Kõnealuse raamatu veergudel taastab von Hildebrand meie kaasaegsele maailmale eriti aktuaalselt arusaama abielust, mida täna ei peeta valdavalt enam võimalikukski. See on abielu kui ühendus, mille osapooli tervikuks köitvad sidemed on palju sügavamal tasemel kui õigus ja emotsioonid; abielu, milles ühenduse osapooled võitlevad iseenese vastu teise osapoole nimel (just seetõttu on abielu individualismi ja naudinguid ülistavas ühiskonna  ebapopulaarseks muutunud). Abielu tähendab suurt pingutust, loobumisi, õndsust, sügavat isiklikku vaimset kasvamist ning ühtsust ― isetut armastust. Abielu annab armastusele struktuuri, mille toel püsida ja kasvada. Abielu on tõelise pühaduse tee. See on nägemus abielust, mida paljud peavad müütiliselt ihaldusväärseks, ent vähesed näevad seda reaalse kutsumusena, mida oleme pea kõik kutsutud elama.