Eks arvamusi on  sama palju kui inimesi, aga mina olen üldiselt seda meelt, et nõu võiks anda siis, kui ma seda küsin. Ja mitte ainult lastesse puutuvalt.    Mulle meeldib kuulata küll, kui keegi räägib, mis ta on teinud ja kuidas asi on toiminud - huvitav ju, kuidas teised inimesed elavad! - aga vot hetkel, kui jutt läheb "minul toimis nii" pealt "sa pead tegema nii!" peale, lülitun mina välja. On nõks vahet, kas jutt käib sellest, et "minu elu paranes hetkel, kui ma tegin x" või sellest, et "kõigi inimeste elu  paraneb hetkel, kui nad teevad x". Inimesed on erinevad. Arvamused on erinevad. Ja lapsed, nagu mulle hakkab tunduma, on kohe iseäranis erinevad.    Nii et ma kuulan hea meelega, mida teised teevad ja kuidas neil läheb. Kui tahan väärt nõu, siis küsin. Aga niisama õpetamist, kuidas mina oma elu peaksin elama, mulle kuulata ei meeldi.    Selle noodi peale ma lähen nüüd raamatukokku -   - ja võtan sealt ühe raamatu, kust ma väärt nõu  tahan.