Kodulugu kui keskustusaine ja õpilase reaalse maailma avas­taja ja põhjendaja vääriks tema kordaseadmiseks viisaastakut, mida võivad teostada ainult õpetajad,  mitte üksi välised kavad, ettekirjutused, loengud ja näitetunnid. Asja edu seisab õpetaja pedagoogilises veendumuses, tema püüdes omada koduloos peda­googiliselt põhjendatud arusaamist ja luua aine enesega reaalsed suhted, enne kui katsuda reorganiseerida ja viljelda tema õpeta­mist koolis. Koduloo õpetamise kohta ei pea meie küsima eeskätt kuidas õpetada, vaid mida õpetada, mispärast, mis sihiga ja mis­jaoks. Meie surume koolikorralduse ja õpetuse juures üleliigselt ja ühekülgselt peale õpilase tunnetusele,  eriti tema mälutegevusele, jättes isegi koduloos meieaegse inimese kõige olulisema omaduse - sotsiaalsuse arendamise - tähele panemata ja hooletusse.