-skeemid  said oma nime Charles   järgi, kes 1920. aastatel tuhandeid ameeriklasi ninapidi vedas. Seda skeemi kasutatakse väga laialdaselt veel tänapäevalgi. Mõned valdkonnad, kus seda skeemi kasutatakse:  ) ,  ,  ,  ,   jpm investeeringutega seotud valdkonnad. Mõned valdkonnad on kõvasti  eemaldunud ehtsast  -skeemist, kuid mehhanism on ikkagi sellele väga ligilähedane. Just seda mehhanismi kasutades on paljud kompaniid suutnud ka endale ärimaailmas nime teha ja nii mõnigi neist legaalseks muutunud. Paljusid firmasid süüdistatakse veel tänapäevalgi  -skeemi kasutamises.       .        Erinevalt püramiidskeemist tugineb  -skeem enamasti tõelisele ärile. Kuid selle äri väärtus on kõvasti üle blufitud. Äri "edendamiseks" on vaja kapitali. Kergeusklikud investorid teevad oma sissemaksed ning saavad algul isegi "dividende". Tegelikult  makstakse neile algul tagasi osa sissemaksetest. See tiivustab investoreid investeerima aina rohkem, et saada veelgi rohkem "dividende". "Dividendide" maksmine kestab seni, kuni jätkub "investeeringute" juurdevool. Kuid siis läheb asi kahtlaseks ning ühel hetkel on pood kinni ja suli rahaga välismaale kadunud.        Itaalias  sündinud mees, kes 1903.aastal 21. aastaselt emigreerus U.S.A-sse, taskus ainult 2,5$, kuid suure, miljon dollari unistusega peas.  Enne  -skeemi sündi, pidas Charles   erinevaid ameteid: nõudepesija, kelner, kontoritööline, tõlk jpm. Jõudis ka 2 korda vangis istuda (USAs ja Kanadas): dokumentide võltsimise- ja immigratsiooniseaduse rikkumise eest . Asutas mitmeid kompaniisid, kuid ühegi kompaniiga ei olnud edu.  Kuulsale ideele  tuli ta siis, kui talle saadeti posti teel Hispaaniast tellimuskiri tema kunagise nn "kollase lehe" väljaande jaoks. Ta märkas, et kirjaga oli kaasas talle veel tundmatu kupong (postal reply coupon), mis näitas, et saatja poolt on ka kinni makstud vastuse/tagasisaate kulud. Võrreldes selle kupongi hindasid C.   märkas ka seda, et selle kirja saatja maksis Hispaanias valuutakurssi arvestades ligikaudu 1 USA senti, kuid   sai postkontoris  selle kupongi eest kirja edasitoimetamiseks 6 USA sendi eest postmarke. Vahe 1:6. Need rahvusvahelised maksemäärad olid kinnitatud IPU (International Postal Union) poolt 1907.a. Maailmasõja tagajärjel olid valuutakursid aga vahepeal muutunud. Lõviosa Euroopa valuutast oli langenud ning selline suur hinnavahe jäi IPU-le märkamata. Kupongidel seisid ikka vanad hinnamäärad. See oligi  -skeemi sünni alguseks! Siin tekkisid ta esimesed fantaasiad, kuidas on võimalik teha,  spekuleerides nende kupongidega, enneolematuid kasumeid. Üks ideedest oli siis osta kupongid odavama hinnaga nõrga majandusega riigist A ja realiseeida need valuutasse riigis B, kus on tugevam majanduskasv ja tulu tagasi U.S.A kapitali. Ta väitis oma tuttavatele ja parneritele, et suudab oma ideega teha kasumit koguni üle 400%.. Selle väitega leidis ta ka esimesed toetajad, kes olid nõus seda ideed finantseerima, sest iseenesest selline tehing, mida ärikeeles nimetatakse  , ei olnud ebaseaduslik tegevus.    Detsember 1919.a. laenas ta mõned sajad dollarid ja asutas "Securities Exchange Company".  Kompanii realiseeris ja kustutas võlakirju. C.   lubas oma tuttavatele ja partneritele, idee toetajatele, investoritele 45. päeva jooksul 50%- ja/või 90. päeva jooksul 100%-st kasumit.  Ta väitis, et  investorite raha investeeritakse kupongidega seotud operatsioonidesse ja et selle tehnoloogia on saladus. Tegelikkuses aga seda ei tehtud. Ei pidanud C.   ka mingit finants raamatupidamist. Nagu hiljem selgud, võltsis   ka dokumente näitamast, et investeeringud siiski toimuvad. Et tõestada oma "lubadusi" tegi ta ka mõningad väljamaksed esimestele investoritele. Edasine on teada, uued investorid tulid juba ise   kontorisse ja pakkusid raha.  1920.a juuliks oli investerinud tema ideesse   enam kui   (9,8 milj.?). Oli ka palju selliseid investoreid, kes uskusid   ideesse, ei võtnudki oma kasumeid välja vaid reinvesteerisid. Ühest allikast leidsin, et investorite hulka kuulus ka 3/4 kogu Bostoni politseiametniku isikkooseisust.    Paljud  -skeemi uurijad on arvamusel, et iseenesest see süsteem ei olnudki tol ajal ebaseaduslik, kuid kuna C.   armastas kangesti raha raisata, ostis kallleid kaupu, šikke riideid, uhke villa, andis juhtivatele ajakirjadele intervjuusid jne. See osutuski talle saatuslikuks. Ta langes iseenda ohvriks. Oli liiga optimistlik. Mõjukad inimesed ja ajakirjanikud hakkasid tundma suurt huvi tema finants edukuse üle ja esitasid üksteisele küsimusi, et  kuidas on võimalik nii ruttu rikastuda. Ajaleht "Boston Post" paljastas 24 juulil 1920.a. Clarence W. Barroni abiga (kuulus finants analüütik) tema skeemi. Clarence W. Barron ütles, et katta kõik   kompanii investeeringud, peaks C.   kasutuses olema umbes 160.. 180 millionit kupongi. U.S.A Postiteenistus vastas, et sellises koguses kuponge pole ei kodumaal ega võõrsil ostetud. Tegelikkuses oli ringluses ainult 27 tuh. sellist kupongi.  Investorite seas puhkes paanika, kuid imekombel suutis   ka sellest olukorrast pääseda, suutes väljaspool kontorit välja maksta kolme päevaga mingi osa rahast (2 milj. dollarit) investorile, kes tulid oma raha tagasi nõudma. Ühest kinnitamata allikast leidsin, et see summa oli 7,8 milj. Sellega võitis   mingi aeg rahva silmis veel rohkem usaldust ja see tegi ta veel kuulsamaks. Samuti oli Charles osav rääkija. Juba siis taheti kontrollida tema  finants raamatupidamist. Ta kohtus paljude riigiametnikega ja oskas neid ajutiselt ümber veenda. Samuti suutis ta nii mõnelegi investorile auku pähe rääkida, ikka veel oma kupongi idee äri väärtust on üle bluffida ning paljud ei nõudnud ka peale sellist paljastust oma raha tagasi. Peale seda vahejuhtumit ja toetajaskonna kasvu, oli tal plaanis kohe realiseerida uusi ideid ja luua veel uusi kompaniisid, panke. Ta tundis, et tema kompanii on määratud varem või hiljem hukule. Oli vaja raha väljamksmiseks  endistele investoritele, uusi ideid ja uusi finantseerijaid oma uutele ideedele. Üks plaanidest oli ka osta 300 milj. dollari eest Ameerika Sõjalaev ja teha sellest U.S.A. ujuvaks kaubakeskuseks. Selleks palgatud reklaami agent nähes läbi   kavatsusi, pöördus ajakirjanduse poole ja nimetas teda "finants idioodiks". Tema plaanid jäidki plaanideks. Ajakirjandus jätkas oma artikklitega ja USA Föderaalagendid, kes siiamaani oli tema vastu jõuetud, tegid 10. augustil 1920 ka oma  esimesed sammud. Nad peatasid kõik sissetulekud ja läksid tema raamatupidamist kontrollima. Kontrolli käigus ei leitud vajalik kogust kuponge. Lõpuks tunnistati "Securities Exchange Company" pankrotiks, mis viiski Charles   elu uuesti kohtupinki. Kohtus suutis C.   tõestada ainult väikse osa kupongide ostu tehingust.  Selle skeemiga pettis Charles kergemeelsetelt investoritelt välja u.  . Kohtuprotsesside jooksul pankrotistus 5 panka.    Lugedes kõiki saadaolevaid artikkleid võib oletada, et Charles   idee ehk polnudki paha ja kui ta oleks tõesti tegelenud nende kupongide ostu ja realiseerimisega, võimalik, et kõik oleks ka hästi läinud, finantseerijaid ju oli. Kuid kuna mehel oli aastaid kinnisideeks ruttu rikkaks saada, siis see tema selline "quick-rich scheme" oli ka tema üpriski kiireks "tähelennu" lõpuks. Tema kupongidega seotud  -skeem töötas 8 kuud.  Muide vanglakaristuseks oli 5 aastat, kandes ära ainult 3 a. Ja see ei jäänud ta viimaseks vanglakaristuseks.     Mitte alati pole  -skeemid alguse saanud pahausksetest ideedest. Mingi ettevõtmise jaoks on laenatud raha, kuid äri hakkab loodetud tulu asemel tootma kahjumit. Meeleheites ettevõtjad müüvad oma hinge kuradile, pannes kõik panused ühele kaardile. Uue aja ponzideks on  näiteks Briti ajalehemagnaat  , väärtpaberimaakler  , moeinvestor  , muusikaärimees  ...    Mitmete riikide valitsused kasutavad riigeelarve tasakaalustamiseks  -skeemi: vanad võlakirjaemissioonid kustutatakse tavaliselt uute emissioonide müümisest saadava  rahaga. Sisuliselt makstakse praegusi võlgu meie laste rahaga.    Plahvatuslikel aktsiabuumidel New Yorgi ja Tallinna börsidel on tegelikult väga suur sarnasus püramiid- ja  -skeemidega: nende näiline edu põhines ühelt poolt uute investorite juurdemeelitamisel, teisalt aga ei suutnud needsamad investorid vastu seista kiusatusele panna mängu üha rohkem oma raha. Ahnus läks lõpuks nii suureks, et börsile paisati laenatud raha. Varem või hiljem pidi aktsiamull lõhki  minema.    Mõningad gigantsed   kompaniid:  ,     Näiteks U.S.A.-s on olemas nn Riiklik Väärtpaberi- ja Börsikomisjon   ( ) , kes uurib/inspekteerib ebaseaduslikul (ka  -skeemi) teel raha omandamist/kasutamist suurtes kompaniides ja tihti ka raputab neid, külmutab arveid jne.   SEC-i tegevuse aluseks on Investeerimisfirmade Seadus (Investment Companies Act, 1940) ja Investeeringujuhtide  seadus (Investment Advisors Act) ning tal on laiad volitused teostada inspektsioone ning kontrolle (ka etteteatamata) ning algatada kohtumenetlust.    Leidsin, et ka Eesti LHV väärtpaberi kontod on selle komisjoni poolt korra külmutatud       Ponz'ist ja selle skeemist netis:    http://home.nycap.rr.com/useless/        Püramiidskeem        Matrix skeem (sarnaneb püramidii skeemile) :