Suvel on esirinnas muidugi viljad ja marjad: virsiku- ja aprikoosikoogid, vaarikate ja maasikatega magustoidud ja kastmed, aga ka erdbeerbool ehk maasikabool. Tänavad on täis kioskeid, kus müüakse marju ja vilju ja jooki. Samamoodi on rahvas tänavatel uue aasta paiku, mil erdbeeerbool on asendunud sekti ja glühweiniga, toitudest on esirinnas soojad road. Kui aastaid tagasi sügisel Viini sattusin, mõtlesin, et vaevalt  sügisesel köögil midagi eriti üllatuslikku välja käia on: wurst ja knöödlid ja hapukapsas on ju igal aastaajal sama. Üllatusega avastasin, et suur staar on kõrvits: enamikus kohaliku orientatsiooniga toidukohtades on kõrvitsakuu või -nädal, mil sellest viljast tehtud igasugu imeasju, mitte ainult mitmes eri variandis kõrvitsasuppi (mida me siinmailgi juba tunneme).  Sestap olin väga rõõmus, kui elutee mind möödunud nädalavahetusel jälle ootamatult Viini lennutas! Sügis! Kõrvits! Ja igasugu muud viljad ning  väga tore sügisene jook sturm, mis on käärima lastud viinamarjamahl ehk mitte veel vein aga mitte enam ka tavaline süütu mahlajook. Viinlased hoiatavad, et kõht võib pärast ootamatult käituda ja järgmine hommik raske olla, aga kui mõistlikkuse piires mekkida, ei juhtu suurt midagi. Maitse on… vähemalt minu jaoks, ehtviinlik.