IV IASON  Iason oli Iolkose kuninga AISONi poeg. Aisoni poolvend PELIAS kukutas ta võimult, mistõttu tal tuli kodust põgeneda. Õnneks jõudis ta oma väikese  poja Iasoni kindlasse kohta toimetada. Ta usaldas poja kentaur Cheironi hoole alla. (Sama kentaur oli ka ka Achilleuse õpetaja. Kentaure peeti headeks pedagoogideks.)      Thorvaldsen. Iason. Marmor. Thorvaldseni muuseum. Kopenhagen.    Iasonist kasvas tugeva kehaehitusega, laia silmaringiga ilus noormees. Täisealiseks saades otsustas ta lelle ette ilmuda ja nõuda oma õigust  troonile. Karta polnud tal midagi, sest tema vastu ei saanud isegi kümme tavalist jõumeest.    Peliasele oli ennustatud, et tal tuleb karta ühe sandaaliga meest. Ja juhtuski, et kui Iason oli Iolkosesse teel, kohtas ta jõe ääres üht vana naist. See polnud keegi muu kui Hera ise, kes soovis noormehe iseloomu proovile panna. Vana inimene tahtis üle jõe minna ja otsemaid võttis Iason ta sülle ja viis teisele kaldale. Aga üks sandaal tuli tal vees jalast ära ja ta ei leidnud seda enam üles. Nii tuligi  tal oma lelle juurde ühe sandaaliga ilmuda. Pelias taipas kohe, mis oht teda varitseb. Ta teeskles, nagu nõustuks ta vabatahtlikult troonist loobuma, kuid ta andvat võimu inimesele, kes toob Kreekasse tagasi KULDVILLAKu.    Kuldvillak oli kuldjäära nahk, mida hoidis enda valduses Kolchise kuningas AIETES. Kolchis (tänapäeva Kolhida) asus Musta mere idakaldal praeguses Gruusias. Kuldjäära algne omanik oli Teeba kuninganna Nephele. Temaga juhtus aga nii, et mees hülgas ta, ja et päästa oma kaht  last Hellet ja Phrixost kurja võõrasema käest, palus ta abi Hermeselt, kes saatis talle kuldjäära. Naine pani lapsed jäära selga ja saatis nad maapakku Kolchisesse. Kui aga jäär Dardanellide väina ületas, kukkus Helle vette ja uppus. Siit ka väina kreekakeelne nimi Hellespontos (tõlkes ´Helle meri´).    Phrixos jõudis õnnelikult Kolchisesse ja abiellus sealse kuninga tütrega. Jäära ohverdas noormees Zeusile ja riputas naha - kuldvillaku sealsesse pühasse hiide, mida valvas hirmus lohe.    Kuldvillaku kättesaamist peeti Iasoni nooruspäevil teostamatuks ettevõtmiseks. Iason sai suurepäraselt aru, et nii raske ülesandega ei ole võimalik üksinda toime tulla. Esmalt palkas ta osavad laevameistrid, kes tarkusejumalanna Athena juhendamisel asusid laeva meisterdama. Laevale pandi nimeks "ARGO" (tõlkes "kiire"), kust ka tulevaste meeskonnaliikmete "argonautide" nimetus.    Iason lähetas kullerid igasse Kreekamaa linna, et kutsuda teisigi vapraid heeroseid ohtlikule teekonnale kaasa. Peagi  oli meeskond koos. Kaasa tulid Dioskuurid (Ilusa Helena kaksikvennad Kastor ja Polydeukes), Theseus, kuulus laulja Orpheus, Achilleuse isa Peleus jt.    Teel Kolchisesse juhtus argonautidega mitmeid seiklusi, mis aga kunstnikke suurt köitnud pole. Küll aga on kunstnikke paelunud argonautide viibimine Kolchises ja sellele järgnenud sündmused.  Kui Kolchise kuningas Iasonilt kuulis, mis kreeka sangareid tema poole tõi, teeskles ta, et nõustub kuldvillakut neile loovutama, kuid ühel tingimusel -  Iason peab taltsutama kaks ninasõõrmeist tuld purskavat härga, need adra ette rakendama ja üles kündma põllu, kuhu tuli külvata draakoni hambaid.    Juhtus aga nii, et Kolchise kuninga tütar MEDEIA, kes tundis oivaliselt võlukunsti, armus Iasonisse. Tema õpetaski heerosele, kuidas härgadega toimida. Kui Iason vastküntud põllule draakoni hambaid külvama hakkas, kasvasid neist otsemaid sõdalased. Aga Medeia soovitusel viskas Iason nende keskele kive ja sõjamehed hakkasid omavahel taplema. Peagi  lebasid nad kõik surnult põllul maas.    Armastusest Iasoni vastu aitas Medeia sangaril uinutada villakut valvava lohe. Pärast villaku röövimist põgenes Medeia koos Iasoni ja argonautidega, sest heeros oli vastutasuks hindamatu abi eest lubanud neiuga abielluda.      Medeia päästams Iasonit lohe käest. Taamal ripub kuldvillak. Punasefiguuriline vaasimaal.    Jõudnud  Iolkosesse, toimetas Iason kuldvillaku oma lelle kätte, aga too ei tahtnud võimu Iasonile üleandmisest kuuldagi. Vahepeal oli Medeia oma võlukunsti abil nooreks teinud Iasoni isa, kes kuulnud poja saabumisest, julges maapaost Iolkosesse ilmuda. Medeia keetis teatud taimedest suure katlatäie imerohtu ja vannitas oma äia selles katlas. Kui valitseja tütred oma lelle nii noorena nägid, tulid nad Medeialt uurima, kuidas oma isa samuti nooreks muuta. Medeia veenis neid, et Peliase noorendamiseks tuleb ta tükkideks  raiuda ja katlas ära keeta. Tütred tegidki nii ja surmasid oma isa. Nii saigi Iasonist õigusjärgne Iolkose valitseja ja Medeiast tema tark ja hoolitsev abikaasa. Neil sündisid kaks last, keda nad mõlemad jumaldasid.    Möödus kümme õnnelikku aastat. Kord oli Iasonil vaja Teebas ära käia. Seal armus ta kuningatütar GLAUKEsse. Ta lubas neiule, et jätab Medeia maha ja abiellub temaga.    Kui ta koju tagasi jõudis, märkas Medeia kohe, et mehe tunded pole endised. Naise pärimise peale ei  mõelnudki Iason abikaasa eest oma kavatsusi varjata. Meeleheitele viidud Media, kes oli hüljanud Iasoni nimel kõik, tappis oma kaks last ja põgenes vankriga, mille ees oli lohe, Ateenasse maapakku.      Delacroix. Raevunud Medeia. Louvre, Pariis.    Kuid ka Iason polnud õnnelik. Tema uus väljavalitu sai just enne pulmi tundmatult isikult pulmakingi - imekauni rüü ja diadeemi. Kui neiu  diadeemi pähe pani ja rüü üle õlgade tõmbas, lahvatas see suurte leekidega põlema. Isa tõttas neiut rüüst vabastama, kuid põles ära koos temaga.    Iasoni edasisest saatusest on mitu versiooni. Üks neist on selline.  Süümepiinu tundes läks Iason oma laeva üle vaatama. Ta jalutas kaua laevatekil, siis lähenes laevaninale, seisis tükk aega ja... kukkus vette. Kas see oli enesetapp või õnnetus, seda ei tea keegi.    Iason ja Medeia on sagedased tegelased vanakreeka vaasi- ja  seinamaalingutel (Pompeji seinamaalid). Uuema aja kunstnikest saab Louvre'is näha suure prantsuse romantiku Eugčne Delacroix' (1798-1863) väga õnnestunud õlimaali "Raevunud Medeia". Kui te aga juhtude Kopenhaagenisse, siis käige ära taani klassitsistliku skulptori Bertel Thorvaldseni (1768-1822) muuseumis, kus võib näha väga ilusat Iasoni marmorskulptuuri. Täispikkuses heeros seisab uhkes poosis, kuldvillak üle ühe käsivarre, teises käes hoiab ta mõõka. Kuju loomisel on skulptor lähtunud antiikaegsest iluideaalist. Kindlasti olid talle eeskujuks kas Pheidias, Myron, Lysippos või Praxiteles.