Põhja Vietnamis on sõbralikud vaid lapsed, kes pole ajaloo tunnis käinud, ülejäänud suhtuvad turistidesse üsna külmalt. Nii tuuakse toit sulle nii mõnigi kord sulle lauda sellise ilmega justkui oleks sa USA sõdur, kes on uksest sisse astunud ja nüüd M16 vietnamlasele näkku surunud ning nõuab oma toitmist. Siiski on ka teenindajaid, kes turistidele naeratavad, kuid see naeratus on üpris tehislik. Sestap üllatas Saigon mind üpris meeldivalt, kui näiteks varahommikul. enne seitset, võõrastemaja uksest välja astusid ja tänaval istuvad naabermaja elanikud sind rõõmsalt tervitasid (kuna sa ärkad nendega samal ajal). Saigonis olid ka poemüüjad märksa sõbralikumad ja ka hinnad olid seal fikseeritud meeldivalt madalamal tasemel, samas, kui Hanois oleks su teadmatust ära kasutades, sult sisse kasseeritud tegelikust mitmeid kordi rohkem suuremaid summasid.