Ühel kolmabal käis mul külaline. Ma ei olnud tuhat aastat Gead kohanud. Ta tõi imehead kohupiimakooki ning sisustas meie rutiinse hommiku rõõmsaks. Ja muu hulgas kiitis taevani pesukuivatit. Ütles suisa, et kui nõudepesumasina ja pesukuivati vahel valima peaks, valiks viimase.  Mina ohkasin, sest JÄLLE oli mustapesukast ääreni täis. Akna taga ladistas vihma ning nööril kuivas kes-teab-mitmendat päeva naabrite  pesu. Ilma kuivenedes pole neid kodus - nagu tööinimestel ikka. Ainsaks võimaluseks olnuks mul JÄLLE elu- ja magamistoad pesumasinamärgi rõivaid täis laduda ning topeltlai voodipesu trepipiirdele sättida. Öäk. (Ainus, kes sellle niiskuse üle rõõmustab, on meie must pianiino.)    Igatahes otsustasin ma soetada kuivati, sest:  * samal päeval kuiv pesu  * mis ei vaja triikimist  * on sirge siis kui selle ka masinast mitu tundi peale kuivatusprogrammi lõppu võtad  on väikest  investeeringut väärt. Pealegi vähendavat pesukuivati majas tolmu ning korjavat endasse lemmikloomade karvad. (Meesisend kahtlustab vaatlusandmete põhjal, et tema sokid sisaldavad vähemalt 50% pärsia kassi kasukat)    Täna sõitis uus majasõber kohale. Esialgu sättisime ta lihtsalt põrandale, hiljem tõstame pesutorniks. Korjan viimase pesu restidelt ja radikatelt kokku. Meie uuel koduorjal on eraldi töökava nii jalatsite, villaste esemete kui ka sulejopede jaoks. Kõiki sätteid ei jaksanudki läbi lugeda, tuleb  tööle lülitada ja siis edasi (kiita?).