Tegin hommikul silmad lahti ja teadsin, et nüüd tuleb  kummaline päev. No olgu, mitte kummaline, vaid raske. Ees ootas mind kaitsmine(mis tõsi toimus nädal tagasi päriselt…). kaitsmine läks hästi. Oli ju ilusasti teda, et viis kukub… tegelikult. Polnud lihtsalt kindel.  Hüppasin siis auto peale ja padavaid Setomaale. Puhkus! Lootsin, et tuleb puhkus. Mõneti isegi oli. Sai akusid laaditud ja eemal oldud. Peaaegu.  Olin oma spetsiaalse rummi kaasa tirinud ja sellega siis need kolm päeva igal pool ringi tiirutanud. Sai oldud mõnedes kohtades öömaja ja  söögi pärast, tegelikult eks ikka seltskonna pärast.  Rumm hoidis ära ka külma pärast öist ujumis ringi. Ma pole ammu vette saanud. Ammugi mitte siis ööpimeduses.  Tagasi vaadates oli see ikkagi puhkus. Vähese unega küll, kuid hing puhkas.  Puhkas ja vaatas üht ilusamat vaadet.  Tundis tuult juustes  Ja uppus soolatusse vette.