2. etteheidete allikaks on kristlik arusaam Jumalast. See olevat võrratult naiivne, rumal ja isegi ebaväärikas tõelisele jumalusele. Olevat tarvis arusaamasid jumalust vabastada  kristlikust antropomorfismist, mille järgi teda kujuteldavat personifitseeritud konkreetse suurusena. Hüva! Kuid kuidas kujutellakse siis toda Taarat? Selle kohta on esitatud väljavõtteid taarausuliste usuühingu põhikirjast, mille järgi see jumalus olla siis "piiritlemata, sõnadega määramata, on tajutav" - nii siis ei pääse Taaragi tingimusist, milline ta peab vastava seaduslikult registreeritud põhikirja alusel olema. Javist siingi kord väärõpetajad heidetakse ühingust välja, korraldatakse ketseriprotsessejne.,  nagu ikka ja alati. Kui siin taarausulised toonitavad selgust, mis nende jumaluse mõistes valitseb, siis on siin tegemist üksnes patenteeritud enesepettega. Sest kui üks asi või vägi või olend on "sõnadega määramata", kuid seejuures ikkagi "hingeliselt tajutav", ega tohi olla mingil tingimusel konkreetne (mida ju ka ristiusu Jumal on üksnes laste ja arenematute inimeste kujutlusis) - kuidas seda siis mõista? Taara on mingi "on" ja "ei ole" - fiktsioon, aga mitte jumalus, kelle dünaamika võiks elustada  religiooni ja innustada ta mõttepõudseid prohveteid. Näib, et kogu sellises jumalamõiste argumentatsioonis enam teatavate usuliste ja filosoofiliste mõistetega mängitakse, kui et neid loogilise arukuse vahendusel rakendataks mingi enam-vähem tavalisegi jumalakujutluse loomiseks. Kui selle kõrval silmas pidada väiteid, mida lausutakse jumalamõiste ja absoluutsuse mõiste suhtes, siis peab küll kahetsema, et taarausu innukad aatlejad pole enne uue usu väljakuulutamist aega leidnud süvenemiseks tavalisimategi  religioossete ja filosoofiliste põhimõistele täpsemaks mõistmiseks, mis igasuguse vaba ning asjaliku loomingu eelduseks sel alal oleks. Nii võib Taara kohta tekkida lõppeks vaid üks kujutlus: ta on kodukäija, kes kord ühes oma kiusatavatega siit maailmast pageb,jätmata järele jälgegi. Sest kui meie üldse tunnistame jumaluse mõistet usundi keskideena, siis on alati oluliseks eelduseks, et tema olemuse ja võimaliku suhtumise kohta selged kujutlused valitseksid ükskõik kas need on omandatud prohvetlikkude  ilmutuste või mõistusepäraste spekulatsioonide abil. Aga Taarast ei teata midagi ligemat: ei tea, kes ta on, ei tea, kuidas ta suhtub neissegi kes talle siin maailmes kiitust ja tänu laulavad. Ta on ikkagi fiktsioon, millele raske leida kohia säärases usundis, mis tahab inimesile olla vahen­diks raskes eluvõitluses. Ja kui taraismi apologeet pahandub, miks talle ette heide­takse primitivismi - siis oldaku heaks ja kõrvutatagu kaks Jumala olemuse määrangut: asetatagu "Hiie" põhikirjas § 4 toodud Taara  definitsioon (!) selle Jumala olemuse määrangu kõrvale, mis leidub Johannese evangeeliumis 4,24: "Jumal on Vaim ja kes teda kummardavad, need peavad teda vaimus ja tões kummardama" - tõepoolest, kui meie tunnustame üldse jumaluse olemasolu ja selle siis lõpuni läbi mõtleme, siis sügavamat ega avaramat määrangut vist küll keegi ei oska avastada, kui seda on mainitud Jeesuse väljendis. Sellest võib anda üksnes lahjemaid, konkretiseeritumaid ja labastatumaid määranguid.