Walden peaks olema kohustuslik suvelugemine. Loen paralleelselt Wonneguti Hüvasti üksildus; Maimu Bergi Kristjan Jaaku Seisab üksi mäe peal; Eesti talurahva vanemat toitu ja veel midagi. Mis ühendab Kristjan Jaaku ja Henry't tükkis ta Waldeniga? Ajaliselt peaks Walden olema pisut varasem aga selle peaks üle kontrollima. Kristjan oli ülemöödunud sajandi alguse mees. Henry mõjub kohutavalt tänapäevaselt. Kristjan Jaak oma "Eesti keeles" mõjub aga vähemalt tuhande aasta tagusena. Ta oodid ei mõju üldse. Tema stiili on pisut veel ka Liivil aga Liiv on juba siiski teine, eestilikult kurb ehkki ka rahvusromantikat lööb sekka. Petersonil on liiast sellist antiikpateetikat mille rahvusromantika elustas aga mis tundub võõras ja kume täna lugeda. Kõik see kräpp isamaa ilust ja noorena suremise kaunidusest ja kangelaslikkusest ei kõla täna enam lihtsalt. Nüüd on meil reaalsuse ja skeptitsismi aeg. Ei ole enam ühtegi head põhjust vastutustundetuks kergeusklikkusest ja optimismiks. Ka rahvusromantikaks mitte. Traditsioonilise rahvusluse aeg on otsas. Rahvuslus on tänases maailmas pigem mingi subkultuur kui miski muu.