Muide sealsamas peatuskohas õnnestus meil üle elada ka kõige korralikum troopiline torm, mida meie silmad veel näinud olid  ning sellist mürtsu ja körtsu meie armastatud isamaal juba kogeda ei saa. Müristas nii kõvasti, et lõi kõrvad huugama justkui oleks mõned tunnikesed rokkkontserdil kõlarite kõrval passinud ning kallas kui oavarrest oleks siinkohal kerge understatement. Aga sama kiiresti kui torm kohale saabus oli ta ka läinud ning ei läinud kaua enne kui päike taas taevakaarel säras ning meie niigi punakaid turjapealseid paitas.