(1) Mulle on arusaamatu, miks autor kasutab pealkirjas sõna "probleem"? Sest jutust ei hargne  eriti välja probleemi? Meenutab vana nalja, kus joodiku kohta öeldi, et tal olevat probleeme alkoholiga. Tema vastanud, et "põle mul ühti probleemi sellega. Kui viina ei ole, siis on probleem, ent mitte viinaga."  (2) Peaksime täpselt eristama, mis on teadvus mateeriaga seoses. Minu meelest on ta teatud mateeria teatud funktsioon. Seda on hõlbus mõista, kui võtame aluseks, et mateeria nüüdisaegse tõsimeelse filosoofia põhimõistena väljendab kogu maailma ühist alust, mis ON MEIE TEADVUSEST VÄLJASPOOL JA  SELLEST SÕLTUMATU. Meenutame, et "mateeria" on ladina keelest pärinev termin, mis algselt tähendas esialgu ehitusmetsa, ehituspalke.  (3) Selle derivatsiooni kohta teab Toomas kindlasti paremini seletada. Minu teada pärineb see sõna ürgsest indo-euroopa sõnatüvest, mis tähendas "looja", "sünnitaja", "toitja", "ema" ning tihtipeale ka vana emalooma (slaavikeelsed lugejad ütleksid kohe - ah, suka,znatscit), suurt emapuud (sanskriti keeles "matar", ladina keeles "mater", armeenia keeles "mair", saksa  keeles "Mutter", slaavi keeltes "materj" jne. Armeenia keeles tähendab "mairi" vana, võimsat emapuud ja ehitusmetsa; kentsakas, et umbes sama tähendusega oli vanasti ka vene keeles "mat/j/orõi".  (4) mateeria mõistet väljendati "naissugu", "ema" tähistanud sõnaga mujalgi. Vana-india filosoofias väljendati mateeria mõistet termini "prakrit" abil, mis tähendas ka naiselikkust kui igasusuguse muutumise, tekkimise allikat. (Säärases hüpostaasis läheneb see miskitmoodi ka TAO tõlgendustele.) Prakriti võrreldi  Indias tantsiva neiuga ja häbeliku mõrsjaga. K.J. Petersonil oli küllaltki alust mateeria mõistet edasi anda terminiga "ema-asi".Lausa geniaalne.  (5) Näeme, et ristiusulised kirjutaksid vist häämeelega alla sarnasele Jumala kirjeldusele. Nii et ikkaki - vana vaidlus takerdub triviaalsele keelelis-semantilisele interpreteeringule.  (6) Tõsisemalt kõneldes võiksime aga öelda, et absoluutne mateeria on igavesti arenev, oma ehituses lõpmatult mitmekesine maailm. Pöördudes ilukirjandusliku metafoori  poole , siis iseloomustavad lõputult mitmekesist, värviküllast, igavesti arenevat mateeriat ülihästi Maavaimu (looduse igavese dialektilise iseliikuvuse sümbol) sõnad Goethe "Faustis", kus too personifitseerib lõpmatut materiaalset loodust jumala kujul: