On asju, mida ma ei hakka mitte kunagi mõistma. Üks neist on meeste loogika. Läksin hommikul kööki ja  seisin päris tükk aega liikumatult ja jõllitasin kraanikaussi. Mille kuradi pärast peaks keegi tühja plastmass pudeli kraanikaussi panema? Hea küll, vanasti.. päris vanasti, tõesti ehk pesti pudeleid, et siis üks tore mees saaks neid järgmisel päeval ukse tagant kokku korjata ja uue, täidetud pudeli, asemele panna. Aga need pudelid olid ka klaasist, mitte plastikust. Ja enam ei ole selliseid toredaid mehi, nüüd me joome lõssi kõik. Või jäi ta lootma, et ehk keegi toob uue aura vee ukse taha? Pigem siiski ei  viitsinud lihtsalt kummardada, et pudel kraanikausi all olevasse kasti visata.