Kindlasti on vaieldav, missugune roll sisemisel vaikusel ja sisedialoogi intensiivsusel on inimese õppimisprotsessi juures. Ma võtan uusi teadmisi vastu tunduvalt efektiivsemalt, kui ma keskendun sellele uuele, välisele, kui mu sees on vaikus, mida antud kontekstis võiks ka ehk nimetada sisemiseks "tühjuseks", mida siis uuega täita. Teisalt väidavad targad lektorid, et uue omandamine on eriti efektiivne, kui inimene suudab luua seoseid seni-omandatuga, mis aga eeldab ju just  aktiivset sisedialoogi, pidevat analüüsi iseendas, et mida ma sellest uuest arva, kas ja kuidas see üldse sobitub minu senise sisepagasiga jnejne. Arvata on, et selle omandamise viisi puhul on oluline ka lisanduva info olemus, on need faktid või näiteks suhteseosed.