Rahulolevalt haigutades, ühe käega karvast rinda sügades ja omaette urisedes siirdus A oma metsikutest verejanulistest metsloomadest kirendava Musta Mäe jalamile rajatud laagri teise otsa, et rahulolevalt  ägisedes jääkülmal veel üle enda voolata lasta. Selle igahommikuse ürgse rituaaliga ühele poole saanuna haaras A osava liigutusega kaugelt maalt toodud ja varem kasutamata imeõhukese metalltera ning kinnitas selle käepärase varre otsa, et niimoodi taaskord esile tuua öö jooksul dramaatiliselt muutunud näojooned.