Pietistid olid "tõelise kristluse otsijad", kus õige õpetusega pidi kaasnema ka õige eluviis ja õiged tunded. Pietismi eelkäijaks peetakse Johann Arndti (1555-1621), kelle raamatuid loeti Saksamaal innuga. Ta rõhutas isiklikku usukogemust ja uussündi meeleparnaduse ja usu kaudu. Alates sellest kohast ei olnud pietistide jaoks oluline üksnes õige õpetus, vaid ka õiged kogemused. Reeglina pidi meeleparnaduse kogemus sisaldama kurbust ja  kahjutunnet oma pattude pärast.