Üheks kindlaks tunnusjooneks loeb Jameson postmodernismi vastuseisu kõrgmodernismile, mida ta peab etableerunuks ja kultuuri-institutsioone vallutanuks. "Tõepoolest, üks võimalus märkida perioodidevahelist  murrangupunkti ja dateerida postmodernismi esilekerkimist on leitav just siit: hetkest (varased 1960ndad, võiks arvata), mil kõrgmodernism ja tema valitsev esteetika kehtestas oma positsiooni akadeemilises elus ning millest peale kogu uus luuletajate, kunstnike ja muusikute põlvkond on teda tajunud akadeemilisena." (Jameson 1997: 140.)