Lääne muusikaloolased on püüdnud formuleerida muusika ontoloogiat. Mida see korrastatus, meeldivate helide kombineerimine peaks tähendama? "Tavainimene" jõuab siin juba oma kultuuripagasist tingitud ummikusse. Techne,  mida me kooliharidusega kaasa saame, on teine. Kui võrrelda luuletuste või laastukeste kirjutamist laulude või instrumentaalpalade loomisega, siis on mingi vastavus olemas. Aga kui novelle ja romaane kirjutavad paljud, siis sellist arvukust ooperitekirjutamise alal ei kohta. Lihtsalt teistsugustele eelistustele - keele ja kirja kesksusele - rajatud haridussüsteem. Seda enam on soovi, et keegi määratlemise juures aitaks... Või vastupidi, äkki just liigne arutlemine tapab jumalikkuse? Kui loobume pisarsilmi  kuulamisest ja üritame arutleda, jääb ka Bachist alles vaid müra?