Kui Maarja elukaaslase matustest oli möödunud kümme päeva, lasi naine uue riidekapi tükkideks lõhkuda ja ära põletada, öeldes, et selles oli olnud laip ning ta ei taha oma tuppa midagi, mis kutsuks esile halbu mälestusi. Keegi ei esitanud liigseid küsimusi. Maarja pani vana kapi uuesti kokku ning juba järgmisel hommikul mantlit  otsima minnes avastas ta sellest pisut unise olemisega ingli. Ta oleks tahtnud ilmutist suurest rõõmust emmata, aga käed läksid temast läbi. Ingel naeratas kohmetult ja hakkas viledaks kulunud küünarnukkidega velvetist pintsaku taskutest sigarette otsima. Maarja vaatas inglit heldimusega nagu kadunud poega ja tundis, et on õnnelikum kui kunagi varem. Südames kripeldas küll pisut, et ingel tema elukaaslast nii julmalt karistanud oli, aga küllap siis pidi sedasi juhtuma. Kui nüüd päris aus olla, polnudki Maarja  elukaaslase enesetapp ainus sarnane episood tema seni möödunud elust. Nimelt oli inimestega, kes Maarjale mingil kombel tüli tekitasid, varemgi igasugu õnnetusi juhtunud, kuid siis ei osanud naine neid veel ingliga seostada. Pärast surmajuhtumit riidekapis jõudis aga Maarjani justkui mingi ülim selgus - ta tundis, et on oma kaitsjat siiani selgelt alahinnanud. Täpsemalt öeldes armus Maarja kõrvuni inglisse ning keeldus edaspidi loomast suhteid ühegi mehega, kes proovisid tema poolehoidu võita.