Olime keset lagedat liustikku oma metallkantidega lumelaudade, matkakeppide ja kirkadega ideaalne sihtmärk välgule! Kähku  varjusime küngaste vahele madalamasse kohta, kotid, kirkad, kepid endast eemale. Ootasime mõnda aega, taevased jõud märatsesid. Välgunooli ei näinud, udu oli, kuid müristas pidevalt, nagu kihutaks kiirrong sinu kõrvalt mööda.  Mäed kajasid kurjakuulutavalt järele. Võtsime asja kergelt, nautisime uut kogemust- sirutasime näppe üles, kõdistas mõnusalt näpuotsi, kuid oli siiski nii valge, et "Elmo tulesid" ei näinud. Mõne aja pärast sai aga kükitamisest siiber, otsustasime C1- e tagasi minna, võtsime  kamad ja läksime. Lumelauaotsad särisesid ikka nagu verivorstid.