aga sellisel (säraküünla) juhul selgitaksin ma asja hoopis nii: säde liigb küll objektiivselt  muudkui edasi ja ei jäta endast "objektiivset jälge", kuid meile teadvustatult nähtav jälg tekib sellest, et nii silma võrkkesta kui ka ajuprotsesside tasemel toimuvad protsessid on kohandunud ülilühiajalist aktiivsust alal hoidma (muidu kaoks ju silmapilgutuste või -liigutuste ajal viivuks pilt eest). asja saab muidugi ka veelgi keerulisemalt ja põhjalikumalt selgitada. muuseas: oleme ka siin blogis seonduvaid teemasid arutanud (aga jah, nii Sa vist siia jõudsidki)