huvitav. vabaduse idud võivad küll seal olla. küsimus "kui ma näen ennast kõrvalt, siis kes see on, kes näeb mind kõrvalt" tekitab  minus pildi efektist kui näiteks kaamera on suunatud peeglisse või kaamera filmib ekraani, mida ta filmib, mida ta filmib, mida ta filmib... ad infinitum. ehk siis "kui ma näen ennast kõrvalt" ja vaatan paremale, "siis kes see on, kes näeb mind kõrvalt" ja vaatan vasakule ja too vasakul teeb täpselt sedasama. Olgu, see kaldus ilmselt teemast väga kõrvale. kõigest mingi kummaline pilt, mis ajusoppi kerkis. kuid ka siin on oma tõde. kui ma juba nii radikaalselt siin mõtetega mängima hakkasin, siis miks mitte julgelt väita, et lõpmatus on ring (jätkates seda ringi teemat). ning paradoksaalsel kombel on selle ringi suurim ja väikseim osa just nimelt see mina, mis kursiivis nii leierdatuna tundub, et lausa kahju hakkab. "mina" teemat olen ma algelisel tasandil ka oma blogis arutanud (29. detsembri postitus aastal 2007, kahjuks ma pole sellele pealkirja pannud, seega ei saa ka täpset linki anda). Ning kui see "mina" seal ringis kuhugi liigub on lõpmatus otse tema selja taga. ta ei saa lõpmatust kunagi kätte, see on alati sama "kaugel", kuid samas nii tema "sees". see on nüüd väga kujundlikult öeldud. See on kõik pelgalt oletus ja vaimu vili. ma ei taha midagi maha laita ega ka kiita. vabandust, et ma jälle nii uduseks läksin :) (ja tõesti on väga võimalik, et me samu asju mõtleme. tegelikult võib öelda, et see arutlus siin on väga hea viis arendada oma väljendusoskusi :D, kui nüüd asja natuke huumoriga võtta...)