Kirikukogu istungil viitas titulaarpraost Eenok Haamer vajadusele luteri kiriku nimel pöörduda avalikkuse poole üleskutsega pöörata tähelepanu pühapaikade kaitsele. Tutvustades koosviibijatele Marju Kõivupuu äsjailmunud raamatut saja ühest Eesti pühapaigast, kinnitas ta: hiis ja kirik asuvad samal liinil, kuna neid ühendab pühaduse mõiste. Pühaduse austamine on teinud meie esivanemad austamisvääriliseks, sestap peaksime hoidma meile usaldatut järeltulevatele põlvedele edasiulatamiseks. Haameri idee kohaselt on EELK-l aeg anda avalikkusele signaal: kirik on mures ega poolda ühiskonna hoiakut, mis seab vaimsest pärandist olulisemaks majandusliku edenemise.  Pöördumise vajadus kiideti heaks, ettevalmistatud tekst jäeti siiski veel redigeerida.  Hoolimata sellest jõudis kiriku sõnum riigikogusse. Kaude võib nii väita. Igatahes alustati Toompeal töönädalat looduslike pühapaikade toetusrühma loomisega. Esimees, ajalehe Eesti Kirik nõukogu liige Tõnis Lukas kinnitas, et viimaseks piisaks karikas sai  lageraie Maardu hiies. Juhtum näitavat, kui ebaoluliseks peetakse vaimseid väärtusi majanduslike huvide kõrval.  Viimasele aspektile on üles ehitatud ka kirikukogus menetlusse võetud pöördumine, kus manitsetakse, et majanduslik kasu ei saa üles kaaluda vaimsete väärtuste hävingut.  Matthias Johann Eisenile on omistatud ütlemine, et eestlasel on kolm püha kohta: saun, hiis ja kirik. Eesti kohanimedes on sagedasti sõna «püha», meil on Pühajärv ja mitu sellenimelist jõge, samuti Püha ja Pühalepa  kirikukihelkond. On teada, et pühapaikadena on austatud mitmesuguseid loodusobjekte. Muist neist on tänapäeval koguduse maa peal, kuna Maarjamaa ristiusustamisel eelistati kirikuid rajada endistele kultuskohtadele. Sellest on kujunenud, et algselt erineva ideoloogiaga pühapaigad osaliselt kattuvad - hiis ja kirik ühel liinil.  On oluline, et otsustajad ja tegijad suudaksid olla üle eelarvamustest ja kitsarinnalisusest ning leiaksid arukust kaitsta ja hoida seda, mida juba enne meid püha mõistega käsitletud.  Liina Raudvassar