Kui Riik 1918. a. kokku varises, siis pöördus tookord killustatud saksa rahvas oma naiivses usus nende inimeste poole, et neile ehk näidataks teed, mis viib nad nende hädast välja. See oli demokraatlik Saksamaa, mitte rahvuslik. Sest siis poleks ju meid üldse tulnud, kui nad Saksamaad  poleks säärasel viisil rüüstanud ja välja pressinud. Tookord nägid nad vaeva sellega, et teha Saksamaast teine India, ja see õnnestus neil ka suurelt osalt. Nad said suurepäraselt hakkama, et 7 miljonil mehel polnud enam mingit teenistust, ja teisel 7 miljonil oli ainult osalt tööd. Nad said hakkama sellega, et sajad tuhanded talupojad aeti välja oma taludest, et kaubandus ja liiklus halvati ja et mingisugusest sotsiaalsest hoolekandest polnud üldse juttu. Ja kui siis see ülemkaabakas - ma ei saa teda  teisiti nimetada - Roosevelt tuleb ja ütleb, et ta peab Euroopa ameerika meetoditega päästma, siis peame ainult ütlema: härra päästku kõigepealt oma maa! Siis poleks tal tarvis olnud sõda alustada. On ju otstarbekam kõrvaldada oma 13 miljonit töötut. Kuid seda ta ei teinud, sest et ta ei saanud hakkama oma sisemiste probleemidega, ja sest et ta just niisama kui ta briti liitlane läks välja röövkäigule, mitte ideeliste väärtuste, vaid materiaalsete väärtuste röövkäigule.