Ööd. Need ööd, mil on veini joodud  ja hilja peale jäädud.  Läksin välja, maa oli must. Tulin koju, kõik oli valge (kaasa arvatud ma ise). Elasin selle aasta esimese tuisu tegelikult suhteliselt edukalt üle. Kui ma just homme mingeid külmetuse sümptomeid ei avasta. Peaegu kõik aknad on pimedad, hommikul ootab inimesi ees üllatus.    Ma olen ülikoolile tänulik. Lisaks sellele, et olen siin omajagu targemaks saanud, võlgnen talle ka tänu suurepäraste sõprade eest, kes mind ka kõige sügavamatest paha tuju soppidest välja tirivad.  Tuleb välja, et ehk ma siiski pole üksik hunt.    Igatsen taga naiivsust. Seda pehmet kaitsekilpi, mis lubas mul sobival hetkel peitu pugeda ja tõele mitte otsa vaadata. Jah, eks see tõde on üldse üks imeloom, aga siiski.    Kell on pool 4 ja tegelikult ei ole mul õrna aimugi, miks ma ei maga.  Kuulan Tartut, sest päeval ei lase inimeste müra tal kosta. Öö.