Algas äike. Ja nüüd elasime kõik läbi midagi,  mida keegi meist polnud varem kogenud. Oma suht paljude mägedes käidud aastate jooksul olin sellest korduvalt kuulnud, lugenud, kuid mitte kordagi vast õnneks läbi elanud. Mina ees rada otsimas, loivasime hanereas, raskete kottidega, minul ja Kristjanil lumelauad seljakoti küljes.  Äkki kuulen, sääsk pagan piniseb kõrvas! 4300 m kõrgusel, miinuskraadidega! Ja ei lenda ära. Siis taipan- õhk on elektrit täis. Oleme äikesepilve all! Tõstsin kepi kõrgemale, sirin läks tugevamaks, tõstsin käe, sirin läks  tugevamaks.