jumalateenistust sätiti pidurong poole kolmeks Kungla seltsi maja juures (Wiedemanni 16) korda ja siis pidas peo esimees Karl Hellat lühikese, aga mõnusa tervituskõne, milles laulu  ja mängu väärtust, "kui paremat lõbu puhketundidel põlluharija rahva juures õigel viisil ülendati. /…/ Weneriigi vägevate ja inimese armastajate Walitsejate kaitse all on meil eestlastel jälle võimalikuks saanud oma endist armast sõjariista, laulu, mõega asemel tarvitama hakata, millega meie kõik kurbtuse hood ja vaenuvood eemale tahame tõrjuda. Kõlagu siis Eesti laul kaunimal kõlal meie riigipeade kiiruseks, meile endile kosutuseks ja rõemuks, hurraa!" kirjutab peokülaline. Rongkäigus ei tohtinud koorid  lippe kanda. Liikvele mindi muusika saatel. Teisel päeval olid lipud siiski lubatud, kuid ootamatult keelati kreisiülema poolt ära. Kulus poolteist tundi ootamist, meenutab laulupeoline R. Ligema, enne kui kuberneriga telegramme vahetades luba saadi lippe kanda. Teisel peopäeval oli rongkäigus 17 (mõnedel andmetel 25) lippu. Kõige ilusamad olnud Kungla ja Kullamaa seltsi lipud. Sini-must-valge värvikombinatsiooniga Kungla seltsi lipp oli samal aastal Tallinna laulupeol tähelepanu äratanud.    Telegramm Vene tsaarile  Piduplatsile jõudes lauldi kõigepealt "Keisri laulu" ja selle järel luges esimees K. Hellat Riigi Isale saadetava telegrammi ette. ""Eesti Kungla Selts" üheskoos 500 Läänemaa eesti laulja ja mängijaga, kes praegu Haapsalu linna kokku kogusivad, et oma armsa Keisri Härra ja Tema Kõrge Abikaasa kroonimise pärast lauldes rõemu avaldada ja palvelauludes nende valitsuse peale jumala õnnistust mahahüüda, heidavad Keisri Majesteedi jalgade ette oma truualamlises tundmuses."  Pealtvaatajate sõnul kõlas telegrammi peale vaimustav hurraa ja siis lauldi uuesti "Keisri laulu". See olnud kõige püham silmapilk. Eesti ajalehed avaldavad hiljem ka Keisri vastutelegrammi, milles ta teatab, et on lauljate saadetu "rõemuga" läbi lugenud.    Hurraatamine pani kreisiülema piinlikusse olukorda  Peokirjeldusest loeme: "Nüüd palus esimees rahvast, et see vaimulikkude laulude juures oma kiitust mitte käteplaksutamise ehk hüüete läbi ei avaldaks, mis asjaga  kokku ei sünni, vaid rahulikult otsegu kirikus pealt kuulaks." Tollal oli suurpidudel aplausi ja käitumise teema ajakirjanduses ka seoses Tallinna üldlaulupeoga aktuaalne ja üldiselt peeti vaimuliku muusika ettekandmisel kiiduavaldusi harimatuse ja kultuurituse näitamiseks. Laulupeost osavõtja Rudolf Ligema meenutab, et kombekohaselt lauldi vaimuliku kontserdi alguses keisrilaulu. "Selle lõppedes tõusis kreisiülem püsti ja hakkas hurraatama, oodates publikult sedasama. Rahvas jäi vait. Seda ülemusele ootamatut  passiivsust läks "Kungla" esimees K. Hellat kõnetooli vabandama. Ta seletas, et vaimulikul kontserdil pole sünnis hurraa hüüda ega käsi plaksutada."    Parandustega "Kroonimise laul"  Tagantjärele on raske hinnata, kuidas asi tegelikult oli, kui ülimas keisritruuduses ei maksa Haapsalu lauljaskonda ilmselt süüdistada. Venestamise tingimustes tuli teatud "maski" taluda. Sirvides Teaduste Akadeemia Raamatukogus hoitavat laulupeo noodiraamatut, leiame, et M. J. Eiseni sõnadele  loodud K. A. Hermanni "Kroonimise laulu" sõnad on käsikirjaliselt ära parandatud. Kõik read, kus keisrile õnne ja hüvangut soovitakse, on Eestimaa ja eestlaste või hoopistükkis taevaste vägede peale ringi tehtud. Peab küll möönma, et lauliku päritolu meile teadmata on ja et sama laulikut ka 1886. aastas et laulupeol tarvitati. Ju siis isekeskis lauldi laulu teiste sõnadega ja see peaks rahva tegelikku vaimsust hoopis rohkem näitama kui hurraahüüded peoplatsil. Eks mäletatakse ju tänapäevalgi laulupidude  aegseid austusavaldusi Leninile ja kommunistlikule parteile.    Peokõned peeti eesti, vene ja saksa keeles  Peokorralduse kohta leiame ajakirjandusest mitmeid teateid. Kõik kõned ja ütlemised laulupeol peeti kolmes keeles. Teisiti ei ole see ka võimalik, hindab külaline, sest piduvõõraid oli väga mitmesuguseid. Mitmes lehes kiideti peopaiga looduslikku sobivust laulupeo tarvis. "Valgus" kirjutab, et kõlakoda oli asjatundlikult ehitatud. Lauljaid ja mängijaid ei olnud mitte palju,  umbes 500, "aga kõla järel võis neid kaugelt tõeste tuhande peale rehkendada". Peoplats oli hinna järgi viieks tsooniks jagatud. Kõige kallim pilet maksis 2 rubla ja odavaim 20 kopikat. Siinkohal leidis üks kirjasaatja nurisemiseks kohta, et kuna platside hinnad suplejate tõttu kõrged olid, polnud vaimulikul kontserdil ka mitte liiga palju kuulajaid. Iseäranis andsid pidulikkust ilusad rahvariided, mida peaaegu kõik naisterahvad kandsivad ja ka Kullamaa ja Vaikna koori mehed.    Vaimuliku muusika päev  Vaimuliku muusika päeval esitati kümme laulu M. Härma "Pühade lauludest" ja "Vabaduse juubeli" laulupeo nootidest. Alustati ühendkooridega, seejärel laulsid sega- ja meeskoorid. Alustuseks, vaheaegadel ja ka lõpetuseks mängisid pasunakoorid. Vaimulikku kontserti on mitmed hinnanud paremini kordaläinuks kui Tallinna VI üldlaulupidu. Peale peokontserti oli lossikirikus vaimulik kontsert Tallinna koorilt "Lyra". Kaunilt oli kõlanud Händeli "Messias". Kurdeti osavõtjate vähesust,  mis osalt selle süüks pandi, et kuulutusi väljas polnud. Seda enam meelitanud osavõtjaid õhtune kontsert Haapsalu uhkeima võõrastemaja "Salong" saalis, mis olnud rahvast pungil. Kontsert oli ilmalikust muusikast. Esinesid Neiup viiulil, sopran Salme-Heljin ja klaveril Miina Härma. Vaheaegadel mängis Kärdla pasunakoor ja Kungla selts etendas Koidula näitemängu "Kroonu onu". Õhtu oli koorijuhtidele tasuta. Magama saadi alles kell üks öösel.    Laulupeo teine päev oli ilmaliku laulu päralt  Ka laulupeo teine päev algas kell 6 hommikul proovidega. Rongkäiku Wiedemanni tänavalt peopaika korrati ja nauditi lippude ilu. Kõik kontserdilaulud olid Miina Härma toimetatud laulupeo noodiraamatust. Toonane arvustaja "Lindast" leiab, et Kungla selts selle raamatuga endale jäädava mälestuse saab - see on asi, mida austada annab. Härma kirjutas selle peo tarbeks kolm eesti rahvaviisi "Lauliku lapsepõli", "Ei saa mitte vaiki olla" ja "Varajane õis". Spetsiaalselt selle peo jaoks on kirjtuatud ka  Aleksander Lätte laul "merele", mille sõnad valmisid Nõo õpetajal M. Lipul Haapsalu ja Tallinna vahelisel meresõidul.    "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" liigutas rahvast südameni  Kokku lauldi laulupeol 8 sega- ja 4 meeskoori laulu. Pasunakooride saatel laulsid segakoorid "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm". "Sakala" kirjeldab: "Kui laul "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" ette sai kantud, oli rahvas nii liigutatud, et paljud oma istmetelt püsti tõusivad ja ühes laulsivad, niisama ei tahtnud  selle laulu hurraahüüdmine vaikida, mille juures tungivalt selle laulu teist korda laulmist nõuti, mis tunnistust annab, kui kallilt Eesti rahvas oma isamaad armastab ja Jumalalt sellel õnnistust palub." "Valguses" kirjutati aga, et kõige rohkem sünnitasid tormi kuulajate seas eesti rahvaviisid Miina Härma seades. Ülivägevasti kõlas "Kroonimise laul", mis nagu piksemürinaga kajas üle 2000-päälise rahvahulga sekka.    Laulupeole saabus hulganisti tervitusi  Kontserdi vaheajal  luges esimees saabunud telegrammid ja kirjad ette. Õnnesoove olid saatnud mõisnike peamees, Martna kirikuõpetaja Törne, Saaremaa karskuse selts, doktor P. Hellat Kaukaasiast, "Eesti Postimehe" ja "Sakala" toimetus, Kullamaa praost W. Kentmann, M. Kampmann, A. Peet, A. Busch, H. Treffner, A. Laipmann Düsseldorfist jt. Peo lõpupoole jõudsid kohale ka "Lootuse" ja "Estonia" seltsi saadikud Tallinnast.    Laulupeolistele korraldati võistulaulmine, mis äkki ära keelati  Peolaulude  järel algas võistulaulmine, kus iga koor esitas pala oma äranägemisel. Žüriis olid Peterburi konservatooriumi direktor J. Boroska, M. Härma, D. Wirkhaus, K. Hellat ja pr Salme-Heljin ja Neiup. Võistulaulmisel osales 9 sega- ja paar meeskoori. Et aga üksikute kooride laul piduprogrammis üleval ei olnud, siis tegi ülemvalitsus sellele järsku lõpu, nii et mõned meeste- ja pasunakoorid laulma ei saanud, teatas "Valgus". Ometigi oli kooride võistulaulmine juba ette ajalehtedes välja kuulutatud. Tegelik  ärakeelamise põhjus oli ilmselt kartus igasuguse isetegevuse ees, sest kui laulud oma äranägemise järgi valiti, ei võinud ju kindel olla, mida lauldakse. Mäletame, et ka nõukogudeaegsed peod aeti kiiremas korras pärast ametliku eeskava lõppu laiali. Ometigi jagati õhtul kooridele võidu ja kiitusetunnistused välja. Esimeseks tuli Kärdla segakoor, teiseks Kullamaa ja kolmandaks Kaera. Eraldi kiideti Tolli, Emmaste ja Käina koori. Pasunakooridest sai esimese auhinna Hiiu-Kärdla.    Eriarvamused parimate esinejate osas  Komisjoni hinnanguga ei paista kaugeltki mitte kõik nõus olevat, ka toonases ajakirjanduses tuleb tegelike võitjate osas parandusi teha, kuna ebatäpsused ilmselt autorite endi eelistusi näitavad. Laulupeo käiku üksikasjadeni valgustanud "Valgus" avaldab hinnangu, et ülepea olivad hiidlased Läänemaa laulupidul paremate killast. "Ristirahva Pühapäevalehes" on õiendus: "Arvatakse mõnelt poolt, et komisjon on asjatundjatest koos, - eks nad ikka kohalisema otsuse anna, kui  lihtpealtkuulajad." "Lindas" kirjutab piduline, et teise auhinna saanud Kullamaa koor rahva silmis suurema au sees oli kui Kärdla. Seda tunnistas rahvalik kink, mis koorijuht hr Leithalile anti. Emmaste koor oli tema arvates kolmanda koha vääriline, mis vahest "eksikombel teisele sai". Kärdla pasunakoor sai auhinna "küll täie õigusega, sest seda muusikakoori tunnistasivad kaugemalt tulnud võõrad täieste Eestimaa esimeste hulka".    Peo lõpp  Peo lõpul tänati eestvedajaid. D. Wirkhaus  sai rahva poolt loorberipärja, rahvas imetles teda ta julgelt talupoegliku väljanägemise pärast. M. Härma sai lillekimbu. Juhatajale ja piduesimehele lauldi "Ta elagu!" ja kontsert lõpetati kolmekordse "Keisri lauluga". Üks laulupeoline leiab, et üle kõige tuleb hr. Hellatit kiita, et ta Haapsalus elades on läänlaseks saanud ja oma palava rahvaarmastusega on jõudnud kaljukülma Läänemaad elavale isamaalikule tööle äratada.    Oskar Kallase isamaaline kõne keelati ära  Peol  jäi seekord pidamata Oskar Kallase kõne, mille tekst Fr. R. Kreutzwaldi nimelises Kirjandusmuuseumis tallel on. Kõnetekstil on märge, et kubernerilt kõnepidamise luba ei saabunud. Kallas osales laulupeol, olles liitunud Reigi kooriga, kus tal juba enne tuttavaid oli. Kõnes tahtis ta aga rääkida vana muinasjuttu meenutades, et "kui Vanemuine kannelt lõi, siis kõlas see nii ilusasti, et Vanemuise enese silmast pisarad langesid ja kallisteks helmesteks muutusivad. Need helmed tähendavad seda südame liigutust,  mis laulu- ja mängujäreldus on, seda äratamist ja tõmbamist parema poole, kus ta töö orjaks ei pea jääma ja maad kaudu roomama. Neid helmeid otsige ka tänasest pidust ja peitke oma südamesse". Ta manitseb eestlasi oma rahvust mitte häbenema, kui nad parema hariduse läbi põllumehe seisusest on lahkunud ja igapäevaelus tihtipeale oma vanemaid häbenevad. Kallase arvates lähendavad niisugused peod eri seisusi. Ta leiab, et seisuslik kord sellisel moel, nagu see Eestis välja kujunenud, oma aja ära oli elanud,  tõdedes, et eestlased enam ammugi ainult talupojad ei ole. Ta lõpetab kõne sooviga: "Kangenegu ja kasvagu üksmeel meie vahel vaatamata selle pääle, mis keelt me räägime, kust elukevade lillekesed korjasime, kas Saare saludest või Viljandi väljadelt, kus me lapsepõlves kiikusime, kas Volga voogudel või Läänemere lainetel." "Sakala" avaldab oma peoülevaates K. Hellati kõne mõtte, milles ta eestlaste kuldset aega, nende muistset luuleaega, kibedaid orjapõlvemälestusi ja praegust olukorda silma ette tõi.    Kulud-tulud napilt tasa  Laulupeo kokkuvõtvas aruandes märgib Hellat ära kulud ja tulud, leides, et pidu omadega rahaliselt küll välja tuli, kuigi Kungla seltsi kulusid siinkohal arvestatud ei olnud. Pileteid müüdi esimesel päeval 1266 tk 51 rubla, teisel päeval 1720 tk 516, 50 rubla eest. Välja jagati 50 priipiletit. Peol oli 15 auvõõrast ja 39 kutsutud võõrast. Sissetulekut saadi veel programmide, peolaulude ja kõlakoja materjalide müügist ning einelauast. Kokku oli sissetulekuid  1385,45 ja väljaminekuid 1344,64 rubla, pealtkuulajate arvu hindas Hellat kahe päeva kohta 3090 inimeseni. "Sakala" kirjutab, et külalisi oli igalt poolt eestlaste maalt: "Sakalast, Ugandist, Metsapoolt, Viru, harju ja Järvamaalt oli osavõtjaid kokku tõtanud. Ei puudunud siin säravas rahvariides hiidlasi ja magusalt naeratavaid muhulasi."    Pidu võeti pildile ja ilmutati fotoalbumina  Laulukooridest tegi ülesvõtteid silmapaistev fotograaf Tiedermann. Koos Tallinna  üldlaulupeo piltidega koondati need järgmisel aastal ilmunud "Eesti laulu- ja mängukooride pildi-albumiks", mis oli tasuta kaasanne "Valguse" tellijatele ja lugejatele. Laulupeol oli ka oma märk, mis eri andmetel lasti teha Peterburis või Hamburgis. Kõige ilmsem peo tulemus oli muusikaelu taastamine. Aktiivne kultuuritegevus, lugedes tolleaegseid kontsertide ja pidude arvustusi ajakirjanduses, jätkub veel poolteist aastat ja raugeb siis taas. Järgmine laulupidu viiakse Kungla seltsi poolt läbi alles 1913. aastal.