Kapitale võib välismaadesse eksportida kas laenukapitalina prot­sendi saamiseks või finantskapitalina kasumi saamiseks. Et kasumi­määr on tavaliselt protsendimäärast kõrgem, siis on eelistatud esi­joones finantskapitali eksportimist. Eksportkapitali on rakendatud mõningate nõutavate toorainete (puuvilla, kautšuki,  metal­lide) hankimiseks, raudteede, sadamate, maanteede ehitamiseks, tööstusettevõtete püstitamiseks jne. Kui vastavat koloniaalset ala ei saadud otseselt omandada, siis lepiti nn. majandusliku penetratsiooniga. Kõigepealt ujutati vastav mittekapitaliseeritud ala odavate tööstuskaupadega üle ja ruineeriti niiviisi kohalik primi­tiivne käsitöö niivõrra, kui vähegi võimalik; siis ehitati vajalikud liiklemis- ja tootmisvahendid, eriti raudteed, mis hõlbustasid tööstussaaduste importi maa eriosadesse ja toorainete  massilist eksporti, ja lõpuks rajati koha peal ka kapitalistlik suurtööstus, harilikult enam-vähem primitiivsel kujul. Sel teel on mitmed mahajäänud agraarmaad, eriti koloniaalalad, avatud suurriikide tööstusele, suu­rendatud nende industrialiseerimise kaudu nende rahvastiku ostu­võimet ja loodud sellega tööstussaaduste turustamiseks avaramad võimalused. Alul hinnati koloniaalseid alu peamiselt Euroopa tööstussaaduste turgudena; kui aga hiljemini toorainete hankimise küsi­mus teravnes, hakati pearõhku panema  mõningate otsitavate toor- ja toiduainete väljaveole neilt aladelt. Koloniaalalade osatähtsuse tõusu kapitalide ekspordi suhtes illustreerib kujukalt asjaolu, et Inglise välisinvesteeringud on järjest enam suundunud neile aladele. A. 1875 oli Inglismaal väljapoole kodumaad investeeritud 1,2 miljardit naelsterlingit, sellest summast umbes 0,5 miljardit Euroopas ühes Egip­tusega, ülejäänud osa P.-A. Ühendriikides, Indias, Lõuna-Ameerikas ja dominioonides; a. 1910 langes aga 3,5-miljardisest üldsummast  asumaadele 1,5 miljardit, 1,7 miljardit oli investeeritud dominioones, Ühendriikides ja Lõuna-Ameerikas, Euroopa riikides aga ainult 8 miljonit!