Nendes repressioonilainetes tapeti kümned tuhanded tutsid ja sajad tuhanded tõrjuti maalt välja. Siiski,  umbes kahe aastakümne jooksul vägivald enam-vähem vaibus. Enamus Habyarimana repressioone olid klassipõhised. Sellegipoolest olid institutsioonilise ahistamise vormid küllalt piisavad, et säilitada teatud eraldatuseliike, näiteks heidutades segaabielude teket: kui hutu tütar abiellus tutsi perekonda, siis kindlasti tema haridus, töövõimalused ja väljavaated kannatasid. Habyarimana keelustas Ugandas elavate põgenike tagasipöördumise (vt Catherine Newbury, 'Background to Genocide: Rwanda', Issue: A Journal of Opinion, Vol. 23, No. 2, Rwanda, 1995; Mamdani, When Victims Become Killers, pp. 3-18; Mamdani, 'From Conquest to Consent as the Basic of State Formation: Reflections on Rwanda', New Left Review, March-April 1996).