Keelega on siin huvitavad lood. Nimelt ei ole grusiinidel suguluskeeli ning neil on täiesti unikaalne tähestik. See neid üldse ei häiri ning sageli ei  ole poes või tänavapildis mingit alternatiivi ladina tähestiku või kirillitsa kujul ära toodud. Näiteks ei saanud ma poes aru, et pean tomatit ise kaaluma (ja oleks ka sellega hädas olnud, sest numbrid pole ju siin samuti araabia numbrid) ja seda, mis on mu metroopeatuse nimi, poleks ma ilmselt kunagi teada saanud, kui ma poleks juhtumisi enda valdusesse saanud üht ladina tähtedega turistikaarti. Keelesegadusega toimetulekule aitab kaasa aktiivne inimestega suhtlemine ja see grusiinidele juba meeldib. Nende  teine keel on vene keel, nad on seda õppinud juba algklassidest peale ning hädas on vaid minusugused, kes end vene keeles just väga kodus ei tunne. Kui see aspekt kõrvale jätta, on grusiin väga abivalmis ja hästi kasvatatud inimene ning võõrast juba hätta ei jäta.Kehakeelt mõistetakse hästi ja grammatilisi möödapanekuid ei panda pahaks.