Üks asi mulle kohe kuidagi ei passi on äike, üks kõik millisel kujul või valguses see ka ei esineks. Viimastel päevadel on Göteborgis kuidagi sagedaseks saanud äikesevihmad, mis millegi pärast on alati just õhtul või öösel. Jube kõhedaks võtab, kui näed kolme meetri  laiusest aknast, kuidas taevas mitmes suunas valgeks käriseb ja selle järgneb kõrvulukustav paukumine. Hakkan aru saama, mida Teele tundis, kui Belgias "meeliülendav" valgusemäng aknast sisse vahtis.