Il Capo dei capi - Alexis Cahill, Enzo Monteleone    Sellal, kui Matteo Garrone oma elu pärast värisedes käsikiri kaenlas filmistuudiote uksi kulutas, oli Attilio Bolzoni´l ja Giuseppe d´Avanzo´l avanss juba käes. Selle asemel, et kergitada saladusteloori kiivalt varjatud Naapoli maffia saladustelt, külastasid need mehed raamatukogu ja tellisid arhiivist sületäie mikrofišše, millel talletatud viimase poole sajandi ajalehed. Ilfi ja Petrovi või vendade Grimmide või  Arkadi ja Boriss Strugatskite või Jüri ja Ülo Tuulikute või Tore Kroki ja Ivar Redigi kombel koos töötades said nad kaante vahele pooldokumentaalse teose bosside bossist ehk Sitsiilia maffia ehk cosa nostra ninamehest Toto Riinast, hüüdminega Lühike.    Käsikiri valmis, kiirustasid nad Itaalia telemajja ja sokutasid selleprogrammidirektori lauale, kes andis käsu valmistada kuuejaoline miniseriaal. Eriti Itaalias peaks olema seesugune materjal kaunis tundlik ja pole sugugi täpselt teada,  missugune võis olla sealsete televisioonitöötajate esimene reaktsioon. Samas pole ka täielikult välistatud, et signore u'Curtu pikk käsi ulatus trellide vahelt välja. See pikk, musta kindasse kängitsetud käsi, olles tõugatud surmavalt igavast riiklikust teleprogrammist, mida tema peremehele 1993. a. saadik oli serveeritud, võis muidugi samuti olla ajendiks, miks telemehed suleseppade ideest innustusid. Hehe.