Kui ma lennukis äkki oma istmelt püsti tõuseks ja kõva häälega üle terve salongi kärataks: "Kohe lendame ...!"... huvitav, kas enne pikalijooksmist jõuan veel  öelda: "...puhkusele!"  Kui ma tsehhi astudes kõva häälega üle ruumi hõikaks: "Koondamine...!" ... kas keegi jõuab enne rabanduse saada, kui ma jätkan: "...hetkel kedagi rohkem ei ähvarda!"    Ma parem ei prooviks.    Viimasel ajal olen õhtuti koju jõudes tumm ja tüdnud ning selle asemel, et näiteks teha (olgu või) taskulambivalgel tiir metsa all, istun arvuti taha ja hakkan vaikides väsimust edast välja kirjutama.    Nii, et ärge pahandage, kui mõni jutt lapik ja kuivanud  on. Pole seda mahla enam, mu isiklikud suure vaevaga hangitud volüümidki on tõenäoliselt tahked nagu pemmikan.  Pemmikaniga seotult tuli pähe: hakkaks kelgukoeri pidama?  Parem mitte, ma olen nii vilets dresseerija, et kui ma lamava koera topisele ütleks "lama", teeks see raudselt esimese kassi järele sääred, raudselt!  Oma küla paari koera seas olen ma tuntud kui Süstlaga Naine. Marutauditädi.  Tänapäeval on isegi koertele mõnusad peened süstlad, vanasti oli klaaskolviga pritsi otsas nii  jäme nõel, et teinekord tekkis tahtmine penile enne pookimist naha sisse väitsaga auk ette teha.  Aga teate, nii vanu koeri on veel meie külas, kes sellist süstimist mäletavad ja kui ma aasta otsa saan kutsadega kenasti läbi, siis pruugib neil mind ükskõik mis põhjusel kättevõetud süslaga näha - viuh! - ja läinud nad ongi!      Käi siis mööda võsa ja meelita neid maiuspaladega...    Maiuspalad.. nämmmmm.  Mannavahtu peaks tegema.      Ilusal kevadhommikul  kloppisin mannavahtu õues, lehise all. Hea paras jahe, päike säras, linnud laulsid ja käbid kukkusid. Kui esimene käbi mannavahupütti kukkus, pidasin seda juhuseks ja rõõmustasin pisut, et Eestis kookospähkleid ei kasva. Mis üks tilluke lehisekäbi siis ära ei ole!  Teine, plärtsuga keset magusat mahlaputru langenud käbi tegi juba rohkem tuska.  Viiendat puujunni juba enam juhuseks pidada ei saanud, pilk üles ja voilà! - seal see orav kõhistaski.  Põrsas oravanahas.    Hiljem olin  juba kavalam, mannavahtu on imehea kloppida võimasinas. Saab korraga palju ja oravad ei pääse lagastama, ahhhaaaa!