Tõeline mäesuusatamine esimest korda elus oli küll omaette märkimist vääriv kogemus. Õnneks alustasin lühikest laskumist mäe viimaselt viiendikult. Kui ma hulljulgelt ja pikemalt  mõtlemata Hembole järele laskusin ja kui kiirus juba kasvama hakkas, aimasin kohe, et asi on palju raskem, kui olin varem arvanud. Olin varem arvanud, et laskumine on üks laisa inimese spordiala--lased aga mäest alla ja samal ajal võid rahulikult vilet lasta. Minu elu esimene laskumine lükkas aga totaalselt ümber igasugused sellised arvamused. Higised riided õhtul ja lihaste ning liigeste valu järgmisel hommikul tallasid need arvamused veel lõplikult jalge alla. Õnneks olin tulnud veel selle peale, et vaadata  laskumiseks sobiv aeg parajasti siis, kui kedagi teist ülaltpoolt tulemas ei olnud. Esimene pööramiskatse ei õnnestunud absoluutselt mitte ja kokkuvõttes kukkusin sellel lühikesel laskumisel kolm korda. Kuid tõusin aga jälle üles ja jätkasin lolli visadusega. Alla jõudes oli ka tükk tegemist, et õigel ajal pidama saada ja ennast ilusasti järjekorda seada.