MütoFest on juba ähvardavalt lähedal, ja pean tunnistama, et kibelen juba kergelt. Et noh, kohe, kohe on käes - siis on see hetkeline hullusehetk, kus kõik asjad jooksevad kokku: muusika, äike, päike, palju naeru ja üksteise peale karjumist, hulk uusi tuttavaid ja vanu sõpru ning Kassinurme. See on… tegelikult üsna sõnulkirjeldamatu. Eelmisel aastal üritasin korduvalt peale festivali oma mõtteid ja tundeid kirja panna, aga sellest ei saanudki asja - ei suutnud tabada. See aasta olen kaval, panen juba ette kirja :)  Neile, kes eelmisel aastal käisid ja kõhklevad, kinnitan: te ei kahetse. Kassinurmet on seekord veel palju rohkem, linnust on kõvasti juurde ehitatatud (ja ehitatakse aina edasi) ning äsja valmis ka Manatarga maja.  Mis mulle tegelikult kõige rohkem muret teeb, on programm. Eks see ole ilmselt programmijuhi tööülesannete all kirjas ka, et "sina pead pidevalt muretsema!", aga jah… larpiga oli/on ikka parajad jamad  ja esinejaid, töö- ja õpitube ning seminare, kõike on kokku niiii palju! Ma tahaksin enam-vähem kõike kuulata ja näha, aga nagu eelmise aasta kogemus ütleb, et saa tegelikult mitte millegi juures saba maha toetada… Mitte et ma haliseks. Vi noh, kaeblemine on kasulik, kui seda just permanentselt kellelegi teisele kaela ei kallata - laseb auru välja.  Ise ootan kõige rohkem D&D (ehk nagu Irve väga tabavalt ütles - jutumängu) õpitube ja seda, kuidas need välja kukuvad. See aasta toimuvad need esimest  korda ja loomulikult jõuavad kolm mängujuhti mängida vaid übertillukese hulga inimestega, aga kui kõik läheb hästi, siis tahaks järgmistel aastatel dräguniste kohe palju rohkem näha. Viirust tuleb ju ikka levitada :P