Piiskop Hermann I on ajalukku läinud kui Haapsalu linn asutaja. 1279. a. on ta välja andnud Haapsalu linna asutamisüriku, mille tekst tõlgituna on järgmine:    Püha ja jagamatu kolmainsuse nimel. Aamen. Hermann, jumala armust Saaremaa kiriku piiskop tervitab kõiki Kristusele ustavaid neitsi kuulsusrikkas pojas. Me ihaldame, et kõigil, kes käesolevat kirja näevad, oleks teada, et meie, olles asutanud peakiriku Haapsalus ning varustanud meie kanoonikud vajalike eluhoonetega ning sissetulekutega, määrasime ühe paiga linna rajamiseks, kuhu kõik kokku voolaksid ning sinna taanduksid, kes koos meiega tahaksid valida seal elupaiga, ja, kui hädavajadus seda nõuaks, kaitsta kirikut oma võimalustekohase toetusega. Me teeme neid ka meiega ja meie kanoonikutega ühisvalduste osaliseks loomusekohtades, metsades, aasadel ja karjamaadel, kes neil, mis on meie poolt antud, või mis on meie raha eest hangitud, või mis on meie palvel vastristitute, meie naabrite poolt loovutatud karjamaade ja metsade ühisvaldusesse, keelates kõige kõvemini, et keegi keelatutest ei söandaks ilma kõigi nimetatute nõusolekuta midagi eraldi kasutusele võtta, vaid et kõik oleks ühine ning et igaüks ülalnimetatutest, nagu juba öeldud, kasutaks oma vajadusteks. Käesoleva jõul lubame ka esialgselt, et nad oma arutatavatest ja otsustatavatest kohtuasjades järgiksid ja peaksid riia õigust. Foogti aga ehk kohtuniku valivad nimetatud raehärrad üksmeelse valimisega, kelle, kui need on vajalikul viisil ametisse seatud, kinnitab piiskop, aga kinnitatuna ei saa teda ülalnimetatute poolt ilma juba otsuse langetanud piiskopi nõusolekuta tagandada. Sellest, kui keegi arvab endale ülekohut olevat, kannab ta oma asja esmalt raehärrade ette kaebusena, kui neilt õiglust ei saavutata, võib ta, kui tahab, piiskopile apelleerida, kes, asjaga tutvunud, mõistab ta õigeks või süüdi, ja mis kohtumõistmisest sisse tuleb, jagatakse võrdselt piiskopi ja ülalnimetatute vahel. Rahalöömise aga ning selle juurde kuuluva jätab piiskop endale üksi. Et niisiis ülaltoodu jääks kehtivaks ja kindlaks, lasksime käesoleva kirja kinnitada meie ja meie kapiitli pitseriga. Antud Haapsalus armu aastal tuhat kakssada seitsekümmend üheksa. [Tõlk. E. Tarvel]    Haapsalu linna rajamise eelduseks oli eelkõige piiskopiresidentsi rajamine. Piiskop Hermanni poolt linna väljakuulutamine oli kindlasti tingitud ka kanoonilisest nõudmisest, mille kohaselt piiskopi  residents ei tohtinud asuda maal.  Tõenäoliselt said esimesteks linnakodanikeks linnuseehitajad. Linnuse rajamise juures oli vaja arvukalt müüri- ja mullatöölisi, lisaks paemurdjaid, kandjaid, voorimehi, lubjapõletajaid, puuseppi, seppi, rätsepaid, kingseppi ja muid meistreid, kes olme eest hoolitsesid. Lisaks oli käsitööliste ja toomkapiitli teenindamiseks vaja paarkümmend inimest, peale selle veel hooaegset abitööjõudu. Nii võis juba linnuse ehitustööde ajal paarkümmend meistrimeest taotleda krunti maja  ehitamiseks ja majapidamise rajamiseks.  Haapsalu linna vanim asustustuumik - turuplats koos vanema tänavavõrguga - asus poolsaare esileulatuval seljandikul. Seljandik hõlmas ka piiskopilinnuse suure kastelli territooriumi, asudes poolsaare kaelal ja olles linnale kaitseks maapoolsest küljest. Vastu seljandiku idakülge (praeguse Krahviaia territoorium) ulatus madal vesine ala, mis oli linnale veetõkkeks maapoolsest küljest. Linnuse asend poolsaare maapoolse külje vastas, määras ära linna territooriumi  asendi - linn jäi linnuse ja mere haardesse, lubades linna territooriumi edasist laienemist vaid lääne suunas.