Hommikud on karged, kargemad kui suvel. Kevad poeb mullast välja ja esimesed ratturid kiusavad koeri. Lehtede  kirbe suits koos minuga tuppa kõndis ja riietesse pesa tegi. Ühesõnaga kodune kevad. Viljandis oli kevadine vaid veekohin summutamas linnakära ja üksik märtsikelluke tagahoovis lumekellukeste ja sinilillede vahel. Lõkkeplatsil istudes külmusid sõrmed. Kuid nüüd peaks juba soem olema. Aeg lendab ja soojus veab tee kontidesse ning äratab üles seisma jäänud südameheaduse.  Jah ma ootan seda aega kus maailm käib päikse ja sisetunde järgi, mitte tunniplaani järgi.