Käisin juba ammu neid piilumas. Olid ikka veel väikesed ja rohelisevõitu. Kuni saabuski see kauaoodatud hetk mil pehmuse prooviks pigistatud ploom pihku jäi. Mis siis muud. Mis peos sees suus. Nüüdseks on ploomikõhutäisi saanud juba üsna mitu. Vitamiinirikas ja .. seedimine käib ka palju libedamalt läbi. Ükspäev kui jälle ploomioksa küljes rippudes ploome suhu toppisin ja nende mahlast sisu lutsides kive välja sülitasin, jäin pilvi vahtima. Mälusin aga ploome ja vahtisin pilvi. Kuidagi tuttav oli see  asi. Ei, mitte pilved, need on alati uued. Ka mitte ploomid, kuigi jah nende maitse oli ju üdini tuttav. Aga just see kuidas ma seal seisin, ploome sõin, pilvi vahtisin ja mitte midagi ei mõelnud.