Täna.  Mu päev sisaldas endas vistist tervet nädalat. Ei tea, miks kõik praegu nii hästi on. Ma tahan teile sellest lihtsalt pajatada. Ärge pange pahaks. Ja ärge väga kadedaks minge.    On esmaspäev.  Pean tõusma varakult, sest kella kümnest olen TTÜs arvutigraafika eksamit tegemas. Aga oh häda, mu telefon jääb poole tee peal mu voodi peale ning sumpan lörtsis tagasi. Hullu moodi joostes jään bussist vaid ühe minutiga maha, mis toob ainult väikse närvi  sisse. Asi on vist vanuses. Või usus endasse. Kiirelt ümberorienteerudes suudan teha peas endale uue marsuudi ning sõit võib alata. Jõuan 5 minutit varem ülikooli ning saan aasta hindeks viie (küll mitte hilinemise pärast). Kahju, et Jaksiga kokku ei saa täna.    Jarko uus mantel on zill. Teeb ta pikemaks ja saledamaks. Sõidan Raudalu Marise ja Merka juurde. Rohkem esimese, sest temaga on palju rääkida. Mõnikord on hea minevikku vaadata ja naeratada. Hea, et mu sõber tagasi on. Sai ka üle liiga pika  aja mu kalli bussijuhiga rääkida, kes käinud Egiptimaal ning kindlalt hoidmas me bussi teel, kuigi ma ikkagi ehmatan teda.    Ummikute tõttu kell kolm päeval pidin bussi vahetama trammi vastu, et Nupsuga kohtuma jõuda. Aga jõudsin hoopis varem. Pole hullu. Ma ei räägi teile, millest me rääkisime, aga nii loodan, et sain teda innustada ja aidata. Olen selles üsna kindel, kui lugesin tema blogi, mis seekord oli super ja pani mind nii naeratama kui ...naeratama. Olen praegu nii õnnelik. Pean ikka oma  väikse õe eest hoolt kandma, mis vennas ma muidu oleks. Revalis, vanalinnas, EATis, Virus, vanalinnas, Apollos, Revalis - kõikjal on sinuga imeline.  Kella viieks jõudsime märgade juustega Apollosse, et oma iidolit ning jumalannat, Doris Karevat näha ning äkki ka autogramm välja meelitada. Võitsin 3-1 N-i "vaata, Kareva on su selja taga" mängus. I rule! Viimane kord oligi :D  Doris oli imeline.  Trügisime autogrammi-line'i ning saime oma ülestähendused. Andsin poetessile kommi ka. Kes mulle  kirjutatut näha tahab, tulgu minu juurde, ma näitan. Nupsu sai ka endale reakesed. Suundusime siis paar-viis sammu eemale teda jälgima ning kui saba oli otsa saanud, kõik peale ühe keskealisest ahistaja kadunud, siis suutsin N-i nõusse saada poetessiga ühe laua taha istumise ja vestmise kasuks ning seda me ka tegime. 15 minutit naudingut ja imeilusaid silmi. Kallis N, tänu sinule suutsin Dorisele oma luulet näidata. Ja nagu sinagi, ei maini mina siin, mida ta mulle ütles, aga see oli ilus ja soe ja AITÄH  sulle, Doris. Sina ja su luuletused on mu elus väga tähtsad. Ma loodan, et need tänusõnad, mis meilt südamest tulid, olid sullegi olulised. Sest ega keegi teine peale autogrammi midagi tahtnudki.  Jõudnud poole Apollo trepini hakkasime vaikselt aru saama, mida me just oleme teinud. Vanalinna munakivisid puudutades keksisime, kargasime, karjusime.  Me olime just DORIS KAREVAGA 15 min vestelnud ning ma näitasin talle oma luuletusi. Talle! Ja need tema sõnad.  AAAAAAAAAAAAAAA!  N, N, N, N -  ilma sinuta ei oleks seda.    Revalisse tuli siis Jaen, kes peale poolt tundi Nupsuga ja minuga olemist, oli tervenisti minu. Ja Jaen oli kolmas imeline inimene mu päevas. Vapustav! Me rääkisime, pajatasime, arutlesime, nentisime, puurisime, nõustusime, kommenteerisime, kiitsime, nautisime. Vähemalt mina nautisin ja väga. Loodan, et tead, kui palju sa tegelt väärt oled.  Ei käi igaühega peale Revalit Macis ja siis Patkuli vaateplatvormil ja siis vanalinnas ringi. Aga ega sa igaüks ka ei ole. Ma  kunagi veel tuletan sulle seda päeva meelde. See oleks hea minu arust.    Ja siin ma nüüd olen, pool tundi blogi kirjutamist. Postitan hommikul, sest nett on maas vendade tõmbamise pärast. Ja olen väsinud, sest päev oli täis nii palju uut ja head.    Uue ja hea terviseks! Et te kunagi ei kaoks, te imelised. Uus ja hea ka. ;)