Järgmisel hommikul kihutasime mööda kiirteid ikka edasi ja edasi põhja, Glasgow poole. Järsku tundus,  et järelkäru käitub imelikult. Selgus, et selle kumm oli purunenud ja koos veljega ära põlenud ning ka assi ots oli kulunud. Hetke seisime nõutuna tee ääres. Siis aga haakisime käru lahti, jätsime mõned inimesed valvama ja läksime ülejäänuga abi otsima. Pärast mõningast keerutamist leidsime päris lähedalt remonditöökoja. Kuna aga hommik oli alles noor, siis ei olnud seal näha ühtki hingelist. Lähedalasuvast majast ajasin pereproua üles (millega too ilmselt mitte eriti rahul ei olnud) ja see seletas pikalt  ja laialt meile Shotimaa inglise keeles midagi. See shoti-inglise keel oli aga nii kõver, et esialgu ei saanud minu ameerika-inglise keelega harjunud kõrvad isegi mitte lihtsamatest sidesõnadest aru. Lasksin tal kuus korda seletada, enne kui aru sain, et mehed tulevad kell kaheksa ja et siinmail algab tööpäev täpselt. Ja mehed ei võtnud meid jutule tõesti enne kui täpselt kell kaheksa. Toodi tee äärest käru kohale ja hakati arutama, mida edasi teha. Lõpuks otustati rahvas bussiga Glagow lähistele kämpingusse  viia, siis tagasi tulla, rattad bussi panna ja järele tuua ning lõpuks käru korda teha.