Kui lõpuks järgmise bussi peale jõuan, peesitab mu selja taga keegi onkel, kes telefonist kõlari peal Jää-äärt käiab, telefoni mulle peaaegu kõrva toppides. Fännid andestagu, aga mõnel on neist aastakümnete vanustest ühtedest-samadest lugudest juhuslikult jumala siiber. Mis seal ikka, paneme Trail of Tearsil punni põhja, kontrollimata, kui hästi see klappidest läbi kostab. Vist sai vihjest aru. Või siis telefonil aku tühjaks.  Ma tavaliselt nii ei tee, ausõna.