Alates sügisesest  X-dreamist pole mul olnud peaaegu mingit tahtmist mõelda seiklusspordile, veel vähem olen tahtnud mõelda võistlemisele sellel alal. Olen mõnusalt aja maha võtnud, vaimu ja keha puhanud, kergelt treeninud ja sellest mõnu tundnud. Jaanuaris õnnestus üsna palju suusatada ja ka nädala Vuokatis suusalaagris olla ning maratoniks valmistuda. Nädal enne Tartu Maratoni jäin haigeks, olin kodus haiguslehel ja põdesin kuni maratonini. Nii et sel aastal läks see asi untsu.    Kuna seigelda tahtmine pole ikka  peale tulnud, siis on rohkem aega ja võimalusi uusi hobisid avastada, õigemini taasavastada.    Asi sai alguse sellest, et juba mõned aastad tagasi tekkis mõte, et tahaks lennata, suuskadega muidugi. Sama teema tuli kord jutuks ka sõber Jaanusega ja kuna mõlemad oleme lapsepõlves pisut hüpanud, siis leppisime kokku, et teeme vana hobiga uuesti tutvust. Tehtud mõeldud!    Võtsin ühendust Suusaliidu kahevõistluse ja suusahüpete juhendaja Roomet Pikkoriga ja uurisin maad, et kuidas ja kus  oleks võimalik tegeleda selle suhteliselt vähepopulaarse spordialaga. Roomet suunas meid Nõmme suusakooli juures tegutseva treeneri juurde. Treener Indrek Possul võttis meid vastu, otsis meile kombe, suusad, saapad ja kiivri ja juba me seisimegi number või paar väikeses kombes nagu viinerid kiles pisikese hüppetorni all. Aga näod olid naerul ja me mõlemad olime uskumatult põnevil.