Päikesega on mul sotid selgeks räägitud  juba aastaid, kokkulepe selline: tema mind pruuniks ei päevita ja mina teda ei kiru.    Jah, eks oma nõrkushetked on meil mõlemal. Ei pääse mina suvest luigena ja ei jää päike sarjamisest ilma.  Õnneks on lapsepõlv, mil igal suvel paar-kolm korda kodulähedases bussipeatuses minestanult aelesin, kaugel möödas. Samuti ei tea ma õnneks, mis on päikesepõletus, nahk läheb esimesel võmalusel piimakohvi karva - ei mingit roosat jama.  Mõni päkesekummardaja annaks selle eest vist väikese varba  ära.         Noorem poiss nägi paar nädalat  tagasi välja nagu pulgajäätis: tumepruun ülakeha versus luikvalged orkjalad. Tasakaalu saavutamiseks peaks ta nüüd pool kuud püksata töötama....?          Kolm tööpäeva sel nädalal venisid kolmeteistkümne tunni pikkuseks, oleks ka täna vaja olnud.. aga kui ma vastu tööpäeva lõppu avastasin, et tööde ärategemise asemel tegelen aktiivse prokrastineerimisega, lõin laua puhtaks ja uksed lukku.  Kui samal aastal võetakse ette asjatundlike inimeste koondamine ja tarkvarabaasi vahetus,  siis pole imeks panna, et siia-sinna tekivad väikese läbilaskevõimega infolehtrid.  Lisaks veel tüüpviga: inimeste motiveerimine jutuga "Kui valmis ei saa, hakkame jälle koondama" ei mõju. Võibolla kvantiteedi paistetab üles, aga kvaliteet... potjomkini küla.       Sellega seotud või ei, aga mulle tuli meelde meetod, mida masu varju pugedes kasutavad mõnedki kaupmehed: käibe langedes kakskümmend protsenti koonda viiskümmend protsenti müüjatest ja allesjäänutel vähenda palka vähemalt viisteist protsenti.  Kokkuhoid? On ikka väääää?  Saavutatud on pikad järjekorrad kümnest kassast kahe avatu taga ja neis kassades istuvad pahurad alamakstud ülepekstud asjatundmatud müüjad.    Tuleb mõni "terava pilguga" tädi poodi sisse ja näeb: looklevad järjekorrad osjatest. Kohe järeldus tehtud: inimestel raha KÜLL, näedsa, pool päeva jõllitavad poes!        Dixi