Veel mõni aeg tagasi, nii aasta paar,  mõtlesin lisaks sõjandusele ka seda asja, mida ühiskond paljuski mõtleb, et küll oleks tore tulevikus omada uut ja vägevat autot ning samamoodi suurt ja imeilusat maja. Viimasel ajal loobusin sellest mõttes sootuks. Uus maja meeldib, uus auto samuti, kuid need ei ole eesmärgid enam. Sain selgeks, et tähtsam on emotsioon ja üldine tunne ja eelnevad kogemused kui see, et asi on lihtsalt uus ja pmst mittemidagi ütlev. Mõnikord olen sõitnud päris uue autoga, tunnen ennast seal uskumatult kohmakalt. Kuid omade  inimestega vana künaga on lõbus sõita. Tead, kus miski on, tead, et midagi eriti hullu ei saa juhtuda, vähemalt see kindlustunne on olemas. Sellepärast vist vanad sõjaväelased ostavad ka Armee poolt maha kantud Humweed, sest nad on nendega aastaid sõitnud ja tunnevad neid läbi ja lõhki. Ilmselt on need lihtsalt töökindlad ka. Kütuse kulu, see selleks. Majaga sama asi, tean inimesi, kes elavad väikeses korterikeses ja seal on uskumatult hubane. Mul on rõõm nende pool olla. Seal ei tule hetkekski pähe, et see  võiks olla uus ja see võiks olla hoopis too. Ma ei pea tulevikus raiskama sadu tuhandeid, et aru saada, et need ei tee õnnelikuks. Tänu Jumalale, et ma seda praegu teada sain!