Oijahh. Väsinud olen. Sünnipäevafestival sai nüüd lõpuks otsa. Aga see oli üks ääretult vahva festival. Reede õhtul istusime täidetud munade ja muu hea-paremaga elutuppa püstitatud telgis... Ja laupäev kulus õunasaaduste meisterdamisele. Ning pühapäeva hommikul saatsin külalised bussi peale, mis pühapäeviti ei sõida. Istusime muuseumi taga jõe ääres ja lihtsalt  lebotasime. Ja siis pani maja ette telgi püsti. Ja hiilisime sealt seest, kuidas lapsed jalgaratta pealt maha kukuvad. No tegelt oli lapsi aint üks. Ja kukkus ta ka vaid korra. Kehitas õlgu, sügas tagumikku ja sõitis edasi. Aga vahva oli - Antti ja Rarru ja RQ ja Mirili ja Jana...    Täna hommikul nad lahkusid. Ja mina käisin varasid uuele inimesele üle andmas. Ja töölepingut lõpetamas. See nädalavahetus aitas mul nüüd küll mõtteid eemale juhtida piinlikust ja ebameeldivast olukorrast, et ma pean  endale kiirema korras uue töö hankima. Aga see ei ole ju nii lihtne. Raamatukogud on soojad kohad. Ei sealt inimesed enne ära kipu minema, kui juba üsnagi vanade ja väetitena. Aga õppelaenu makse on septembris juba. Jajahh. Oeh ja Aeh matkal. Jätkuvalt. Ise veel lootsin, et ehk saan sel sügisel jälle kooli minna. Et uuesti Viljandisse. Aga jah. Sehukese äkilise meelemuutusega ülemused ei teeni endale just alluvate austust. Aga ehk ei olegi seda vaja. Et mida rohkem teadmatust ja paanikat ja higi ja verd ja  pisaraid, seda paremini süsteem töötab. Et "infojuhtimine" on mingi udune sõna kuskilt meerikamaa õpikutest ja "mina olen tsaar" on õige suhtumine. Ahh katsugu rohkem omaette olla ja ise hakkama saada. Sedaviisi oma esimest kooliaastat direktorina alustada - see tõotab olla huvitav kõrvalt jälgida. Vot siis.    Nüüd lähen töökuulutusi vaatama. Kui muud ei saa, siis lähen patju toppima.  Hoidke alt - viljandi padjavabrikandid - siit ma tulen!    Kuigi ei saa aru, mille kuradi pärast ma  need 4 aastat seal koolis käisin. Oleks ju kohe võinud patju toppima minna... :P