Aksli alapealkiri on "Diplomaadi naisena Euroopa vaeseimas riigis" ja see see peapuudus ongi. Ma küll konkreetselt ei tea, aga niipalju kui ma ise olen OSCE diplomaate olen näinud, siis nad liiguvad oma sihtkohariigis kahe turvamehe saatel ja suures valges džiibis. Autor on siinkohal mainimata jätnud, kuidas neil asjad korraldatud on, kuid ilmselge fakt on see, et kui sa elad high society's, siis ega sa sinna sügavale hinge ikka ei satu küll. Isegi siis, kui vaeseid kunstnikke tänavalt nimepidi tead ja üritad turske euroraha toel noortele emadele abiks olla. Noblesse oblige ja sätib distantsi samal ajal parajalt mugavaks.