Kui James Cameroni Avatar oli esimene 3D tehnoloogia võimalusi täies mahus ära kasutanud film, siis on Dreamworks`i viimane üllitis teinud sama animatsioonide seas. Kõik viimasel ajal ilmunud 3D võimalustega priisata üritanud Pixari ja muude loomade filmid kahvatuvad lohede taltsutamise filmi ees, sest erinevalt eelmise aasta peaaegu parimast Pixari Up-ist töötas lendamise juures igasugune kolmemõõtmelisus fantastiliselt ja ei olnud loodud ainuüksi ühel eesmärgil, milleks on muidugi vaatajale kolmemõõtmelisusega näkku loopimine. Kui Up on sisult väga hea, siis HtTYD on lihtsalt hea, kuid seda kompenseerib tohutult võimsam elamus. Sisu on küll kesine, suhteliselt tavapärane, pakkudes moraalitsevat õppetundi selgitamaks taaskord, et mõistmine ja ühtehoidmine on kõige tähtsamad. Vaatamata ilmselgele sisulisele kuivusele, on tegelased võluvad ja küllaltki lihtne sisu hargneb lahti nii, et hoiab üleval nii põnevust kui ka sellega kaasnevat huvi. Sisuline tavapärasus on mõnes mõttes andestatav, kui arvestada vaatajate sihtgruppi, sest sellisel kujul on film nii väiksematele kui ka suurematele vaatajatele kergesti jälgitav. Lihtsuses peitub võlu, sest lihtne sisu ei muutu segavaks, kuna filmi fantastiliselt kena välimus ja sügav detailirohkus tagavad vägagi vaatemängulise elamuse.