Vaba Maa, 13. veebruar 1937    Haapsalu pole rikas. Kõige paremini võib seda märgata Haapsalu turult, mis  tihtigi on peaaegu tühi. Talvel, kui väljas paugub pakane, ei pääse haapsalulased turulkäimisest, sest külm ei luba teostada kokkuhoidu. Kui siis veel on tulnud lund ja lumeteed, on Haapsalu väike turuplats puu-, heina- ja haokoormatega täidetud. Ja keegi pole oma kaubaga läinud koju tagasi. /…/ Juba vara tuleb turule minnes rida haokoormaid vastu, linnanaised-mehed kõrval. Kaup on nähtavasti juba koos. Turul ongi veel ainult paar koormat, mis aga ka kohe hakkavad liikuma. Siis tuleb keegi Pürksi asundusest.  Hobuse jalad ja kõhualune on jääs. On ilusad jämedad haod, sellepärast tahtjaid palju. "Mis sa siis hinnaks tahad? " küsitakse. "17 senti vihk," nõuab müüja. Ostjad peavad seda paljuks, kuid kauplevad edasi. Varsti liigub koorem linna poole. Passlepa mees on toonud müügile kadakahagu. Kuigi ta küsib nende eest ainult 12 senti koost, ei taha ostjaid leiduda. "Need on ju nii kole kõverad," hädaldab keegi linnaproua. "Ei saa kuidagi ahju ajada… lõhu ahju suu ära". /…/ Vormsi saar ja Noarootsi on peamised  Haapsalu küttematerjaliga varustajad. Eriti Vormsi saarelt, kus rohkesti kasemetsa, tuuakse palju puid turule. /…/