Ralliraita - Markku Pölönen 2009    Teate ju küll, need 1980-date USA noortekomöödiaid? Nooruk, kena neiu. vanemad, sugulased ja otse loomulikult kurjamid. Lisaks veel autoga kihutamine ja jalutuskäigud kuuvalgel ööl. Kui seesugune süžee tuua nüüd hästi proosalisse Soome maakohta ning vürtsitada  teadagi Soome huumoriga, võib sellest isegi asja saada. Vähemalt sihukesed olid siis ootused.    Maakohas on vanahärra, kes peab mingit autoremonditöökoda ning kelle juures töötavad tüübid moodustavad rallitiimi. Tiimi sõidutab mingi ebamäärases vanuses ja ebamäärast marki sinine pann. Sama katuse alla on mahutanud ennast taksojuht ja sõiduõpetaja, töökoja omaniku naistuttava kohvik ning veel üht-teist. Too kolklik plekikoda on aga pinnuks silmas naabruses asuvale jõukale autoärikale, kelle vana  pensionärist isa kannab lumivalget kauboivormi ning keda saadavad kõiklas kaks tursket kiilakat.    Sellisesse külla satub linnas üleanntusi teinud poiss, et asuda oma onu, tolle taksojuhi ja sõiduõpetaja hoole alla. Õige pea illmnevad aga tema roolikeeramise oskused ning ta pannakse team Susa ükköskuljetajaks. Järgnevad kihlveod, sabotaažid, ralli ja kõik muu juurdekuuluv. Sellega on siis ammendatud see tavalise süšee osa.    Väärtuslikuks teeb loo aga osaliselt ühe peaosalise, Heikki  Silvennoise, sulest pärinev stsenaarium ning hästi valitud karakterid. Iga roll on omal kohal ning igal osalisel on mingi tõsine kiiks. Meeldejäävalt esinevad Peter Franzén tavotiööbikuna ning Tom Petäjä tema juhmivõitu kolleegi osas. Omast klassist on muidugi Silvennoinen ise, kes esitab tema puhul juba peaaegu et klišeena tunduvat tavalist inimest. Ja Sakari Kuosmanen mary-poppins-tüüpi autoparandajana: "Runki Pettersson is my name and rally is my game".