Tegemist on Šveitsi ulmetoodangu alla  kuuluva tulevikus aset leida kosmoseulmekaga, mis üllatab kosmose mõõtmatust ja laevade mastaapsust näitavate suurejooneliste kaadritega, aga petab lootusi selle koha pealt, et justkui oleks tegemist milegi erakordsega. Esimene pool filmist on originaalseid killukesi, mõttekäike sisaldav tulevikunägemus, aga teine pool kandub läbitallatud radadele ning eri žanride vahel pendeldades kaotab film oma terviklikkuse, kuid mitte tervenisti, sest lõpus võetaks end taas kokku ja avaldatakse maailmamuutev ja  inimeste eksistentsi kahtluse alla panev saladus, mis pole küll teab mis kui uudne, kuid sobib ideaalselt antud konteksti. Kui hakata võrdlusi tooma, siis võib šveitsi filmist leida sarnasusi Pandorumist, Event Horizonist, Moonist ja isegi Sunnshinest, millest on tegelikult kahju, et isegi teatavaid võrdlusmomente ei kasutatud täies mahus ära ning oma kesktee, mille põhjal oleks saanud öelda, et film pakub teistsugust lähenemist, vajus möödanikku. Osaline originaalitsemine annab transportlaeval juhtunud  sündmustele palju juurde, sest esimene pool filmist on tõesti vaimustav ja täielik maiuspala minusuguse kui igasuguseid ideid maa hävinemise kohta armastava vaataja jaoks.