r-teaduste esindajad sageli tunnevad teatavat yleolekut h-teadlastest selsamal põhjusel, mida sa nimetasid - tunne, et "neil on mingigi reaalne alus" jne. jah, võib öelda, et nad uurivad ja ytlevad, kuidas maailm on. kuid siin on yks aga.    inimene ei pruugi tajuda maailma nii, nagu see on.    võiks öelda, et humanitaarteadused uurivad, kuidas inimene maailma tajub.  inimese seisukohalt aga see, kuidas ta tajub, tema jaoks ongi reaalsus. drastilisem näide on skisofreenik, aga ka kergemat sorti alaväärsuskompleks ajab asja ära :)    kuhu ma tahan jõuda, on see, et r-teadusliku katse tulemus sõltub paljudest asjadest:  * mida uurija eelnevalt teab  * milliseid hypoteese ta oma teadmiste põhjal oskab pystitada  * uurija võime ennustada ette  katsetulemusi  * uurija valmisolek aktsepteerida tulemusi, kui need osutuvad vastupidiseks oodatule    kusjuures siiani yldiselt aktsepteeritud on mu meelest eeldus, et teatavate tingimuste loomise käigus uurija ei mõjuta uuringutulemust - sesmõttes, et peale stsenaariumi paikapanemist katse toimib ja loob mingid tulemused ja katsetaja isik, tema mõtted, tegevus või kohaolek ei oma mingit tähtsust.    ja nyyd ma astun sinu jaoks esoteerikasse ilmselt - aga maailmas on inimesi ja  katseid, mille käigus on märgatud uurija sõna ja mõtte jõudu ja mõju katse tulemustele. (jaapanlane ja veekristallid)    r-teaduse jaoks sellise väite mure on, et see seab kahtluse alla igasuguse objektiivsuse võimalikkuse. seega on kõige lihtsam ja kindlam taoline väide juba ette veega alla lasta kui mõttetu, võimatu, jabur. ja kõik selliste katsete käigus loodud "tulemused" võib klassifitseerida juhuslikeks.    vot "juhuslik" on see naljakas koht, kuhu mahuvad ära kõik absurdsused,  irreaalsused, normist kõrvalekalded. erand kinnitab reeglit... oma suures kõigekontrolli- ja -klassifitseerimistuhinas on inimene hädas selle määramatusega, mis tema ees seisab. ja siis liigitatakse see lihtsalt "kolliks" ning minnakse temast mööda kui ebaolulisest ja rumalast. see käitumine on väga dogmaatiline. sest kuskil on kunagi olnud keegi, kes on öelnud: sina ei pea mitte selliseid asjaolusid arvesse võtma! :)    kaosest korra loomiseks on kahtlemata vaja reegleid, aga peaks jälgima, et suur  armastus reglementeerimise vastu ei viiks meid reaalsusest liiga kaugele...    ajalugu muidugi on näidanud, et teatud tingimustel on võimalik dogmade muutumine ... uuteks dogmadeks...    tänases yhiskonnas on meil olukord, kus r-teaduste objektiivsust ja ylimuslikkust ja kõikehõlmavust yldiselt ei seata kahtluse alla, aga h-teadlane peab ennast kaitsma mingite naeruväärsete syydistuste eest :) võib ju öelda, et reaal- ja humanitaarteaduste vastandamine on ajast ja arust, aga paraku ei  ole see teadmine veel massidesse jõudnud.    kui h-teadlane on yldiselt nõus aktsepteerima r-teadlase uurimistulemusi ja seisukohti, isegi kui ta nende synniloost eriti aru ei saa, siis mis takistab vastupidise tunnustuse võimalikkust?!?    selmet lasta h- ja r- poolel piinelda omaenda immanentses maailma- ja tõevalus, võiks ju aegajalt kokku saada ja vaadata, mis välja tuleb. yhiselt. aktsepteerides ja tolereerides teise poole positsiooni. ma usun, et dialoog nende kahe vahel on võimalik  - siiski veel - võibolla mitte teoreetiliselt, ent praktiliselt kyll. hoolimata sest, et ilmakirjeldamise keeled on väga lahku läinud aegadega.