Kaks päeva enne XDreami etappi nägin päris julgustavat und.  Nägin unes, et xdreami etapp hakkas rattasõiduga. Selle sõidu jooksul siis nägin, et meil kolmel läksid kõigil kummid vähemalt korra puruks. Lisaks läks meil kolme peale umbes viis korda ka kett pooleks. Neid asju vaikselt remontides ja edasi kulgedes jõudsime rattafinishisse ja jalgsietapi starti. Jalgsietapi käigus juhtus kuidagi nii, et orienteerusime end kenasti kaardist välja.  Seal kus orienteerumise kaart lõppes, lõppes ka loodus, maastik, kõik... Jäi ainult selline tühi ruum, nagu Matrixi filmis see valge treeningruum.    Igatahes pühapäeva hommikul sai kella kuuese äratuse peale silmad lahti aetud ning asjatama hakanud. Kiirelt asjad ja ratas auto peale ning tiimikaaslastele järgi ja seejärel kiirelt nina Tamsalu poole. Mida enam võistluspaiga poole jõudsime, seda enam temperatuur langes. 30km enne kohale jõudmist hakkas vihma sadama. Jei!  Kohapeal sai end  riidesse topitud (vähemalt neisse riietesse, mis ei ununenud koju) ning numbrid külge, rattad hoidlasse ja oligi peaaegu stardi aeg. Ja vihma muudkui sadas.  Kui stardipauk käis jooksis stardikoridor imekiiresti tühjaks. Meie jäime veel kaarti uurima. Nähes kaarti, kadus minu lootus, et kõik on kenasti järjest - kogu jalgsiosa, siis kanuu ja siis ratas. Ratas ja jalgsiosa oli jupitatud ja omavahel segatud.  Algas asi jalgsietapiga. Esimene ots oli kohe ka veidike vimpkaga. Igale tiimiliikmele oli oma  punkt määratud, pärast mida siis tulnud kokku saada teises KP-s. Kuna meie eesmärkide hulgas ei olnud võitmist, olid vaid ellujäämine ja raja läbimine, siis otsustasime ja kõik esimesed kolm punkti koos läbida. Ei olnud nood ju üksteisest teab mis kaugel kah. Kolmanda esimese KP-ni jõudes (olime läbinud ~1,5 km) sain vastiku üllatuse osaliseks - herilane nõelas hüppeliigesesse. Õnneks ma allergiline pole ning kuna jooksmist tuli kohe otsa päris palju, lahtus ka häiriv valu varsti. Edasi tuli palju  poolmudasied metsateesid ning lisaks võsas rabistamist. Mingi moment kui otsustasime ringi ja kruusateede asemel otse läbi võsa ja raudtee serva mööda kasuks, läks osakene unenäost täppi. Peaaegu jõudsime kaardist välja. Õnneks loodus siiski otsa ei saanud.  Pärast 8,3km läbi jooksmist oli jalgrataste kord. Jalgsietapi eelviimasesse punkti liikudes sõitsid meile vastu juba esimesed lühikese etapi ratturid. Selles punktis, kus me kohtusime, tuli neil üles sõita üpriski järsust ja pikast tõusust. Meie otsustasime  juba siis, et ei taha seda ratastega võtta. Õnneks oli ka ringimineku võimalus. Pärast seda läks edasi paras muda sonkimine ja pisikene kruusatee jupp kuni rattaetapi lisaülesandeni.  Lisaülesandeks olid kuus puuklotsi, millede puhul oli vaja nende liigid ära määrata. Iga valesti määratud puu eest sai trahviringi 250m. Meie kui hullult targad tendroloogid määrasime asjad ära ning tulemusena läksime enda pooltteist kilomeetrit jooksma :P Ning seejärel läksime veel samapalju joonorienteerumist tegema.  Selle käigus kadus minul igasugune suunataju. Vana energia oli otsa saanud ja uus, mis sisse söödud, polnud veel jõudnud uut käiku sisse lüüa. Õnneks olid meie ees jooksnud umbes 150 meeskonda veel ning meil polnud vaja muud teha, kui mööda sissetallatud rada edasi paterdada :P Sinna joonorienteerumisele niiöelda jäid ka mu jooksupüksid, kuna seal oli vaja ületada ühte okastraataeda ning rattakingad on märgade kivide peal vägagi libedad. Seega üks ja teine asi kokku ja õigel ajal ma libastusingi ning üks  pükste säär rebenes veidi.  Joonorienteerumisele järgnes suhteliselt konkreetne rattasõit kanuuetapi algusse. Ei mingeid vahepealseid KPsid. Kanuu etapi alguses oli aga üks punkt, millega garanteeriti, et kui vihm ei olnud veel sind piisavalt märjaks teinud ning sul polnud plaanis kanuuga ümber minna, siis kuivaks ikka ei jäänud. Nimelt oli punkt hüppetorni platvormi peal ning platvormi ja kalda vahel oli mõne meetri jagu peaaegu kubemeni vett (või siis vööni mõnele lühemale meeskonnaliikmele :P).  Hüppetorni punkt võetud, läks kanuuga uhamiseks. Risti-rästi üle kogu palamuse järve. Vahepeal sai näha teisi meeskondi oma kanuuga ümber minemas ja kanuud uppumas. Meil läks õnneks libedalt. Ka kanuu lisaülesandega saime hakkama eeskujuliselt - vaja oli kümnest õllekastist torn laduda ja sinna otsa üks meeskonnaliige istuma saada. Abiks tuli nähtud eksperttehnika tudengite kevadpäevadelt. Saigi peaaegu, et ahvikiirusel need kastid enda alla laotud ja ülesanne täidetud. Jätkus juba varemast selge kanuutamine  koos paari teetammi ületamisega, veelkord see kubemeni vesi ja läkski rattasõit edasi. Vihm ei olnud siiani lõppenud, vaid oli vahelduva eduga olnud kas kerge 150% õhuniiskus, või siis laussadu. Tänu sellele vihmale ja kanuus suhteliselt paigal istumisele olid märjad jalad jõudnud kangeks minna ja veidi külmetama hakata. Seega rattasõidu alustamine oli suhteliselt vaevaline.  Viimane, umbes 13 km jupp, oli pooles ulatuses asfalt. Meie valisime nii. See, mida me ei valinud, oli vastutuul koguks selleks  ajaks. Aga pungestasime nagu jaksasime ning sõitsime kõige vähem jaksaja tempo järgi. Kui lõpuks metsa vahele saime, oli eelviimane KP käes ja võis viimast püüdma minna.  Taas oli trassivalik - kas kruusatee ja ringiga või veidi mudane metsatee otse. Läksime mööda viimast. Mõni maa hiljem ühel kiiremal laskumiste komplekti lõpul kuulsin mõnikümmend meetrit tagapool mütsatust ja raginat. Kiire pilk tuvastas, et ühel meeskonnakaaslasel oli ratas otsustanud omi asju teha ja seega tuligi kukkumine. Kahjuks  ei teinud ta seda üksi. Samas jäid kõik osalised õnneks terveks.  Lõpuks, kui kukkumisest toibutud ja viimase punkti lähedale juba jõudsime, tekkis väike segadus. Nimelt oli viimane punkt n.ö. tähelepanu punkt. Üks kolmest esimesest eraldi KP-st, mis pidid olema mingid lipud. Mina mäletasin vaid ühtesid lippe (mis olid valed), Awe mäletas õigeid lippe aga seostas vale punktiga ja Liisi ei teadnud lippudest midagi. Õnneks oli ühe punkti lipp suurelt teelt, millel me aru pidasime, näha ning teine punkt  oli liiga kaugel. Seega läksime peale mõningast siia-sinna piilumist vaatama kolmandat punkti (mille juures mina maadlesin herilasega ning seetõttu polnud mul selle punkti lippudest mitte mingit aimdust). Nagu meie õnneks olidki seal kolmandas KP-s need õiged lipud ja siis sealt oli finishini juba vaid paarsada meetrit. Seega ots õigesse suunda ja nii kiiresti kui täiesti tühjaks pigistatult jaksasime, finiši poole. Ja NÜÜD lõppes ka vihmasadu :)    Lõpetamise järel oli lausa taevalik tunne  lõpuks, kui ratas mudast pestud, kuivad riided selga tõmmata ja sooja autosse istuda. Liisi võlus veel kusagilt enda kotist termose kuuma teega kah välja. No mida veel vaja :P  Kuna minul oli kogu eelnev trenn seisnenud just rattasõidu harjutamises ning Awe ja Liisi olid vist vaid ühe pikema sõidu teinud, siis minu jaoks oli ratastega sõitmise kohad puhkuseks. Samas, oli ka millest puhata, sest jooksutrenni mina polnud viimase aasta jooksul vist sammukest kah teinud. Kanuust rääkimata - selles polnud ma  varem kunagi istunud.  Lõpptulemustega saame igati rahule jääda: B-rajal 129. koht 163 lõpetaja hulgas (segavõistkondade arvestuses 32. koht 49 lõpetaja seas). Aeg oli poolteist minutit alla kuue tunni :)    XDreami kodulehel on näha ka kaarte. B-raja omad on siin --> esimene pool ja teine pool  Gps-i mahamärgitud rada on siin --> http://rnkpr.com/a6o9fw