Parim aeg päevi lubatud sissekannet kirjutada on ikka õhtul  peale tööd, olles diivanil mõnusa koha sisse seadnud samal ajal kui eurovisioon kõrvus heliseb. Päevad lipsavad tõepoolest lihtsalt nii kiirelt käest käest ära, et sellega ei jõua peatselt enam sammugi pidada. Tunne on nagu klassiruumi seinal rippuval kalendril, mille kuupäev on alatasa vale ja ajast kardinaalselt maha jäänud. Ehkki what so ever, selline suvine rushing on täiesti tavaline ja ühele suvele justkui kirjutamata reeglina väga iseloomulik. Kirjutamata reeglitest rääkides meenub mulle eilne ilmataat, kes muidu küttis terve nädala nii kuis vähegi jaksas ning just siis eile äikese, mürina ja vihmahood teele läkitas. Eks ikka just siis kui me juba ammu väljas grillida olime plaaninud. Aga ega me suhkrust ja maasikavahust tehtud ju pole.. ootasime selle sabina ära ja grill jätkus ka ilma päikeseta. Nüüd aga surun pöidlad tugevasti pihku, et Eestil eurovisioonil hästi läheks ja mul on selline paha (no ikka väga paha) tunne, et mõningad öötunnid kuluvad ka väikesele koolitööle, mis homse pika tööpäeva tõttu paberile vist iseenesest tekkida ei kavatse. Kahjuks.