Lugu sellest, kuidas teiste inimeste ellu sekkumine võib viia traagiliste tagajärgedeni. Kas vanem põlvkond on nii moraalne nagu nad väidavad end olevat? Kas vanemate patud tuleb nuhelda alati laste peal? Kas tõde on alati hea ja vajalik? Ehk on teinekord siiski parem vaikida ja lasta asjadel  olla nii nagu nad on?    Tegemist on Ibseni klassikalise näidendiga, kus käsitletakse ühiskonnale aktuaalset teemat. Minu jaoks mõjus natuke kummalisena Kleer Maibaumi 13-aastase tüdruku roll, kuna antud vanuse kohta on ta ilmselgelt liiga pikk ning plikalik jonn-rõõm tundus kuidagi liiga võltsina. Samas jättis aga Jaan Rekkori joodikust vanaisa roll väga sümpaatse mulje oma lonkava ning tuterdava sammuga. Tore on, et Draamateatrisse laenatakse nö värsket verd, kuna üldisele repertuaarile teeb see  vahelduse mõttes ainult head. Üldine hinnang etendusele on lihtsalt hea.