Aga parim asja juures on, et kogu oma patriootluses on selle draama karakterid ennekõike inimesed. Sellised, nagu me kõik oleme - koos oma hädade, pahede ja voorustega. Ja teatri nimel on selles draamas osa reaalsusest ohverdatud. See on ikka ja alati kunsti kompromiss; ilma selleta, ma arvan, ei saagi korralikku draamat teha.