Tammsaare silmapaistvamaid tippsaavutisi naiselikkuse kujuta­misel on Karin Paas, Tõe ja õiguse IV köite naispeategelane: elus vaevalt mõeldav sajaprotsendiline, äärmusse viidud sooesindaja. See kuju on vapustav, põrutav, kohutav, meeleheiteleviiv ja vihastav oma  ligipääsmatus ebainimlikus ülivaimlikkuses, oma naiseliku piiratuse õhukindlas suletuses. Nagu vang umbsesse kivikongi, nii on Karin lootusetult suletud oma naiselikkusesse, - õnnetuseks enesele ja teis­tele. Jube on see kuju oma vaimse kitsuse ning tardumusega, õudne oma taipamisvõimetusega kõiges selles, mis seisab väljaspool tema enda tühist ja kaikuvalt t ü h j a mina . Absoluutse seesmise tühju­sega on Karin kõiki kujuteldavaid võimalikkuse piire ületav hiigelnull, - oma tohutu suurusega masendav, lausa  monumentaalne null. Paiguti veetlev, mõneti hämmastav, sageli ärritav null. Mõistusele sootuks arusaamatu, loogiliselt mõtlevale inimesele pentsik ja võigas, kõlbelist mõõdupuud käsitlevale kõrvaltvaatajale vastik ja taunimis­väärne null.