Demokraatlik riik teeb eriti pingsaks ja laiavooluliseks võitluse riigi­võimu pärast. See võitlus saab ühiskonna elu oluliseks osaks ja sisusta­jaks, ühiskondlik mõte ja elu politiseerub, kusjuures pääseb valitsema usk riigivõimu kõikvõimsusse,  mida ühtlasi püütakse vallutada, et tema kaudu teostada soove, mis oma loomult peaksid olema enam ühiskonna enda asjaks. Siit areneb suur vastuolu ühiskonna ja riigi ülesannete mõistmises, põhjustades juba riigimõtte kriisi. See on nähtus, mida juba Jakob Burckhardt, XIX sajandi silmapaistvamaid kultuuriloolasi ja kultuurfilosoofe, pidas omaseks oma ajastu demokraatiale ja mille ajaloo­list tekkeallikat ta nägi Suures Prantsuse Revolutsioonis.