Ma kuskil just lugesin, et eestlasel on lihtsalt halvad kogemused geenidega kaasa pärandatud. Alles mõnikümmend aastat tagasi oldi iga võõra suhtlema tuleva inimese vastu kahtlustavad, sest kindlasti oli tegu KGB agendiga. Ja lastele kasvatati sisse, et kodus räägitud jutte kuskil edasi rääkida ei tohi jne.    Aga tumedad riided meie kliimas on mõnes mõttes ka laiskus. Kui ma iga päev sõidan bussiga, kas pole siis lihtsam osta omale tumedad üleriided, et mitte keemilise vahet  joosta (Tallinnas on bussid iga üsna mustad kahjuks)? Ja töölt koju tulles olen ma väsinud. Kui ma veel üksi tulen ka, mida imet ma omaette muudkui naeratan? Vahest kui meenub midagi naljakat, ikka ajab omaette muigama, aga lihtsalt niisama sõidan bussis lai naeratus näol? :)  Ja ausalt öeldes pole ma ka mujal maailmas reisides ühissõidukites niiväga omaette laialt naeratavaid nimesi näinud. Sõpradega koos sõites on teine asi, aga siis on ka eesti inimesed rõõmsad ja suhtlejad. :)