Eriliigi moodustavad ka need haritlased ja poolharitlased, kes pigemini loevad mõnda halba võõrkeelset teost kui head eesti autorit, kes käivad kontsertidel ja kunstinäitustel ainult siis, kui seal esinevad välismaised kunstnikud. Nagu omal ajal kadakad, nii nemadki peavad vaistuliselt  ideaaliks ja eeskujuks mõnda teist - ükskõik, millist igakord - rahvast, halvustades oma kaasmaalasi, ladudes nende selga kõik halbused, vead ja pahed. Nagu kadakad, ei aja ka nemad aktiivset, kas või opositsioonilist poliitikat, vaid teostavad passiivset ja vimmast eemalseisu. Sel­listena aga ei jäta nad kogu eestlust süüdistamata passiivsuses, kainuses, loiduses, liigses tasakaalukuses, isegi orjameelsuses.