Kõik see loob  pildi, mis mõnedele võib paista meie kirjanduse erilise kriisina. Kuid tõeliselt see kõneleb ainult aja ärilistest ten­dentsidest, mis püüdsid endid ka kirjanduse kohta maksma panna, tõusikliku kodanluse maitsemadalusest ja riikliku kultuurpoliitika puudusest. Sellepärast on loomulik ning arusaadav Tarapita võitlus üldise kultuurivaenulikkuse ja äritseva tõusikluse vastu. Mui­dugi on õigus Gailitil, kui ta väidab, et "kirjanduslik töö pole ometi võitlusartiklid", kuid ta eksib, kui ta seda võitlust peab  mõttetuks sülitamiseks vastu taevast (v. tsiteeritud "Tänapäev"). Seda võitlust tuli pidada, sest seda ei pidanud keegi muu, see oli tarvilik:, et võiks alata senisest produktiivsem ja väärtuslikum looming.