Üks põhjusi, miks see film nii edukas oli ning igasuguste Césaritega üle puistati, on kindlasti selles, et Truffaut'l on õnnestunud sujuvaks tervikuks liita ajastudraama ja  psühholoogiline uurimus, millele tuleb otsa lisada veel filmiteemaline metamõtisklus - film sisaldab mitmeid viiteid igasugustele eelnevatele linateostele, s.h Buñueli filmile "Belle de jour". On romantikat, põnevust, koomilisi hetki; mitmeid trikke ja ootamatusi (mis on elu, mis on teater, kes keda armastab jne), mille ohvriks pahaaimamatu vaataja langeb. Ühesõnaga kõike. Ja küllap on see üldisus ka üks põhjusi, miks "Viimane metroo" teatud osa publikust külmaks jätab.