Kui ma toole lahen hommikul rattaga ja tagasi tulen louna paiku siis on sel teel pea alati  samad inimesed, kellega kohtun. Uks piitspeenike neiu, kes kannab peamiselt musta ning on luhikeste mustade juustega ning kes konnib kiirsammul kumme meetrit ja siis spurdib 30 meetrit, siis jalle konnib ja siis jalle spurdib. Spurdib, mitte ei longi ega ei sahista susse. Ta hoiab sama rutmi ka siis , kui on seelikuga ja kostuumis.    Uks 60-tes harra, kes peatub uhes pisikeses parklas, kus on uks suur elektripost. Ta on alati sportlikult ja viisakalt riides ja tal on kaasas uks suur plastkott, kust  ta kougib valja kateratte ja pukse ja vaikesemaid riide esemeid ja asub neid ukshaaval intensiivselt vastu posti taguma, lappab korralikult asjad tagasi kotti ning lahkub. Vaga okoloogiline.    Uks 80 tes papi, kellel on kullaltki suur aedviljapeenar tee aares. Viljamahategemine hakkab juba jaanuaris, kus ta siblib maapinna nagu kukk korralikult labi ja puistab midagi hoolikalt maha ja katab pottidega. Kui juba midagi rohelist nagu hakkab paistma maa seest siis ta nopib pisimagi umbrohulible,  kivikese voi puulehe ja kraabib koblaga ringi. Kui aed on korras siis soidab ta juba 5 min enne kaheksat oma vanal aga super tuunitud rattal kesklinna poole. Vahest ripub tal rattakotist ka sellerivarsi ja porgandipealseid valja.