Leonora jälgis seda kaugemalt ja lähenes Murile mööda puupalki. Nad läksid paralleelselt, kumbki justkui omaette ja ometi koos, põõsaste varju. Lûsija ronis aga Muri kraabitud tüvele, hõõrus kiirustades vastu seda oma kaela ning kriipis veidi, nagu lisaks mehe "armukirjale" oma kadedat kommentaari.