Suvi ongi tulemas, grillimisehooaeg alanud, väikesed aiapeod ja puhkusereisid juba teoksil. Inimesed soovivad ennast lasta lõdvaks ning muuhulgas süüa kõike, mida  tahavad ja mis maitseb. Kui ilmseid liialdusi vältida, siis noored ja terved seda tihtipeale ka tohivadki. Siiski, et tunda end võimalikult hästi ja vältida seedeprobleeme igas vanuses ja erinevates tervislikes seisundites, soovitatakse eelistada puu-, aed- ja teravilju, kala, mõistagi piirata rasvaste toitude osakaalu ja vajaduse korral toetada seedetrakti ka apteekide vabamüügis leiduvate probiootikumide ja seedefermentidega.    Siinkohal oleks asjakohane lühike arstiteaduslik tutvustus  seedeprotsessidest.    Füsioloogiaõpik kirjeldab seedetrakti kui meetritepikkust suuõõnest kuni pärasooleni ulatuvat looklevat seedekanalit. Selle alguses olevas suuõõnes toimub toidu esialgne peenestamine ja segamine süljenäärmete poolt eritatud süljega. Edasi liigub toit neelu, söögitorru ja makku. Maos töötleb toitu happeline maonõre. Edasi liigub toit peensoolde, mille üheks osaks on kaksteistsõrmiksool. Sapiteede kaudu suunatakse kaksteistsõrmiksoolde maksa poolt eritatud sapp, mis soodustab  toidurasvade lõhustamist peenikesteks osadeks ja nende imendumist sooles. Seedetrakti üheks oluliseks osaks on veel ka kõhunääre ehk pankreas. Selle tähtsaks funktsiooniks on toitainete lõhustamises osalevate seedefermentide ehk ensüümide eritamine kaksteistsõrmiksoolde ning insuliini ja teiste hormoonide eritamine vereringesse. Jääkained, mis seedetraktis jäävad imendumata, liiguvad jämesoolde ja väljutatakse pärasoole kaudu.    Kõhunäärmeensüümid võtavad osa valkude, rasvade ja süsivesikute seedimisest.  Peamiseks haiguseks, mille korral esineb nende ensüümide alaproduktsioon, on krooniline pankreatiit, mille toetusraviks seedefermente määratakse. Tänapäeval on nende kasutamine laiemalt soovitatud. Apteekides saadaolevaid mitmete tootjate seedefermente võib kasutada, kui esineb jutu alguses mainitud vaevusi või kui on ette näha tugevamat toidukorda.