Karta on, et mu väike soov on kuulmatu, aga saagu neid soove palju.      Niikaua on meil kõigil siin ka oma elu elada.          Trulla proovib mind palliga loopides sportlikumaks muuta. Nice attempt.    Krimpsutan juba paar päeva ajukurde, et selle organi põhjatutest sügavustest leida need viit armast raamatut, mis mu elule mingi jälje on jätnud. Nimekiri kasvas ja kasvas, lõpuks tegin julmad kärped ja  valisin oma stiilse viisiku.      Voldemar Vaga 1937 aastal välja antud "Üldine kunstiajalugu". Ma kindlasti ei osanud veel lugeda kui esimest korda selle raamatu lumma jäin. Paks ajaloo järgi lõhnav köide ja suur kullatud suhkrutoos olid kaks ainsat eset, mis mu vanaemal olid järgi jäänud sõjaeelsest elust. Ülejäänud asju kasutab võibolla siiani see noor vene ohvitser, kellele vanavanemate kodu silma jäi.  Mäletan, et kui vanaemale külla läksime, anti lapsele ikka mõni raamat pihku, et  teda nurgas paigal hoida kui suured oma asju korraldasid. Need reproduktsioonid, muinasjutte meelde toov maailm... Siiani pole sõnu.    Jerzy Broszkiewicz,1966, "Suur, suurem, kõige suurem". Ulmekas rääkivast isesõitvast autost (mitte segi ajada selle hasselhoovi kinuga!). Sellest raamatust alates olen neelanud iga ulmeka ja alles pärast neelamist vaadanud, kas neelatu ka seedub...    Lion Feuchwanger,1958, "Goya". Alguses, kui veel lugeda ei osanud, vaatasin pilte (koledad tundusid,  eriti oma lapsi õgiv Saturn). Aastaid hiljem oli see üks raamatuist, mis murdeeas aitas kaasa meelelisuse ärkamisele. Sihuke ihar raamat ju!    John Steinbeck, 1982, "Me tusameele talv". Minu kodus religioonile kohta polnud. Või oli ju tegelikult, aga ainult sellises propagandistlikus võtmes. Kõik usuga seonduv oli halb. Ma isegi uskusin seda. Steinbecki raamat avas omal kombel mu silmad, andis võtme, mida kasutades olen nüüdseks palju rikkam. Kes on lugenud, saab minust aru. Ja ega ma mingi suurem  asi religioosne inimene pole siiani.      Robert Stilmark ja Vassili Vassilevski ,1962, "Pärija Kalkutast". Selle raamatuga on kummalised lood, nimelt oli minu jaoks alguses tegemist lihtsalt huvitava seiklusjutuga , teise mõõtme sai lugu hetkest, mil kuulsin kuidas raamat üldse kirjutati. Parandage mind, kes teab paremini, kuid "Pärija Kalkutast" on alguse saanud vene vangilaagri jutumeeste nn "õhtujuttudest". Creepy.    Ma olen vilets palliloopija, palun seda meemi tegema kõiki,  kes mäletavad oma elust selliseid raamatuid, mis tõesti midagi muutnud on.