Isegi sellel kuulsal kodanike huvi puudumisel poliitika vastu tundub saadikukeskses esindusdemokraatias olevat oluline otstarve. On ju praegune süsteem organiseeritud selliselt (salajane hääletamine koos sellest tuleneva saadiku sõltumatusega oma valijatest, võitja võtab kõik), et kodanik saab oma valijahäält enda huvides kasutada vaid tingimusel, et ta leiab endale suure hulga kaasosalisi, kes soovivad samuti oma valijahäält temaga sarnasel viisil kasutada (näiteks selleks, et võimaldada huupi hääletamise kaudu endale pääs poliitilise otsustusõiguse juurde) - või siis vähemalt selliseidki, kes teevad valimistel midagi mainstream ´ist ehk  süsteemsest annetamisest erinevat. Poliitika vastu mitte huvi tundvad inimesed aga ei proovigi olukorrast väljapääsu leida ning on seetõttu süsteemset annetamist propageeriva kerjakraatliku süsteemi musterkodanikeks (annetavad valimistel täpselt neile, keda asjatundjatest eliit kõige paremate inimestena serveerib). See on nagu mingi hüpnotiseerimine.