Reinhart ja Sbrancia leidsid, et alates 1945. aastast kuni 70-ndateni ehk niinimetatud finantsrepressioonide ajastul, oli vähemalt pooltel aastatel  reaalintress negatiivne. Teisisõnu, igal teisel aastal kaotasid riigivõlakirju hoidnud investorid oma ostujõudu. Veelgi olulisem on analüüsi tulemus, et üle vaadeldud perioodi võimaldas ülalkirjeldatud meetmete rakendamine näiteks USA-l ja Suurbritannial vähendada riigi võlakoormust SKP suhtest keskmiselt 3-4% aastas, kõrgema inflatsiooniga riikidel nagu Austraalia ja Itaalia oli võlakoormuse kahanemine veelgi kiirem, ligikaudu 5% aastas.