Ma tänan! Kõigepealt kordan üle küsimuse sissejuhatuses olnud põhimõtte. Minu  ettekanne oli nimelt teoreetiline või kalduvusega teoreetilisusele, sest selgub, et mitmete iga päev ettetulevate juhtumite põhjused on sügavamad. Me oleme seadnud eesmärgiks just nimelt püüda jõuda põhjusteni, mitte ainult tegelda tagajärgedega, sest me lihtsalt ei jõuaks kõikide tagajärgedega tegelda. Kui me räägime parema kontrollikeskkonna kehtestamisest valitsuses või valitsuse kätte usaldatud avalike vahendite kasutamisel, siis ma usun, et 2000. aasta ja ka jooksev aasta on selles osas olulised.  Nimelt nõutakse nüüd n-ö tänapäevase sisekontrolli- ja siseauditisüsteemi rakendamist. Selle kohta võin öelda, et kõik ministeeriumid on püüdnud seda parimal moel rakendada. Aga nagu ma ütlesin, on siin esile kerkinud teatud risttee moment. Kas me tekitame juurde ühe n-ö täiendava ametnike struktuuri, kes on tõepoolest võimeline asuma n-ö ministri riske maandama ja toetama ministrit tema ülesannete täitmisel? On väga tõsine oht (ma ei tea, kas seda on praegu, aga lähiajal on see tekkimas), et n-ö see süsteem,  millele parlament on seadusega andnud ka toe, võib muutuda üpris viljatuks. Te tahtsite mõnda näidet. Ma ei käituks korrektselt, kui ma asuksin praegu ministeeriume võrdlema, sest me ei ole seadnud endale eesmärki asuda ministeeriume n-ö usaldusväärse juhtimise või finantsjuhtimise seisukohast võrdlema. Ma käituksin ebakorrektselt, kui ma ütleksin, et mõni on parem või mõni halvem. Ma loodan, et ma suudan võib-olla järgmisel aastal märksa professionaalsemalt vastata.