"Kuidas saada selleks, kes ollakse?" põhiküsimuse ainuke käepärast olev lahendus seisneb iseendaks saamises läbi teise. Kui  metafüüsilises plaanis muutub lacanlik peegelfaas või enesepildi projitseerimine läbi teise - so iseenda ja ühtlasi ka Absoluudi [7] - puhtalt müstiliseks või religioosseks kogemuseks, siis igasugune filosoofiline analüüs jääb ainult jalgu ega oma lõppkokkuvõttes enam mingisugust tähendust. Saamis- ja paranemisprotsessi kulminatsioon seisneb teadagi Kierkegaardi hüppes ja jätkuvas hüppes olemises (pidevas iseendaks saamises, iseendaga vahekorda astumises).