Tookord ei võtnud maailma meid kuulda. Osundan Laari: "Nii sai Tiefi valitsuse ametisseastumine ning Eesti  iseseisvuse taastamine maailmas teatavaks. Probleem oli ainult selles, et keegi ei tahtnud sellest midagi teada. Nii nagu ei tahtnud keegi teada Varssavis samal ajal käivast agooniast, kus ülestõusnute üksused kahe totalitaarse suurvõimu vahel verest tühjaks jooksid. Nagu korduvalt varem ja hiljem ei vastanud meie appikarjele keegi." Kauaks ajaks jäi toonane akt sümboolseks ning deklaratiivseks. Aga mitte igavesti. Selle juurde oli hea tagasi tulla 1991. aasta augustis. Siiski mitte ainult kui südant  heldima paneva ajaloolise sündmuse juurde. Otto Tiefi valitsuse olemasolust sai Eesti riikliku iseseisvuse taastamise üks kaalukamamaid alussambaid. Ja kui tahame oma Euroopa Liidu ning NATO liitlastele täna selgitada 1944. aastat, kus üks okupatsioon Balti riikides asendus teisega, siis on tolles vastuoludest kubisevas aastas eelkõige résistance'lik Rahvuskomitee liikumine ja Tiefi valitsus need kaks, millest Lääs saab raskusteta aru.