Ma osalesin mõnedel Taraji retriitidel ja hindan tema jõupingutusi osavõtjad "vaikusesse" tuua. Kaasaegne Lääne tsivilisatsioon koos oma progressi ja enese-parandamise maaniaga jätab vähe aega vaikuse ja rahu hetkedele, kus inimesed saaksid mõtiskleda, oma mõtetesse süüvida või lihtsalt kogeda, kes nad tegelikult on. Taraji jaoks on inimese elu kõige tähtsamaks kingituseks vaikus, kuid "me peame tulema vaikuse juurde ilma soovide ja tahtmiseta" (lk. 96). Ma võisin  veenduda, miks oli neil retriitidel rohkesti osavõtjaid ning miks nad jätsid paljudesse inimestesse soovi järgmisel aastal tagasi tulla.