Need kaks uudist viisid mind taaskord mõtisklusteni maakonna ja omavalitsuste jätkusuutlikkuse ning perspektiivide üle, millest omakorda edasi  jõudsin oma mõtetega üle Eesti valitseva arengukavanduse ja strateegianduse juurde. Üha rohkem ja rohkem jääb mulje, et näiteks paljude omavalitsuste arengukavad on tehtud vaid selle pärast, et Kohaliku omavalitsuse korralduse seadus seda neilt nõuab. Hoolimata üleriigilise ajakirjanduse ennastsalgavatest püüetest näidata kui halvasti üks või teine arengukava on koostatud või kui halvasti see ellu on viidud, ei ole minu meelest paljud strateegiad ja arengukavad teab mis sisulisemaks muutunud. Loed, teed märkmeid, mõtiskled, süvened sisusse, mõtestad peatükke lahti, arutada sõprade-kolleegidega, aga mida ei näe või mida ei tundu leidvat on vastus küsimusele, kus või mil viisil rakendub või väljendub siis säärases ilusasti kujundatud dokumendis ARENG. Kurbade numbrite valguses vaatasin uuesti otsa aastalõpus meie kandis üle maakonna palju kõneainet pakkunud dokumendile nimega Jõgevamaa Arengustrateegia 2020+. Ilusate visioonide ning ilusate eesmärkide juures on seal ka tegevuskava, mis paljalt lugedes ei tundugi esmapilgul halb. Kui nüüd võtta kõrvale eelmine Jõgeva Maavalitsuse Arengukava 2008-2011, siis seegi ei tundu halb. Kahte dokumenti lugedes jääb üsna arusaamatuks, et kui on nii head plaanid ja mõtted, mida on siis ka eeldatavasti püütud järjepidevalt ellu viia, siis miks tuleb meil uue aasta hakul ikka selline kurvavõitu teade inimeste väljarändest Jõgevamaalt.