Uus Testament paneb erilise rõhu Jeesuse ristilöömisele ja ülestõusmisele, toonitades eriti juuresolnute kinnitavaid jutustusi. Ainult oma silmaga näinute tunnistustel on kaalu. Seda ka ajalooliste sündmuste puhul. Seda taipas ka Johannes, kui ta kirjutas: "... mida me oleme kuulnud, mida me oleme oma silmaga näinud, mida me oleme vaadelnud ja mida meie käed on katsunud - seda me kuulutame Elu Sõnast. Jah, Elu on saanud avalikuks, ja me oleme näinud ja me tunnistame ja kuulutame teile igavest elu, mis oli Isa juures ja on saanud meile avalikuks. Mida me oleme näinud ja kuulnud, seda me kuulutame ka teile, et teilgi oleks osadus meiega. Meie osadus on osadus Isaga ja tema Poja Jeesuse Kristusega." (1. Jh. 1:1-3).    Kirik, valides ja lõpuks kinnitades Uue Testamendi kaanoni, tegi seda kahel kaalutlusel:  1) Eelistatud olid autorid, kes olid sündmustele kõige lähemal või kellel olid otsesed ja lähedased kokkupuuted apostlitega - näiteks  Markusel Peetrusega ja Luukal Paulusega.  2) Eelistatud olid kirjad ja kirjutised, mis olid kogudustes kõige enam levinud ja milledes algkristlased ära tundsid Jeesuse Vaimu, s. t. nad peegeldasid tõde õigesti.