Tere,    täna ma jutustan sellise loo, elas kord... teate isegi. No tegelikult ei tahtnud ma mitte mutionust rääkida, vaid hoopis sellest, et mul oli vôimalus veeta üks nädal välis-eesti seenioride laagris. Oli see vast lahe üritus!    Üksikasjadesse laskumata pean ütlema, et sellist kampa ei ole ma  veel kohanud. Esiteks oli tegemist lihtsalt toredate inimestega. Kui Eestis on paljud seeniorid kuidagi abitud, Saksamaal jälle kuidagi lapsikud, siis need olid tasakaalukad, kenad, lôbusad ja tegusad. Eriti seda viimast. Kôik asjad tehti kaasa ja lisaks - sellepärast mind kirjutama sundiski -pakkusid kilode kaupa üllatusi. Nimelt toimus meil viimasel ôhtul "lôbus koosviibimine", kus pea kôik esitasid midagi, nii et kokku sai kahetunnise etteaste. Ette kanti muidugi muusikat, aga ka näidendeid ja muud.  Peale nö ametlikku osa läks pidu lahti ja viimased (ausalt, ma ei valeta nüüd) läksid magama kell pool kaheksa hommikul. Et siis pool üheksa muidugi üles tôusta.    Loo pealkirjastasin ma niimoodi sellepärast, et eks nendest tegijatest lôviosa olid ju naised. Mehi oli ka seltskonnas, aga nemad etlesid vähem. Ja ma tahtsin selle kôigega lihtsalt öelda seda, et jutud Eesti naise toimekusest vastavad tôesti tôele, nii et - nad elagu!