Täna siis oli jälle üks neist päevadest, kui tundsin, et  olen täiesti saamatu nii õpetaja, ema kui inimesena üldse. Lapse kasvatamine võib vahel ikka nii närune töö olla. Eriti, kui töötad sealjuures koolis. :P Iroonia on tappev. Samas oled oma ihuviljaga niivõrd seotud, et tema kurbus sinugi südame murrab. Või on see hoopis vastupidi?