Teiseks on kaks väga huvitavat artiklit Wolfgang Klimeschi ja Paul Sausengi grupilt. Neid autoreid huvitab, kuidas mitmete erinevate ajurütmide omavaheline orkestreerimine võimaldab sisuda aju erinevaid funktsionaalseid ühikuid tervikuks - näiteks tehes mäluülesannet on tarvis ajus kujutada erinevaid ühikuid, kuid samas neid koos hoida ja vahel ka nende järjekorda meenutada; lisaks on tarvis segavaid elemente ignoreerida ja ülesande täitmisele keskenduda. Kuna mäluühikuteks võivad olla ükskõik millised suvalised objektid, siis peab selle ülesande täitmine ajus olema väga paindlik - kuidas on võimalik kokku panna erinevaid aju võrgustikke ja nende vahel informatsiooni just õigesti liigutada? Autorid arvavad, et trikk seisneb kiirete ja täpsete gammasageduslikus sünkroonsuses olevate neuronivõrgustike ühendamises ja juhtimises madalama sageduse kaudu (tegelikult on hüpoteesid muidugi konkreetsemad ja põhjalikumad). Pikemalt jutlevad nad nendest ideedest siin ja siin. Eks otsustage ise, kas on niisama tühi mull või saab sealt asja ka.