See viga on muidugi alati, et ei jõua piisavalt teha ja lugeda. Uku Masing, kes päevas kuni 1000 lk tulistas ja elu jooksul 10 000 või rohkem raamatut, ka kurtis, et näed tuhkagi ikka ei jõua elu jooksul... Ma pidasin silmas ikka rohkem neid inimesi, kes absoluutselt väliskirjandust ei loe. Andra Teede siin ükspäev ütles, et eesti keel ja kirjandus on nii väike, et tema pühendab ennast ainult sellele ja väliskirjandusega sugugi ei  tegele. Ma ei mõista sellist suhtumist (mida Eestis nähtavasti on üsna palju, Runnel jt) absoluutselt hukka, pigem on see isegi mingitpidi meeldiv (kuigi paneb siiski imestama), aga ise olen jah ka ikka täitsa teises äärmuses, tunnen nagu sina, Berk, et pigem on see probleem, et eesti keelde tõlgitavad asjad ei meeldi (houellebecq jah ei lähe üldsegi peale) ja peab inglise keeles lugema.    See uute asjade ja viimaste nimedega kursis olemine on ka üks asi, mis osaliselt samuti seostub selle Eesti  kirjanduse kesksusega. Küsimus on: uued asjad ja viimased nimed kelle jaoks? Kui keegi on enda jaoks püstitanud, et teda huvitab eesti kirjandus kui selline, siis jah on neid uusi asju ju hirmus palju aina ilmumas ja nendega kursis olek üsna raske töö. Aga mulle ikkagi tundub, et seoses globaliseerumise ja internetiga on aina vähem sellist klassikalist "eesti identiteeti". Identiteedid hargnevad üle maailma laiali, muutuvad inimeseti aina erinevamaks ja individuaalsemaks, kuna lihtsalt nii lihtne on kätte saada  sellist kirjandust (või muusikat vms), mis just konkreetselt sulle meeldib. Seda on huvitav silmas pidada ka selliste gallupite puhul nagu Jani oma. Kuigi mulle siiski tundub, et eesti kirjandusilm on ikka veel kuidagi hirmus vanaaegne...