üldiselt pooldan väga ideed kasutada samalaadseid stiimuleid, sest nad järgivad kenasti teadvuseteaduse põhiparadigmat - muutuv teadvuse sisu objektiivselt  võrdsete stimulatsioonitingimuste korral -, lisades aga huvitava nüansi: muutub mitte see, kas objekt teadvustub või ei, vaid hoopis objekti teadvustatud suurus. st invariantsete stimulatsioonitingimuste juures muutub teadvustatud objekti üks omadus.  seda illusioonipallikeste fenomeni ja tema ajukorrelaate on tegelikult kenasti (ja kõrgetasemeliselt) uuritud Scott O. Murray laboris ja ma katsungi järgnevate postituste jooksul tema vastavaid töid lähemalt tutvustada (et siis ehk koos tõepoolest katseideede  peale mõelda).