TRUM: Ma käisin eile ööklubis.    HAGN: Kuidas oli?    TRUM: Ma ei uskunud seda, mis seal toimus. Ööklubis puudub inimestel tõetunne.    HAGN: Mis see tähendab?    TRUM: Meestel olid mütsid peas ja nad olid tõsiselt oma karakterist sisse võetud, naised käisid kahekesi või kambas ringi ja rääkisid üle muusika oma armsaid inimesi taga.    HAGN: Ööklubid on mõeldud tantsimiseks.    TRUM: Seal olid mustanahalised. Mu üks sõber hakkas tantsima niimoodi hüpates ja siis tuli kaks musta meest ja  lükkasid ta eemale ja tahtsid, et inimesed naudiksid seda kuidas nemad kargavad.    HAGN: Kas nad siis nautisid?    TRUM: Kes?    HAGN: Kas inimesed nautisid seda kuidas mustad mehed kargasid?    TRUM: Kedagi ei huvitanud see, igaüks üritas ise särada.    HAGN: Kas sina ka tantsisid?    TRUM: Ei kordagi.    HAGN: Miks?    TRUM: Ma lihtsalt ei suutnud seda kõike uskuda. See oli halb asjaarmastajate etendus.    HAGN: Aga  oli sul lõbus?    TRUM: Mul oli naljakas. Ma ei lähe sinna vist kunagi enam, aga eile õhtul sain oma aja viidetud. Uskumatult tore on siukestes kohtades seista nurgas ja jälgida inimesi ja mõelda hoopis mingeid oma asju.    HAGN: Sa oled veidrik.    TRUM: Ma võtan seda kui komplimenti, mu südames pole praegu solvanguteks ruumi.    HAGN: Mida sa üldse tahad? Millal sa saad jälle normaalseks? Millal sa lõpetad ära sõpradele välja tegemise? Millal sa saad jälle meheks,  kes ütleb nii nagu asjad on? Ma ei jõua enam mingit hellikut taluda.    TRUM: Ma tahan jagada tõetunnet. Seda mida ööklubides pole.    HAGN: Aga kus seda tõetunnet siis üldse leidub?    TRUM: Väikestes asjades, naeratustes, soojuses, naljas, päikeses ja õnnelikes päevades. Ka kurbuses ja nutus. Tõetunnet on kõiges, mis on päris päriselt.    HAGN: Sa oled igav romantik, üks suur lillu-läälu, sa peaksid rohkem tegutsema.    TRUM: Lase mul vahel seista, mul on  seda väga vaja.    HAGN: Sa teed seistes iseendale haiget. Sa ei oska elada. Me ei jõua sind kogu aeg õpetada, meil on ka oma elu, me ei jõua tegeleda sinu probleemidega...    TRUM: Te ei peagi.    HAGN: Aga sa ju paned. Sa oled osav manipulaator. Kui sa oled õnnetu, siis inimesed ei oska sust mööda vaadata. Sa mõjud õõvastavalt ja lihtsalt käsed endale kaasa tunda.    TRUM: Kas ma olen maailma negatiivne energiajunn?    HAGN: Tavaliselt sa särad, sa särad  üle inimeste ja argielude. Aga praegu oled küll ilge toss.    TRUM: Kas ma olen mõnikord ka tavaline?    HAGN: Ma pole seda küll täheldanud.    TRUM: Ja sa veel nimetasid mind igavaks inimeseks.    HAGN: Meil on sinu suhtes lihtsalt suured ootused.    TRUM: Miks? Ma pole kohustatud.    HAGN: Sa pead edasi elama, sest muidu sureme meie ära.    TRUM: Ära ütle mulle selliseid asju. Te ei pea siin maailmas üldse elama. Te võite elada kuskil  kaugel saarel, kus te ei tea minust mitte midagi. Või võin mina elada kuskil Aasia suurlinnas, kus minusse suhtutakse põlgusega ja keegi ei soovi mulle head, sest selline on elu ja julmus on tegelikult rõõm.    HAGN: Sa lihtsalt pead jonnima. Sa saad aru küll, et Inimene keda teised inimesed sulle tagasi peegeldavad on arusaaja, aga sa lihtsalt pead ikka veel siis ka tähelepanu tõmbama. Saa ükskord aru, et sa oled lihtne inimene, kes on iga hetk tema ise ja sa ei oska teist maski pähe tõmmata.    TRUM: Ma olengi igav ja mis siis?    HAGN: Sa lihtsalt pead ka vesteldes emotsioneerima. Kas sul pole tunne, et kui me sinuga kahekesi räägime, et see siis nagu kõlaks hoopis nagu ühe inimese eneseanalüüs.    TRUM: Mul pole mingit tunnet, mul on praegu emotsioonitud mõtted.    HAGN: Aja veel hambad ka risti ja hakka jalgadega vastu maad taguma.    TRUM: Ma tahaksin teie peale peeretada ja siis piinlikusest püksi teha. Mine osta mulle üks kohuke, ise valid  milline, aga ma ei kavatsegi seda lõpuni süüa, sest see on väkk.    HAGN: Sulle ei meeldi miski. Sulle ei meeldi ükski näidend, teiste inimeste kirjutatud teksti sa ei austa ja enda kirjutatut põlgad, harva viitsid sa mõne raamatu lõpuni lugeda, teatris niheled nagu närvihaige, kinos sa ei käi ja võõra inimese üle kaldud otsustama tema esimese kolme lause järgi. Sa oled suhtumisega, et enamus inimesi ei vääri sind, sa oled üleolev ja ebaausalt pühendad hellust ainult mõnedele.    TRUM: Mulle  meeldib kirjutada emaile.    HAGN: Sa jälestad kui sul pole peakaustas ühtegi uut kirja.    TRUM: Sulle on mind väga vaja.    HAGN: Kas mul on valida?