See oli nii oma 2 ja peale aastat tagasi, kui me tartukatega tahtsime helmeussi tegemist õppida. Kuidas meil tookord läks, on kirjas siin.    Vahepeal on palju vett merre voolanud, tartukatest isetegijatega on mitu puuda soola koos ära söödud (või siis neid hõrgutisi, mida meie kokkusaamiste laud alati täis on) ning sadade kilomeetrite kaupa taustakududes lõnga ära kasutatud. Meie hulka on tulnud palju uusi käsitöösõltlasi ning taas kord kerkis üles soov pärliussi heegeldamist õppida. Tuleb tunnistada, et ma korra ikka mõtlesin ka, et äkki  läheb nii nagu alati, aga võta näpust - rahvas õppiski helmeussitamist ja pusakeede ja liithelme ja türgi nööri tegemist. Vahepeal õppis nii hoolega, et isegi tavapärast loba polnud kuulda.        Suurem osa rahvast tegeles põhiteemaga, aga nagu alati, olid kohal ka taustakudujad:            Sapsil oli väga mõnusate värvidega Anni sall kaelas:        Ja Rasvake leidis ühe teise ägedast lõngast Anni, mis seltsiruumis rippus ning proovis seda nii ja naamoodi ja meil oli lõbus:        Ja siis me tegime veel olümpiarõngaid:        See oli meie märtsikuu kokkusaamise soojendusharjutus, sest siis võtame me vitsad välja ning proovime, kuidas neist midagi vahvat  punuda saab (kevad ju pesapunumise aeg   ).        Kui ma siin muudkui kirjutan, et tegime seda ja siis veel toda, siis tõe huvides pean ausalt tunnistama, et mina isiklikult ei teinud mitte muhvigi. Isegi ei taustakudunud. Mul olid kaasas samad ussid, mis kaks ja pool aastat tagasi suure tuhinaga ning  niiöelda ühe soojaga valmis heegeldatud said. Ainult et neil on siianai kõik otsad tegemata. Jah, ikka veel. Ma korraks nagu lootsin, et vähemalt üks uss saab otsastatud, no nii näitliku õppematerjalina õpetaja maireh usinate näpukeste vahel. Ühel hetkel nägigi ta täitsa päris välja (Sunrise tegi sellest isegi ühe pildi)...        ... aga järgmisel hetkel oli mu ussike ikka endiste niidisabadega. No mis teha, pean veidi virgemaks hakkama ja proovima ikkagi ise helmekapslid ja muud tähtsad vidinad ussiga kokku istutada.    Oma mittemidagitegemise õigustuseks polegi midagi mõistlikku öelda. Ja tegelikult ma tegin midagi siiski - nautisin mõnusat pühapäeva ja vahvat seltskonda, mõned pildid tegin ka ja olin lõppkokkuvõttes lihtsalt eluga väga rahul.