Ehk siis "Merehädalised". Mäng, milles ei tasu lootma jääda teiste rüütellikkusele. Nõrgemad visatakse üle parda ning ainult parema läbirääkimisoskusega inimesed jõuavad sihtpunkti. Igaüks seisab ainult enda eest ning igasugused kokkulepped on mõttetud, sest järgmisel ringil ei pea neist enam keegi kinni. Hääletamissüsteem on vägagi demokraatlik ning seisu päästab mõnikord vaid kaptenikaart. Suur võit on see, kui mõnegi oma nupuga saarele jõuad.    Omapärane süsteem, kus alguses pannakse paadid merele, nupud sisse, ning siis hakatakse hääletama: kõigepealt seda, milline paat lekkima hakkab ning siis milline paat edasi liigub. Hääletamine käib käesolevate kaartidega. Lõpuks hüppab igast paadist üks tegelane välja, et minna teise paati, kus on ehk sõbralikum seltskond. See võib õnneks minna, aga võib ka mitte minna. Lisaks kui paadis lekke  tekkimise jaoks kohta pole, siis hääletatakse seda, kelle peaks üle parda viskama. Suht südametu mäng, kus võidab see, kes kogub kõige rohkem kohalejõudnud meremeestega saartelt punkte.    Suurema rahvahulgaga on mäng lõbusam kui väiksema arvu inimestega. Kolmekesi mängides võib asi muutuda üsnagi tuimaks kaarditagumiseks, kuid viie-kuuekesi tuleb sellest lahe seltskonnamäng. Eeldusel, et keegi pikka viha pidama ei hakka, et just tema meremehed paatidest välja visati.