Istun kinosaalis, kuulates võimsat kinoheli, mis kõlab nii, nagu see liiguks ja vibreeriks ruumis ja minu sees…Vaatan filmi nii nagu oleksin ise selle sees… nagu see oleks kogu elu ja mitte miskit muud väljaspool ei olegi.. Ja tõden taas, et mulle on hakanud kinoskäimine väga meeldima! :)  Võibolla tuleb see ka sellest, et  telekat ma üldse ei vaata. Kui rämpsu ei söö, siis ehk oskan head kraami rohkem nautida? ;)    Viimasel ajal on järjestikku olnud kaks kinoelamust: "Söö, palveta, armasta" ja "Wall Street 2", mida olen käinud vaatamas koos suurema seltskonnaga.