Ka keelt võib ette kujutada kui märkide süsteemi, mis on alati mingi suurema keelesüsteemi alahulk. Minnes aste-astmelt kõrgemale võime ette kujutada niisuguste fiktiivsete keelesüsteemide olemasolu, mille märgiline struktuur lubab sooritada lingvistilisi operatsioone, mis on  tavakeeles võimatud. Mida kaugemale eemalduda tavapärastest referentsiaalsetest suhetest, mis on keele vundamendiks, seda enam näib keel liginevat matemaatikale. Kõnekeeles puudub vajadus niisuguste struktuuride tekke järele, kirjakeel on aga tunduvalt abstraktsem ja oma olemuselt matemaatilisem.