Neuroos tähendab, et inimene on see, kes ta ei ole, selleks et saada seda, mida pole olemas. Kui armastus oleks olemas, siis oleks laps see, kes ta on, sest see ju armastus on - lasta igaühel olla see, kes ta on. Nõnda siis pole vaja, et juhtuks midagi metsikult traumaatilist, selleks et  tekitada neuroosi. Neuroos võib tekkida sellest, kui sundida last kasutama igas lauses sõnu "palun" ja "tänan", selleks et vanemad võiksid näidata, kui peenekombelised nad on. Neuroos võib tekkida ka sellest, kui ei lubata lapsel kaevelda või nutta, siis kui ta on õnnetu.Vanemad võivad kohale tormata ja nuuksumisele lõpu teha ning seda omaenada ängistuse tõttu. Nad võivad mitte lubada vihastamist - "korralikud tüdrukud ei ole pahuras tujus; korralikud poisid ei räägi vastu" - selleks, et tõestada kui  austusväärsed nad on; neuroos võib tekkida ka sellest kui pannakse laps esinema, näiteks kui palutakse tal mõnel peol luuletusi lugeda või abstraktseid probleeme lahendada. Ükskõik millises vormis see ka poleks, laps saab üsna varsti aru, mida temalt nõutakse. Esine, või muidu. Ole selline, nagu nad tahavad, või muidu - muidu pole armastust, või seda, mida armastuseks peetakse: heakskiitu, naeratust, silmapilgutamist. Lõpuks hakkab lapse elus domineerima näitlemine ning tema elu möödub oma vanemate nõudmisi teenivaid  rituaale esitades ja pateetilisi fraase lausudes.