Inspireerituna tänahommikusest lugemiselamusest täiskiilutud bussis, panen allpool kirja mõned read traditsioonilisest shoti laulust "Baron's Heir". Seda laulab imekaunilt toosama Eddi Reader oma paari aasta eest  ilmunud plaadil "Peacetime".  Aga lugesin ma hommikul Rothfussi "Tuule nime" teist köidet ning jäin mõttesse... Meeste poolt kirja pandud fantaasiates on see ainutähtis noor neiu alati pimestavalt kaunis, uskumatult tark ja müstiline, kättesaamatu olend.  Kui vähe me seevastu igapäevaselt teise inimese erakordsust austame ja imetleme.    O gin I were a baron's heir  And I could braid gems in my hair,  I'd be as braw as ye are fair  Oh, laddie would you love me  And  I would take you to the town  And show you braw sights, manys a wan  I would wear a silken gown  Oh, laddie would you love me    ***    And when the braw moon glistens o'er  Our lonesome bield and heathery mair  Will you no greet that we're so poor  Oh laddie for I love thee  For I have nought to offer thee  No gold from mine  nor pearl from sea  Nor do I come fae high degree  Oh, laddie how I love thee