Selle teksti eesmärk on veidi põhjendada minu seisukohta prostitutsiooni lubamise või keelamise asjus. Veenge mind ümber kui tahate, selles küsimuses pole mu arvamus rajatud kaljule. Absoluutne tõde ega statistilised uuringud pole teksti  kirjutamisse kaasatud.  Kõigepealt sellest mis lubatud jupiterile ja keelatud mäele. On üsna veider keelata seksi müümine ja vahendamine, aga lubada ostmine. Valik on lihtne - lubada või keelata, halli ala tohiks olla. Ideetasandil vastuvõetav variant - lubada nii müük kui ost, aga keelata kupeldamine - on lihtsalt otsustamatus. Inimkaubandus on juba keelatud. Kui prostituudi töö on legaalne, siis peab seda olema ka kupeldamine (loe: turvamine ja teised abitegevused).  Rootsi variant, mille puhul  kriminaliseeritud on ainult ostmine, on viisakalt öeldes jabur. Kuulge, selline suhtumine on naisi (ja kahtlemata ka meesprostituute) alavääristav - kui täiskasvanud inimene isegi ei vastuta oma tegude ja valikute eest, siis ta on alaväärtuslik. Kohutav vaatenurk, lihtsalt kohutav. See on nagu sookvoot parlamenti - me ei vali inimest tema võimete või vaadete, vaid soo pärast. Kui alandav!  Klientide karistamisest rääkides - kui prostitutsioon on keelatud, siis on kahtlemata vastutav ja vastutusvõimeline ka  klient. Kui meil on tegemist prostitutsiooni väljajuurimatu osaga: südamega asja juures olevad naised (loe: narkomaanid) ja nende kurjategijaist kupeldajad, siis neid karistusega naljalt ei hirmuta. Küll aga on võimalik väga suurt osa nende klientidest karistusehirmuga eemal hoida. Vähem kliente, väiksem äri.  Argument, et prostitutsiooni ei õnnestu kaotada ei vääriks käsitlemist kui seda ei kasutaks paljud arukad inimesed. Asju mida ei ole võimalik kaotada, aga mille vastu võideldakse, on metsikult  palju. Üksikud näited: surma ei õnnestu vältida, ebaõiglust ei ole võimalik välja juurida ega ka inimkaubandust, koduvägivalda ei ole võimalik täielikult välja juurida. Mis teeme? Kirjutame manuaali kuidas ja milliste eksimuste eest naist peksta? Siis on vähemalt naisepeksjad kõik riigile teada ja kui nad lähevad üle piiri siis võib naine politseisse pöörduda. Sõbrad, te ei mõtle seda tõsiselt.  Paljud arvavad, et prostituute ei ole vaja kaitsta, kuna nende tegevusala on nende vaba valik, ise vastutavad  ja on oma hädades (kui neid leidub) ise süüdi. Väike paralleel, kui lubate - ma arvan, et väga suur osa koduvägivalla ohvritest on enda vastu suunatud vägivallas süüdi. Kaugeltki mitte sel määral kui vägivallatsejad, aga siiski süüdi. Kasvõi juba sellega, et ei jalutanud pärast esimest lööki minema ignoreerides koopanurgas kobisevat võltslootust: "kaine peaga on ta ju nii tore" ja hala: "kuidas ma hakkama saan?". Jah, nad on süüdi, aga kas neid ei pea kaitsma? Mina olen veendunud, et peab.  Üldiselt me  ju toetame ja kaitseme inimesi, kes on oma lolluse tõttu mingi jama sisse sattunud. Võitleme võimatuga (kui soovite - tuuleveskitega). Ravime mõnevõrra aidsi-ja kopsuhaigeid, karistame neid kes ei pane kinni turvavööd… (Kui ma olen üksi autos ega saa kellelegi selga paiskuda, miks mul peab turvavöö kinni olema? Minu elu, teen mis tahan!) Me ei maksa tagasi pappi, mille lollpead on Nigeeria printsile läkitanud. Me ei maksa välja lotovõitusid, mille kohta neile meil saadeti. Siiski, me toetame neid ja me  püüame neid veidi kaitsta. Selle üle võib vaielda, aga ma arvan, et me teeme õigesti. Ma ei näe ühtki põhjust miks peaks kopsuhaiget (räägime neist kes on ise "süüdi") või koduvägivalla ohvrit eelistama prostituudile. Ma ei mõista, miks üht peab tema valede valikute eest kaitsma ja teist ei pea.  Muide, kas keegi tunneb isiklikult kedagi, kes tunneks kedagi, kes oleks selle töö peal vabatahtlikult? Kedagi, "kellega on muidu kõik korras". Emotsionaalselt, IQldasa, vaimsete võimete ja oma kulukate harjumuste  haldamisoskuse poolest. Kas prostitutsioon ei tundu teile puudega inimeste kuritarvitamisena? Puudega inimene võib enda väärkohtlemisega nõus olla, aga see ei muuda väärkohtlemise fakti olematuks.  Mulle tundub, et prostitutsioon (ma keeldun kasutamast idiootlikku sõnakõlksu "maailma vanimast ametist") ei ole (räägime neist teoreetiliselt eksisteerivatest vabatahtlikest) viimane hädaabinõu - seal kumab ehk mõne noore lollpea jaoks väga palju väga lihtsat raha ja võltsromantikat.  Kui noor ja  omadega puntras olev naine on valiku ees: hakata nõudepesijaks või prostituudiks, siis riigi poolt võiks talle olla selge sõnum: üks neist ametitest on karistatav. Kui sa astud üle teatud piiri, siis on kõike korda saada juba väga palju keerulisem. Minu poolest võiks karistuseks olla kasvõi aastatepikkune töö nõudepesijana.  Tahate ikkagi legaalset prostitutsiooni? Minu poolest olgu - tingimusel, et selle töö soovijad läbivad lisaks tervisekontrollile ka psühholoogilise, vaimsete võimete ja  teadmistekontrolli. Milleks litsile matemaatika? Aga just selleks, et oleks selge - ta on vabatahtlik ja saaks ka teiste kõrgepalgaliste ametitega hakkama. Rajagem vähemalt kutsekool, kui matemaatikaeksam ei sobi.  Vabatahtlikkus on oluline selle poolest, et eristada ohvrid (loe: kaitset vajavad süüdlased) neist, kes on selles töös tõepoolest oma kutsumuse leidnud.  Nii palju kui mina olen uurinud (möönan, ühe tuttava ja foorumite vahendusel) ei peeta Saksamaal prostitutsiooni legaliseerimist eriti õnnestunud  sammuks. Arvatakse, et legaalse pealisehitise võimaldamine on kuritegelikule maailmale trumbid kätte mänginud ja põranda all tegutsevaid lõbumajasid /-tüdrukuid on kordades rohkem kui ametlikke. Kontrolli pole, raha läheb allmaailmale, prostituutide olukord pole varasemaga võrreldes kuigi palju parem. Jumal paraku, see on loogiline. Loodetavasti ei vaidle keegi vastu, et see on äri, kus kõikvõimalikud kriminaalsed ahvatlused on kogu aeg käe-jala juures. Loodetavasti ei arva keegi, et just prostitutsioonis  töötavad kõige ausamad ja põhimõttekindlamad inimesed, kelle hinge lööks haava juba mõte riigi eest tulude varjamisest, rääkimata hullematest tegudest.  Armastatakse öelda, et moraal on kohutavalt keeruline ja raskestidefineeritav. Muidugi on, aga selles on väga lihtsaid osi - kõik, mis väga selgelt ja otseselt kellelegi kahju teeb, on ülimalt kahtlane. Prostitutsiooni puhul, usun, on enamik põrandaaluseid teenuspakkujaid kannatajad (oma süül või mitte, pole oluline). Kaldun kahtlustama, et sama kehtib ka  ametliku, legaalse ja avaliku prostitutsiooni kohta - inimese saab mitmel moel konksu otsa võtta.  Tunnistan, mulle on vastuvõetamatu suhtumine, et seksi võib raha eest osta. Selline keeld või luba mõjutab ühiskonda tervikuna, mitte ainult seksiostjaid. Olen elanud pea neljakümneseks naiivses usus, et seks peaks olema kahe võrdväärse partneri lõputute (sõnatute) kokkulepete ja kompromisside triumf, ülemlaul. Ma ei tahaks, et minu linnas oleks punaste laternate rajoon, ükskõik kui kaugel minu kodust ja  igapäevastest marsruutidest.  Jah, lõpuks taandub kõik küsitavale moraalile. Küsimusele, kas küla peab oma sandid toitma ja kaitsma.