õhtul reisisin kesklinna, et väheke niisama ringi jalutada ning kümnese bussiga tagasi shotimaale sõita. waterloo raudteejaamas eksisin ma ära, läksin mingist imelikust uksest välja ja sattusin väga värvilisse ja inimtühja tunnelisse. üksainuke inimene oli seal, aga ta rääkis telefoniga. õnneks; ma oleks palju rohkem kartnud, kui ta oleks näiteks minu tunnelis kulgemist jälginud. nüüd aga oli tal muudki teha, kui mind tähele panna. jalutuskäik  oli igati meeldiv, õhtusöök ka. püüdsin mitte väga palju juua, et bussis kohe pissihäda ei hakkaks. sest bussi vetsud on nii jubedad, et neid tuleb ükskõik mis hinnaga vältida. vältisin kah.