Niisugune oli siis minu viimane, 156. lugu siia blogisse. Kaks aastat ja kaks kuud on kiirelt möödunud. Tore vahel lugeda tagantjärgi, endalegi ajab naeru peale, mis saanud kirja panna. Ja eks see mesiniku aasta kipub ikka ennast kordama, raske on  midagi uut ja erinevat kirjutada. Selle aja jooksul on mul tänu päevaraamatule käinud mitmeid külalisi, telefonikõnesid on olnud palju, täitsa huvitavad kaks aastat on olnud. Statistika järgi on üle 4500 lugeja iga kuu, see on päris üllatus minu jaoks.