Käisin täna sellisel üritusel nagu sügiskoerus, mis siis lühidalt öeldes on koeraga koos metsas orienteerumine. Endal küll koera pole, aga see ei takistanud kasutamast sõbrannat ja tema koera. Väikesest lampi ideest aga sai super mõnus üritus, sest koeraga koos metsas lidumine on hoopis teine tera - vähemalt kui ära eksid, on võimalik ennast lohutada, et sa pole üksi. :P    Kuna männiku rajad on juba neljapäevakutest võrdlemisi tuttavad, siis seekord ära eksimisega  apsakaid ei teinud. Küll aga panin ühe möödapaneku punktiga, kus oli teade, et koeruse märgistusega punkt ise asub aga 100m raadiuses kaardil märgistatud punktist. Ronin mina künka otsa kaks korda, vahin ringi, käin läbi neljapäevakautelt teada tuntud kaevikud, kuid mida pole, on see koeruse märgistusega punkt. Sama nõutult vahtisid ringi nii mõnedki teised koeraomanikud, mis mõnes mõttes oli kerge lohutus aga samas ajas ilgelt pöördesse teadmine, et kusagil peab olema mingi trikk. Hiljem finishis sain  siis teada, et olevat märgistus suurelt näha olnud künka otsast ja valdav osa võistlejaid selle siiski leidnud. Ma ei tea kuidas see võimalik oli, aga mina seda märgistust ei näinud, mille tulemuseks saime ka 10 minutit trahvi.    Koerte lisaülesanded olid lahedad, mis panid proovile nii mõnegi koera oskuse, millest järeldasin, et asjata seda baaskoolitust vist ei nõutud. Näiteks oli vaja läbida koeral takistusrajaga koridor, kuhu oli paigutatud koerale üllatavaid või mitte harjumuspäraseid esemeid,  mis treenimata koera puhul kisuks kiirelt tähelepanu kõrvale. Aga õnneks oli meiega kaasas olnud spanjel piisavalt taibukas, et joosta kotleti lõhna peale, mitte täispuhutud parte ja ahve vahtida. Üldiselt finishisse jõudes oli koer sama väsinud kui tema kaks kaaskannatajast inimest ning üldajaks saime 59:10 ja platseerusime kusagile 33. koha kanti. Seega, järgmine kord uuesti ja paremini.