Ja seega osutan ma ühele tähendusrikkale asjaolule, et õpetaja või kasvataja tegutsemine oleneb väga tema meelsusest. Loomulikult tuleb sotsiaalses elus eelkõige vaatluse alla inimene kui teoinimene. Olles aga vastamisi areneva inimesega, lapsega, seisame silmitsi inimloomuse sügavaima sisuga. Siin ei saa teisiti toimida, kui et meelsus peab mõjutama meelsust. Midagi  oleneb ka sellest, milline impulss on selle meelsuse aluseks. Kui selline meelsus on olemas, siis tuleneb sellest ka vastutustunne õpetamis-ja kasvatamisülesannete suhtes. Kasvatuses ei saa me tegelikult ilma vastutustundeta. See peab läbima kõike. Ja ma sooviksin väga, et teie, kuigi olete nähtavasti küllalt kaugel sellisest vaatlusest, siiski seda ka nii näete ja et teid läbiks samuti see tunne, mida äsja kirjeldasin.