Kuigi mul õnnestus oma näpp kooki ahjust võttes tõsiselt ära põletada, andestan ma selle talle. Sest ega kook ju ei pannud mind meeleheitlikult mööda kööki külmaspreid otsides edasi-tagasi jooksma, see olin mina ise. Aga näpuga on kõik pea sama korra skui koogigagi.  Topeltvedamine, või mis?  Ema virises mõnda aega tagasi, et mul ei ole ühtki tavalist koogiretsepti. Ühtegi normaalset koogiretsepti. Seega otsis ta välja oma vana rabarberikoogiõpetuse. Nüüd aga sain ma kasuta-see-hapupiim-siit-külmakapist-ära missiooni ja teate mis? Mul oli selleks retsept. Või noh vähemalt peaaegu.       Inspiratsiooni sain Oma Maitse 2006 mainumbrist hapukoorekuubikute retseptist. Asendasin hapukoore hapupiimaga ning tükeldatud rabarberi asemel võtsin  sügavkülmast vaarikat ja rabarberit (ei mingit eelnevat sulatamist!). Vähendasin ka kogust, nii et alles jäi 2/3 ning tegin suhkruga trikke. Ema näo järgi arvestades võtab ta küll retsepti üle. Järgmisel korral kindlasti lisada rohkem katet, mitte küll päris kaks korda rohkem, aga kindlasti julgemalt kui praegu! Pähklid võiks sauti väiksemaks purustada (ja ehk ei teeks nad siis kadumistrikki koogi sisse).          60 g toasooja võid  60 g tuhksuhkrut  60 g purustatud/hakitud pähkleid (metspähklid, kreeka pähklid)  1 tl kaneeli  90 g fariinsuhkrut  70 g suhkrut  1 muna  150 g jahu  1 tl soodat  2 dl hapupiima  100 g (külmutatud) vaarikaid  100 g (külmutatud) tükeldatud rabarberit    1. Katteks sulata pool võist ning sega pähklite, tuhksuhkru ja kaneeliga.  2. Mikserda kokku ülejäänud või, suhkrud, muna. Lisa hapupiim.  3. Sega omavahel  jahu ja sooda, lisa segule. Viimasena lisa vaarikad ja rabarber.  4. Määri rasvainega kandiline ahjuvorm ja vala taigen vormi. Pudista peale kate.  5. Küpseta 180C juures 30-35 minutit. Serveeri kuumalt (jäätisega) või jahtunult, lõika ruutudeks.         Kook on ühtviisi hea nii kuumalt kui jahtunult. Vaarikad toovad esile meeldiva hapu maitse, samas on kook kokkuvõttes üsna magus. Kate uppus küpsetades tasapisi taignasse ning koogi pinnale jäid sellest lõpuks vaid jäljed. Siiski maitses iga hambaga leitud kaneelimaitseline pähkel kui ootamatu üllatus, mis marjade hapukusele punkti pani.  Ema võib julgelt oma koogiretsepti jälle ära peita, meil juba on üks!