Kuulatagu küsimuse puhul mõnd välismaalast. Edvin Muir Transition, London 1926 (paremaid nüüdisinglise esseeraamatuid): Aja vaimust kant keskpärane kirjanik harilikult mõjub nii, nagu rää­giks ta läbi une. Ta on ainult nende esemete väljendiseks, mida ta kui  kunstnik peaks vaatlema. Tema teadvus on üldise alateadvuse passiivne refleks, ta on võimetu pöörduma ümber ja seega avastama ning objektistama alateadvuse sisu. On kaks teed, mil kirjanik võib hoiduda sulamisest "ajavaimus": esimene on võitlus oma ajaga; teine - pagu sellest. Esimesel teel saavutab kirjanik õiglase tasakaalu enda isiksuse tuuma ümber koondund väärtuste ja ajavaimust pääle sunnit väärtuste vahel; teine tee, pagu mineviku kirjanduse kui ergutusvahendi ja eeskuju juurde, on rajat väärale  teooriale: hää kirjanik ei tegele esemetega, mis on kirjanduses osutund püsivaiks, vaid enne­mini nähetega oma ajas ja kogemuses, mida ta kunstilise realiseeri­mise teel võib jäädvustada, teha püsivaks…