Mõnikord teevad ilusad võõrad hetked mind heldinuks. Sest ka mina proovisin, küll harva, luua oma elus neid ilusaid momente. Soovisin, et need hetked jääksid mu lähedaste mällu. Ning kui kavandatu mingitel põhjustel esimestel kordadel ebaõnnestus, siis üha harvemaks jäid uued katsed. Ebaõnnestumise valu oli liiga kibe.  Mehena polnud mul ka lapsepõlvest eeskujusid võtta. Mu isa oli nendes asjades saamatu. Enne sõda ei võtnud ta viina suu sissegi. Sõda õpetas tema põlvkonnale viinajoomise selgeks. Mitte küll joodikuks, kuid siiski. Eks ta siis ilusate momentide loomiseks teinekord võttis nagu julgustuseks ja see mida ta kavandas ei olnudki enam ilus. Aja jooksul loobus temagi üritamast ja perekondlikud sündmused ja traditsioonid jäid siis ema korraldada. Ning eks mu maguskibe nukrus seda videot vaadates ongi selles, et kõik  me tahaksime alustada ilusasti ja ka lõpetada. See "nii heas kui halvas" ja need asjad.