Peatusime lõunasöögiks tee äärses lesilas. Järsku tõusis kõva pilvealune tuul ja sakutas varikatuseid ja lennutas reklaamtahvleid siia sinna. Pugesime sügavamale hoonesse varjule ja ootasime maru vaibumist. Kuna koikusid kõigile ei jagunud, heitis Wend õue, olles end enne hõbedase mati sisse mähkinud. Pisut nukker oli teda seal vihma käes vaadata, kuid tegelikult polnud tal häda midagi.