Kui Tiiauspaikka minuga intervjuu tegi, kasvasid vastused kysijal yle pea. Porisesin enda peale, et ka intervjueeritaval on eetika: ta ei tohi intervjueerijale pähe istuda.    Nyyd istun ise nõutult intervjuu taga, mille vastuste toimetamiseks allikale saatsin. Kenad inimesed keik, aga mingi toreda  mõtte ajel on nad selle ÄRA toimetanud. Mitte yksnes pole pooled vastused muutunud tundmatuseni, vaid isegi kysimuste kallale on usinasti kääridega mindud.    No oleks viisakalt kysitud, kas ma oleks nii kena ja jätaks ära mõne aasta eest lahti lastud kohaliku juhi tsitaadi (mis polnud isegi vaenulik mitte), kyllap ma olekski kenastunud. Aga hoolikalt kantseliiti lisada, muuta täiesti mõttetuid kohti, käänata pealkiri äpardunud pressiteate sarnaseks...?    Huvitav, kas tolle asutuse  pressiesindaja on lihtsalt entusiastlik, kogenematu või testib piire, kuhumaale ta minna võib, et endale ka tsensori ja keeletoimetaja ameti võtab?    Ja - palju kiirem kysimus - mida mina nyyd siis teen?    * Võtan tagasi need muudatused, mis on minu kysimustes tehtud?  * Alustan pikka vaidlust teemal "Minu märkmete andmeil ta midagi niisugust kyll ei ytelnud?"  * Või veel pikemat võitlust maailmarahu, inimkonna õnne ning kantseliidivaba keele nimel?  * Löön blaseerunult  käega ja riputan yles nii, nagu on, sest minu ylemuskonda teksti häädus niikuinii ei huvita, aga nad tahavad, et asi ykskord ometigi ära ilmuks?    Veerand tunni pärast kaotab kysimus aktuaalsuse, kuna jooksen järgmisele yritusele.  Ja see on mulle paras.      P.S. Saime kokkuleppele, ega nad nii jäigad olegi. Pingutasid natuke yle, ei muud.  Katsun ise kah järgmine kord vähem lobiseda. :)