Sebastian Vettel kindlasti mitte. Seda näitas ta just äsja järjekordselt. Vetteli-tüüpi sõitjaid (edaspidi lihtsalt V-tüüp) võib leida kõigis  madalamates võistlusklassides alates väikseimatest lastekartidest. Tänu tihedatele kokkupuudetele kardisõiduga tean ma Eestiski päris mitut sellist sõitjat. V-tüüp on väga kiire ning kui tal õnnestub kvalifikatsioon võita, seejärel korralik start teha ja juhtima asuda, jätab ta vapustava mulje. Ta ei eksi kunagi, läbib ringe metronoomi täpsusega ja purustab konkurendid masendava ülekaaluga. Pruugib tal aga takerduda, nii-et paar rivaali mööda pääseb, on mõistus otsas. V-tüüp pole harjunud kaasvõistleja sabas sõites  tolle tegevust jälgima, sealt vigu otsima ja neid ära kasutama. Rahuliku ja sihikindla tegutsemise asemel satub ta paanikasse ja üritab esimesel võimalusel oma kohta parandada. Tavaliselt kukub sellest möödasõidu asemel välja üle- või otsasõit ning V-tüüp kinnitab oma "käsi kullas või perse mullas" kuulsust. Enamasti õpib V-tüüp hiljemalt keskmise taseme vormeliklassides oma paanikahoogudest üle saama. Vetteli areng on aga vist liiga kiiresti kulgenud ja ärevuse lained kipuvad tal ikka aeg-ajalt pea kohal  kokku lööma.