Otsustasime tol päeval jälle mäele minna. Vaatasin endale juba hommikul kaardi pealt valmis raja, mis oli kõige pikem--1400 meetrit, ning klassifitseeritud kui "lihtne." Alustasin küll hoopis väga lihtsalt ja (nii füüsiliselt ku ka vaimselt) lamedalt "peremäelt," kus me kõigepealt nägime vaeva sellega, et veenda  Rixit ka kord proovima mäest alla sõita. Kuulnud minu esimese päeva kogemusi, ei tundunudki asi talle enam nii ahvatlevana. Mina olin aga endistviisi täis enesekindlust ja, pärast veel mõningaid üldiselt õnnestunud laskumisi vanalt tuttavalt viimaselt viiendikult, otsustasin võtta riski.