Oscari surm taandub selleni, et kõik hakkab  tema õe Linda jaoks allamäge minema. Lindal kaob elu mõte. Kõik muutub ebamääraseks ja ebavajalikuks, kuna pole enam Oscarit, kes iga päeva rõõmsamaks tegi. Kõike seda jälgib ka Oscari ise. Hing teadagi ei saa kuidagi vaadeldavaid mõjutada ja endast neile märku anda. Hing saab kõike vaid jälgida ja näha, milline on ta elu olnud. Oscari hinge muidugi filmis näha ei saa. Kõike toimuvat näebki justkui läbi hinge enda nägemuse. Huvitav on koht, kus Oscar siseneb õe kehasse ja näeb läbi tema silmadesse, aga kas  ta siis tunneb seda, mida õdegi ja kas õde tunnetab tema kohalolu. Osaliselt antakse sellisest mõttekõigust filmi jooksul ka teada, aga sellele ei pühendata palju aega. Põhitegelased on Linda ja tema elukaaslane, Oscari sõber Victor ning kõik muud kõrvaltegelased, kes on suuremal või vähemale määral seotud Oscari ebaseadusliku tööga. Vaataja näeb neid kõiki, kuigi põhiliselt keskendutakse Linda emotsionaalsetele piinadele ning Oscari surma tagamaadele. Vahele lisatakse õde ja venda lähedasemateks muutvad  "klipid" või vaated lapsepõlve ja põhirõhk seatakse seal olulisematele sündmustele. Oscari rännak hingena on vaatajale sama rusuv, kui see võib olla peategelasele endale. Näha kõike seda räpast ja rõvedat, mille seas on nii vähe headust. Samas ilmub räpasusest midagi inimlikku, looduslikku, loomulikku, aga lihtsalt teises vormis. Mitte kunagi varem pole ma filmides näinud seksi sellisena nagu seda kujutab Gaspar Noe. Nagu ka enne sai mainitud, siis mitte kunagi varem poleks ma uskunud, et näen kaamerat  sisenemas söestunud haava või et näen läbi kaamera inimese viljastumise protsesi. Suur aplaus Noel`e kui väga innovaatlisele lavastajale, kes ei teinudki enam filmi, vaid midagi sürreaalse, groteskse, sümbolistlikku ja imeilusa kunsti vahepealset. Hingestatud rännak muutub loo arenedes aina mõjuvamaks ja seda seetõttu, et keskpaiguks olin täiesti harjunud sellega, mis ekraanil toimub. Alguses on kõik täiesti uudne ja seetõttu tekib automaatne reaktsioon valgusesähvatustele ning peadpööritavatele kaameravõtetele,  mis muutusid üsna pea meeldivateks omadusteks.