Aga et selline kõnelemine siiski võimalik on, seda teadsin ma ju kas või omast käest, sest ma ju kõnelesin, vahel ka pikalt, lobisesin ja laterdasin, tüütasin võib-olla teisi ja väsitasin ennast, ja ma teadsin hästi, et ma ei olnud selleks ju ekstra valmistunud: ootamatud argiolukorrad nõudsid tahes-tahtmata improviseerimist. Ja improviseerimisega tulin ma ju enam-vähem toime. Ütlesin siis seda, mida sülg suhu tõi.