Paar maja enne minu maja oli  väike pargike ja pingid, kus sai istuda. Istusin seal ning vaatasin kuidas minust möödusid autod ja inimesed. Kõik ruttasid kuskile. Tõenäoliselt koju. Emad koos lastega. Noored armunud paarid, vanad inimesed. Kõik läksid kuskile. Paljudel olid käes poekotid. Nende nägemine oleks mulle pidanud meelde tuletama, et ma pole veel õhtust söönud. Tegelikut, siiski sõin koolimajast lahkudes ära sööklast võetud leivatüki. Kuid see ei täitnud eriti kõhtu. Kuid nälg polnud hetkel peamine.