Noor daam istub õhtusöögilauas. Mokk vajub pikaks ja nägu läheb mossi. Nojah, kala, olgugi valge, filee ja ahjus  küpsenud, ei ole pehmelt öeldes tema lemmikroog. (Kinnitan talle umbes tuhandekolmesajandat korda, et ka SEE retsept pärineb koolikokk tädi Lii retseptivaramust. Tädi Lii tehtud kala söövad kõik lapsed.) Sokutan talle väikese riba ülemisest laiast fileetükist - õrna ja mahlase, pehmete kõhuäärtega.    Vaatab preili portsu ja teatab ahastava häälega: Palun, ärge tõstke mulle enam seda kalapekki! Ja jätkab juba nutuselt: Ja eile tõstsite mulle kanapekki! Ja üleüldse, te ju teate, et ma ei söö pekki!