Kuna need loengud nii palju huvi ei pakkunud ja ruumis oli ühe Põhja-Euroopa päritoluga noormehe jaoks liiga kõrge temperatuur, hiilisin  ringi koridoris ja kohtusin mitmel korral Matt Wilsoniga. Väga inspireeriv härra - palju teadmisi, palju mõtteid, piisavalt aega ja energiat, et õpilastega suhelda. Ka ta ettekanne oli põnev - ta on üks neist, kes on viimase 15 aasta jooksul aidanud meil mõista, kuidas roti mälu töötab ja kuidas hippokampus aitab koordineerida salvestusprotsesse. Laboriroti argipäev seisneb labürindi läbimises. See huvitav tegevus aktiveerib hippokampuses neuroneid, mis hoolivad ainult roti kindlast positsioonist labürindis.  Jooksu ajal tekib seetõttu teatud ajuaktiivsuste muster, mis seisneb erinevate roti positsioonile tundlike neuronite järjestikkuses aktiveerimises. Matt Wilson ja kolleegid on näidanud, et need samad neuronid aktiveeruvad näiteks roti unenägudeta unes, kusjuures oluline on, et neuronite aktiveerimise järjekord on sarnane päeval kogetu neuronaalsele vastusele - unes mängitakse päeval toimunut uuesti läbi. Aga see ei juhtu mitte ainult unes - hiljem näidati, et sarnane protsess toimub ka ärkveloleku ajal (ja et kordusmängimine võib toimuda ka ümberpööratud järjekorras). Kui rott peatub labürindis, aktiveeruvad tema hippokampuses neuronid, mis esindavad juba läbitud trajektoori. Kõige toredam asja juures on, et Matt Wilsonil on nende fenomenide selgitamiseks väga elegantsed mudelid, mis näitavad, kuidas järjekorda hoidev taasaktiveerimine tekib teeta- ja gammarütmide koosmängus. Oluline informatsioon: mõttes läbivad rotid labürinti kiirusega 8 meetrit sekundis.