Olin Teelega. Õppisime koos matet kuni meil sellest juhe kokku jooksis. Tulin viimase bussiga koju... nüüd söön.. mõnusat riccotat mustsõstramoosiga. Ja varsti laekun magama.    Ma pole veel seni maininud, aga lugejatele teadmiseks, et majandusteaduskonnas on preilid lisaks sõbralikkusele ja karismaatilisusele ka päris  nunnud. Mulle meeldib ka see, et seni pole ma kohanud ühtegi üleemotsionaalset tüdrukut. Sessuhtes on kõrgkool suhteliselt sõeluva efektiga, et sinna suunduvad põhilises osas just emotsionaalset intelligentsed inimesed. Muidugi pean siinkohal tõdema ka ema sõnu: "mine ülikooli, siis märkad erinevust!" Ja olen märganud. See on rahuks ja loomulikult ka rõõmuks kõigile, kes ülikooli lähevad. Õppimine on küll keeruline, aga seltskond mega vahva.    Naeratus on morni päeva lootusekiir. Mulle meeldivad  naeratavad inimesed, sest rõõm levib, seda jätkub kõigile. Ma tean, mis hea tunne see on, kui mina suudan kellegi teise naeratama panna. Palju pole vaja, piisab omaenda naeratusest. Ja seepärast naudin ma ka teiste inimeste naeratusi, sest paratamatult ka minu suunurgad kerkivad ja meeleolu tõuseb. Naeratus levib paremini kui haigutamine. Seega, naeratagem! Ja maailm naeratab meile vastu.