Nüüd on see ennejõulune aeg käes. Suvehari veel tuleb, aga päev jälle lüheneb. Vahepeal juhtus ka üht-teist:  1) Meil olid jälle kanad. See tähendab, et Kriku käest sain braamatibud, mida Kilule kinkida. Ui kui nunnud linnud need ka nädalastena on. Näis, milliseks nad Klausimetsal kasvavad. Kaks korda suuremad kui neist samapalju kordi vanemad hübriiditibud on nad küll. Muud  kanauudised on sellised, et eelmise suve Harriet on on 7pealise pesakonna suureks kasvatanud ja kipub uuesti hauduma. Uskumatu, ma arvasin, et temast saab munaprits.  2) Teenuse perepäeval sai Elu Õis elu esimese medali. Kiired jalad talle selle tõid. Järgmiseks aastaks vaja täpsusviskeid ja mõtlemist harjutada, tal tuleb miskine mental block ette, kui kiiresti uusi asju tegema peab. Kivineb ja hakkab mokka rullima. Oh seda eameelt, kui täditütar Börte medalit ei saanud, mis siis, et tollel sünnipäev oli. Ja jalgrattaga sõitmise õppis ka lõpuks ära. Kiusab mind mõnuga, sõidab nii ruttu, et pean kõrval jooksma. Sellest on väikesel inimesel palju rõõmu.  3) Teist korda sel aastal mesi võetud, seekord siis kevadised õitsejad - õunapuud, kirsid, võililled jms. Ega palju võtta polnud, ühe langsrothi korpuse sain. Abiks seegi. Nüüd ei teagi, kas idutada üks pere juurde või mitte.