Kas kauem kestab kaotusvalu või võidurõõm?  Üle  pika aja võitsin eile Pacificus ühe MTT päris ära ja algul olin suht nõutu, sest mäng sai otsa (1350 raha tuli ka ilusti kontole) ja elu oleks pidanud olema lill, kuid selle asemel oli sees hoopis veidi õõnes tunne.  Ilmselt olen pokkeris olnud liiga pikka aega positiivse emotsioonita ja võit ei jõudnud miskipärast kohe kohale - mõne ühelauaturniiri võitmine on esimesel hetkel sageli palju emotsionaalsem olnud.  Siiski, täna oli hingamine kergem ja tõtt kõneldes tuleb tunnistada, et ootan õhtust  laudaistumist peaaegu õhinaga.  Õige mõtlemine on edu võti?  Juba mõnda aega pokkeri (kui töö) lõpetamise mõtteid haudununa otsustasin endalegi ootamatult nädal tagasi käekotti igasuguste ootepauside tarvis lugemisvaraks pokkeriraamatu pista. Selleks osutus mitte päris juhuslikult, aga ka mitte väga kaalutletult Ian Taylori ja Matthew Hilgeri "The Poker Mindset (Essential Attitudes for Poker Success)". Olen valikuga väga rahul! 58. leheküljeks olen nii mõnegi pokkerimõtlemise algtõe üle  korranud ja taas ka omaks võtnud.  Mängida tuleb parimat mängu ning vaadelda tulemusi ainult pikas (mitte lühikeses!) perspektiivis, oluline on teha võimalikult palju õigeid otsuseid, mitte lugeda võidetud või kaotatud raha! Pokkeri võidumarginaalid pole teab kui suured ja tiltis või väsinult mängides mõned suured panused rumalate otsuste tõttu tuulde lastes võid rikkuda kogu päeva/nädala/kuu kasumi.  Elementaarne, kas pole? Kuid ikka ja jälle olen end avastanud vingumas üksiku käe või turniiri  kaotamise üle või istumas lauda pea muid mõtteid täis. Lõpp sellele halale!