Seda kõike ei küünitud nägema ega eraldama. Nähti kogu maa­ilma varisemist seniseilt aluseilt, kogu õhtumaise kultuuri hukku­mist (Spengleri prillide läbi), ja rutati omalt pooltki kaasa aitama selle maise  maailma lahtimõtestamiseks. Nähti ainult ülestõusnud masside vitaalsust (aga mitte nende ülespiitsutajaid), ja hakati ennatul õhinal ülistama nende meelepärast elutungi dünaamikat. Teadvuse ase­mele tõsteti kilbile alateadvus, vaimselt valgustatud elu asemele tungelu. Omas nooruslikus või noorusele kaasarühkivas uljuses ris­kiti koguni lammutama minna täpse teaduse aluseid ja saavutusi. (V. näiteks H. Raudsepp: Hommikusi mõtteid õhtuses maailmas. Loo­ming nr. 9, 1932).