Kiivitaja edukaks pesitsemiseks on hädavajalik niiske pinnas, sest vastasel juhul tekib koorunud poegadel toidupuudus. Maaparandustööde vähemasti osaline kaasmõju Sauel on selgelt jälgitav ka jooniselt 1. 1975-st aastast alates toimunud pidev arvukuse kahanemine põldudel on suure tõenäosusega tingitud just pinnase pidevast kuivenemisest. Teisalt on arvukuse languses ilmselt rolli mänginud ka eri põllukultuuride pindala muutus. 1960-ndatel domineeris vaatlusalal taliviljadest rukis ja suviviljadest oder. 1970-ndatel talirukki külvipind suurenes ja ilmus talinisu, kusjuures suurenes ka kartuli osatähtsus. 1980-ndatel aastatel suurendati rukki kõrval veelgi talinisu kasvupinda, kusjuures suvinisu ja kaer praktiliselt kadusid. 1990-ndate aastate teisel poolel kahanes järsult kartuli külvipind, masskultuuriks muutus oder, ilmus raps ja mitmesugused söödakultuurid. Seega võib märgata küllalt head korrelatsiooni põllukultuuride ja kiivitaja arvukuse vahel: taliviljade leviku suurenemisega kahanes liigi arvukus, suvivilja pealetung aga langeb kokku arvukuse tõusuga. Olgu siinkohal mainitud, et ka madalama kasvuga ja laialehisemad rapsisordid on osutunud kiivitajale soodsateks, osalt ilmselt tänu fenoloogilisele sobivusele ning osalt ilmselt tänu väga headele varjeomadustele (rõhtsad lehed paiknevad maapinna lähedal), mistõttu poegade säilivus lennuvõimestumiseni on küllalt hea.