Hoissassaa ja pudel  rummi!!! Mitte pariselt muidugi nii, aga vaga vahva oli. Niisiis reedel (28.05.10) ladusime Beniga auto tais ja kaks tundi parast plaanitud teeleasumist laks soit Polzeath'i (Cornwall) poole lahti. 265 miili (ja ideejargi umbes ligi 5 tunni tee kiirteedel). Kuid meil ei vedanud. Olime hiljaks jaanud ning sattusime ummikutesse. Vahepeal votsime peale Beni nobu Jaz'i ning parast ule kuuetunnist soitu joudsime lopuks sihtkohta. Northwoodis oli ilus ja soe olnud, kuid Polzeath'is oli jahe ja pilvine ning oli  juba ohtu. Toppisin endale mitmeid kihte riideid selga, enne kui sooja sain ja imestasin, kuidas koik teised kull nii ohukeselt riides on. Olin muidugi palju asju maha unustanud, nagu naiteks spordisokid ja muts telgis magamise jaoks, kuid parast tuli valja, et mul poleks neid tegelikult vaja lainudki. Soime ohtust ning me Beniga kaisime jalutamas ja siis oli juba aeg magama minna, Olime upris vasinud ka. beni emal oli jube suur kahe magamistoaga telk, millest mina ja Jaz uhe toa uheks ooks endale saime.  Jargmised ood magasime eraldi telgis.      Hommik saabus varakult linnulaulu ja kukekiremisega, sest paar kukke ja  kana, kes oma aedikus pidid olema jalutasid vahetevahel kampinguplatsidel ringi. Mingeid suuri plaane meil paevaks polnud. Soime hommikust ning koigi imestuseks rostisin homikusoogisks kuiva panni peal leiba. Pea tuli Beni venna pere; Tim, Sarah ja pisitutar Jessica. Mingil hetkel pandi minu ja Jaz'i jaoks eraldi telk ules ja mingil hetkel kaisime rannas jalutamas ja jalgu vette pistmas. Talla alt vottis krampti ja siis uritasime Beniga meie koguduse vikaarile (kes ka samal ajal Polzeath'is puhkas) korraks  kulla minna, kuid tuliv alja, et ta oli hoopis kuskil lahedal linnas pulmas.     Vaimsed katsumused algasid parast lounat, kui ma  uritasin ule saada mottest, et jalakrambivette ujuma lahen. Mis sest et kummiulikonnas. Mulle kinnitati, et sellega on soe ja siis, et kui vesi kummiulikonna vahele laheb on algul kulm, enne kui keha selleks soojaks teeb ja sooja hoidma hakkab. Ja mulle ei meeldinud eriti mote et pean rananst laagriplatsile ulikonnas jalutamas, kuid mulle raagiti, et selleks ajaks kui laagrisse jouan on mul ulikonnas jube palav. Oeh. Ma ei tahtnud eest kogemusest ilma jaada ja otusustasin koigele vaatamata vette minna.  Fuusilised katsumused aga algasid siis kui ma endale kummiulikonda selga venitama hakkasin. Oh kui paksult ma end tundsin, aga ega kummiulikonda pugemine polegi just koige mugavam tegevus. Lopuks olin valmis ning siis jalutasime Beni ema, Jaz'i ja Sarahga paljajalu randa. Beni ema oli vaimustuses, et seekord laks ta vette kolme neiuga tavalise kolme noormehe asemel. Ben ei tulnud, sest tal oli tilkuv nohu ja mingi kurguhada.  Ja polnudki kulm. Palav ka ei olnud ja labajalad harjusid ilusti ara.  Soitsime lainelaudadega (body boards) lainega kaasa ja hasti vahava oli. Ohtul istusime tule umber ja grillisime.     Midagi suur  ma uhelgi paeval ei teinud. Nautisin varske ohu kaes olemist. Jarmisel paeval tuli vikaar oma kaasaga meile hommikupoolikul kulla. Parast lounat kaisin Beniga randa uurimas. Leidsime Beni sobra Mike'i moona ajal merepohjast ussikesi valja kaevamas, et nendega parast kala puuda. Tundus upris ponev ja parast paari rumalat kusimust minu poolt, olin varsti ka ohinaga kaevamas, ainult ussid kippusid mul labida all katki minema. Parast jalutuskaiku laksin jalle vette lainelauatama. Ben tundis end paremini ning  tema ja Mike laksid hiljem kanuudega merele. Ja nii see paev ohtusse veereski. Me Beniga olime ohtusoogi koogitoimkonnas, mis tahendas, et me lihtsalt soendasime purgisuppe ules ja serveerisime seda.      Esmaspaeval aga otsustasime suuremalt ette votta ning parast hommikupannkooke kohalikus pisikeses kohvikus, lakski soit lahti. Soitsime Padstow'sse. Padstow on kohalik kuurortlinnja kuna tegu oli riigipuha ja ilusa ilmaga, oli linn paksult rahvast tais. Vaga paksult. Padstow on selline koht, kuhu tullakse selles, et oma parimad roivad selga panna ja siis  linas promeneerida, ennast naidata ja teisi vaadata. Linn oli ilus, kuid uldiselt jattis atmosfaar vaga tuhise mulje ning ma eelistaks igal ajal Polzeath'i, kuhu minnakse selle parast, et surfata ja monusalt aega veeta, hoolimata sellest kas sul on 10 aastat vana voi uhiuus kummiulikond seljas. Parast rattasoitu, lounat, paari kaardi kirjutamist ja kojusoitu laksime Beniga lainelaudadega soitma nagu ikka ja siis parast seda kiirustasime pubisse, kus juba koik me tuttavad soomas olid. Ohtuks olin nii vasinud,  et mind ei meelitanud mote tuleneelamist vaadata, vaid tahtsin hoopis magama minna.      Teisipaeval pidime tuulelohe poolt veetavate soidukitega rannas mollama, aga vihma sadas ja kole oli ning siis pakkisime koik kokku ja tulime ara. Soitsime Exeterisse, kus viibisime kolmapaeva hommikuni ja siis asusisme Bath'i poole teele. Peatuse Clarks Village'is, mis on koige agedam ostukeskus, mida iial nainud olen. Tegu ongi kulaga, kus koik brandi poed on pisikestes majakestes ja mis koige parem, koigis poodides on kogua aeg valjamuugid. Omandasin kaks paari  luhikesi pukse ja spetsiaalse ratturi T-sargi.    Bath oli  aga veelgi parem. Jane Austeni keskuse linn. Mis sest, et käik oli lühike. Jõudsime Beni venna maja juurde, kui veel kedagi kodus ei olnud ja ootasime, millal Sarah tuleb. Varsti ta rühkiski jube pikast tõusust (nad elavad mäe peal, kuid Bath on orus) üles ja varsti olime teel mäest alla kesklinna poole. Esimese asjana läksime Jane Austeni keskusesse ja ma olin Beni üle väga uhke, et ta üldse igavuse märke ei ilmutanud. Pärast muuseumi külastamist vaatasime veidi linnas ringi. Hästi äge oli käia kohtades,  mida varem Northanger Abbey ja Persuasion'i filmidest varem näinud olin.    Enne õhtusööki aga uudistasime koobast Tim'i  tagaaias ja pärast sööki käisime seal samas tagaaias kaljuseinal ronimas. See on vist kõige ägedam tagaaed, mida kunagi näinud olen.  Järgmisel nädalal läheme Beniga Tim'ile ja Sarah'le uuesti külla, mis tähendab, et saan veel Bathiga tutvuda ja mägironimist harjutada.