Toiduainetepuudus oli alaliselt suur, kuid siin tuli abiks vabariigi valitsus, andes Valga linnale kuue miljoni margalise laenu leiva, vilja ja muude hädaliste tarbeainete muretsemiseks, millega raskemast ajast üle saadi. Raha väärtuses valitses meil suur  segadus, sest ühel ja samal ajal olid liikvel kuued rahamärgid: saksa riigimark ja Ida rbl, tsaari, duuma ja Keerenski ning viimaks ka Eesti mark. Keegi ei teadnud, missugust neist paremaks pidada. Ühed müüsid oma varanduse tsaari, teised saksa raha eest, kuid kes neid rahana alles hoidis, neid kõiki tabas täielik pankrott. Paberrahade väärtus langes nullini. Püsima jäid ainult kuld ja hõberahad ning Eesti mark. Et aga pabermarga kurss esialgu väga kõikuv oli ja meil kuld kui ka hõbe puudus, siis arvati  väärtuste aluseks alaliselt kõige kallim aine - rukki kilogramm. Tsaari paberrahade väärtuse langemisega ja riigi väärtpaberi anoliseerimisega nõukogude valitsuse poolt kaotas ka Valga linn tuntavalt oma kapitalidest, nimelt 161 764 kuldrubla, mis Eesti markades arvatult võrdselt tasakaalustamisel oleks ühe aasta Valga linna kulude arve. Valga linnavalitsusse ei ulatanud enam tormipuhangud. Seal tegutses veel ikka ajutine linnavalitsus mõningate muudatustega omas koosseisus. Linnapea J. Kerg oli ameti üle andnud  oma abile J. Kusikile, kes Valgast lahkudes seda omakorda J. Soole oli pärandanud. Sekretär H. Sims oli aga mõne päeva teenistuse järele saanud Valgamaa politseiülemaks. Alles järgmisel, 1921. a peeti 12. ja 13. veebr. Valgas ära esimesed Eesti-aegsed linnavalimised, kus neljakümneliikmeline volikogu valiti, kes moodustas viieliikmelise linnavalitsuse, kuhu kuulusid: linnapea Joh. Müllerson (arst), abi Joh. Pullisaar (kooliõp.), nõunikud Artur Kokult, Vilhelm Gross ja Hans Pohla. Rahutud ja rasked ajad olid  möödas.