Kolmapäeval vedasin aga kolleegi kaasa uue Saksa kino nimelise festivali avamisele, kuigi olin  ise peaaegu loobunud sinna minemast. Töö hakkas tasapisi tuure üles võtma ja kodus ootasid seened kupatamist. Elu on aga elamiseks - deviis, mida aina rohkem püüan järgida - niisiis ei vaadanud ma ära mitte ainult filmi, vaid jõin kella üheni Köögis sakslaste ja asjassepuutuvate eestlastega veini, sõin imehead sööki ja lobisesin maast ja ilmast, kogudes mõttelise ämbritäie häid ideid. Olin lausa nii inspireeritud, et taksoga koju laekununa asusin veel seeni kupatama, sest und polnud ja kartsin, et seened  lähevad muidu pahaks. Viimase keedukorra ajal õnnestus magama jääda, poole viiest roomasin voodisse… mõni ime, et järgmine päev silme ees virvendas.