Alustasin endast. Ei tea miks, aga tundus, et seda ma vähemalt oskan. Kirja panna minu teel olemise seikasid. Igaüks võiks ju tegelikult kirjutada oma elust raamatu. Meeldis ka mõte - äkki on kellelgi veel  sellest kasu. Saab lohutust, leiab äratundmisrõõmu? Teadmist, et ta pole üksi. Meiesuguseid, lihtsurelikke, on palju. Ei suuri ega väikeseid, ideaalseid ja lõpuni halbu. Lihtsalt inimesi.