Noh, sellest konkursist. Ma küll ei arva, et ma seal mõne kategooria mingil moel "kinni" suudaksin panna - selleks olen ma oma keskpärasusest nii teemade valikul kui sõnaseadmisoskuse vallas piisavalt hästi teadlik. Tegelikult olin meeldivalt üllatatud juba sellestki, et Tiiu mind sinna nominentide sekka üldse pakkuda võttis. Väga enesetunnet kõditav :). Tänud, Tiiu, mul oli rõõmus päev :)!      Mõtlesin selle bänneri asjus päris pikalt. Aga lõpuks otsustasin, et kes ei proovi, see jääbki eemale seisma ja näppu imema. Ja milleks ennast mõttetust võltstagasihoidlikkusest sellele määrata, kui kogu vaev, mida vaja läheks, on minu poolt selle bänneri lisamine ning kui mõni blogilugeja/tuttav arvab, et väärin tema pooltki üht väikest õlalepatsutust, siis tema poolt sellel bänneril klõpsamine ja patsutuse sooritamine. Nii et, kes arvab, et mina tükkis oma blogiga seda õlalepatsutust ja  tublikskiitmist vääriksin, siis on teile siin üleval vasakus servas üks Ajaveeb 2008 bänner, mille kaudu seda teha saab ;).    See konkurss pani mind taas mõtlema teemal, miks ma üldse seda blogi pean. Kas tahan tuntust koguda? Populaarsust ja kiitust jahtida? Päevikut pidada? Ennast välja elada? Oma edusamme (või ka edutuid, kui nii juhtub) valjusti kajastada?    Minu blogi on nagu üks suur talumehe pudrupott. On tugevamat tangu siin-seal, leidub suht mõttetuid kliisid (mingi asjaolu lihtviisilisi nentimisi), ja kõige selle ümber selline ühtlane kartulipudru minu igapäevasest koduperenaiseelust ja tegemistest. Nii et põhimõtteliselt põhisuunitlus oleks nagu lihtsalt "minu elu päevik" - kus kajastub laste kasvamine ja minu kilode kahanemine ja erinevate ettevõtmiste kroonika. Keskendumisega just sellele, mis parasjagu minu jaoks minu isiklikus elukeses oluline ja päevakorral on. Ja seda joont kavatsen ma ka edaspidi hoidma jääda. Nagu kunagi Algarvule tema kõhklemisteperioodil kirjutasin (mitte küll just selliste sõnadega, aga mõte oli umbes selline), on minu arvates oluline valida oma blogile üks selgroog ja hoida seda püsti. Sest sellele toetub kogu ülejäänud kere. Selle ümber võib leiduda ohtrasti muud, aga see selgroog kannab konstruktsiooni põhiraskust. Minu blogis on selliseks selgrooks kaalulangetamise soov, millest see blogi kunagi üldse alguse sai. Ja tasapisi (vahel minu jaoks märkamatult isegi :)) on selle selgroo ümber nende kahe aasta jooksul kinnitunud ka igasuguseid muid lisandeid - mis aga üksteist täiendades ja laiendades moodustavadki lõpptulemuse. Minu blogi ongi selline nagu ma ise. Hajevil, tavalistest igapäevaeluasjadest koosnev ja päevast järgmisesse kulgev - aga ka oma kaugemaid sihte järgiv (isegi kui nendeni liikumine vingerdi-vangerdi suuna vahel võtab). Ja selle taaskordse järelemõtlemise tulemusena olen ma jällegi saanud kinnitust oma sisemisele teadmisele, et kes tahab oma terviklikkust säilitada, ei tohi lasta end trendide jahtimisse eksitada. Eriti kui ta loomuldasa eriline trendiinimene pole. Oluline on säilitada side iseendaga - sest see on see, mis meile päeva lõpuks jääb.    Minu blogi on minu argipäeva kroonika.    ***    Oma lemmikkirjutajad olen igatahes ka seal ära märkinud. Ja elan kaasa, et kuidas neil läheb. Saadud punkte küll näha ei ole, aga tore on leida minu jaoks köitvate blogide kohta ka teiste inimeste positiivseid ja toetavaid kommentaare.