Meil näidati vist eelmisel nädalal kuidas tudengid viisid viisakalt Ene Ergma kabinetti pataka allkirju eelmise aasta toetuste kärbete jätkamise vastu. Mitte keegi ei võta sellist tudengit tõsiselt kui pole ette näidata oma jõudu. See on täpselt samamoodi kui ametiühingute ja nende streikidega, mis on siiani üsna haledaks osutunud. Muidugi  konservatiivide ja liberaalide seisukohti kajastav meedia on seda pahatahtlikult ka naeruvääristanud aga meie pole lihtsalt solidaarsed ja üksteist toetavad. Vanematel on ükskõik, et tudengile jääb õppimise kulude kandmine, töötajatel on ükskõik kellegi teise palga kärpimisest või koondamisest. Mõeldaks, et olen parem vait, siis mind ei puudutata. Mulle meenub see anekdoot kolmest erinevast rahvast ja nende põrgukatlas keetmisest. Kui kuradid peavad venelaste ja juutide keetmise katla juures tugevalt valvama ja  neid sinna sisse tagasi lükkama, siis eestlasi keedetakse katlas ja mitte ühtegi kuradit pole valvama vaja, sest kohe kui keegi üritab katlast välja ronida, tõmmatakse ta sisse tagasi. Täpselt samamoodi Eesti ei protesti ega piketeeri. Meie kodanikuühiskond on surnud ja initsiatiiv on lubatud riiklikult reglementeeritud piirides, näiteks koristustalgute projektiga Minu Eesti, Märkamisaeg või Ühtelaulmise üritustega.