Eve Kivi elulooraamatus on paljudes  kohtades juttu hallides ülikondades ilmetutest meestest, kellest kõik teadsid nuhkijad olevat. Liikusid ringi kinostuudiote nurgatagustes ja promenaadidel - ükskõik kus ja ükskõik millal. Sellega tuleb meelde üks juhtum Eesti Vabariigi algusaegadest 1990ndate alguses, mil üks tavaline Tallinna tehasetööline tundis tungi pihtida ühele oma töökaaslasele oma seotusest "organitega". Ja iseloomustavaks oli ka tema puhul tähelepandamatu välimus, keskpärasus või koguni ilmetus. Aga lihtsa inimesena tundis ta  vajadust oma saladust jagada ja sellega oma hinge kergendada. Tema tunnistus oli selle kohta, kuidas KGB oli ta värvanud ta, lisaks oma põhitööle vabrikus, pildistama inimesi Tallinna sadamas, kes Soomest tuleva laeva pealt maha tulevad, kellega kohtuvad jms.