Päris mitu inimest on minult  küsinud, et kuis siis Vegases on ning kui siia tulla, et mida siis kindlasti tegema peaks.  Kui ma esimest korda Vegases käisin, siis tundus kõik nagu mingi imelik poolunes muinasjutt. Täiskasvanute Disneyland: võlts, aga samas hästi põnev.  Peatusime tol korral Luxoris, mis on Egiptuseteemaline püramiidikujuline kasiinohotell. Teemahotellid ongi Las Vegase suurimad vaatamisväärsused. Täielik elamus oli jalutada Stripi (Vegase peatänav, kus on üksteisi kõrval vaid hotellid ja kasiinod ning mõned  kaubanduskeskused) ühest otsast teise. Meil kulus selleks terve päev: varahommikust hilisõhtuni välja. Saime teada kui petlikud on Vegases silmaga lühikesed tunduvad vahemaad, hotellid on lihtsalt ilmatu suured ja kui midagi asub paari hotelli kaugusel, siis pole see sugugi siinsamas. Nüüdseks on lisandunud päris palju hotelle, millel konkreetne teema puudub, nad on lihtsalt suured ja värskemad, kuid mulle siiski meeldivad enim peamiselt vanemad: Caesars, New York New York, Venetian, Paris, Mirage, Bellagio ja  muidugi DownTownis asuv Golden Nugget, aga ka suursugune Wynn on nähtus omaette.  Paljudes hotellides on kindlatel kellaaegadel mingid tasuta showd: Bellagio eest tantsivad purskaevud, Trasure Islandi ees mängitakse läbi laevahukk, Circus Circuses esinevad mustkunstnikud ja klounid jne jne.  Igatahes esimesel reisil piisas põhimõtteliselt tasuta showdest ning lihtsalt hotellides jalutamisest.  Lisaks aga käisime veel ka Grand Kanjonis ja see oli veel oluliselt võimsam elamus. Tegelikult on meile  alati looduslikud vaatmisväärsused rohkem meeldinud kui linnad või ööklubid, seega pole selles miskit imestamisväärset, kuid kanjon on tõesti eriti imeline: nii selle mõõtmatu suurus kui värviküllus. Mõnel kõrgemal kaljunukil seistes tundus nagu oleksin maailma tipus ja kõik argine oleks hästi kaugel ja ülitühine. Valisime sellise ekskursiooni, kus meid viidi bussiga lennujaama, sealt väikese lennukiga (milles kogesin tõelist surmahirmu) Kanjoni lähistele, kus sõitsime bussiga ringi tehes väikseid peatusi,  siis aga laskusime helikopteriga kanjoni põhja, kus meid ootas väike paat, millega sõistime tunnikese mööda Colorado jõge, siis uuesti helikopteriga üles ja tagurpidi järjekorras lõpuks hotelli tagasi. Vot umbes sellist reisi ma sinna Kanjonisse soovitangi, sest on väga oluline käia ära ka jõel, see laskumine ja hiljem tõusmine helikopteriga oli nii ilus ja eriline ning vaikus ja värvid mööda jõge sõites samuti.  Teisel ja kolmandal korral oli Vegases meeletu palavus ning me keskendusime rohkem  siseruumides toimuvale: pokkerile ning showdele. Ma olen vaimustuses Cirque Du Soleil etendustest, neid on siin vähemalt 6 erinevat ning me oleme need kõik ära vaadanud. Vähemalt ühte tuleks Vegases olles kindlasti külastada. Minu tagasihoidlik soovitus oleks ainsa puhul valida "O", imre arvates võiks selleks olla "Mystere", samas kui tahate veidi erootilisemat elamust, siis võtke "Zumanity" aga kui olete tõeline Beatles'i fan, siis on teie jaoks muidugi "Love", kuigi samas on viimases suhteliselt vähem  Päikesetsirkust ennast. Samas pole tegemist üldse tsirkusega sellises mõttes, mida kunagi Vene TV-st vaadanud olin: loomi pole üldse, klounid on oluliselt vähem nõmedad ning hästi palju on tantsimist, eriefekte ja muud lahedat. Üks teistmoodi show on veel see, mida teeb "Blue Man Group" - võimas müra, valguse ning värvide kombinatsioon koos huumoriga.  Ära tuleb käia ka Downtownis, piduhuvilistel mõnes kuumemas ööklubis (mõnes neis võivad olla suhteliselt karmid nõuded riietusele), süüa mõne buffet's, aga  samuti vähemalt korra mõnes erilises restoranis ja natuke võiks gämmelda ka - kus siis veel kui mitte siin, mingi raha võiks lihtsalt ärakaotamiseks kaasas olla (isegi siis kui sa muidu oled sellise raharaiskamise vastu).  Meie oleme siin linnas neljandat korda ning tuleb öelda, et paljuski tundub kõik oluline juba nähtud. Seega pole me sel korral teinud suurt midagi - ainult pokkerit mänginud ning paraku pole ka seal miski õnnestunud. Kui eelmisel aastal tuli imre üksinda kolmel turniiril rahadesse ning ka  Henril läks hästi, siis seekord tuleb eesti meeskonnal lahkuda ühegi WSOP rahakohata ning ka linna peal teistel turniiridel ei suutnud keegi miskit saavutada.  Mõistagi ei tulnud me imrega siia sinisilmselt rikkaks saama ning teatud rahakogus oligi turniiridele sissemaksuks arvestatud ning võimaliku kaotusega ette lepitud, kuid selline ebaõnnekogus teeb siiski veidi kurvaks.  Mind vaevab juba mitu päeva kerge tüdimus ning üsna korralik igatsus laste järele.  Homne päev tuleb siiski rõõmsam,  sest järelejäänud päevadele pole meil pokkerit planeeritud - kavatseme need pühendada teineteisele, puhkamisele ning meelelahutusele. Kuuldavasti Eestis suve pole, katsume endasse siis veidi päikest koguda ja kaasa võtta.