Paljudel juhtudel võib häiritud uni olla mõne muu psüühika- või somaatilise häire sümptomiks. Isegi kui spetsiifiline unehäire ilmneb kliiniliselt iseseisval kujul, võivad selle tekkimist soodustada arvukad psüühilised ja/või somaatilised faktorid. Kas konkreetse patsiendi unehäire on iseseisev seisund või lihtsalt mõne muu häire (klassifitseeritud mujal RHK-10 V-s või mõnes teises peatükis) sümptom, võiks määrata kliiniliste avalduste ja kulu ning ravi kaalutluste ja prioriteetide alusel antud momendil. Igal juhul, kui unehäire on patsiendil üheks domineerivaks kaebuseks, peaks seda diagnoosima eraldi. Üldiselt tuleks diagnoosimisel eelistada spetsiifilise unehäire eraldi toomist teiste oluliste diagnooside loetelus, selleks et kirjeldada haigusjuhu psühhopatoloogiat ja/või patofüsioloogiat adekvaatsemalt.