Sinu mõte on selle pika kerimise peale end mööda paljusid pisikesi uurdeid laiali kerinud. Detaile on Sul märksa rohkem saanud kui minu kivi mõtiskluses. Mina siin lugedes näiteks jäin nende lumehelveste peale mõtlema. Meie ju ka üheksakümne protsendi ulatuses koosneme veest. Minu üheksakümnest kilost veest saaks neid lumehelbeid nii umbes suurusjärgus miljon. Mõelda vaid kus need lumehelbed või veepiisad oma looduse ringkäigus miljonite  aastate jooksul käinud on. Kindlasti on minus veemolekule mis on kogu maakera läbi käinud. Igaühes meist on. Ja kui veel mõelda et vesinik ja hapnik millest see vesi koosneb, on kunagi termotuuma reaktsioonides tähtede südames tekkinud, siis on meie väiksed algosakesed olnud laiali suisa mööda kosmilist ruumi. Ohohohooo.  Aga ma olen nüüd mõttega ennast kivist päris kaugele kerinud. Niiet täitsa saan aru, kuidas mõni mõte võib jalad alla võtta ja ringi lasta kui vesi looduses.    Selle jutu idee  oli vist siiski elude omavahelise liikumise suhtelisuses. Kisub sinna Einsteini mängumaale.    Kas on kergendus ka kui mingi jutu, mis on ennast juba tükk aega peas ringi kerinud, lõpuks mingil sellisel käegakatsutaval moel enda (ja ka teiste) jaoks valmis saanuks võib lugeda?