Istusin eile peale jumalateenistust ja pühapäevakoolilastega laulmist mõnusasti kohvitassi ääres, arutasime Tõnuga novembrikuu plaane, kui ühtäkki heliseb telefon.  Ariel räägib:  "Tere, no täna siis näeme kell 17.30?"  "Mida? Misasja?"  "Ära tee nalja," naerab Ariel.  "Oot, mis meil täna toimub?"  Olin unustanud, et Mirek on Eestit külastamas lähipäevil.  Kuna noortetoimkonna koosolek, mis pidi toimuma Tartus,  jäi pühapäeval ära, kustus mu ajus üksiti ka mälestus sellest, et seal pidi kohe jutti teine koosolek tulema.  Niisiis olin ma mõnusasti Pärnus, selmet olla Tartus.  Õnneks tuli telefonikõne piisavalt vara, õnneks oli Roosi maja vaba ning õnneks olid mitu inimest EEÜÜ aktiivist ka vabad, et ühineda. Õnneks oli kell 15 väljuvale Tartu bussile veel kohti.  Nii ma siis jõudsin Tartusse kell 17.30 ja ca kell 18.15 auras juba Roosi majas tee ning rahvas võttis istet küpsiseid näksima.  Unustasin öelda, et nihutasingi siis kohtumisaja kella 18 peale.  Kõik lõppes hästi.  Olen südamest tänulik kordaläinud päeva eest ja julgustuse eest, mida Mirek meile oma kohaloluga jagas.