To Veiko Vihuri.  Mis on \"krüptokatoliiklus\", sellest olen juba Eesti Kiriku veergudel piisavalt kirjutanud (või siiski veel mitte piisavalt?). Termin pole minu loodud  ja pärineb vanematelt ametivendadelt, kes kasutasid seda juba 1970-ndatel aastatel, tähistamaks \"krüptokatoliiklastena\" ametivendi, kes armastasid rääkida EELK ühinemisest \"emakirikuga\" ja kelle paleuseks oli II Vatikani kirikukogu eelne konservatiivne katoliiklus. Võib küsida, kas see termin on (enam) õigustatud ja kus üldse on piir katoliikliku ja evangeelse vahel, kuid ma arvan, et see piir on siiski olemas ja ma olen püüdnud ju seda ka markeerida. Ja ta on mu meelest olemas vaatamata sellele, et  luterlus pole ühtne ja on ajas muutunud. Aga see ongi mu meelest see identiteediküsimus, millele Sa Veiko vihjad.  Mina ei ole mingi katoliku kiriku vastane. Katoliiklased on meie vennad, me oleme nendega ajalooliselt seotud ja mul endal on palju häid tuttavaid selle kiriku liikmete hulgas. Meil on ajaloolistel põhjustel palju ühist, kuid samas on ka palju, mis meid teineteisest lahutab. Ja need erimeelsused on mu meelest kõige tugevamad kiriku, vaimuliku ameti ja sakramentide mõistmises. Loomulikult on  vaja jätkuvat dialoogi kirikute vahel, et saavutada paremat teineteise mõistmist. Samas ei pea ma aga õigeks, et me heidame selle, mis meid eristab, lihtsalt kõrvale ja ütleme, et seda pole. Või teeme, nagu on teinud \"krüptokatoliiklased\" ja ütleme, et tegelikult on hoopis roomakatoliku kiriku meist erinevad teoloogilised arusaamad meie arusaamad. Ma ei usu, et selline lähenemine edendab kirikute teineteisemõistmist. Mis puudutab \"ühtset katoolset usku\", millest Sa Veiko räägid, siis see saab mu meelest  praegu olla vaid üks - see, milles suurematel kristlikel konfessioonidel on täielik üksmeel. Seega Jumala-, Kolmainsuse- ja kristoloogia küsimused. Kõiges muus, milles on erimeelsused, seda \"ühtset katoolset usku\" mu meelest küll ei ole.  Mis puudutab arutelu demokraatia üle, siis mu meelest on see oluline nii kaua, kui on olemas totalitaarsed ristiusukäsitlused. Mina igal juhul teen kõik endast oleneva, et see küsimus üleval oleks.  Ajalooliselt väljakujunenud kolmeastmelist hierarhiat ma ei  eita, aga ma ei ole nõus seda käsitlema jumalikult seatud korrana. Hierarhia sobib mu meelest ka hästi esindusdemokraatia põhimõtetega - demokraatlikult valitud õpetajad ja piiskopid täidavad neile kiriku poolt usaldatud piirides oma ülesandeid. Nende peaülesanne, sakramentide jagamine ja Sõna kuulutamine on antud aga Kristuse enese poolt. On antud kogu kirikule, kuid kirik volitab seda tegema inimesi, kes on saanud selleks ettevalmistuse ja ordinatsiooni.