Käesolev sügis on eriline… eriline jah, sest üle mitme-setme aasta rattahooaja järel ei läinud ma Kopli ukse taha kraapima eelmisest talvest pesemata ja hooldamata talverattaga - et aita kallis mees see veel üheks hooajaks kokku lappida - endal silmis põlev soov teha mõned pikad tiirud hallis  ja niiskes olustikus (mis rattaseljast maha tulles tundub kevadise itaalia ilmana )  Nüüd võib tekkida küsimus, et mis on saanud minu suurest spordisõltuvusest? …olen jätkuvalt kindel, et ühte sõltuvust siin maailmas saab ravida vaid teise sõltuvusega.