(What's the Story) Morning Glory ?  Oasis (1995)    Ühel vaiksel laupäeva hommikul, ajal mil enamik    eesrindlikke seiklussportlasi varatalvist ilma trotsides Padisel libahundi jälgi metsas taga otsis, tegelesin mina oma ratta talveks kokkupakkimisega. Olin just sarved  lenksult maha keeranud ja tavotiga kokku määrinud, kui hommikust vaikust lõhestas mobiilist tulev signaal. Piiks-piiks teatas sissetulnud sõnumist. Üllatus oli selle võrra suurem, kuna sõnumi saatjaks oli Areal Team Mehed Veteranide manager isiklikult ja sõnumi tekst oli lühike ja lakooniline - "Tehtud". Edasi järgnes lühike SMS-de vahetus:  Mina: "Misasi ?"  ATMV manager: "Ülekanne"  Mina: "Kui palju ?"  ATMV manager "xxx xxx.xx"  Mina: " OK, nõus !"  Kui summa järgi tundus,  et mind on palgatud järgmiseks aastaks Lätti Mona-X-le Areal Teami kanuud kandma, siis kümmekond minutit hiljem faksile tulnud lepingust selgus, et Kadarbiku talu noorperemees vajab Pannjärvel toimuvale X-teami hooajalõpu võistlusele uute "smuutide" testijaid. Nii tuligi sarved uuesti puhtaks pühkida ja lenksule tagasi kruvida, sest nädal hiljem läks juba andmiseks. Paljud on mult küsinud, et kust see Areal Team Mehed Veteranide manager oma summad võtab, millega ta erinevate võistluste jaoks külalisesinejaid  sisse ostab. Vastus on lihtsamast lihtsaim - laest. Nimelt on Areal Teami klubihoones üks ruum, mille võti on ainult manageril ja hoone koristajal. Selle ruumi laes on nimekirjad kõigist Eesti seiklussportlastest, nende vanus, sugu, koht jooksvas edetabelis, summad, mille eest on nad nõus erineva tasemega võistlustel osalema ning sulgudes veel lisainformatsioon eraldi iga sportlase kohta, nagu näiteks äraostmatu või ei oska ujuda või rsk raha võtab aga kohale ei tule jne. Miks see info on lakke kirjutatud  ? Sest seinad ja põrandad on täis erinevaid karikaid, vimpleid ja diplomeid, mida team on aegade jooksul võitnud, seal pole lihtsalt ruumi. Konkreetsel juhul võttis teami manager Kiirrongi Alari nime taga oleva summa, tegi selle pooleks ning pakkus üht osa mulle ja teist osa Marttile ning oligi võistkond koos. Vahel on kvantiteet olulisem kui kvaliteet.  X-teami võistlused on igati toredad üritused ning sobivad sportlastele, kes tahavad lisaks võistlemisele ka maastikku nautida ja sportimisest rõõmu  tunda. Võistluse formaat tähendab seda, et peale stardipauku tegeleb iga võistkond 5 tunni jooksul oma asjaga, finišis saadakse uuesti kokku, chillitakse paar tundi tulemusi oodates, seejärel jagatakse savinõud ja klaasipesuvedelikud omavahel sõbralikult laiali ning minnakse ära koju.    Tegelikult nõuab selline formaat võistlejatelt oluliselt rohkem mõttetööd kui Xdreami moodi üksteise järel kappamine, kuid hinnata oskavad seda vähesed ning seetõttu on Xteami võistlused jäänud ikkagi nišitooteks. Ma võrdleks seda isegi suusatamisega, kus 50 km eraldistardist sõit lummaks vaid kõige pühendunumaid tugitoolisportlasi, kuid  Northugi grupifinišit sätivad kaema miljonid. Rahvale meeldivad veri ja pisarad. Seekordne nn. hooajalõpu võistlus Pannjärvel oli huvitamaks tehtud sellega, et lisaks tavapärasele jooksule-rattale oli vaja osa punkte läbida rulluiskude ning osa kanuuga. Igaks etapiks oli ette nähtud ajalimiit, mille jooksul tuli antud ala KP-d läbida. Tegime oma võistkonnaga üllatavalt tugeva esituse. Võib-olla esimeses jooksus oleks pidanud 2 lisa KP-d võtma, ca 10 min viga vales kohas olnud KP-ga 39 oli tööõnnetus, kuid  kõige muuga võis väga rahule jääda, võtsime tõesti võistlusest maksimumi. Tulemuseks 7 koht 32 punktiga. Ettepoole oleks meid aidanud ainult lisaülesandes järvede ära tundmine, mis ülesandena iseenesest oli fail, sest vaid 6 võistkonda 26-st said sellest ülesandest punkti kirja. Minu poolest võiks Eestis olla veel üks seiklusspordisari, mis oleks vaba igasugu puuklotsidest ja puzzledest, ainult toores andmine aja peale. Seiklussport tõelistele tegijatele :)  Seekord ei mindud peale võistlust kohe laiali,  vaid jäädi Pannjärve Tervisespordikeskusesse möödunud hooaega kokku võtma ja uue hooaja plaane tegema. Ametlikus ja töises õhkkonnas kuulutati välja Eesti 2010. aasta parimad seiklussportlased, kelleks tulid Randy Korb meestest, Anniki Inno naistest ja Alar Viitmaa segadest, lisaks sai aasta parima võistkonna tiitli MM-il ülitugeva soorituse teinud ISC Mountain Loghome team koosseisus Randy Korb, Urmo Alling, Andres Minn ja Pilvi-Heli Vettik. Järgmisel hooajal on mitmeski tiimis plaanis noorenduskuurid, kus  vanad ja missiooni täitnud seiklussportlased vahetab välja noorem põlvkond seiklejaid, aga sellest kirjutab pikemalt uue hooaja alguses. Positiivse uudisena tuli aga teadeanne, et 2011. aasta novembris Tasmaanias toimuval seiklusspordi MM-il on Eesti esindatud lausa 3 võistkonnaga. Varustus saadeti Tätte paadiga juba teele, sportlased ise lendavad maailma kuklapoolel toimuvatele võistlustele lennukiga. "Oleks tuule suund ikka nord," muretses Minn, ise samal ajal julgestusvööle kinnitatud karabiine  klõbistades, "siis jõuab varustus õigeks ajaks kohale." Julgustasin meie vanameistrit, et aega veel on, küll kõik laabub, mille peale Minn saladuslikult sosistas:"Tead, mina neid kukkurhunte ja vombateid ei karda, omal ajal Vene kroonus sai neid raisku paljaste kätega notitud." Nonii, värisege cutoffid ja Tasmaania kuradid, eestlased tulevad !       Pildil: Tüdrukud võistkonnast Tartu Vaimud Pannjärve Tervisespordikeskuses hooaja lõpetamisel rõõmustamas, et väsitav seiklusspordihooaeg on läbi ning edaspidi saab rahulikult keskenduda pikkadele rullsuusatreeningutele.