Rahvasuu kõneleb kivi kohta järgmist. Helme mõisas käinud tööl vaeslaps, kelle vanemad surnud ja õed-vennad katku koolnud. Vaeslapsel oli ainus tasu teol käidud töö eest kuivanud leivakannikas ja kuri sõna. Ühel külmal ja vihmasel õhtul tulnud orjalapsuke jälle jalgu järele vedades töölt. Varsti kadunud viimanegi jõuraas ihust. Märganud tee ääres kivi, roninud sellele puhkama.  Ohanud "ime, et sinagi, külm kivi, minu peale halastasid, mulle istepaika pakkusid. Inimeste süda on rahnust kangem, kivist kalgim." Lapse silmad vajunud igaveseks kinni. Hommikul tõstnud tööle ruttavad orjad väikese pambu kivi pealt maha ja avastanud, et kivil on magaja keha jäljed.