Oliver jooksis järgmise künka varju, väike õde tema järel. Nad kükitasid maad ligi, vaadates kuidas lohed aeglaselt lossi poole sörgivad. Õnneks nad ei märganud neid. Pika rivi lõpus oli üks teistest erinev. Sellist polnud Oliver oma 15 eluaasta jooksul varem näinud. Ta oli suurem ja tumepunast värvi, mitte smaragtroheline nagu teised. Tema tiibade külge oli kinnitatud hiiglaslik tõld, mille  seinad, uksed ja aknad tundusid olevat klaasist, kuid võimatu oli läbi nende näha, et aru saada, mida lohed veavad.