Eile käisin maal vanaema vaatamas, lapsed kaasas - kindlustamaks, et vanaema meie  jooksva pliksi ikka kenasti ära näeb, enne kui talvekülmad ja libedad teed saabuvad.  Muidugi on vanaema juures käimisega nagu ikka vanaemade juures käimisega - sa tõenäoliselt lõpetad ülesöömisega :). Ega minagi teisiti pääsenud. Eilne kalorinumber oli täiesti puu taha näitav (2500 kcal). Aga täna hommikune kaalunäit siiski midagi väga jubedat ei olnud. Nii et võin ülemäära erutumata oma pusimist jätkata. Miinimumi siiski allapoole nihutada ei ole õnnestunud veel. Aga noh, küll ta ükskord ikka nihkub ka, arvan ma - kaua ta ikka minuga jonni ajab.    Pliks muidugi näitas ennast maal totaalse jänesena (pelgas vanaema ja oma onutütart), ning poiss jällegi demonstreeris algava puberteedi õiekesi, tujutsedes, turtsudes ja end diivanile pikali pildudes, kui ma tal kolmandat ringi fotokast fotosid vaadata ei lubanud (kuna fotoka patareid olid juba niigi väga tühjad ja ma ikka tahtsin veel mõne kaadri üles võtta). Nii et selline emotsionaalselt väheke tagajalgadele ajav retk oli iseenesest. Kõige suurem vaatamisväärsus oli väike vennatütar, kellest vahepeal on juba suur pontsakas plika saanud (pikajalgsest kilust, kes ta varemalt oli) ning kes tundis suurt huvi ajakirjanduse vastu - usutavasti küll kavatsusega ajakiri eraldi lehtedeks lahti võtta, aga ta pühendus oma plaanile igatahes ihu ja hingega :). Meie pliks minu mõningaseks üllatuseks oli aga väga kahtlustav ja argpükslik ning kui kapuutsmütsiga "kosmonaut" (vennatütar) talle lähemale tahtis tulla, kukkus meie hädavares hirmu pärast istukile, roomas küljetsi eemale ning tegi valju ja hädalist häält. Peamiselt veetiski ta selle pooltunni, mis me seal olime, keset põrandat seistes, "kosmonauti" pingsalt silmas pidades, vahetevahel läbilõikavat põrsakisa tekitades ning käega demonstratiivselt silmi hõõrudes (ise käelaba tagant silmakirjalikult piiludes, et kas täiskasvanud juba alistuvad ning nõustuvad tema süles tassimist jätkama). Lõpuks vehkis ta sisse kohaliku tüdruku palli, plagas sellega teise tuppa ning keeldus kätte andmast nii ennast kui palli. :)    Enne vanaema juurde tagasi ja õhtusöögile jõudmist käisime läbi ka surnuaiast (vanaisa hauda külastamas). Pliks muidugi kakerdas üpris aeglaselt, alatasa mingite pinnasemuhkude otsa komistades ning paar korda ka istuli kukkudes, ilm aina pimenes (pool kuus õhtul) ning päev otsa sadanud vihmast niiske maa hingas välja üha tihenevat udu, milles siin-seal haudadel mõned punased laternad vilkusid. Mul hakkas igatahes lõpuks õige kõhe ja pärast lühidat viisakusvormelite vahetamist vanaisaga tegime, et minema saime sealt :P. Lõpuks tuli mul veel meelde, et oli ju Halloweeni-öö - mis muidugi just eriti julgust juurde lisavalt ei mõjunud :D. Ühtki vaimu me siiski ei kohanud, põlevate silmadega musti kogusid (a la Indrek Hargla sellesama kalmistu teemalises jutustuses)põõsast ei paistnud ning keegi jalga ette ka ei pannud.    Poiss sai isegi  trick-or-treat teha - käis teine nimelt mu venna pere uksetaga neid padjakatteid küsimas, mille mina ikkagi esimesel tretil kaasa võtmata olin unustanud. Ärasõitmisel esines mul taaskord blond hetk - auto ei käivitunud enam võtmekeeramise peale :D. Paar korda proovisin, aga midagi ei juhtunud, ja niisiis helistasin nõutult mehele, et kle, miski kamm on, auto ei taha käivituda. Mees oigas alustuseks valuliselt, aga siis tabas teda selgusehetk ning ta küsis igaks juhuks, et kas käik ikka on väljas. Mispeale ma muidugi õiendasin kangi poole vaadata - ning pidin tõdema, et mul on ikka tark mees :D.    Õhtusöögi ajaks oli pliks juba vanaemaga ära harjunud ja potil istudes eputas et vähe polnud. Kas lapsed saavad tõesti sündides kaasa poisi- ja tüdrukugeenid??? - Sest nii hullu kekutamist ja kenitlemist ma poisi titepõlvest nüüd küll ei mäleta :D.    Tagasi sõites oli kuni Valgani siin-seal tihedat udu - aga Valgast edasi suure tee peal oli olukord siiski täitsa viisakas. Kõige rohkem  pelgasin ootamatult teele karata võivaid kitseseltskondi (neid sealkandis ikka liigub - isegi paar korda mõnesid näinud ja pidurdama pidanud) - aga nägime vaid suurt uhke sabaga rebast üle tee lipsamas (hea vaate kauguses, aga mitte talle ohtlikult distantsilt) ning teispool Rõngut kahte autolaternate valguses kiiskavate silmadega kassi.