Kui mõni kallis inimene annab meile lugemiseks raamatu, otsime meie selle ridade vahelt kõigepealt teda ennast - tema maitseid, põhjusi, miks ta selle raamatu meile pihku pistis, vendluse märke. Siis haarab tekst meid endaga kaasa ja me unustame selle, kes meid sellesse sukeldas - teose ülim jõud avaldub nimelt ka selle tühise asjaolu minema pühkimises! (lk. 76)