Ei, ma ei tea, mis ma siis teeks, kui sellist positiivset elamust poleks olnud.  Mõistus ütleb, et ma ise pole mingi "lilleke pasameres" ja mis õigus on mul teistele nende käitumist ette heita, aga paraku pole mõistus antud olukorras viimane instants.  Illusioonid - miks need nii üürikesed on?  Ma nõuan tule- ja löögikindlaid, värvilisi, masinas pestavaid illusioone!  See pole õiglane, et ka siis, kui ma ise sõrmegi ei liiguta, et illusioonidest läbi murda,  purunevad nad ikkagi.  Issand, kuidas ma tahaksin, et oleks jälle too aastatetagune aeg, kus ma võisin süüdimatult illusioonides elada ja seda nautida - ükskõik, kas see viis mind pilvedesse või ninali mutta, ikka oli… ilus! põneeev! ja ma teadsin, et see ei tapa ja ma võin seda endale lubada, sest kesse keelab inimesel üks kord elus loll olla? Ja muide, selle nihkes reaalsuse peategelaseks oli täpselt Peter Steele'i õlajoonega isik. Mida noztalgijat. Hii.