Tuule sisemise poole raamatus mõtleb tornimüüriladuja: "[...] talle tundus vahel, et iga sõna, mille all pole midagi kõva ja rasket, iga sõna, milles pole midagi, mis tõstaks ta kindlal alustoel kõrgusse või kannaks ühest kohast teise, et see sõna on nagu jalutu lind, kes ei saa maa peale laskuda ning peab endale pesa tegema ja pojad kasvatama vee peal." (lk 46).  Veel lindudega  seonduvaid kujundeid ja mõtteid: "Ilmselt ületame iseeneses iga päev suuri vahemaid, ja sedasama võivad meis teha ka teised [...]." lk 10.