Mida teevad inimesed kui nad peavad korraga tegema miljon tööd ja on jube palav ja mitte midagi tegelikult teha ei taha? Nad võtavad kätte ja sõidavad kodunt minema.  Just täpselt nii me toimisimegi:) Uurisime veidi heade tuttavate aeda ja tegemisi, nägime, millega oli talv sealmail hakkama saanud ja mis kauni koha oli pererahvas pahateo asemele loonud. Lobisesime, jõime kohvi, sõime head rabarbrikooki ja lõpuks jõudsime koju tagasi. Ja no loomulikult ei lastud meid tulema ilma  taimedeta. Aga ma olen juba õppinud ka väga vaikselt mõnel puhul ei ütlemise ka ära:)  Koju jõudes oli üks hea inimene kogu meie heinamaast kena murumaa teinud. Ja kui minnes tundus meil valitsevat täielik kaos, siis tagasitulles tundus, et asi polegi kõige hullem. Aed paistis päris normaalne ja need mõned tegemata asjad saavad ka kõik omal õigel ajal korda.    Päris hilja hämaras terrassil istudes, värske heina lõhna hingates ja ööbikulaulu kuulates nägime äkki TEDA. Mäeveergu pidi ligines  mäger. No küll mul oli kahju, et ei olnud ei binoklit ega fotokat, oleks ta vähemalt veidigi lähemale zuuminud. Küll ta askeldas ja toimetas, tuhnis, vaatas ringi, jälle tuhnis ja siis äkki jooksis. Ja ta on uskumatult vilgas tünnitaoline suur elukas. Me arvasime, et niiviisi võib ainult hiirtele järele joosta. Ja siis jälle tuhnis, läks kord kaugemale ja siis jälle lähemale. Istusime hiirvaikselt ja õnneks olime ka vastutuult. Kahjuks oli peagi kottpime ja päris lähedalt me teda ei näinudki:(, aga ta liikus  üsna visalt maja poole.  Ja kõige naljakam on see, et kui me teda seni ainult siunasime, siis tema tuustimisi jälgides tundus ta päris sümpaatne, tegus ja armas loomake olevat:D