Religioonis saavad suurema tähenduse teaduslikud ja eetilised arutlused. Sel perioodil tekib mõte, et iga egiptlane saab peale surma Osiriseks. Levib õpetus Bah'st kui iga inimese tähtsaimast olemusest. Hermopolise kosmoteogoonia saavutab ülemaalise tähenduse. Ilmneb demiurgi kriitika maailmas valitseva kaose pärast. Levib surnutekohtu idee. Jumalaid nähakse inimeste karjastena.