Õige mitmet serva pidi puutub A. Belõi kokku A. Gide'i hingelaa­diga. Mõlemaile on ühine - rahutus, mõttepinge, lahtirabelemine dogmadest, ettekirjutet normidest ja vormidest, janu uute kirjandus­liikide järele ja katsetused sel alal, isegi ristiusu tähtsustamine ja ka iroonia kui redel, millega saab tõusta üle oma puuduste. Belõis kui Gide'is on tugev annus saksapära. Mõlemad on  Nietzsche kiirte all päevitunud, mõlemaid on veedelnud Goethe.