Pärast kärarikast 1921. aastat hakkas vaibuma  romantiliseilmelise kirjanduse tukse ja rohkem ja rohkem teritati tähele­panu oma tõelise ümbruse suhtes. Et polnud enam ideelennukamaid kirjanduse sõdasid, et kirjanduse turu seis muutus ras­kemaks, et ühiskonnas toimus üsna kiire kainenemine, siis oodati kirjanduseski midagi toekamat, mingit abi ühelt suuremalt. Messiajutud ja Euroopasse viija nööked olid 1922.-1925. a. vahemail korduvad. Ei jätnud mõju avaldamata ka majanduse elu võnked ja eraldi tuleks ära märkida 1. XII 1924 tähtsust: pahem- ja  parempoolsus oli olnud üheks sõjahüüuks kirjanduselu poleemikas; 1. dets. 1924 pakkus ühe tähtsa tegeliku näite, mis pani mõtlema. Võime tähele panna järjekindlat pahempool­suse kuulutamisest loobumist, kuigi "Jäljetu haua" tõttu ja mõnede muude asjaolude tõttu see oli elava poleemika aineks 1927. a-l. Tänapäevani oleks nagu pöördunud ses mõttes hoopis teine lehekülg ja sel on omajagu tähtsust olnud ka kirjandusliku loomingu suhtes.