Esimene (Deutsche Posti kaudu) saabus umbes 10.30. Helistas kella ühe korra. Ma just vahetasin ööriideid päevaste vastu ja suured lapsed magasid. Tegin nii kähku kui sain, haarasin lapse kaenlasse ning jooksin alla. Ukse taga ei olnud enam kedagi. Käru oli naabermaja ees, postimeest ei  olnud näha. Olin paljajalu. Selle ajaga, kui ma kingad jalga sain, oli postimees, kes osutus nooremapoolseks tädiks, juba teel ülejärgmise maja poole. Jooksin talle siis järele, ise vaheldumisi hõigates "Haaal-looo!" ja "Entschuldigung!"