1918. aastal loodud Eesti Töörahva Kommuun (ETK), kasutades hilisemat kõnepruuki, "asus religiooni suhtes eitavale seisukohale", mille üheks väljundiks olid kümned hukkunud vaimulikud. Kõrvuti muude "demokratiseerumisnähtude" ilmnemisega asuti eesti  rahvast vabastama ka usuõpetusest, kultiveerima aktiivselt ateismi jms. Tähelepanuväärne on asjaolu, et nii ETK kui ka 1940. aasta sündmuste puhul oli vägivallapoliitika üks teravikke suunatud just kiriku vastu.