Üks selle aasta väiksemat sorti üllatajaid on huvitaval kombel ka lavastaja Glendyn Ivin, kes tegi oma lavastajadebüüdi road-movie "Last Ride"-iga. Kuna tegu on Austraalia fimiga, siis oleks õige järeldada, et ka Ivin ise on kängurumaalt pärit. Sellelaadsete filmide puhul on oht kergelt libastuda ja valusalt kukkuda, sest isa ja poja eksirännakuid on filmimaastikul varemgi ette tulnud. "Last Ride"-i võlu seisnebki selles, et  rännak kuskilt kuhugi leiab aset Austraalia maastike keskel, millele on ka päris palju rõhku pandud. Pisike auto tohutu kõrbe keskel vastava muusikapala saatel sõitmas annab võimaluse mõelda tegelaste saatuste üle ja samal saab lasta silmal puhata maalilistel vaadetel, kas siis sügavas metsas või kuivadel kõrbealadel. Hugo Weaving on üks tuntumaid nimesid muidu suhteliselt tundmatu näitlejaskonna keskel. Tema poega Chook`i kehastav Tom Russel andis lapseliku isaarmastuse, perekonnaigatsuse ning dilemmade ees  vaevleva poisikese osa kenasti edasi, suutes samal ajal hoida end liigtõsiduse ja liigse lapselikkuse eest, et mitte muutuda ebameeldivaks või tüütuks. "Last Ride" pakub võimalust näha Weaving`ut rollis, mis muudab teda tundmatuseni, aga kuna minu jaoks on Weaving üks ütlemata hea näitleja, siis üllatas endise pereisa Kev`i roll mind vägagi positiivselt ja osalt ka seetõttu, kui ebameeldivaks suutis ta muuta Kev`i karakteri, nii isiku kui ka loomu poolest, aga näitleja üks omadus peakski olema see, et suudab  end vaataja jaoks täiesti negatiivseks tegelaseks muuta, jättes alles teadmise, et selle enesekeskse ja vägivaldse kesta all on peidus kunagi Mr. Smith`i ja Elrondi osade eest minu austuse pälvinud näitleja.