Ühel hommikul aknast välja vaadates nägin tänaval tõstukiga rohelist veoautot. Tõstuki korvis oli mees tööriistadega ja auto seisis laternaposti juures. Ei, mees ei vahetanud lambipirni. Kui ta oli valgusti juhtmed lahti ühendanud, sõitis auto ülejärgmise posti juurde ja mees tegi samad liigutused. Üle ühe posti peatudes sõitis auto tänava läbi ja siirdus siis järgmisele.    Õhtul oligi tänav nagu klaveri naeratus: mustad laternad  vaheldumisi valgetega. Masu aeg, mis teha, tuleb ka valguselt kokku hoida. Nüüd näitavad tänavalaternad kodutänaval puhast pimedust.    Juuresoleval pildil veidi värsket Pärnu pimedust. Paarikümnekraadises pakases, kuigi seda pole pildilt päris hästi aru saada.