Aastad hiljem, üliõpilaspõlves Mardi trennis käies, tulid need kogemused kuidagi teisel  kujul tagasi. Mardi näol oli tegemist andeka kompilaatoriga: trenn koosnes taiji, qigongi, aikido, loomastiilide ja kõikvõimalike muude "pehmete" võitluskunstide sulamist, millel polnud tegelikult midagi ühist kanooniliste hiina võitluskunstidega. Kuid see polnud ka tegelikult treeningute eesmärk. Olulised polnud seejuures ka Mardi filosoofilised mõttepuntrad, mida oli teinekord raske jälgida, kuid oma parimatel hetkedel, julgeksin ma öelda, oli tegemist mehega, "kes mõistis keha saladusi".