Jättes kõrvale sionistlikust ideoloogiast inspireeritud juudiviha ja poliitilised manipulatsioonid, näib üheks antisemitismi põhjuseks olevat  oma-võõras tunnetus. See on udupeen tunne, et juudile ei lähe selle maaga ja sellel maal toimuv tegelikult korda. Ta on nagu külaline, kes kasutab kõiki antud võimalusi ja on võimudele lojaalne, kuid mitte enam. Rasketel aegadel, kui riigi ja rahva huvides on tarvis suuremat pingutust (loe: eneseohverdust) ja ei piisa pelgalt lojaalsusest, jäävad juudid sageli kõrvalvaatajaks. Väljendub see siis kas mobilisatsioonist kõrvalehoidmises, teiste häda pealt teenimises vms. Ülaltoodu kehtib minu arvates eeskätt  Venemaa, Ukraina ja Poola juutide kohta. Vähem Saksamaa ja veel vähem Austria-Ungari juutide kohta, kus integratsioon tõhusam. Austria-Ungari juudid olid kohati suuremad patrioodid ja monarhia toetajad kui paljud saksa või ungari rahvusest Viini kohvikutes lobisevad intelligendid. Ilukirjanduses on seda hästi postuleerinud J. Roth, kes ka ise juut. Või kui meenutada ühe saksa juudi kirjutatud patriootilist Hassenlied`e. Midagi sellist ei näe me Venes ja Poolas. Üldistus sai kohmakas ja loomulikult on  antisemitismil palju põhjuseid, kuid see minu arvates üks, mis on toiminud juudiviha katalüsaatorina rahvamassides. Juutide sellise käitumismudeli põhjused on muidugi omaette teema.