Kui siit tulla tegelikumale elule, siis on arusaadav, et sarnast kultuuritahet endas kandes, e i või teha midagi vastukäivat meie väärtustunnete astmikus peagu kõrgeimal seisvaile sotsiaaleetilisile nõudeile, s. o. ei või  teha ise ega hääks kiita teiste juures ka mingit "vägivalda". See nõue peab maksma iga isiku kui ka ühiskonna eetikas kindlasti ja võib temast taganeda ainult siis, kui see on meie kindla teadmise järele tingimata tarviline, et ära hoida mingit veel suuremat kurja (näit. veel suuremat vägivalda). Viimasel juhtumusel aga ei nimeteta seda küll enam tauniva kõlaga "vägivallaks", vaid lihtsalt sotsiaalseks "surveks". Ja siin peab ometi igaüks tunnustama: Ükski ühiskond ei ole mõeldav ilma isiku võimaluste  piiramiseta, kas siis selle vabal tahtel või survega, - küsimused on ainult: mis määral ja kunas? - ja need tulevad vastata iga üksik-juhtumuse olusuhete kohaselt. Suurem hulk on nõus, näit., et suur Prantsuse ja suur Vene revolutsioon olid sotsiaaleetiliselt õigustet, kuid paljud kahtlevad, kas seda oli ka oktoobri revolutsioon, kus võis ette näha, et see ant oludes "tuleviku paradiisi nimel põrgu" ja surmagi toob nii paljudele kaasaeglastele.