Kõik Taga-Karpaatia jõeveed jõuavad Tisa jõkke, nii ka 56 km pikkune Teresva. Looduse kõige tavalisem komme on, et vesi valgub allapoole ja järv on kuskil oru põhjas ja seda isegi siis, kui Maa magnetpoolused peaksid asukohta vahetama. Viidete järgi sõidan järve suunas, aga maapind pole laskuv, vaid ühe mäe küljelt veelgi kõrgema juurde. Allavoolavalt jõelt kuuldub vulinat, aga vesi on kivide taha, jõepõhja  peitu pugenud. Mõne meetri laiune ja mõne sentimeetri sügavune. See ei ole seganud telkide ülesseadjaid. On lõkketuld ja leitakse vee kogumise mooduseid. Turiste siin liigub ja neile ehitatakse kämpinguid. Märkasin ühe kolõba ehitusel, et seina külge tapitakse freesitud palgi kumerusi. Täispalke polnud kuskil näha. Hoonel on tavalised sõrestiktäidisseinad ja välisvoodriks kolmandik palgist. Siiani olin arvanud, et näen kõikjal palkmaju.    (Foto: Näilise palkmaja ehitus)  Pettus ei riku muljet, osavad ehitajad ehk kuulsat eestlast ümber sõnastades: litsid mehed need Karpaatia omad! Nõukogude ajal, kui meil ehitusmeestest oli nappus, käisid hutsuulid Eestis raha teenimas. Mul oli vaja tööl laiendada üht  tootmishoonet. Vundamendi asend oli maha märgitud, aga ei saanud koppa kaevamiseks, mis pidi veel paar päeva remondis olema. Mehed Karpaatiast toonitasid, et nad ei tulnud siia ootama, küsisid labidaid ja vundamendi süvend oli enne ekskavaatorit kaevatud. See oli haruldus, et keegi hakkab käsitsi musta tööd tegema. Mehed jaksasid iga päev 12 tundi tööd vihtuda ja tänaseni kvaliteeti maha jätta. Lühikest kasvu, päikesest parkunud nahaga väledad mehed jõudsid kõikjale ja polnud tööd, mida nad ei osanud.  Nende erakordne töötegemise tase saadab tänast hutsuuli küla. Hoolitsetus, puidust kaunistused, puhtad värvid, mis loob Karpaatiast nagu teise ja kõrgemal tasemel riigi, kui keskmine Ukraina külaolu.