Seaduseparagrahve võib lugeda tahvli tagaküljelt. Ajahammas on enam- vähem puutumata jätnud vaid viis teksti. Esimene räägib "veeproovist", mida nõiduses süüdistatud pidid läbi tegema, teises kõneldakse ärakaranud orja tagasitoomisest. Mõlemad seadused iseloomustavad ilmekalt tollast Sumeri  ühiskonda. Nõidumine oli nõnda laialt levinud, et valitseja pidi seda kuriteoks lugema. Karistada tuli neidki, kes omakasu ehk kättemaksu ajel jõukaid naabreid või siis vaenlasi asja eest, teist taga nõidadeks tembeldasid. Kuulus ju hukatu vara iidse kombe järgi pealekaebajale. Aga ajalugu näitab, et suurt kasu neist abinõudest polnud: tervelt kolm sajandit hiljem andis Hammurabi sama seaduse uuesti välja. Ka seisis Ur- Nammu kindlalt orjapidajate poolel, ta lubas rahalist tasu neile, kes põgenenud orja  peremehele tagasi toovad.