Vaarao uputamine olnud kõigi aegade võit, otse kristluse võit paganluse üle. Muidugi ei kirjuta Henrik kõrgel aujärjel trooniva pooljumaliku vaarao uputamisest. Küll aga võis tegemist olla mõne kohaliku amaanitaolise mehega, kolmeharuline müts peas.  Egiptuse vaaraod peeti teatavasti Päikese lihaseks pojaks ja päikesejumala maiseks  kehastuseks. Vaarao sai tegelikuks valitsejaks alles pärast abiellumist oma õega  võim pärandus Egiptuses naisliini pidi. Õega abiellumise motiiv esineb paljude rahvaste müütides. Ca 1250. a laskunud Lõuna-Ameerikas pikselinnuna taevast alla esimene inka, abiellunud oma õega ja pannud aluse Päikese kõrgest soost pärit valitsejadünastiale. Inka (isand) pidas ennast Päikese pojaks. Ka muinaspõhja päikesejumal   (isand) heitnud ühte oma õe Freyjaga, samuti muinasgermaani  Siegfried, kes teinud seda juba varases lapseeas mingil müütilisel tuleasemel kaugel põhjas Ududemaa saare peal.          Rahvapärimus räägib, et ennemuiste seisnud suure järskude kallastega Kaali mäe otsas mõis. Mõisaisanda vanem poeg otsustanud noorema õega abiellu heita. Kirikuõpetajalgi polevat selle verepilastusliku abielu vastu midagi  öelda olnud, ainult et laulatada tohtinud vaid sama mäe otsas mõisas. Pärast püha talituse lõppu minema kiirustades vaadanud kutsar muidugi keeluvastaselt tagasi ning näinud, kuidas mõis kõige pulmarahvaga maapõhja vajunud. Järele jäänud suur järsk auk, millel vesi alati sees (Eisen 2, lk 8384). Igal aastal tulevat mõis äravajumise päeval hetkeks nähtavale, ka kerkivat igal jaaniööl veepinnale pruudi ja peigmehe sõrmustatud käsi.  Kaali mõisa pärija astub abiellu vaarao kombel omaenda õega.  ki võrgutanud Saarepiiga, kes ta oma õeks osutunud, kusjuures kontekst viitab, et see saar võis olla Saaremaa. Eesti müütiliste rahvalaulude (nt Suisa suud) järgi kohtunud kosilane Kalevipoeg neiuga   (VK3, 186 189). Neiu lööb Kalevipoja suisa surnuks ja kiuste keeletumaks ning Kalevipoeg jääb maha sama mädanemist põhjustava haigusega, mille all kannatasid Lemminge vanemad või Osmi. Kalevi mägigi näib seostuvat Saaremaaga  (S 956, 958; vt ka 500501). Setukeste lauludes tegutseb seksihimulise Kalevipoja koha peal päävä poiga (S 7879).  Egiptuse vaarao kombel magatavad oma õdesid ka soome Kaleva pojad    magatab oma õde Päivölä kandis. Lieto  gi häbistab oma ema lapse (KSKE 36.I). Lemminkäinen kosib lisaks õe häbistamisele teda ka ametlikult. Lemminkäise õde on Saare neiu. Tekkinud tülis lööb Lemminkäinen Päivölä  Päeva-nimelist isandat mõõgaga vasemasse põlve, selle pea kukub kui kuldne õun (R I-2, 704781; Aarne, lk 272 .  Preesterkuningate rituaalne ja ka tegelik hukkamine elujõulisema kohataotleja poolt oli vanadel aegadel üleilmselt tuntud lugu  et säilitada valitseja ning seeläbi valitsetavate elujõud, tagada maiste ja taevaste asjade korrapärane käik.        Saaremaal  tunti ka vaarao tütart. Kaali järvest põhja poole on ehitatud muistsesse pühapaika   kirik, mis on pühendatud Pühale Katariinale, kes olnud Egiptuse kuninga tütar, piibli kontekstis seega vaarao tütar. See püha neiu troonib Karja kiriku võidukaarel.  Saaremaa Karja kihelkonna lauludes pillab Kadri, keda kutsutakse Päevaks endaks kullakeseks, ilmapuus istudes merre oma   (ERl 2, lk  121; vrd ERl 1, lk 295357).  Karjala Katrinatar neiti kaunis,/ Tulityttö taivahinen pillab Kaleva järve tulekera, mida ta kiigutab-äiutab-kussutab (L, lk 44). Teisal nimetatakse seda tulekera päikese nägu armsaks päikese pojaks.  Soome rahvaluuleteadlase Kustaa Vilkuna väitel on   kultus levinud Soome Eestist  Ingerisse, Laadoga-Karjalasse, Kesk- ja Põhja-Soome ning Viena-Karjalasse, nendelegi aladele, kus kiriklikust Pühast Katariinast ei teata  midagi. Katariinast olla peaaegu võimatu arvata, et ta oleks Soome saabunud muul teel. Eesti uurijad selgitagu, kuna ja kust on Katariina tulnud Eestisse ja mis asjaolud on teinud ta siin nõnda armastatuks, pöördus Kustaa Vilkuna juba kuus-seitsekümmend aastat tagasi eesti lugeja poole.  Tõenäoliselt on nii   kui ka kogu   saanud oma nime   järgi, mitte aga  sellest, nagu oleks seal peetud palju karja.  Seega võis kroonik Henrik Saaremaal uputatud vaarao all pidada silmas kedagi kohalikku  . Pädevast Päevapojast, kes valitsenud Saarel asuvat päikesemaad Päivölät, ja saarlasest Lemminkäisest oli eelnevalt juba juttu. Päikseliste tegelastega juhtub mingi saatuslik õnnetus.  Kuidas sattus müütiline Päevapoeg Saaremaale?        Soome tule- ja rauasünniloitsude järgi kukkunud suure tuleaasta pahal tulesuvel taevast alla kuldne päikesetule kera, põletanud palju maid ja palju soid ning sattunud nimetu Saare peale Kaleva ehk Alue järve. Taevast tulnud tulekera nimetatakse päikese nägu armsaks päikese pojaks: tuli kulta aurinkoinen; poika aurinkoisen, armas auringon sikiö; armas auringon näköinen (L, lk 319, 338, 340).  Armas päikese poeg kukkunud seega Alue resp. Kaleva järve, pädev Päevapoeg aga jäänud justkui mingi  vaarao valitsema samal Saarel sama järve lähedal asuvat müütilist   Mitme läänemeresoome rahva müütilised laulud räägivad Saaremaa põlemisest. Kaleva järv kohunud kolm korda suveööl üles kuuse kõrgusele ja kuivanud suveöös kolm korda. Taevas rebenenud ja andnud liigestest järele, pind avanenud, ilmamaa süttinud tulesse ja mattunud pimedusse. Lennart Meri ja Uno Torro tõlgendasid selle, 1976, Kaali katastroofi kajastuseks kohalikus rahvapärimuses.  Neli tuhat aastat tagasi langes Saaremaale tohutu raudmeteoriit (algmass kuni 10 000 tonni, kiirus maapinnaga kokkupuutel kuni 20 km/s), tekitades ümmarguse   (läbimõõt 110, sügavus 20 meetrit). Plahvatuse tagajärjel üles paiskunud paekivilahmakatest tekkis seitsme meetri kõrgune ringvall.    kui põlevate metsade paks suitsuvine ning koletu  plahvatuse jäägid hajuma hakkasid. Kaali katastroof on tõenäoliselt ainuke nii suur ajaloolisel ajal ja asustatud paigas toimunud meteoriidipauk Euroopas, mistõttu võib oletada, et see looduskatastroof kajastub mingil moel kõigi siin elanud rahvaste folklooris. Vaatame mõnd näidet.        Soome loitsude järgi põhjustanud mitmepäevase pimeduse   Viro nõidadel olnud kasutada säärane vägi ja võimus, et nad võinud päikese peita ja isegi kuu taevast alla tuua: Viron noiat päivän peittiit,/ Päivän peittiit, kuun sallaisiit (R III-2, 2328). Kuu on palju võimsam kui päike  päike paistab päeva ajal, kui on niigi valge, kuu aga suudab valgustada isegi pimedat ööd.  Soome loitsude järgi haaranud ka raudhammas ja raudnäpp nõiamoor   päikesekera kinni ning  mananud raudmäkke, misjärel alanud Kalevalas pilkane pime öö (KSKE 30.IV; KKR 57). Otsetõlkes tähendab louhi nii   Draakon esineb päikeseneelaja rollis paljudel rahvastel. Küllap peitis Louhigi päikese omaenda tuliste lõugade vahele kui raudsesse kivimurrustikku.  Kadunud päikese päästab põrgumäest  . Tulles Toonelt kosjast, asetab ta päikese  oma pealaele või paneb   (R XV,684; 9091; Aarne, lk 28; KSKE 30.II; 30.29).        Vene mütoloogias röövinud keegi imejuudase (Tuda-juda) nimeline kurivaim päikese, kuu ja tähed taevast, misjärel pimedus matnud ilmamaa pikemaks ajaks. Valguseallikad toonud tagasi  . Allilmas, kust ta päästab oma õe/abikaasa ja päikese, seisnud  raudsed toolid raudlaua ümber, põrgulised söönud raudube ja malmpähkleid, hammustanud raudleiba peale. Sealsamas põrgu sepikojas sepistatud raudnuia abil võidelnud Svetovik vanakurjaga tulise jõe raudsel sillal justkui Kalevipoeg.   ilmub allilmast kullatud juustega, s.o lööb tõustes päikesena särama. Samuti muutuvad tal jalad põlvedeni kuldseks ja käed küünarnukist saadik hõbedaseks, tähed hakkavad helkima ümberringi ning kuu kumama otsa ees. Tegevus toimub  Podsolnetnom tsarstve (Novikov, lk 668 , s.o         Läti rahvalaulud räägivad mingist saarest, millel Päikseke nutnud, maganud ja kängitsenud jalad (LTd 10098; 1015210153). Kui päike nutab, on taevasilm kinni ja pime. Müütilises kontekstis magab päike üksnes surmaund. Jalgade kängitsemine tähendab aga vähemasti  seda, et päike on selle saare peale jala maha toetanud.  Läti Päikseke astunud maha   asuvale saarekesele (LTd 10098; 10152). Valges meres tunneme ära tänase Balti mere (läti balts valge; tuline, hõõguv). Valge on see meri ka liivi lauludes  Valda mjer. Eestlased-soomlased tunnevad oma lauludes põhiliselt   ja  . Vene loitsudes seisab  valge/tulise mere keskel  , seal leidub saladuslik saar ja mingi hõõguvvalge kivi (Sahharov, lk 55, 70).        Muinaspõhja Edda-lauludes neelab päikese tulehunt  , kelle eluase on Skandinaaviast ida pool mere taga  : Päike on must, merre vaob maa,/ kaovad taevalaelt heledad tähed;/ kägistab  tuli elude toitjat (= päikest),/ kuumusetomu kerkib kõrgele taevasse. Õnneks tütrega maha saab tasane päike,/ enne kui Fenrir ta õgib;/ see tüdruklaps jätkab, kui jumalad hääbuvad,/ edasi ema teekonda (Vanem Edda).        Kreeka Phaethon, Päikese poeg, langenud leegitsevate juustega peas nagu täht maha kaugele põhjamaale Eridanose lahe saarele, jättes sinna endast järele väikese sügava järve taolise haua. Kreeka suhtes kaugel  põhjamaal asuvat müütilist Eridanose jõge peetakse Väina ehk   jõeks, mille suudme vastas asub Saaremaa oma Kaali järvega.  Taevavõlv ähvardanud Phaethoni hukuga seoses koguni alla variseda  tulised päikesehobused kaldusid sissesõidetud teelt kõrvale, juba nõtkusid taevast toetava Atlase põlved. Maa põles ja lõhenes, valgusekiir tungis allilma. Siis virutas Zeus piksenoolega, surmas Päikese poja. Isake Päike kattis sügavas leinas näo terveks päevaks ega näidanud  ennast ilmarahvale, päev pimenes.        Eesti folklooris murdnud  , põrguhunt või põrguline ise hundi kujul jaanilaupäeval Kalevipoja suure  . Päikest pea peal kandva Kalevipoja hobune peaks olema  . Päikesehobune teataksegi üldiselt olevat  valge. Valge tähendab ka päikese- ja päevavalget, valge käibis omal ajal tule sünonüümina. Jaanipäev on päikesepüha, jaanipäevane päike on surev päike  vastandina jõuluaegsele taassündivale päikesele. Kalevipoja hobuse ots suvise päevapööramise ajal peaks seega sümboliseerima päikese(hobuse) tavalist taassünnieelset hukku.  Kalevipoeg otsinud endale uue hobuse, see juhtunud olema kurat või kuradi ema valge hobuse kujul. Kalevipoeg kihutanud tuulekiirul teadmata kuhu. Hääl öelnud: Käed üles! Mees  tõstnud kuulekalt käed, löönud need sattumisi põrgu värava piita. Hobune kadunud alt põrgusse, mees ise jäänud põrgu värava vanna peale rippuma. Kohe olnud kohal ka põrgusepad, kes aheldanud ta põrgumäkke kinni. Millega seletada teise päikesehobuse kadumist põrgumäkke? Kaali meteoriidi kajastus?  Ajaloolase kommentaar: Kalevipoeg on siin teomees ja teda tabab õitsilistele tüüpiline, väga raske ning meeldejääv õnnetus: hundid murravad hobuse maha. Ja samuti on väga kerge ette kujutada, et selline noor  uljas teomees (näiteks hobuseid jootmast tulles) mõnikord oma jõudu ja osavust proovis sellega, et ta kihutamise pealt karja- või õueväravate pihta virutas (Kahk, lk 474).        Lisaks päikesekatastroofile pajatab folkloor ka    need käivadki ju kokku. Setu müütiliste rahvalaulude järgi tahtnud taevas maale tulla, polnud enam päikest peale ilma ega kuud kõrges, tähedki  kadunud taevalaelt. Ilmajumal tulnud maale käima ja tõstnud taeva üles tagasi. Ilm saanud nii, kui enne oli, päike jäänud paistma nagu muistegi (S 163169).  Taevas langeb alla ja maailm süttib tulesse ka saami kujutelmade kohaselt. Äkitselt Päike pimeneb, taeva tugisammas murdub, Põhjanael ei püsi enam kohal ega hoia taevakuplit paigas.  Taevas ähvardanud lõhkeda ja ilmakaared katkeda ka siis, kui soome põrgulise Piru poeg lasknud tulenoole tuliselt vibult, s.o tulekaarelt üles taevasse ja alla  maaemasse. Taevas rebenenud tulise noole valus, ilmakaared katkenud, maa avanenud ja süttinud tulesse. Tulenool lennanud Saare peale põrgumäkke ja vastu rauast mäge, rannal pragunenud kivid ja tugevad paed paukunud (L, lk 308309). Nool põrkunud raudmäe kivist vana Väinämöise põlve ja varbasse: Polvehem pojan pätösen,/ Väinämöisen varpahah (R I-4,814; 830).  Taeva mahakukkumist teadsid karta uhked keldidki. Makedoonia Aleksandri ihubiograaf Arrianos kirjutab, et aastal 335 eKr, kui noor Aleksander läks  sõjaga üle Doonau jõe, juhtus ta vastamisi eneseteadlike keltidega. Kuningas laskis keltidelt küsida, mida need maailmas kõige rohkem kardavad, lootes muidugi, et teda. Keldid öelnud, et kardavad üksnes seda, et taevas neile kaela kukub.        Kui taevas maha langeb ja taevavõlv sisse variseb, on kas ilmasammas järele andnud või taevast toetav ja päikest ladvas kandev maailmapuu murdunud.  Edda-lauludes murdub   ja taevas lõheneb, kui igihunt pääseb kütkeist vallale ja päike keset suve tumeneb. Suur   vappub ja väriseb üleni, iidne tüvi undab. Kuidagi peab maailmapuu siiski vastu, kuid koletu talvede talve (tuumatalvega võrreldava?) elab tema varjus üle vaid paar väetit inimlast. Maailmapuu varisemine peaks samuti kajastama üleelatud päikesekatastroofi.  Läänemeresoomlaste suure tamme langetanud väike raudmees merest, kes tulnud  veest välja, tuline kirves käes. Ise pöidlapikkune poisikene, aga pea pilvini  piksepoiss, kes muu. Täpsemini: taevase tule pikse jumalus. Tulise kirve löögikaar põrutas järelikult pilvepiirilt alla ilmapuu juurte pihta. Tamme oksad kukkunud Saarele Kaleva järve ääre peale. Setukesed täpsustavad, et raiutud tamme tüvi tüntsatab meresse, latv langeb Saaremaale  tõenäoliselt koos päikesega, sest päike usuti asuvat maailmapuu ladvas ülemisel oksal.        Arheoloog Vello Lõugase arvates võisidki saarlased tajuda Kaali katastroofi kui erakordselt tugevat pikselööki. Piksejumal    , tuline ja üleni rauast, olnudki üksvahe peidetud maapõhja Skandinaaviast ida pool  mere taga paepõhjasel hiidude maal.  Lätlaste ilmapuu kuldse   murrab samuti piksejumal. Nimelt ootab Päikese tütar saarel  päikesemäe otsas taevatähest kosilast.   tulebki Päikese tütrele kosja, Pikne aga pahandab ja kihutab neile järele, raputab kogu seda Jumala maailma ning murrab päikesemäe päält kuldse tammekese või õunapuu. Kuldne õunake variseb puust, päikseke nutab kolm päeva (või kolm aastat) ega ilmu nähtavasti taevalaele paistma. Taevajumal meisterdab sedaaegu kullast, hõbedast ja vasest uue õuna  päikesekuldse, kuuhõbedase, tähevaskise.  Võrreldavalt läti Päikese tütrega,  kes ootab päikesemäe otsas Koidutähte kosja, istub muinaspõhja Edda-laulude päiksene piiga tursside tõotatud maal kalli künka otsas Tule-nimelises kuldses õues ja ootab päevasarnast kosilast.   olnud kardetavad  , kes asunud Skandinaaviast ida pool mere taga.        Ka läänemeresoomlaste  tähemõrsjale tulevad Saare kuldse mäe peale kolmed taevased kosilased, nimeliselt Päike, Kuu ja täismees   või lihtsalt koidutäht. Kui meie Täht kihutab kohale tulisel hobusel, siis taevas kõigub ja nõtkub, maa müriseb. Tähe pulmas aga, s.o maaneiuga ühinedes, taevas tantsib ja maa väriseb, justkui meteoriit puutuks vastu maad (vt Tähemõrsja, Salme neiu, Kureneiu laulud).  Eesti-läti koidutähe taevast tulemine peaks seostuma   taevase tule jumaluse ja maaema tavapärase iga-aastase ühteheitmisega, mille eesmärgiks taassünnitada päike, tagada valgus ja viljakus. Taevase kosilase kosjasõit lõpeb sedakorda katastroofiliselt. Maailmapuu murdub ja kuldne päikeseõunake variseb puust.   aga sajab sisse, kui eesti ilmatarka vennakene läheb maale sõitma, ilmale ilu tegema ja naist võtma, peä tal paistab peältä metsä, täkku alla kui sie tähti, izi peäle kui sie  päevä, Ubin kuldane käessä, Hõbe-õõnake peossa. Ilma ilu tähendab eesti müütilistes rahvalauludes päikest, kuldne õunakene on päikese võrdkuju.  Kus see päevasarnane vennakene läheb  taevas läigib, kus ta kõnnib  maa kõigub, kus ta mängitäb hobosta, sinna mäed mängäteleb. Sõidab Soome silla peale: Soome silda nõkateles, Aluspalki paugateles (VK 201, 487A). Sild osutub petlikuks: Sisse satte Soome sild, Sisse kaaldu järve kaasi (S 49). Sinna tal kukkus kuldaküpär, mees isegi jäänud silla alla  mutta murdu, sääl ta otse upikalla ja urvikalla ning käinud neljakäpakil. Kuhu aga jäi hopõn alt kui aotäht, selle kohta eriti midagi ei öelda (S 45, 52).  Müütilisel  l on teatud seos     saar tähistavad läänemeresoomlaste lauludes   Ajalooprofessor Matti Klinge järgi on tänane Soome saanud oma  nime soiselt Lääne-Eestilt. Omaaegne muistne Soome-nimeline mereriik või mereliit, millel Saaremaa keskuseks, hõlmanud Päris-Soomet, Lääne-Eestit koos saartega ja Kuramaad kuni Samlandi poolsaareni välja.  Kui Kaali mõis vajunud maapõhja ja asemele tekkinud järv, eks olnud seegi katastroofiline sündmus. Meteoriidikraater Saaremaa paesesse pinnasesse, s.o taevast sadanud tulekera jälg maaema ihusse arvati tekkinud venna ja õe ühteheitmise tagajärjel. Päikselise taeva poeg heidab ühte maaneiuga?  Katastroofiliselt lõppenud saatuslik kokkusattumine? Või hoopis veel üks kajastus pühast abielust, taevajumala ja maaema iga-aastasest ühteheitmisest, mille eesmärgiks taassünnitada päike ja taastada viljakus, mille puhul aga on midagi katastroofiliselt viltu läinud?  Legendid liiguvad ja tekivad Kaali järve kohta tänase päevani, näiteks lood Püha järve kättemaksust, et mitte öel-da  vaarao kättemaksust      http://haridus.opleht.ee/2003/1/1/3.shtml