Protsessi üle, mis selle vananemise tekitas, vaieldakse: see võis olla geenitriiv, mille põhjustas vähenenud evolutsiooniline surve kõrgemas eas, see võis olla mutatsioonide akumulatsioon, antagonistlik pleiotroopia, ja nii edasi. Kui dinosaurused 65 miljonit aastat tagasi kadusid, võtsid imetajad Maa üle ja mõnedel liikidel, näiteks inimestel, vaaladel ja elevantidel, sai areneda pikaealisus. Siiski on selle olukorra tagajärjed tänapäevalgi näha (tabel 1). See mudel seletab, miks roomajad näivad  olevat vananematud organismid ja miks neil esineb eluiga pikendavaid omadusi nagu ootsüütide regeneratsioon, mida ei esine ühelgi uuritud imetajal, ning, vastupidi, miks esineb menopaus ja vananemine isegi vaaladel, kõige pikema elueaga imetajatel. Veelgi enam, see mudel võib aidata seletada, miks imetajad on kaotanud osa koeregeneratsioonivõimest võrreldes näiteks kahepaiksete ja roomajatega (Brockes et al., 2001). See seletab ka, miks on imetajate vananemise protsessis nii palju sarnasusi, kuna on  postuleeritud, et imetajate vananemine on teatud määral ühise päritoluga. Viimaks, on võimalik, et roomajatel on vananemise ja vananemisega seotud nõrgenemise peatamiseks unikaalsed mehhanismid, mis muudab roomajad vanuse uurimisel huvitavateks mudelorganismideks. (Mudelorganismide valikust räägin ma lähemalt teises essees (inglise k. siin) [6].)