Ah, tekkis selline Don Quijote tunne.  Ei, ma pole vihane , aga nüüd ma lihtsalt loobun, sest tajun juba natuke aega, et see suur sisemine (tahtmatu?) julmus, mida ei hoolita isegi põhjendada on liig. Uskumatu negatiivsuse, alavääristamise ja südametuse voog viis mul lõpuks jalad alt.    Võibolla on tegemist hea inimesega, kes  on rumalusest, teadmatusest või harimatusest nii jõhker, aga mina olen igatahes mitu korda kuidagi isiklikult haiget saanud. Siiani olen ikka ja jälle uudishimust, soovist mõista muudkui uuesti küsinudküsinudküsinud...  Tead seda ütlemist: leiva asemel kivi? Mulle anti see kivi vastuste asemel. Jäi tunne, et ei antud, vaid visati.