Nädalavahetusel katsetasin esimest korda wakeboardingut (maakeeli vesilauda), mille tulemusena sain korraliku adrenaliini laksu ning boonusena sinikad põlvedele. Algul veidi kartsin lauaga sõitmist, sest vesi tundus külm ning ilm kuidagi kahtlane. Kuid nagu selgus, siis oli kartus üsna asjatu, sest peale kolmandat korda kõhuli käimist sain ilusti lauale ja vesi tundus rohkemgi kui soe. Kõige raskemaks tegevuseks osutus minu jaoks aga  lauaga vees ümber keeramine, sest kui oled juba kord kõhuli käinud, siis algajale tegijale ei ole selili saamine teps mitte kerge tegevus. Oi, kus ma mõttes end kirusin, et ei suutnud end kuidagi selili keerata, kuni lõpuks hambad ristis ukerdasin end siiski ringi ning hing sealjuures sees juubeldamas. Eriti mõnus oli aga tunne, kui sain laua peale, ja mida meeter edasi, seda tugevam kontroll ka oma keha ja laua üle. Ühesõnaga tundsin end justkui kala vees. :) Nüüd, kus sõrm on wakeboardingule antud ning  tagasi mineku plaan kindel, on talviseks sihiks ära õppida ka lumelauaga sõitmine.