Läbiv telg, mille ümber  tähtsaimad rahvastikupoliitika meetmed ja neist tuletatavad tegevused suuresti koonduvad, on pere -  ja tööelu ühitamine. Mitte töö või lapsed, vaid töö ja lapsed on mõttemudel, mis on ühiskonnas vähehaaval jälle võimust võtmas. Seda vaieldamatult konstruktiivset mõttemudelit on mõttekas ka riiklikult toetada. Inimelu on tervik. Meil ei oleks lootustki rahvana püsima jääda ja kuhugi välja jõuda, kui me ei võta oma mõtlemises ja praktikas maha pingeid normaalse inimese kahe  põhivajaduse vahelt. Üks neist on järglaste saamine, et elu edasi kanda. Vastutustundliku inimese puhul tähendab see ka valmidust need järglased omal jõul üles kasvatada. Teine põhivajadus on eneseteostus ja arendamine, et rakendada oma võimeid ja oskusi, mis ühtlasi annab võimaluse ennast ära majandada. Need vajadused kuuluvad olemuslikult ühte ja peaksid ühte kuuluma ka igapäevaelus. Perekesksete väärtuste jätkuv kujundamine ühiskonnas, lastega töötajate vajadusi arvestava töökeskkonna kujundamine, väikelapsega  kodus olijale tema senise tööga seonduva vanemahüvitise maksmine, laste päevahoiuvõimaluste avardamine - need kõik on sammud, mis võimaldavad inimesel tunda rõõmu nii lastest kui ka tööst ning tagavad ühtlasi materiaalse toimetuleku laste üleskasvatamiseks.