On kurb, aga tõsi, et terve mõistuse kaitseks julgevad väheste eranditega välja astuda vaid need üksikud, kes on säilitanud mingigi usu endast põhimõtteliselt kõrgemal seisvasse reaalsusse, mis üksi teeb inimese oma tegude ja tegemata  jätmiste eest lõpp-astmes vastutuvaks, ja kes on tõepoolest sisemiselt sõltumatud ühes kahest viisist: neil kas ei ole midagi kaotada või nad ei karda seda kaotust (või kardavad seda vähem kui au ja eneseväärikuse kaotust).