Saksa leidur B. Holtzschurer seevastu ehitas 1558. aastal valmis sõjavankri, mis hammasrataste abil inimjõul liikus ja  oli kuusnurkse kujuga, materjaliks massiivsed tammeplangud. Vankri kõigil külgedel olid laskeavad suurtükkide ja arkebuuside või musketite jaoks. Sõjavanker nõudis kõva ja tasast pinnast ning liikus ka siis oma suure kaalu tõttu väga aeglaselt, vajades jala- ja ratsaväe katet. Sisuliselt oli tegu liikuva välikindlusega. Sakslased ehitasid ka palju lihtsamaid ja kergemaid inimjõul liikuvaid paksudest plankudest sõjavankreid, mida jalavägi reaalselt kasutas.