Niipalju kui ma mäletan, pole mulle sünnipäevad kunagi eriliselt meeldinud. Kuidagi on ikka nii juhtunud, et olen sel ajal mingil põhjusel üdini õnnetu: on siis ajastus halb või tuleb keeruliste suhete sasipuntra tõttu viisakat nägu teha. Küllap on "süüdi" ka suhtumine lõikumisse- hakkimisse- küpsetamisse- keetmisesse. Mõnel inimesel tuleb see mängleval kergusel välja, mind aga ajab juba üksi sellele mõtlemine kupla. Mulle ei tule meelde, et kordagi poleks olnud hirmu: nüüd jääb toidust puudu… ja järgmisel päeval külmikusse mittemahtunud kraami laiali jaganud või hapuksläinud salateid prügikasti tühjendanud.