Ülesseatud neljast installatsioonist  avaldas rohkemgi mujet just keskkond, kuhu objektid paigutatud olid. Väikesed erikujulised tornikesed, mis majutasid teleskoope, paikesid observatooriumi territooriumil laiali, ühendatuna asfalt-teedega. Teaduspark meenutas klassikalist lossiparki, milles jalutajat suunatakse erinevate vaatamisväärsuste juurde, mis ilmuvad ootamatult ning on mõeldud külaliste üllatamiseks ja imetluse tekitamiseks. Ahaa-efekt. Observatooriumi hoonete arhitektuur oli omaette vaatamisväärsus - miks on üks majake jalaga ja miks  teisel on ümber "seelik", ei osanudki ära arvata. Hajaliasustatus ja patseerimine nende vahel teiktas tõeliselt elitaarse atmosfääri, teadusekultus, kosmos ja progress ei tundunudki pelgalt modernistliku mängumaana. Tõravere mõjus kergelt mahajäetud, elitaarse ja tervikliku keskonnana, mis toimib endasse sulgununa omas rütmis.