Eile katsetasin, kuidas oma ajuga on võimalik manipuleerida. Nimelt, ei saanud ma und ja istusin pimedas toas teki all oma voodil. Kuna inimesel on kujutlusvõime, mida rakendatakse tavaliselt oma fantaasiates või mis loob näiteks raamatut lugedes pildisündmuse, siis kujutasin ma ette, et venna voodi all pimeduses on kaks hõõguvat silma ja et sealt voodi  alt roomab käpukil välja ägisev mutant, kes tuleb minu suunas. Mul tekkisid kohe külmavärinad ja teki all hakkas jahe. Sulgesin silmad, et kujutlust hajutada, sest tegelikult ei toimunud ju midagi, see oli mu omaenese  . Teki all hakkas juba soojem. Tegin silmad uuesti lahti ja kordasin eelnevat sündmust ning tulemus oli täpselt samasugune. See oli kõige ehedam näide sellest, kuidas meie aju võib "töötada meie endi vastu", sest ühes aju osas tekkiv kujutlus  kutsub esile teise osa aktiveerimise, milles väljenduvad hirm ja ärevus külmavärinate kujul. Kogu see katsetus olgu tõestuseks, et inimese enesetunne sõltub sellest, kuidas ta keskkonda vaatab/tõlgendab ja seepärast on alust arvata, et me ka mõtleme oma elu just selliseks nagu see on.    Huvitav on veel tähelepanek, et inimese kujutlusvõime on eriti kõrgelt arenenud- me võime kujutada omale vaimusilmas ette mitmeid sündmusi, meenutada inimeste nägusid, möödunud hetki, lapsepõlvekodu, aga kuidagi  keerulisem on tekitada ninas mõnda vana tuttavat lõhnaaistingut või kutsuda oma kõrvades esile linnulaulu, kevadise vee solinat, sirtsusirinat. Võib-olla on kujutulusvõime eriline areng tingitud asjaolust, et silmade kaudu saab inimene väliskeskkonnast kõige rohkem informatsiooni, kuulmise ja haistmise kaudu aga vähem. Aga üks asi on ikkagi põnev, kas on võimalik, et kui me mõtleme ehk siis iseendaga räägime, on tegelikult hoopis kuulmiselundi arengumärk? Kas on tõenäoline, et kuulmismeelel on mõtlemises  oma roll? Kuigi kurdid inimesed mõtlevad ka, ent nad ei pruugi kunagi olla kuulnud omaenda häält, et neile tunduks, et mõtlemine on omaette arutlemine. Kurtidel inimestel ei esine ka nähtust, kus mõnikord mõni muusikaviis või kellegi hääl neil peas korduma hakkaks, ehk teisisõnu kummitama, kajama. Kurdid lihtsalt ei kuule väliskeskkonna helisid. Kas nende kujutlusvõime ja ninaaisting on selle võrra arenenumad? Kotkasilm ja kutsunina?    Samas on ninaga vähe keeruline kutsuda esile seda eelmise päeva  lõhna, mida te saiakestepoes tundsite, aga kui lähete järgmisel päeval uuesti saiakestepoodi, teeb mälu koheselt oma töö ja teile meenub, et vot jah, see on sama tuttav saialõhn.  Kõige võimatum on aga panna keha tundma mõnda puudutust, manipuleerida kompimismeelega. Kuidas sa võidki midagi oma kehaga tunda, kui seal pole midagi, mis su naharetseptoreid ärritaks?  Isegi maitset on võimatu oma suus esile kutsuda, kui puudub toit, mida me pole omale parasjagu suhu toppinud. Suudad sa tajuda  kreemikoogi maitset, kui sul kooki suus pole? Kui suudad, siis mõtle, kas see aisting tuleb sinu mälestustest või keelelt.    Lõhnu, maitseid ja puudutusi on raske omale ette kujutada, küll aga on kajavad korduvhelid ja silmafantaasia tuttavad meile igaühele. Miks just kuulmine ja nägemine on eelistatud olukorras? Kas see privileeg tuleneb inimese evolutsioonist kus hõimuliige vajas jahtimiseks teravat nägemist ja head kõrva? Nendest ju ainuüksi ei piisanud, tarvis oli ka kiireid jalgu. Või kui jalgadest  rääkida, siis esineb aeg-ajalt neis selline "sipelgajooksu" tunne, jalad surisevad. See on närvisüsteemi nähtus. Kas kujutlusvõime ja helimälu tulevad ka närvisüsteemi manipuleerimisest? Manipuleerid närvisüsteemiga läbi oma aju. Vaat sa raks, neid küsimusi esitaks kellelegi psühho-füsioloogile.