Opositsioon okupatsioonirežiimi suhtes püsis kogu sõjajärgse perioodi vältel. Tegutsesid mitmed lindpriiks kulutatud põrandaalused grupid, mille liikmed jagasid samu vaateid, lugesid keelatud antikommunistlikku kirjandust, levitasid üleskutseid ja kasutasid keelatud Läti  puna-valget rahvuslippu. Alates 1960. aastatest hakati NSVL-s teisitimõtlejate suhtes kasutama uut tüüpi repressioonivahendit - sulgemist psühhiaatriahaiglasse. Selline asjade käik ja selle veelgi tõsisemad tagajärjed said osaks paljudele mehistele kodanikele, kellest enamuse moodustasid kirjanikud (nn. dissidendid ehk inimesed, kelle arvamused ja seisukohad üldaktsepteeritust erinesid) ning kes söandasid võtta sõna kommunistliku ideoloogia stuupori ja tendentsi vastu kehtestada üksikisiku ja ühiskondliku  elu suhtes totaalne kontroll.