See, mida ta ihkas, ei olnud võimatu, küll aga üleloomulik. Ta tahtis unes üht inimest näha, ta tahtis näha teda kõigis üksikasjus ja sundida teda realiseeruma. See maagiline iha täitis kõik ta hingeavarused, ja kui keegi oleks talt küsinud tema nime või mõnd seika tema eelnenud elust, poleks ta suutnud vastata. Talle sobis see tühi ning lagunenud tempel, sest maailm jäi siit kaugele, ja samuti ümberkaudsed talupojad, sest nad rahuldasid tema kasinaid vajadusi. Andamiks toodud riisist ja  puuviljadest piisas, et toita tema keha, mis oli täielikult pühendunud ainsale eesmärgile - magada ja und näha.