Tabasin end ka mõttelt, kas viitsiksin sama innukalt kuulata, kui diivanil istuks mitte kolm naist, vaid kolm meest. Miskipärast arvan, et mitte. Ilmselt on loodus taas kord targem  kui meie ja mehed on vaikima sunnitud just sellepärast, et tegelikult polegi naistel kannatust neid ära kuulata. Me küll igatseme kuulda, mida nad arvavad meist, kuidas hindavad meie tegusid ning mida nad meie vastu tunnevad. Mees on nagu vannitoapeegel, mille ees kekutada ja läbi tema silmade iseennast imetleda. Aga kui isasolevus kukuks iseendast jahuma, siis... Ma tõepoolest ei taha teada.