Kes Molièrei loomingut vähegi tunneb, see teab, et ka kommete ja karakterite tähelepanusse süvenenud komöödia meister oma küpsemas eas, kuninga ja pealinna ees mängides, on tootnud üliliikuvale sündmustikule rakenduvaid teoseid. Tuletatagu meele ainult Le médecin  malgré lui ("Arst vastu tahtmist", 1666), Georges Dandin (1668), Les fourberies de Scapin ("Scapini kelmused", 1671). "Arst vastu tahtmist" algab teatavasti Sganarelle'i ja ta naise Martine'i vahelise tüli, kisa, rüselemise, peksmise, naabrite kokkujooksmisega. Veel liikuvam ja liialdatum on "Scapini kelmustes" ängatud situatsioonide koomika. Kas see ei ole intriigkometi tipp, kui peiarteener Scapin oma noore peremehe Léandre'i jõhkrale isale ette petab, et vaenlased teda otsivad ja et ta ainukene pääsemine on kotti peitu pugeda. Scapin ise aimab valevaenlaste häält järele ja tarvitab juhust vihatud vanameest kotis läbi kolkida. (Les fourberies de Scapin, kolmas vaatus, sts. II).