Minu superobjektiivsubjektiivselt valitud aasta 10 parimat plaati ja lugu aastast 2006. Valitud umbes 50 parema plaadi seast sel aastal. (ei, ma ei kuula träna ja räppi, niiet neid artiste siit ei leia)    Esiteks võin ma öelda, et mitmed head plaadid jäid kümne parema seast  napilt välja. Arvestades, kui hea muusikaaasta oli Eestis, tuleks ära mainida Kosmikute "Pulmad ja matused", No big silence'i "War in wonderland", Dagö "Joonistatud mees", J.M.K.E. "Mälestusi Eesti NSV-st" ja Psychoterrori "Anarhia ja dekadents". Dagö plaat oli vaatamata headusele pigem pettumus - aasta üllatuseks võib lugeda NBSi, sest nii löövaid lugusid eesti metal-scene'lt ei ootaks.  Välismaistest ilmunuteks jäävad esikümnest napilt välja näiteks Muse'i "Black holes and revelations", Placebo "Meds",  Iron maideni "A matter of life and death", Belle and Sebastiani "The life pursuit" ja Johnny Cashi testament maailmale, "American V - a hundred highways", üks väga eriline album.  Aga minu 10 lemmikut on:    10. Rocket ride - Edguy  Võimas metalooper ohtra vahelduse ja paljude meeldejäävate meloodiatega.  pärlid: Sacrifice, Save me, Trinidad    9. No love lost - The rifles  Briti järjekordne energiline indieartist, ei midagi  revolutsioonilist ega innovatiivset, aga lihtsalt lahe muusika, aasta teine parim debüüt.  pärlid: Local boy, Robin Hood    8. Tales along this road - Korpiklaani  Soome humppa-metali uue lipulaeva, viimast Rabarocki väisanud etnomõjutustega Korpiklaani kolmas kauamängiv. Korpiklaanit on kirjeldatud, kui kampa purjus madruseid karjumas sajatusi mingis tundmatus võõrkeeles. Ega väga mööda ei lähe, aga plaat on super!  pärlid: Rise, Kirki    7. On an island - David Gilmour  Pink Floydi kitarristi sooloplaat trumpab üle enamuse PFi loomingust, olles kindlasti selle sajandi kõige chillim album - midagi sellist, mida palju ei kuula, aga mida kuulates jõuate te tõesti kusagile palmisaarele.  pärlid: On an island, aga kõik on ühtlane üks pikk rahustav lugu    6. Under the iron sea - Keane  Kuuldavasti kitarri mitte kasutav bänd astub oma teise albumiga suure sammu edasi mitte olemaks vaese mehe Coldplay ning on maha  saanud tervikliku ja ilusa albumiga, millelt nii mõnigi meloodia kuulub aasta parimate sekka. Coldplay X&Y tasemest jääb ometi kõvasti puudu.  pärlid: Nothing in my way, Crystal ball    5. Whatever people say I am, that's what I'm not - Arctic monkeys  Aasta parim debüüt ja absoluutne suurüllatus - briti indie uus suur kuulsus. Arctic monkeys on lihtne, robustne, humoorikas ja eneseirooniline - ometi on ta energilisem kui Franz Ferdinand ja kõvasti siiram ning  lihtsam kui Bloc Party, Editors jt uued hinnatud indie artistid.  pärlid: I bet you look good on the dancefloor, Still take you home, From the ritz to the rubble    4.Unenäopüüdjad - Allan Vainola  Vennaskonna ja Metro Luminali kitarristi teine sooloplaat - kümne looline nukker dialoog maailmaga. Liigutav, ilus, rahulik, nostalgiline - väga eriline album, millesse tuleb sisse elada, rahulikult kuulata, kaasa mõelda.  pärlid: Odekolonn, Pilet tundmatusse, aga ilmselt kõik  lood plaadil    3. Stadium arcadium - Red hot chili peppers  Seda 2CD-list plaati ei saa järjest läbi kuulata - siin on liiga palju liiga erinevat materjali. Tõsi, see ei ole enam see ootamatu ja revolutsiooniline RHCP, mis kümme aastat tagasi, aga siin on küpsed meloodiad ja kamalaga pophitte. Jah, plaat on liiga pikk, aga samas üllatavalt ühtlane ja eraldi playlisti võttes on siin ikka kuradi palju suurepäraseid lugusid.  pärlid: Snow (Hey Oh), Made you feel better,  Dani California    2. Scream - Melody club  Retro, disco, pop, kergelt tümpsuv, aga kuratlikult kummitav ja uskumatult haarav - Melody clubi kolmas album ei jää sugugi alla eelmisele kahele ning võtab oodatult oma koha aasta paremikus - isegi paari loo madal tase ei suuda rikkuda seda elamust, mille pakuvad pikaks ajaks kummitama jäävad hitid.  pärlid: Destiny calling, Fever fever, Evil thing    1. The winter wake - Elvenking  Juba aasta  alguses ilmunud itaalia meloodilise folkmetalbändi Elvenkingi kolmas täispikk kauamängiv on suutnud püsida playlistis kõik järgnevad kuud ja püsib ka järgmisel aastal. See album on võimas, ääretult terviklik, ilus, vaheldusrikas ja uskumatult leidlike meloodiakäikudega - just viiul teeb selle bändiga imesid ja annab kitarribassitrummivokaalimetalile hoopis uue noodi, tõstes albumi ajastul, mil vaid vähemtuntud metal-artistid viitsivad greatestite ja live-DVDde asemel uue loominguga tegeleda, aasta parimaks  plaadiks.  pärlid: Swallowtail, The wanderer, March of the fools