blogitud elupildikesed on mulle lapsest saadik vastikud, ent juhtum meenus mulle eile veriste naljapiltide doki vaadates, etv näitas kordust. lugu juhtus teatri vastas, hamburgeri bussipeatus, bussi nr oli 6, kell oli 7 tuuris. mõtlesin et bussijuht kindlasti peatub ja teeb sõimu ning jalahoobi peale ukse lahti. ja just nii ta tegigi, ristmikuni on peatusest mõni meeter, fooris süttis punane ja uksed avanesid nagu võluväel. kes  filmi ei vaadanud, sellele teen lühikokkuvõtte, taani leht avaldas prohveti karikatuurid, pikalt oli juttu sellest kuidas moslemid märatsesid ja põletasid taani saatkondi ning panid karikaturisti pea eest välja miljon taala. liiga pikalt, uut ei olnud seal midagi, peale ühe sümpaatse iraani revolutsionääri - lahe taat oli. paari lausega ja möödaminnes aga selgus et sama lehe sama toimetaja otsustas sõnavabadust arvestades avaldada ka iraani holokaustikarikatuurid, mõte tuli avalikuks ja taat kaotas töö.  iraanlastel oli õigus, tatised eurooplased, teil pole tegelikult mingit sõnavabadust. toimetaja oli sõna otses mõttes sõnatu ja väga hädise olemisega; seevastu karikaturist, keda jahivad paljamõrvarid oli aga enesekindlus ise ja näitas uusi araablasi mõnitavaid pilte, tõsi, neid enam ei ilmutatud; töötu toimetaja mainis läbi pisarates maa avanemist jalge all. huvitav et ma polnud sellest toimataja vallandamisest ja holoka piltidest meie lehtedest lugenud, arvasin ikka, et meil on sensatsiatsiooni müümise  vabadus. aga eks elu õpetab: märatsemine ja vägivallatsemine annab igal juhul tulemuse. atkrõvai plajd - jalaga vastu sõitvat bussi.