Ei ole küllalist alust Michelsi eeskujul selles mingisugust traagikomöödiat näha, kui massid, senistes  juhtides pettudes, neist teatava jõu­pingutusega vabanevad selleks, et järgmisel hetkel alistuda uutele juhti­dele. See on loomulik asjade käik. Ennem juba võiks traagikomöödiaks pidada säärast umbusaldusest tingitud talitamist juhtivate vaimsete jõu­dudega, millest räägib Platon oma "Riigis": "Me kummardaksime neid kui austamis-, imetlemis- ja armastamisväärseid olevusi. Siis aga juhik­sime nende tähelepanu sellele, et meie riigis niisuguseid isikuid ei tohi olla, võiaksime nende pead õliga ja kataksime  pärjaga ning saadaksime nad siis üle piiri meie riigist välja". Massid teevad aga õigemini, kui nad poliitilistes küsimustes juhtide nõu küsivad, samuti kui nad pöörduvad haiguse korral arsti või kohtuasja korral advokaadi poole.