On õhtu  õhtuses vihmas  sahiseb rohi nii  armsalt  kõht on tühi  koerad on söötmata  ma ei tea mis neist saab  mul pole neile midagi anda  On nälg  ja ilus õhtu  sahisevas tuules    Peale ülalmainitu lugemist teadsin kohe, et SEE mulle meeldib. Mis aga Kasemaa rõhutatult mittemidagiütlevas luules õigupoolest on, et see samal ajal kulmu kortsu ja suunurgad ülespoole kisub? Mingi naturalistlik veidrus, must huumor, kirg kõige koleda vastu, iroonia, loomalik loomulikkus, kaugelearenenud pohhuism ja  kõige selle kõrval mingi kogus imelikku ilu, mis ometi on nii tõeline!    Seda küll, et päris kõik luuletused pole nii head kui teised. Lehekülgede kaupa puändita surmajuttu sirvisin üsna tundetult edasi, aga tõeliselt häid asju lugesin see-eest mitu korda.    Usun, et maakolkaline päritolu on Kasemaa luule mõistmisel lisaväärtus. Õhtuti kõrtes sahisev tuul, heinamaal luusivad rebased, loomakorjused, heinas lesimise  feeling , väljasurnud asulad,  mõisavaremed ja palju muud seostusid vähemalt minul kohe oma kolkaga. Põnevat lugemist pakub ka Kasemaa blogi andruskasemaa.blogspot.com, kus ilmub luulet, fotosid ja kodulugu. Viimase puhul pole ma päris täpselt aru saanud, kas see on dokumentaal, fiktsioon või mõlemad...    Hasso Krull A. Kasemaast ja T.Tasujast  www.vikerkaar.ee/?page=Arhiiv&a_act=article&a_number=4980