Ülima pinevuseni viidud üleliigsustunne ongi see, mis pa­neb "Üksiklastes" kirjeldatud naised teotsema: eluks ja naise loomulikkude ülesannete täitmiseks parandamatu haiguse tõttu kõlbmatu rahukohtuniku tütar teeb oma sisutule elule vägi­valdse lõpu; mehe süül lastetuks jäänud ja mehest lahutunud vananev naisametnik andub tervele ja tugevale mehele. Kol­manda jutustise peakuju ei jõua mõtete ja  soovide juurest te­gudeni; see naine, keda mees on "pidanud nagu toredat sõiduhobust, et uhkustada sõprade ees" (lk. 139), see luksusnaine hakkab linnast maale tallu suvitama sattudes ihkama maaelu ja maameest, hakkab unistama lastest, kavatseb jäädavat maale asumist, otsib oma kavatsusele kõlblat õigustust, kuid murdub esimese tegeliku maatööga tutvumise katse juures ja pöördub tagasi linna oma sisutu jõudeelu juurde. Maale jääb ainult tema noor ja tahtejõuline ümmardaja, kes tööga on harjunud ja linnas  "tuultel elamisele" eelistab elu maal omas kodus oma mehe ja laste heaks.