Täna hommikul käisin siis potentsiaalses uues töökohas vestlusvoorus. Ausalt öeldes tunnistan,et pabistasin päris parasjagu, aga iseenda rahustamisega saan üsna kenasti hakkama ehk siis oma ärevuse surumisega nii sügavale enesesse, et see ei paista ei endale ega teistelegi suurt silma. Ärevuse kindel tunnusmärk aga oli üsna ohjeldamatu lobisemine vestlusel, aga seda õnneks tean ma ainult ise, sest sealsest seltskonnast olnud mulle ühtegi isiklikku tuttavat:)