Aga olgem teadlaste vastu ausad: nad siiski mõtlesid ja katsetasid edasi. Nimelt, olgugi et pole varem näidatud, et inimesed võivad tõepoolest oma enda trajektoorile ringe sisse teha, on üldarusaam  selle fenomeni olemasolu kohta viinud selleni, et välja on pakutud mitmeid selgitusi fenomeni tekkemehhanismide kohta. Näiteks on välja pakutud, et enamikul inimestel (ja ka loomadel) on lihtsalt komme pöörata rohkem ühele poole. Sellise "hoiaku" selgituseks on omakorda välja pakutud küllaltki keeruline aju dopamini-süsteemi põhine mehhanism. Alternatiivselitus ütleb, et inimesed ja loomad teevad oma trajektoorile ringe sisse biomehhaanilistel põhjustel: nimelt olevat üks jalg pikem või tugevam kui teine jalg, mis viikski pikalt kõndimisel selleni, et inimene kaldub ühele poole ringi tegema … Ideed kõlavad ehk kummaliselt, aga teaduse eeliseks on see, et heal juhul saab neid kummalisi ideid ka testida. Autorid võtsid asja käsile: kui inimestel peaks olema kas hoiak ühele või teisele poole kõndida või kui ringiratast käimine peaks tulenema erinevustest alajäsemetes, siis peaksid sellised mehhanismid oma mõju kõige tugevamalt avaldama situatsioonis, kus visuaalne informatsioon suuna kohta täielikult puudub.