Oma vanemate õnne nimel lähevad lapsed kasvõi surma. Iga lapse hinges on äratundmine, kas sellest on abi või mitte. Kui see oli lapse meelest viimane võimalus, millest ei ole kasu, siis osa ei pöördu surmast tagasi, aga kes pöördub, selle tahtmisest meeldida vanematele on saanud mittetahtmine meeldida vanematele, mis hakkab sellest hetkest kasvama. Hetkel, kui see stress on äärmuslikult suur, võib see laps maailmale meeldimise nimel lüüa oma ema või isa maha. Õigem oleks öelda, et laps ei löö, lööb tema tahtmine meeldida maailmale. Et see laps pärast seda tõdeks, et maailmale ei meeldi ta sellegipoolest.