Ühendatud parempoolse opositsiooni, kuhu kuulusid ka: "Teraskiiver" ("Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten", juhid Franz Seldte ja Theodor Duesterberg),"Deutschnationale Volkspartei", juht Alfred Hugenberg, "Reichslandbund ", "Alldeutscher Verband", "Harzburger Front" tuntuim esindaja oli Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei (NSDAP). 1919. aastal oli Baieris palju pahempoolseid organisatsioone, Rahvuslik Töölispartei (NAP) tekkis jaanuaris 1919. Septembris sattus nende koosolekule Adolf Hitler, kes koopteeriti juhtkonna seitsmendaks liikmeks. 1921. aastal tõusis ta partei liidriks. 1923. aasta 8. oktoobril üritas Hitler Weimari vabariiki likvideerida. Kuivõrd riigipöörajate põhitegevus arenes "Bürgerbräukelleri" nimelises joomakohas, hakati üritust hiljem õlleputšiks nimetama. Vandenõulastel õnnestus kaasa tõmmata ka kindral Ernst Ludendorff, kuid ülejäänud sõjavägi jäi vabariigile truuks ning riigipöörajate seltskond lagunes esimesel kokkupõrkel politseiga. Putši ettevalmistajad ning osavõtjad mõisteti kohtus süüdi ning mõisteti erinevad karistused, mässu juht Adolf Hitlerile mõisteti vanglakaristus, millest üheksa kuud viibis ta koos lähemate kaasvõitlejatega vanglas.