Ma pean rääkima veel ka ühest teisest olulisest sündmusest, ühest mehest nimega Felippe. Oma lõunamaises kodus oli ta võtnud nõuks minna kaugele Põhja, et külastada kaugeid sugulasi ja näha laia maailma. Oma tagasihoidliku varanatukese tõttu reisis ta suure osa teest maitsi, küsides küüti talumeestelt vankritel ja ööbides odavates võõrastemajades. Tema reis algas  samuti ilusate sügisilmadega ja ilma suuremate viperusteta jõudis ta suurde sadamalinna, kus ta pidi otsima laeva, mis teda edasi viiks. Aga oh häda - vananaiste suvi oli vahepeal märja sügisega asendunud ja meri puhus mehe poole üha külmemat ja külmemat hingust. Felippe oli aga harjunud oma sooja, lõbusa lõunamaaga. Õhtul lamas ta oma võõrastemaja toas voodil, kaetud viie tekiga. Esimest korda päeva jooksul tundis ta ennast soojalt ja mugavalt. Pimedas toas sulges ta silmad ja üritas jääda magama. Poolunes  jäädvustus tema mällu see tunne - külm, võõras, pime tuba, soe-soe voodi.