Hea mulje jäi paljudest sakslastest. Need olid kõrgemad sõjaväelased ja teadlased, kes olid keeldunud oma võimeid rakendama Moskva teenistusse. Üks neist  oli Saksa värvilise metallurgiatööstuse juhte Borchardt. Berliini langemise järele olevat ta läinud läänesektorist itta sugulasi külastama. Seal ta arreteeriti venelaste poolt ja toodi Moskvasse. Pakuti juhtivat kohta Nõukogude värvilise metallurgia ministeeriumis. Borchardt keeldus. Siiski pakuti mõtlemisaega, kuid ka seejärel oli vastus eitav. Siis soovitati tal asuda tööle ülikoolis vastava eriala professorina. Borchardt keeldus ka sellest. Seejärel korraldati talle kokkusaamine "sõbraga", kelleks  osutus Moskva lähedal omaette villas elunev endine feldmarssal Paulus. Too üritas Borchardtit veenda, et päästa pole midagi, võiks ka venelaste heaks midagi teha. Keeldumise järgi korraldati Borchardti uus kohtumine Paulusega. Selle käigus küsinud Paulus: "Miks Te minu tiitlit ei kasuta, vaid kõnetate mind Herr Paulus?" Borchardt küsis: "Kes Teile selle tiitli andis?" Paulus: "Führer." Borchardt: "Kui Hitleril oli õigus Teile feldmarssali tiitlit anda, siis oli tal õigus ka seda ära võtta. Ta tegi seda, kui Te  reeturlikult Stalingradi all kapituleerusite. Seetõttu olete reamees, seda tiitlit aga ei taha ma Teiega kõneledes kasutada."