«Vaadake,» ütles ta, «meil maalitakse inimese nägu nii, et lõuendile kantud värvid on täpselt samasugused nagu tegelikkuses. Kui niisugust pilti lähedalt vaadata, on kõik korras. Kui aga eemalduda, muutuvad näod tüütavalt lamedaks. Mina töötan nii, et lähedalt paistab portree pisut ebaloomulik - rohekaspunane, kollakashall või mingisugune määramatu koloriit. Kuid minge pisut eemale, ja te tunnete portree ehtsust, tema sõltumatust  värvidest, õhku ja vibreerivat valgust. Olge hea, tõuske ja vaadake.»