Umbes poolel teel (ja tee ei ole pikk) avastasime emaga, et meil on kõht tühi ning hädasti oleks vaja midagi süüa. Otsustasime siis väikese kõrvalepõike teha ning astusime kebabist läbi ja haarasime sealt toidu kaasa. Põhjaõue jõudes käis seal juba suuremat sorti kotlettide vorpimine, sest järgmisel õhtul pidi NATO idapiiril USA iseseisvuspäeva auks suur burksi-pidu toimuma. Sõin kebabi ära ja lõin samuti kampa. Ilmselt nii Merike kui ka Andres teavad, kui  palju kotlette tol õhtul valmis tehti, kuid mina oma tervise huvides ei taha seda teada. Samas oli kogu ettevõtmine ka pööraselt lõbus ning kuna mu käed olid hakklihased, siis ei saanud ma oma õllekannu käes hoida, nii et panin sinna kõrre sisse ja vajadusel võtsin rüübet. Mida ma aga ei teadnud, oli see, et kõrrega juues pidavat õlu hirmus kiiresti pähe hakkama ning sellele tegevusele oli ka mingi kummaline nimi antud, mida ma ei mäleta. Igal juhul tundub mulle nüüd, et kiirem pähehakkamine on müüt. Vähemasti  mina ei täheldanud küll mingeid erilisi kõrvalekaldeid tavalise õllejoomisega võrreldes.