Tunnistage nüüd ausalt üles, teie, kes te sügisel lume sadamist ära oodata ei jõudnud - kas te s e d a tahtsitegi? (Tsiteerides härrasmeest Titanicul: I asked for ice, indeed, but this is ridiculous!) Olgu-olgu, ma tavaliselt aastaaegadega võitlema ei kipu ja iseenesest on hea meel, et ka tänased lapsed saavad lõpuks näha sellist talve, mida ma oma lapsepõlvest küll ja küll mäletan - kus peaaegu räästani ulatuvad hanged ei olegi enam pelk metafoor ja lumesse saab rajada tunneleid (praegu ei veaks küll enam ükski vägi mind lume sisse roomama   - brr, lumi ronib krae vahelt sisse ja pärast on kõik riided märjad). Olgu, halba ilma ei ole kah, on ainult sobimatu riietus, seepärast hüljatakse homme kontsaga saapad, ridikül ja viigipüksid ning te võite mind näha, seljakott seljas ja  matkasaapad jalas, sportlikku minevikku taaselustavana üle hangede takistusjooksu tegemas.   Aga vaat lume koristamisest hakkab küllalt saama. Erilised lõbustused seisnevad selles, kui kogu lumi on ära loobitud, auto välja kaevatud ja lahti lükkamata tänaval peaaegu  lumme kinni jäädud, siis poest tagasi jõudmise ajaks on agulitänavat üldiselt harva külastav lumesahk oma tiiru ära teinud ja sissesõidutee ette gigantse lumevalli lükanud.  Kuna ma päeval olin tööl, siis olin sunnitud kogu täna sadanud lume õhtul ära koristama (kodakondsed olid endale ettenägelikult mujal rakenduse leidnud) - ja ma ei ütle, et mul ei tekkinud tahtmist seda kõige lihtsamat ja otsesemat teed üle aia naabri hoovi loopida   . Vastasel juhul võinuks lumesaju tihedust arvesse võttes alljärgneva juustupärja küpsetamine välja näha nii: korista sadanud lumi ära, pane tainas kerkima, korista lumi ära, vormi pärg-lase kerkida-pane ahju, korista sadanud lumi ära, võta sai ahjust-söö, korista lund. Või umbes midagi sinnapoole.