Kultuur ja kulinaaria on kaks erinevat asja, ometi harrastavad inimesed mõlemaid ja mõõdukalt. Poliitika ja politikaansus on samuti kaks erinevat asja,  ometi pannakse nad ühte nagu silk ja sool. Selliseid inimesi, kes armastavad erakondades näha ennast ja püüavad leida maksku, mis maksab, õnne ja rohkust üle üldsuse, rahvustunde ja kultuuripärandi, selliseid ei ole võimalik ega ole ka otstarbekas ühegi poliitilise tegevusega seostada. Kõik, mida nad oleksid suutelised tegema, oleks tühikargamine, mõttetute intriigide ja seosetute "õhulosside" väljamõtlemine. Aga kust ja kelle eeskujul sellised saaksidki kedagi juhendada ja eeskujuks olla? Ei saagi, sest neil  puuduvad omadused, millest olulisim oleks kuulata, panna tähele ja ka otsustada. Küsiksin veelkorra, kus on nende kõvade lärmajate tegevuskavad, isegi lihtlabast kodukorda ei suutnud need mehed teisiti teha kui vihtusid (ilmselt rahvaliidult) mujalt maha. Aga organisatsiooni töömeetoditest, statistika kasutusest, innovatsioonist ja tööst massidega? Pole vaja, küll me teeme, mis meile vaja, teie teised olete vaid lollid! Sellise tonaalsusega ei aita muud kui koju jäämine....  Aga paar põnevat seika. Mind  püütakse natsi ja svastika sümpaatiaga mustata, kelle ees, kes peaks seda pelgama? Samas püütakse mustata ja abiks võtta J.Bäckmani "Pronssisoturi" raamatu illustreerivaid fotosid, tehes näpuga häbi, häbi. Mis häbi peaks minul sellest olema kui kinnisel üritusel müütan Israeliitide lippu ja saan hetk hiljem 2,5 tuhat krooni asja eest ja uutele üritustele kulukatteks. Põlema ei pannud seda keegi ja aastaid heiskasin suuremate tööde tegemisel just selle lipu masti, et nagu juut teeb tööd või kuidas.....  Aga näiteks teatavas seltskonnas oleks ikkagi põnevusega ette teada, kellele ja kui palju eest mõne ürituse fotod ja salvestised lähevad. Vaat see on alles kulinaaria ja politikaansus! Ja tundub nii, et kaotusi ei osatagi eales tunnistada. Kahju, väga kahju!  Ja samas ei tohi unustada, et seegi kirj...