Suvitusleht nr. 19, 1933    Sedapuhku on nüüd Haapsalus juba täis hoog sees. Juhan Simmi kunstnikukäharad muudkui hõljuvad päeval plaazil ja õhtul kõlakojas, ning suvemuusikat voolab nagu vett. Ainult suvitajaid - neid õnne ja rikkuse toojaid - on veel seniajani kasinasti, missugune nähtus tuleb kirjutada tervelt laulupeo arvele, kuna enne Vanemuise pidupäevi keegi ei söanda Tallinnast  lahkuda. Friedebert Tuglast, kes siin vana põline suvitaja, oli juba neil päevil näha rannas liikumas. Majandusminister Kurvits vaatas ka korra "uksest sisse" ja kadus siis jälle Toompää murede manu tagasi. Niisama adv. Rõuk promeneeris mõne päeva eest - päeval kohe pärast rahvahääletust - mererannal, kriipsutades oma isikuga alla keskerakondade presidendi suurt lüüasaamist. Kasinale suvituspublikule vaatamata keeb rannal juba ammu elu. Üksikud näkid on oma "näkid" taevapoole keeranud ja nii lastakse päikesel  pruuniks põletada sääri ja kõike, mis trikoo alt välja kikib. Ka suplemas käiakse ohtrasti, eriti Paralepas ja linna supelmajades, kus on "sikud eraldatud lammastest". Seetõttu võib sääl siis ka oma lihaliku olemise sulpsatada vette trikoota - nähtus, mis naiste "baademajas" siiski leiab hukkamõistmist, nagu kurtis seda üks kohalik doktoriproua, kes oli vastava kümbluse läbi teinud ja saanud suplejate-kaasdaamide hävitavate pilkude osaliseks. Ütle siis veel, et naised oskavad seisukorda hinnata: mehed  oleksid olnud siin palju tänulikumad kaaslased.