Parki ehitati hiljem ka väike kõlakoda, mille seinte vahel leidus huvitavaid labürinte, mis olid sobivad peitusemänguks. Sealsamas sai tehtud ka oma esimesed tutvused tubakaga, mis piirdus küll vaid mõne leitud sigaretikoni tossutamisega. Mina olin küll selle tegevuse juures tegev siiski ainult pealtvaatajana. Hiljem asus, ja asub veelgi, samas kohas tenniseväljak paari platsiga, mis meis mingit huvi ei äratanud, kuna sellise spordiga polnud keegi meist kokku puutunud ja ega tollal õieti kuigi palju mängijaidki näha olnud.  Mitte kaugel meie majast asus nn. Risu mets. Milline oli selle ametlik nimetus või kas seda üldse oli, ma ei tea siiani. Ka seal leidus kevadel ohtralt lilli, peamiselt pääsusilmi ja nurmenukke. Neid sai siis koju toodud lausa lademetes ehk laulusõnade kohaselt: "... kaits peokest täis lillesid..." Mets peitis endas ka palju sõjategevuse jälgi, kuid õnneks olime kõik veel sellest east kaugel, et tunda huvi paugutamise ja muu ohtliku tegevuse vastu ja nii pääsesime halvemast. Kodu lähedal asuv oja oli samuti põnev koht mängimiseks. Vett oli seal küll vaevalt põlvini ehkki leidus ka sügavamaid kohti. Igatahes ujuma õppimiseks jäi sellest väheks ja nii ei oskagi ma tänini seda kunsti.