Kevadväsimus. Haigutan isegi praegu, samas, me kõik võime aeg-ajalt endale natuke väsimust ning paha tuju lubada, sest see viib tavaliselt mõne pikema uinaku, tassikese tee ning mõtisklusteni, nii ka minu puhul. Peaaegu iga aasta on minu kevadväsimus lõppenud selguse tundega, uue inspiratsiooniga, seetõttu olengi tavaliselt hiliskevadel ning suvel heas meeleolus ja värske, va juhul kui päike  ennast üldse näidata ei taha, siis kaob energiatulv ruttu ning asendub pettumusega. Käesolev aasta on aga olnud siiani mõnusalt eeskujulik - jalutuskäigud lehesajus ja värvide pillerkaar sügisel ning õhetavad põsed ning pikk-pikk vastlaliug talvel - võib öelda, et ootused kevade ja suve ees on suured. Ah, kuis tahaks, et oleks lõpuks selline puhkus, mil tehtud plaanid ka teoks saaks, ilma vihmasajuta!  Igatahes, hetkel virelen veel väsimuse faasis, mis lõppeb loodetavasti siis, kui lumi meid selleks  aastaks maha jätab ning talvemantli nurka võib visata. Ma juba nii ootan kevadet, uue elu aastaaega. Samas pean tunnistama, et eks minu armastus kevade vastu on üsna subjektiivne - jääb sinna ka minu sünnipäev ning võimalus mõnusateks õhtusteks jooksuringideks, mille jaoks ma talvel liiga laisk olen :).  Muide, panin tähele, et see ongi tõsi, mida inimesed räägivad - aeg tõesti lendab, ja jube kui kiiresti kohe. See vist tõesti tuleb vanusega, sest varem see mind nii väga ei häirinud. Tundub, et kiigutame  kõik oma isiklikku kiiku, taas ühe aasta möödudes lisame talle natuke hoogu juurde. Mind saadab viimasel ajal seetõttu vaikne, kuid püsiv kurbusenoot - nii palju rohkem võiks juba olla tehtud, nähtud. Aga ehk olen ma üks neist, kel läheb liht natuke kauem, et vabaks murda, maailma murda. Loodame.  Ilusat talve lõppu teile kõigile!