Käisin kalmistuid küünaldamas, eriti seda ühte. Eriti seepärast, et kümne aasta tagune küünlapäev oli meile tähtis. Kõik järgenavad 9 küünlapäeva, mis olid meile antud, käisime koos metsa küüneldamas. Nüüd käisin üksinda, ajasin veidi juttu ja.... Miskipärast on mul eilsest saati tunne, et Maarika on minu sees, lausa nahavahel. Olin otsustanud, et kustutan ta memoriaalkonto orkutist just küünlapäeval ja kui täna enam seda polnud, oli kuidagi topeltkurb. Kustutasin ka ta  alustatud tantsublogi, kuigi seal oli vaid üks sissekanne eelmise aasta algusest. Kaua neid ikka lasta seal rippuda, külalised käivad, vaatavad ja imestavad, et misasja....?! Subaru-ilma kah pole, et saaks ennast pöiasirutusega välja elada, niimoodi ma nüüd elangi.  Sissepoole.