Täna avalikustatud Ameerika Ühendriikide Teaduste Akadeemia (NAS) raporti kohaselt võib maaväline elu suuresti meile tuntud eluvormidest erineda, mistõttu tuleks võõrastelt taevakehadelt otsida elumärke ka sellistest keskkondadest, kus Maa liigid elada ei suudaks.  Nii näiteks on ekspertide kinnitusel võimalik, et nõndanimetatud "veidrad eluvormid" ei ela mitte vees, vaid vedelas metaanis ning nende DNA kasutab enese baasstruktuuris fosfori  asemel hoopis arseeni.  Ettekandes The Limits of Organic Life in Planetary Systems leitakse, et kui praegu otsitakse elujälgi "vesise" mineviku tõttu parimaks elu leidmise sihtmärgiks peetava Marsi pinnasest, siis tegelikult tuleks uurimissondid saata hoopis Saturni looduslikule kaaslasele Titanile, mille metaani- ja etaanimered on teadlaste hinnangul üldse maavälise elu leidmise seisukohast praeguste andmete valguses kõige paljulubavamad kohad.  Töörühma juhtinud Washingtoni ülikooli okeanograafi John Barossi sõnul on tegemist süsinikumaailmaga, milles on suures koguses erinevaid süsinikuühendeid ja võimalik, et ka selliseid, mis on vajalikud elu tekkeks.  11-liikmelise töörühma hinnangul peaks maavälist elu otsides ka muidu üldisest veekesksest lähenemisest taanduma, sest see piirab oluliselt veidrate eluvormide leidmise võimalusi.  Ameerika Ühendriikide kosmoseagentuuri (NASA) tellimusel valminud 116-leheküljelise ettekandega soovitakse vähendada riski, et kosmoseuuringute käigus jäävad võõrad eluvormid märkamata vaid seetõttu, et need on Maa omadest väga erinevad. Kõigil meie koduplaneedi eluliikidel on teatud ühised jooned (vajadus vee järele, süsinikupõhine ainevahetus jne), ent viimasel ajal bioloogias ja biotehnoloogias tehtud läbimurded näitavad raporti autorite kinnitusel, et elu võimalikkuse baastarbed ei pruugi olla nii üheselt määratavad.  Barossi märkis, et esimese sammuna teistelt taevakehadelt eluvormide leidmiseks tuleks meil senisest täpsemalt uurida maiseid  liike ja keskenduda ennekõike ekstremofiilidele, kes elavad meie planeedi mõistes eluks peaaegu sobimatutes tingimustes.  On väga tõenäoline, et praegusele DNAl baseeruvale Maa elule eelnesid veidrad eluvormid, mis võisid näiteks olla RNA-kesksed ning kuigi DNA-elu on evolutsiooni käigus eelise saavutanud, võivad RNA-eluvormid siiski siiani üksikutes kohtades varjatult edasi eksisteerida, leitakse raportis.  Kuigi ettekandes spekuleeritakse ka  võimaluse üle, et kaugetel planeetidel leiduv elu pole mitte süsiniku-, vaid hoopis ränipõhine, leiavad eksperdid siiski, et meil tuleks vähemalt esialgu keskenduda vaid süsinikupõhise elu otsimisele.  NASA Marsi uuringute programmi juhtivteadlane Michael Meyer selgitas, et kõik seni universumist leitud enam kui kuue aatomiga ühendid põhinevad süsinikul, mistõttu ei ole astrobioloogidel mingisugust põhjust süsinikukeskset lähenemist muuta.  Teadlased on maavälise elu eripärade üle pead murdnud ka varem.  Näiteks 2007.a. maikuus avalikustatud NASA Goddardi kosmoseuuringute instituudi teadurite uurimistöö näitas, et looduslik rohelus ei pruugi Päikesesüsteemi välistel planeetidel olla sugugi rohelist värvi (vt.  Kaugplaneetide taimed ei pruugi olla rohelised).  Astrobioloogide teatel on rusikareegel ses küsimuses järgmine - Päikesest mõnevõrra eredama tähe ümber tiirleval Maa mõõtu ja tüüpi planeedil peaksid taimed olema punased, kollased või oranzhid ning Päikesest vähem valgust kiirgavatel Maa sarnastel taevakehadel võib taimestik olla hallikat või koguni musta värvi.  Kosmoseuurijad peavad eksoplaneetidel kasvavate taimede värvi oluliseks, kuna see annab taas ühe väikese lisavihje otsimaks tulevikus kaugplaneetidelt elujälgi.    Vaata ka: