7) Oleme jõudnud süsteemi selgitamisel faasi, kus ringkondades on välja jagatud u 75 Riigikogu kohta ja 26 on üle. Need jagatakse  üleriigiliste nimekirjade alusel, kus kandidaate isikliku häältesaagi järgi ümber ei reastata, ehk kus partei on järjekorra paika pannud. Selles, ebaproportsionaalsuse kompenseerimise ringis, kasutatakse valemit, mis peaks kindlustama, et kokkuvõttes oleks Riigikogus kohtade % lähedane erakonnale saadud häälte %-ga kõikidest üle riigi antud häältest. Nt kui erakond sai üle riigi kokku 10 % häältest, siis saavad nad 10 +/-2 kohta. Riigikogust välja jäänud parteidele ja üksikkandidaatidele antud hääled (u 1-5 %)  lähevad raisku, aga see on proportsionaalse ja majoritaarse süsteemi põhivahe: ühemandaadiliste ringkondade korral läheb reeglina ligi 50% häältest nö raisku ja sellepärast eelistaksid sellise valimissüsteemiga riikide valijad jälle meie, Soome, Taani, Rootsi jt moodi proportsionaalset süsteemi. Ka siin, partei üleriigilises nimekirjas on isiklik künnis siiski olemas, see on oma ringkonna lihtkvoodist 5%. Meie näite korral siis 250 häält. Ole või parteinimekirjas esimene, aga kui said ainult 100 häält,  Riigikokku kohta ei saa.