Pea 800-leheküljeline piibel sai nelja päevaga läbi. Vot see on see vaikimine ja pühademeeleolu…  Raamat  ise oli väga ilusasti ülesehitatud, andes paar vihjet millegi jubeda kohta, mis on kunagi toimunud ja siis seda paljastati alles viimastel lehekülgedel. Stiil mulle meeldis, eriti peategelase, Tommi, sarkastiline huumor. Kuigi see vahepealne love story oli küll kuidagi üle paisutatud, aga see selleks. Ju ma olen lihtsalt liialt sarkastiline selles osas.  Selle raamatu lugemine pani mind mõtlema enda mineviku peale ja sellele, et krt küll mul on ikkagi vedanud. Samas jällegi tõin palju paralleele, nii  et tekkis väike hirm oma vaimsetervise pärast. Oh well! (ei, ma ei näe konksude otsas rippuvaid koeri, ega mastupeerivaid ingled, ma mõtlen midagi muud)  Jõulud ja aastavahetus paneb mind alati mõtlema minevikule. Ma ei tea, kas raamatud, mida ma loen mingil hetkel sobivad sinna hetke sellepärast, et ma olen tuus ja oskan valida ja mul on õnne või selle pärast, et ma kohendan oma elu nii, et raamatud sobiksid sinna hetke.  Raamatud oskavad mind ära viia ja kaitsta mind reaalsuse eest.