Järjest enam vägisi  peale pressitavasse multi-kultisse pisut ettevaatusega suhtuvale minukesele oli "Minu Maroko" ilmumine muidugi paras väljakutse. Kuigi filoloogi taustaga autor oli juba enne suurepärase kirjutaja, analüüsija ja vaatlejana silma jäänud, kartsin ma päris pikalt, et nüüd raudselt hakatakse mulle koraaniga pähe taguma. Mul ju kodus terve kari saksa lambakoeri, auto ja pesumasin nagunii. Veel hullem, töötan kohas, kus enamik kolleege on mehed ning käin enamasti üksinda seal, kus tahan, näiteks mõnes avalikus rannas ujumas.  Uskmatute nottimine pidi ju ….  Kui aga olin raamatu esimese hingetõmbega juba poole peale ära lugenud, ei olnudki mind moslemiks hakkamise teemal veel peeditud.  Niisiis, lugesingi lõpuni.  Mõnus ja sorav lugemine kultuuridevahelisest erinevusest rohke religioonisoustiga üle valamata. Islamit oli ÕNNEKS ainult vürtsiks. Minu meelerahuks polnud koerte ja ujumise kohta ka üldse mitte midagi öeldud.