jumala eest, õhtul Tartus mööda Küüni tänavat kõndida on täielik kadalipp, kuna see on tihedalt asustatud mingite agitaatoritega. aga noh, eile see mul väsind peast kodu poole minnes muidugi meelde ei tulnud ja nii ma siis end sealt manööverdamast avastasin.  ühele teed järsu pöördega teisele tänavapoolele selgeks, et ärgu tulgu plõksima, selle tulemusena satud teise territooriumile, kes paraja vahega seal teisel tänavapoolel passib. nõndaks, vahetame taktikat, põrnitseme  erikuradi kurja näoga tüübist läbi ja paneme mantlihõlmade lehvides tempot juurde, nii et tüüp kargab tee pealt eest ja maigutab ainult suud.  nii, peaaegu kaubamaja juures väljas ja kadalipust läbi, aga ühel hetkel avastan, et olen täielikku piiramisrõngasse sattunud, sest mõlemal pool passib agitaator, sedasi ilusti väikese vahemaaga, nii et kummastki ohutult mööda ei pääse, ja otse ette nende vahele on pressitud mingi pisikene tšikk, kes jõudis isegi tere öelda, enne kui ma ülidramaatilise tõrjuva  žestiga käed laiali lõin (hea, et keegi kogemata nätakat ei saanud… või siiski mitte) ja läbi muvvdsin.  selleks ajaks olin ma end muidugi seaemaks vihastanud.