Nagu juba alguses öeldud, on teise raamatu lugemisjärgsed emotsioonid samad mis esimesegi puhul. Pedaal on pidevalt põhjas, 5-6 tegevusliini arenevad aktsepteeritava kiirusega, lõviosa tegelasi on elus inimesed ja usutavad (erandiks Stenwold - nii loll inimene ei saa nii vanaks elada ja nii lugupeetud positsioonile jõuda… ja kõige selle juures kinnitab kirjanik meile kogu aeg, et ta on  nutikas ja kaval, kuigi tegevusse sattununa Stenwoldi käitumisest küll nutikust ja kavalust ei oskaks aimata), aga midagi kirjeldamatut jääb nagu puudu.