Kes on Sinu parim õpetaja? Väga šeff oleks selle peale öelda et Jeesus... Dalai Laama... Lao-Zi... aikuipaljutoredaidjatarku.  Minu parimaks õpetajaks on ikka olnud need, kes miskil tabamata moel oma olemasoluga minu enese olemise viisi  osatanud. Jah, kasvada võib ka armastusest arusaamisest andestusest mõistmisest hoolimisest jamillestkõigestveel...  "Kas sa ei saa aru, ma kardan tundeid, need keeravad inimese elu lihtsalt persse!" ahastas mu kuum sõber. "Ma ei taha mingeid tundeid ja ma jooksen minema, kui ma näen, et Sinul need tekkima hakkavad!"  Teate, siiani pole mitte keegi suuutnud mind tunnistama panna, et ma kardan tundeid. Et nad viivad mu tasakaalust välja. Et - kui väga väga aus olla, siis nad on mul elu ka väheke untsu  keeranud. Ausalt.  Ma olen selle üle vahel väga salaja mõelnud. Pimedas. Teki all. Üksi. Ja keeldunud ähmaselt kuju võtvat arusaama sõnastamast.  Need sõnad aga olid nagu päikse peegeldus klaasikillul, otse kaevu põhja. Ja mu sõber - ta tundub olevat mu enda loodud, tundub olevat mu sisemaailma kehastus. Keegi, kes silmagi pilgutamata ütleb välja kõik asjad, mis sees käärivad. Minule, kes ma olen kogu elu raisanud oma tunnete varjamise peale tundub tema olemasolu ning väljendamisjulgus vabastav.  Nagu vanglauks, mille taga ei valva enam valvurid, kes lahkudes on isegi ukse paokile unustanud.