Haldus-territoriaalne reform on paratamatu, isegi siis kui riigieelarve seda tagant ei pitsuta.  Kogukondade omavalitsustele tuginev eksistents on ennast devalveerinud. Vallavalitsused ei täida juba aastaid neile kunagi pandud ootusi. Piirkonna elanike huvide eest seismine ja teenimine on jäänud tahaplaanile.  Omavalitsused mängivad ühiskonna ühtsuses  teisejärgulist rolli, tegeledes peaasjalikult iseenda loodud probleemidega. Konfrontatsioonist otsustajate ja elanike vahel on saanud pigem reegel kui erand.  Kohalikes omavalitsustes toimuv jääb paljudele mõistatuseks. Olen hakkanud uskuma, et omavalitsused ongi vajalikud peamiselt kohalikule eliidile eneseteostamise võimaluse pakkumiseks. Elanike kõrvale jäämine otsustusprotsessidest kinnitab selle väite paikapidavust.  Olin väga üllatunud kui kuulsin telerist uudist Kohilas toimuvast promenaadi  ehitusest. Kuna olen Kohila elanik, siis üllatus oli tõesti suur. Vedas, et juhtusin olema seekord õigel ajal õiges kohas. Vastasel juhul ei teaks ma tänini, et peagi saan jalutada Keila jõe äärsel promenaadil. Vaatamata positiivsele sõnumile kuuldu mind eriti ei rõõmustanud. Pigem mõjus see vastupidiselt - tekitades nördimust, ja viha. Reageeringu põhjuseks oli telesaates (grupi elanike poolt) vallavalitsuse umbusaldamine. Peagi mõistsin protestijate seisukohti, mistõttu minu poolehoid kaldus üha enam nende  poole. Vallamajas tegutsejate ükskõiksus elanike arvamusse kasvatas minus trotsi.  Paistab, et otsustajad puudusid koolist ajal, mil demokraatiat õpetati. Enamuse huvid on demokraatias ülimuslikud, millele tuginedes tulebki teha ühiselu puudutavaid otsuseid. Ilma isiklikke seisukohti ohverdamata demokraatia ei toimi. Kvaliteetsed otsused eeldavad laiapõhjalisi arutelusid. Ainult ühisseisukohast lähtuvad otsused tagavad edu ja üksmeele.    Seda, et Kohila elanikud kuulevad kodukandis alanud  promenaadi ehitustegevusest "Kaua võib" saatest, tuleb pidada vallavalitsuse asjaamise puuduseks. Vallaametniku põhjendused paistsid halenaljakatena, suhtumine inimestesse üleolevana .  Detailplaneering, otsuseprojektid, ega isegi kuulutus vallalehes või teadetetahvlil, ei asenda arutelusid inimestega.  Paljude valdade juhtimine on jõudnud just seetõttu tupikusse, et rahvaga ei suhelda, nende arvamusega ei arvestata. Vastuolud elanikega ületavad paljudes piirkondades kriitilise piiri. Usaldus  otsustajate vastu aina langeb.  Kohila vallvõimu usadus elanike hulgas langes koos prügiveo diktaadi kehtestamisotsuse langetamisega. Vallavalitsuse prügkäitlemise otsusega distantseerus vallavõim rahvast veelgi. Otsustamisprotssi ei kaasatud järjekordselt rahvast. Tulem on aga paljusid diskrimineeriv. Raske on mõista, et Kohila vallavalitsus otsustas inimeste reaaltulu vähenemise ajal (inflatsioon, töötuse ja maksukoormuse kasv) tekitada neile otstarbetuid lisaväljaminekuid. Rumalust tolereerida on painav.  Inimeste toimetulekuvõime langus on muret tekitav. Prügiveofirma diktaadi kehtestamine põhjustab kogukonnale lisakulusid. Sellisel diktaadil on ohvreid palju. Võitjaid aga üks . prügiveofirma. Cleanaway`le õhu vedamise eest tasu maksmine on jabur, mida võiks lugeda ülemaailmse "lolluse" tiitli nominendiks. Seda isegi siis kui arvestamata jätta looduskeskkonnale tekitatav kahju. Prügiautode vuramise ja jäätmete kasvu mõju keskkonnale ei ole aga tühine.  Inimesed on erinevad. Erinevad on nende eelistused,  harjumused ja kombed. Viimased väljenduvad ka nende prügitekitamises ja käitlemises.  Äravedamisele pühendumine ei täida peaeesmärki. Keskkonnakahjustus suureneb, jäätmeid hakkab tekkima rohkem.  Igaüks pidavat lähtuma oma rikutuse astmest. Selleks, et oleksin paremini mõistetavad minu seisukohad, otsustasin avalikustada oma pere (3 liiget) suhted jäätmetega.  Nii nagu enamus inimesi, tegeleb ka meie pere prügi sorteerimisega. Sellel on väga oluline koht meie elukorralduses. Kauba valikul  saab määravaks pakendi keskkonnasõbralikkus. Bioloogiliselt lagunevad jäätmed kuuluvad komposteerimisele, paberist jäätmed aga põletamisele. Taara ( mis ei kuulu korduvkasutusele) viime alevis asuvatesse kogumiskonteineritesse. Säästvast hoiakust on kujunenud meie eluviis. Just seetõttu koguneb meie prügikasti suhteliselt vähe olmeprügi. 240 liitri olmeprügi kogumine kvartalis nõuab meilt lausa elustiili muutmist - siiani on selleks kulunud 4 kuud.  Kohila valla prügikäitlemise otsus näitab seda, et meie  pingutusi ei hinnata. Inimpsüühika reegleid arvestades tuleb nüüd hakata prügikoguseid kasvatama. Väiksema konteineri soetamine on kulukas (eriti veel siis kui praegusele on juba kulu tehtud).  Kohila vallavalitsuse otsus kohustab prügiveo eest tasuma vähemalt korra kuus. Seda ka juhul kui jäätmeid ei tekki, või tekkis väga vähe. Seda, et jäätmekoguseid saaks vedada harvemini, jääb ametnikele mõistetamatuks. Ühe "seadusepügala" nimel ollakse valmis rikkuma teisi seadusi.    Valitsejad  võiksid tajuda, et sellise korralduse andmisega eirasid nad elanike huvisid, kahjustades paljude toimetulekut. Põhjendused sellisele tegevusele ei ole aktsepteeritavad. Inimesed vajavad kaitset. Viimane aga on üks omavalitse ülesannetest.  Mulle jääb mõistetamatuks omavalistuste vähene osalemine seadusloome mõjutamises. Kui mingi seadusesäte on tarbetu, halvendades pealegi veel inimeste toimetulekut, siis saab ju seda muuta.  Kohila valla prügikäitlemisotsus kinnistas minus seisukohta, et omavalitsused  vajavad muutmist. Rahvas vajab esindust. Esindust, kes ei oleks talle koormaks, vaid toeks.  Ilma radikaalse haldus- territoriaalse reformita jäävadki omavalitsused iseenda keskseks. Isenda esindamine ja administreerimine jäävadki nende põhitegevuseks.