Eilne päev vupsas lihtsalt niiviisi käest ära, et jõudsin hommikul end riidesse panna ja linna minna ning õhtul väsinuna elutoa diivanile potsatades vaid mõelda oma soojale ja pehmele voodile. Ilm oli linnas müttamiseks suurepärane ja nii need tunnid lendasidki. Õhtu  lõpetasime terve perega selle suve esimest grilli pidades, kus jutuvadinal ja naerulaginal ei näinudki lõppu tulevat. Ma olen alati öelnud, et oma tõelistest tunnetest lähedaste vastu, saad sa aru alles siis, kui neid enam sinu kõrval pole. Ma ei pidanud siinkohal silmas jäädavat olematust, vaid seda mitme kuist või ehk isegi aastast eemalolekut. Ja nii kogu aeg. Eilse päeva peale võiks kalendris küll suure tähe teha, sest iga üks neist on minu jaoks täht omaette. Smoohces!