Institutsioonide analüüs on seotud juhtimistasandite autonoomia ja vastutusega (Scott 2001, 5). Küsimus on selles, millisel tasandil on põhjused, mis soodustavad või takistavad parema õigusloome levikut sisejulgeolekupoliitika juhtimises. Eesti puhul võib kinnitada kolme järeldust: 1) rahvusvahelisi takistusi ei ole, parema õigusloome programmid on liikmesuse tunnuseks (Mandelkern 2001; OECD 2008); 2) Eesti jõudis õiguspoliitikas märgiliselt OECD juhtriikidele järele 23. veebruaril 2011, kui Riigikogu kinnitas "Õiguspoliitika arengusuunad aastani 2018"; 3) parema õigusloome suuniste rakendamine sõltub suurel määral asekantslerite ja osakondade valikutest, kus valitsevad sellele rühmale omased väärtused, normid, suhted, mõisted ja töörutiinid.