Heino ei saanud sõnagi suust. Ta pilk oli naelutatud leti taga  askeldavasse kogukasse müüjannasse.  "Kole suur naine," sosistas ta ja vangutas uskumatult pead.  "Sulle meeldib?" küsis Peeter tõsiselt.  "Ei meeldi," oli Heino siiras, "suur kole naine!"  "Vaata Heino, kunagi, mitte kunagi ära ütle naisterahva kohta kole!"  "Kuidasmoodi .. kui ta ikka on?"  "Tal pole küll sellist väljanägemist, et sa talle panna tahaksid," oli Peeter kindel, "aga sisemuselt on ta ikkagi ainult armas ja nõrk naine!"  "Ma ei tahass usku, et ta nii nõrk  om," kahtles Siska.  "Vaadake siis," ütles Peeter, tõusis ja marssis enesekindlalt leti juurde.  "Või jummal, kas ta tahtki tuu naasõga… või jummal, piät õks söa olõma, miä säänest võtt," õhkas Siska.