Roos vedeles kalmistuaia lähedal rohus. Erepunane kunstroos, vars oli murdunud, ainult väike otsake oli veel õie küljes. Sealsamas kasvas üks poolkuivanud pihlakas. Teadsin seda pihlakat juba väga ammusest ajast. Nüüd oli ta veelgi rohkem kuivanud, pigem surnud kui elus. Pigem oli kui kasvas. Või kes neid puid  täpselt teab. Võtsin kunstroosi ja torkasin ta ühte poolkuivanud, pigem surnud kui elusa pihlaka oksaauku. Ja pildistasin seda pihlakaroosi. Ja sõitsin edasi. Pidurdamatult.