mulle jäi  üsna juhuslikult (nagu need asjad ikka käivad) ette üks lause cherilt: 'kuni ma ootan seda õiget, kavatsen ma kõigi nende valedega lõbusalt aega veeta.'  see tuletas mulle meelde, et ma olen juba mitu päeva mõelnud sellele, kuidas ideaal on nautida võrdselt nii teekonda kui ka eesmärgini jõudmist. ja ehkki esimese hooga võiks arvata, et inimesed kalduvad pigem nautima hetke, kui saavad selle, mida on ammu igatsenud (ning hetki pärast seda), siis kui ma järele mõtlesin, meenusid mulle hoopis mitu  eluperioodi, mil nautisin väga millegi poole püüdlemist (eriti muidugi neid hetki, mil aimasin juba, et saan soovitu, kuid see polnud veel päris käes), aga pärast eesmärgi saavutamist oli veidi tühi tunne. selline... 'nii lihtne oligi või?' :)  rääkimata nendest kordadest, kui nautisin kuskile sõitmist rohkem kui kohalejõudmist.  samas muidugi eile, kui endale kööki laua ostsin, selle ise koju vedasin ja kokku panin, nautisin hetki pärast kojujõudmist märksa rohkem kui teekonda siia :)