Siis kui päike  paistab, harilikult on valge. Inimene üldiselt armastab seda valge-olemist. Pimedust ta nii väga ei armasta, vähemalt on püütud inimesest seesugust muljet jätta. Juttudes ja filmides ja muidu ka. Mulje on mulje, ta on paratamatult seesmiselt kaootiline, juhuslik, süsteemitu. Aga see-eest väga püsiv. Pimedusest on ka mulje loodud ja valgusest ka. Väga kindlaksmääratud piiridega muljed. Neis piirides ehk mingil määral varieeruvad, aga muus osas väga väljakujunenud. Valgus - see on hea, pimedus - on halb. (Aken - valgus, mitteaken - pimedus, nagu ütlesid Kilplased.)