Ameerika filmid on ikka omamoodi jäledad. Vaatasime Ratatouille'i. Idee, lugu, tehniline teostus - imelised. Aga milleks sinna see vägivald, tormamine, pidev ohutunne? Kogu aeg on mulje, et üks rahulikum samm ja peategelane saab surma - keegi astub talle peale, sõidab üle, laseb maha või uputab kuuma supi sisse. Iida kartis, mina ka. Kas eesmärk on õpetada lapsed vägivalda mitte nägema? Miks? Et nad suureks saades Hollywoodi toodangu küsimusteta sisse võtaksid? Aga ikkagi miks?    Muidu on ilus film, hoolikalt tehtud, moraaliga. Aga üle animeeritud, pinget täis, liiga kiire. Järgmist Pixari ega Disney filmi küll vaatama ei kutsu.    Videoplaneti laenutus on ka isevärki hädaorg. Vaadatavaid lastefilme nagu polegi. Mis on, on vaid subtiitritega. Kus on värskelt eesti keelde dubleeritud Ghibli asjad? Isegi eestikeelset Shreki polnud - see oli kinodes ju? Kus on Eesti  enda filmid? Küsisin - pole, pole, pole.    A õhtul leidsin Ghibli (Totoro, Laputa, Nausikaa, Pom Poko) Selveri letist üles. Lisaks palju vanu vene ja eesti filme.