Kuigi sel motiivil on tugevad juured romaanis, ometi ta ker­kib esile, nagu oleks see kavatsuslikult rakendatud, ja teda võib lugeda kunstlikuks võtteks, mis on saanud aga jõuliseks kuns­tiliseks ehitusjooneks. Veel rohkemgi: tugev  lahendamine selle motiivi kaudu heidab valgust ka kogu romaani ideestikule. Tõe ja õiguse küsimused saavad siin erilise seletuse (vrd. ema "tapmine", mis ühelt poolt oli suur eluline õigus, kuid pärast tundus enda ja teiste meelest suureks õiguse rikkumiseks; selles antiteetilises asetuses on tõe juuri). Romaani osade lõppudes esine­vaid tugevaid ürgjõulisi eluavaldusi, mis iseenesest on elemen­taarsed, peab lugeja tahestahtmata paralleelitama romaani käänakuterohke, komplitseeritud sisuga ja autori  relativistliku üldkäsitusega; sellest paralleelitamisest ta leiab uusi tõdesid ja ühtlasi Α. H. Tammsaare relativistliku eluvaate aluse.