Räägin inimestele nii delikaatselt kui vähegi saab, et inimene oma hädade põhjusena mitte ainult oma vanemaid ei näeks, vaid et ta ise samade vigade jätkaja on, aga mul ei ole õigust neid oma vigu  tunnistama sundida. Mõne inimese tahtmatus tunnistada on nii suur, et ta ei saa oma mõttemaailma parandada juba üksi sellepärast, et siis üks inimene saaks ikkagi öelda, et ta on mõelnud siiski valesti. See üks olen mina. Aga kui ta ei parane, siis järelikult ei olnud haiguse põhjuseks see häbiväärne fakt.