Naastes tagasi Leipzigi, töötas Bach välja nii  kolme- kui ka kuuehäälse fuuga, terve rea kaanoneid ning triosonaadi flöödile, viiulile ja generaalbassile, milles on kuninglikku teemat kasutatud kõikvõimalikul moel. Flööt oli selles teoses aukohal, kuna Friedrich II oli oma aja üks väljapaistvamaid flötiste, kes oli õppinud flöödimängu Johann Joachim Quantzi juures. 7. juulil 1747 lõpetas Bach teose ja pühendas selle pealkirjaga "Muusikaline ohver" preisi kuningale. Bach oli väga hästi teadlik sõna 'ohver' mitmetähenduslikkusest. Kõrvuti otsese  tähendusega "kuningale austusavalduse tähenduses ohvriandi tooma " oli ta teadlik ka enda ohverdamisest Friedrichi salakavalale provokatsioonile.