Vahetult pärast Veebruarirevolutsiooni tõusis rahvusväeosade idee taas päevakorda. Tallinnas paikneva 470.  Dankovi jalaväepolgu eesti sõdurid kutsusid 28. märtsiks kokku eesti sõjaväelaste üldkoosoleku (dok 11). Koosolekul tekkisid ägedad vaidlused (dok 12) ja siduv lõppotsus jäi langetamata, kuid küsimuse edasiseks kaalumiseks valiti ajutine komitee (hilisem Eesti Sõjaväelaste Büroo). Komitee astus kohe samme rahvusväeosade loomise suunas. Juba 31. märtsil edastas Imperaator Peeter Suure merekindluse (selle juhatus paiknes Tallinnas) komandant kontradmiral Pjotr Leskov eestlaste soovid Petrogradi (dok 13). Aprilli  algul toimunud teine sõjaväelaste üldkoosolek kiitis büroo tegevuse väeosade loomisel heaks  (dok 14).