Mõtlesin, et olen sel aastal kaval ja teen oma jõulu ostud eelnevalt ära Rootsis. No enamasti tegingi, kuid mõned asjad jäid siiski ostmata. Eile üritasin siis natuke täitmata auke täita ja pidin tõdema, et see ei ole üldsegi mitte lihtne, kui ei ole isegi mitte mingit head ideedki, mida kinkida kallitele inimestele. Võiks ju mõelda, et mis see ära ei ole, kui poed maast laeni nänni täis ja üks poe nurk on kirevam kui teine, aga võta näpust - sellest kirevusest ja  shoppamisest saab juba eraldi liiki stressi. Ikka üritad nagu leida midagi, mis oleks kasulik, ei seisaks riiulis eesmärgiga koguda tolmu ja oleks veel omane kindlale inimesele.    Eile sattusin poes üle pika aja kokku hea sõbra Adoga, kellel oli sama mure nagu minulgi, ja ta viitas ühele väga huvitavale tähelepanekule. Nimelt, kui sa kõnnid poes ringi ja vaatad inimeste nägusid, siis nende näod edastavad absoluutselt kõik sama sõnumit - mida kinkida, kui shoppamisest on kopp nii ees? Imelik, ma  ei ole kunagi poes tähelepanu pööranud inimeste nägudele, aga pean tõdema, et eile vaatasin huviga nende näoilmeid. Peab tõdema, et Ado jutus on iva ja mõneti on see lohutav teada, et sa ei ole ainus, kes stressab shopingu enese pärast.    Isiklikult eelistan alati minna poodi kindla teadmisega, kust ma midagi saan ja võimalikult vähe aega raisata. Aga samas on alati keegi, kes teeb su plaani pihuks ja põrmuks lihtsalt sellega, et tolgendab sul kaootiliselt teepeal risti põiki jalus ja mööda  saamine on nagu omaette kunst. Teine ja hullem variant on see, kui lähed poodi ja isegi ei tea, mida tahta võiks, aga ometi on veendumus, et midagi on vaja. Ja see lõputu poes käimine ja otsimine, kust midagi saada võiks .... Masendav. Positiivne asja juures on see, et isegi Viru keskuses on rahvast ikka väga vähe võrreldes Göteborgi Nordstaden kaubanduskeskusega, kuhu sisenedes tekib alati mõte, et äkki keeraks ikka otsa ringi ja ootaks paremaid aegu, kui vähem rahvast. Aga noh, asja muudaks kindlasti paremaks  see, kui ei jätaks oma oste viimasele hetkele, aga inimene on kord juba selline, kes mõnest asjast kohe üldse ei õpi.