Igatahes on tegemist jälle selliste  lugudega, millest hõljud kuskil keelekujundite peal ja siis lisaks veel veidi hõrk tegevustik. Millest kohati arugi ei saa. Kusjuures esimene lugu - "Ema kirjad" - on äkki ka tolles varasemas Cortázari raamatutõlkes ilmunud (Tseremooniad, Mart Tarmak, "Mamma kirjad"). Mängimised ajavormidega, perspektiividega. Kirjanduslikus ja esteetilises mõttes ilus. Põnevuse koha pealt ei julge midagi kosta.