Kõigepealt nägin  ma unes väga koledat maailma, kust pääses aeg-ajalt meie omasse, mis oli, uskumatu, aga tõsi, tolle teisega võrreldes palju parem ja turvalisem, lausa lust ja lillepidu. Võimalik ka, et see maailm oli hoopis meie enda kauge kole minevik, igatahes käis sealt paar tegelast vahepeal meie maailmas filmivõtetel ja said režissööri käest sõimata, et tore küll, poisid, et te nii hoolega need eri külade vanainglise murded selgeks olete õppinud, aga vaadake, publik ei saa sellest ju aru, nii et hakake nüüd kohe  normaalse aktsendiga rääkima. Nood vahtisid muidugi rumala näoga, et mis selgeks õppinud, mis aktsent, me räägime nii nagu inimesed ikka.