Nii need aasta möödusid. Rahvast jäi üha vähemaks. Poega ei lastud enam eriti kuhugi, kardeti, et temaga võib samuti midagi sellist juhtuda, et teist sellist hoopi nad üle ei elaks. Poeg oli vanemate meelest korralik, aga väljaspool kodu, see nii ei olnud. Peale kooli suits ette. Ta oleks nagu selle sündmusse kuhugi sisemusse peitnud ja ei taha, et sellest suurt numbrit tehtaks. Koolis õpib halvemini kui muidu. Peale õe surma taheti ta nõustaja juurde aega kirja panna, aga poeg  polnud sellega nõus. Ja kui ta läkski sinna kohale, ei rääkinud ta sel teemal suurt midagi. Ta näeb unenägudes, kuidas ta sel samal hommikul teda nii väga kallistas nagu kardaks teda kaotada.