Tanin no kao (1966)    Viimasel ajal on filmihuvi mind tagasi jaapani new wave  kino juurde toonud ja nüüd tasun vana võla. Hiroshi Teshigahara koostöös Kôbô Abega valminud kolmas linateos 'The face of another' (varasemad kirjutised: 'Pitfall' ja 'Woman in the dunes'). Ehkki antud teos jäi ilma "Woman in the dunes'i" rahvusvahelisest populaarsusest, oli tegemist kodumaal väga eduka filmiga, mille osatäitjate seas leidub ka palju oma aja teada-tuntud näitlejaid.      Filmile on stsenaarium kirjutatud Kôbô Abe samanimelise raamatu põhjal, mis räägib tööõnnetuse tagajärjel  raskesti oma nägu armistanud ja nüüd sidemete taga elavast mehest, kes tunneb et ta on kaotamas sellepärast oma isikut. Raamat koosneb mehe päevikulaadsetest ülestähendustest, mis on põhiliselt mõeldud ta naisele. Raamatus leidub palju uitavaid ja ebaselgeid mõtteid identiteedist ning kujutab mehe päevast päeva elu, kuidas ta loob omale maski ja uut isikut, et nii oma naine ära võrgutada.      Film on raamatust aga küllaltki erinev ning toob vaatajatele võrdluses palju selgema, filosoofilisema ja ka õudsema pildi. Sidemeis otsib mees abi psühhiaatrilt, kes on ka spetsialiseerunud elutruude proteeside valmistamises. Arst pakub talle võimalust maski loomiseks, milles on  ka arstil endal suur isiklik huvi, nähes läbi selle potentsiaalset tulevikku, kus maskid vabastavad inimesed moraalidest, ühiskonnast ning teevad nad teineteise jaoks täiuslikeks võõrasteks. Protsessis saada omale teise nägu, antakse mehele ka idee kasutada seda selleks, et oma naine võrgutada, aga mask annab mehele ka suurema võimaluse enesepettuseks ja veelgi maailmast võõrandumiseks.      Teosega jookseb vahepeal kõrvuti üks fiktiivne film, mida mees oli kinos näinud ning mis teda väga mõjutas. Lugu räägib noorest naisest, kes sõjajärgses jaapanis on kiirgustõve pärast saanud näole kohutava armi. See on ta ühiskonda sisenemise eelarvamuste pärast peaaegu võimatuks teinud  ning nii ta elab eraldatuses, käies kord nädalas sõjaveteranide varjupaigas pesu pesemas. Neiu lootus on, et kui peaks veel kord sõda algama, siis ei ole ta armis nägu muu elu kõrval niivõrd hoomatav. Pääsemine kohutava mineviku küüsist aga jääb võimatuks ja lugu saab kurva lõpu.      Samuti on teos mõjutatud klassikalistest  õuduslugudest ja nende tegelastest, nagu Frankenstein, Dr. Jekyll ja mr. Hyde ning Nähtamatu mees. Eriti filosoofilises mõõtmes on märkatavad küsimused isiku duaalsusest ja muutuvast identiteedist. Peategelane jääb aina pimedamaks maski võimalustest ning ta ongi muutumas vaikselt ka sisemiselt koletiseks. Välimuselt oli see üks õnnetus, aga uue näo taha peites on ta kaotamas oma varasemat identiteeti ja suhet naisega. Realisatsioon, et on asju, mida näeb läbi ette manatavate maskide, jätabki mehe lõpus üksi. Teise  nägu filmi lõpuks aga siiski saavutatakse, ehkki see on õõnes lohutus.      Teshigahara vaadatud filmidest on see mu kindel lemmik. Küllaltki ulmelisse süžeesse on lisatud parajal hulgal fantaasiat ja õudust, et tekitada väga mõjus psühholoogiline ja kunstiline linateos. Kuigi liiga filosoofiline kohati ja küsib palju rohkem küsimusi  kui suudab vastata, on tegemist haruldase teosega, mida vaataks korduvalt.    Hinnang: 9/10    Posted by: Sander