Eesti tingimustes on tööturupoliitikat vajalik diferentseerida. Kui me vaatame aktiivsete vahendite jaotumist  aktiivse tööturupoliitika meetmete vahel, siis näeme, et peaasjalikult kulutatakse raha koolitusprogrammidele. Kuna täpsem info spetsiaalselt noortele mõeldud programmide osas puudub, siis võib öelda, et valdav osa vahenditest kulutatakse täiskasvanute koolitusele. Kasvavate koolituskulude tõttu väheneb tegelikult nende inimeste arv, kellel on reaalne võimalus tööturukoolituses osaleda. Koolituskulude valitsemisel aktiivsete tööturupoliitika meetmete seas kehtib ka paljude EL-i liikmesriikide kohta. Ainult  Belgia ja Soome eraldavad suhtelise suure osa aktiivse tööturupoliitika vahenditest ettevõtluse toetamiseks, Eestis on see valdkond vahendite nappuse tõttu suhteliselt tagasihoidliku osakaaluga.  Kvalifikatsiooni tõstmise kavadega seondub EL-is ka vähekvalifitseeritud tööjõu palkamisega seotud kulutuste vähendamine. Teisiti öeldes tuleb vähendada tööandja kulutusi töötajate väljaõpetamiseks, pakkudes neile võimaluse töötajaid koolitada läbi riiklike programmide.