"Rahvusliku ärkamisaja" ajalookontseptsiooni kõige sihikindlamaks edendajaks järgmisel, Eesti Vabariigi perioodil sai ajaloolane Hans Kruus (1891-1976). Tuginedes Jakobsoni ja Hurda pärandile, sõnastas ta 1930. aastal Eesti ajaloo uurimise "kolm kategoorilist imperatiivi", mis võtavad sobivalt kokku tollase mälutöö põhisisu: "1. Kodumaa mineviku tundmaõppimisel peab keskmes seisma  eesti rahva ajalugu. 2. Kodumaa ajaloo senine käsitlus tuleb ümber hinnata eesti rahva minevikuorientatsioonis. 3. Kodumaa ajalugu peab olema rahvale kasvatajaks." (Kruus 2005, 127.) Kruusi seisukoht esindas esimese Eesti kutseliste ajaloolaste põlvkonna üldisemat seisukohta, mille 1938. aastal võttis kokku Otto Liiv: "Eesti ajalugu on eeskätt eesti rahva ja tema eluruumi ajalugu", mis peab olema "Eesti huvide teenistuses" (Liiv 1938, 300, 303).