1850ndad kuni 1873 suht järjekindel majanduslik tõus. Elanikkonna kasv, põhjus nüüd sündimuse suurenemine vastupidiselt suremuse vähenemisele sajandi alguses. Kasv ebatasane: Lääne- ja  Põhja-Euroopas suurem, Lõuna- ja Ida-s väiksem ja hüplikum.Tööstuse õitsengud ja kriisid 'iseseisvusid' põllumajanduse aastakäikude eba-/edukusest. Vastupidiselt Marx'i arvamusele proletariaadi suurenemine ei tähendanud tingimata ta osakaalus suurenemist kogu rahvastikus, 1880 oli 1/6 Prantsusmaal ja 1/5 Suurbritannias ja Madalmaades hõivatud teenindussektoris. Asulate areng sõltuvuses raudteedest (mõnede täiesti uute teke); rõhuasetus metalli ja kaevanduspiirkondadel (Ruhri piirkond). Britannias raudteede kalduvus  ühendada niigi juba tööstuskeskuseid, Mandri-Euroopas aga admin keskusi, mis tegi 'parasiitidest' (Pariis, Berliin, München, Karlsruhe, Milano) samuti tootvad keskused. Suurlinnade ümberehitused (laiadel tänavatel mugavam suurtükkidest tulistada). Linnastumus väga kõikuv: Inglismaa 57%, Šotimaa 42%, Belgia 26%, Prantsusmaa 21%, Saksamaa 20%, Holland 31%, Hispaania 24%, Itaalia 20%. Ülejäänud kohtades (Ungari, Poola, Norra, Rootsi, Soome, Venemaa) alla 10%, Balkanil aga tähtsusetu. Kuigi industrialiseerumine  tundus ülerahvastusprobleemi lahendavat 56-65, siis 66-75 kõrge emigratsioon jätkus, seda laiapõhjalisemalt kui varem: Skandinaavia, Iirimaa, Ida-Euroopa.