Kuus aastat hiljemini, oodates ikka veel luba oma  ajalehe väljaandmiseks, kirjutab Jakobson Kölerile: ,,Maal on juba küllalt haritud jõudusid, kuid vähesed liigutavad endid seal, kus nad mitte ei pea. Kui nad oma lähemad kohustused täitnud on ja mõ­nusat elu elada võivad, sellest on neile küllalt. Nende seas valit­seb unine, laisk elu, ja puudub ajaleht, mille läbi neid võiks unest raputada ja uuele vaimustatud tegevusele virgutada. Ajaleht, mis tõesti eesti ajaleht oleks, kui see ometigi kord tuleks!".