Uskumatu, et ma sellega hakkama sain. Arvestades, et mul peaaegu kunagi soolased, kerkimist nõudvad küpsetised välja ei kuku (ciabatta tegemine oli täielik katastroof), olen ma ikka väga üllatunud.  Ma kaalusin seda  tegemise ettevõtmist ikka väga kaua aega. Mitu kuud kindlasti kohe. Siis, kui väga paljud eesti blogikokkajad ridamisi oma saavutisi postitasid, ohkasin ma oma saamatuse ohet ja mõtlesin, et sellega ei saa ma elus hakkama. Ja siis mul üks sõbranna tegi ka leiba. Ja see oli väga maitsev. Ja ta ütles, et see on väga lihtne. Siis pidi ta mulle juuretist jagama aga sellega läks ka jamasti, küll ei klappinud meie graafikud ja küll sai juuretis vahepeal surma ka. Ja siis ma lugesin hoopis oma üllatuseks, et  juuretist võib täiesti vabalt ise ka teha. Võtsin selle tegemise ette mõttega, et nagunii läheb kogu värk hukka aga vähemalt olen ma ära proovinud.  Juuretise tegin Pille õpetuste järgi, meetodi ja ülejäänud protsessi nipid ja trikid lugesin siit foorumiteemast. Need igati tulid kasuks, näiteks et leib niiskesse rätiksse mässida kohe pärast ahjust tulemist, et koorik kõvaks ei läheks jne. Igaljuhul olen väga rahul tulemusega ja kõik, kes leiba proovinud on, kiidavad ka heaks. Esialgne plaan vähemalt on see, et poest ei tasu enam leiba osta.  Pildil on mandli-rosina-kirsileib ja oliivi-päikesekuivatatud tomati leib.