Sõda lõppes mitmel pool Ida-Euroopas varem kui 9 mail. Kuid milline oli see lõpp? Näiteks Poolas, kus Londoni eksiilvalitsus käskis Poola vastupanuarmeel (Armia Krajowa) Nõukogude vägesid tervitada ning koostöös tulevikuplaane arutada ,ei läinud nii, nagu poolakad tahtsid. Eksiilvalitsuse esindajad Poolas ning vastupanuarmee ladvik vahistati, saadeti  koonduslaagrisse või mõrvati. Tuntud Poola kirjanik ja esseist Andrzej Bobkowski kirjutas juba 1943. aastal: "Varsti tulevad nad meid "vabastama"... ning nad vabastavad meid järgnevaks 50 aastaks." Veel hullemini käis Balti riikide käsi. Ka nende jaoks tähendasid Jalta lepped Molotovi-Ribbentropi pakti sisulist kinnistamist. kümned tuhanded Leedu partisanid osutasid vastupanu. Sõjajärgsetel aastatel oli hukkunud Nõukogude sõjaväelaste hulk koguni suurem kui tapetud Leedu partisanide arv. Kahemiljonilisest  rahvast läks 140 000 inimest koonduslaagritesse. Balti riigid võivad end trööstida sellega, et USA pole okupatsiooni ei faktiliselt ega juriidiliselt kunagi tunnustanud. Venemaad on raske süüd tunnistama panna. Siin on tegemist kontinentaalimperialismi juhtumiga. Gruusia iseseisvuse verine allasurumine 1921. aastal ning küüditamised ja organiseeritud näljahäda Ukrainas osutavad selgelt imperialistlikule koloniaalpoliitikale Peeter Suurest Nõukogude Liidu hiigelaegadeni. Kalmõkkide, tšetšeenide ja  krimmitatarlaste massiküüditamine 1943.-1944. aastal oli ajaloolaste hinnangul üks perfektsemalt organiseeritud küüditamisi ajaloos üldse (osales üle 100 000 NKVD ohvitseri ja sõduri). Demokraatia on raske ettevõtmine, mis eeldab vaidlus- ja kompromissikultuuri, millega homo soveticus pole harjunud. (Karol Sauerland, FAZ, 4.05)