Seega oli Euroopa-referendumile eelnenud aastatel (2002.2003) avalik arvamus Euroopa Liiduga  liitumise suhtes olnud leigelt soosiv. Veel septembris 2002 olid eestlased koos lätlaste ja maltalastega kõige umbusklikumad Euroopa Liidu suhtes. Kahe järjestikuse Eurobaromeetri (avaldatud märtsis 2002 ja 2003) andmete analüüsi alusel oli aga selge, et Eesti Euroopa Liidu referendum 14. septembril 2003 võib vaatamata teatavale skepsisele siiski õnnestuda (Kirch 2004: 23-26). Eesti majanduse ja inimeste heaolu arenguid analüüsides ilmnesid üsna optimistlikud tendentsid. Eurobaromeetri andmete kohaselt toetas Eesti liitumist Euroopa Liiduga 43% ja ei toetanud 37% küsitletutest (kandidaatriikide keskmine usaldusnivoo oli 59%). Juba aastatel 2001-2002 oli Eestis oluliselt suurenenud nende inimeste hulk, kes viimase viie aasta kohta kinnitasid, et nad on rahul majanduslike muutustega. Kui 2001. aasta oktoobris oli neid 33%, siis 2002. aasta septembris 42%. (Näiteks Lätis oli vastavad arvud 37% ja 35%, Leedus 20 % ja 26 % ning Poolas 25% ja 26%.)