Käesoleva kirjatüki alul sai mainitud sõna "eeldused". Signifikantne on siinjuures lähtuda justament  mitmusvormist, kuna juba "tulnukate" emalaeva saabumisest saati kannustas inimest tagant erinevate eelduste multipleksus. Eeldati, et saabunute laev on katki. Eeldati, et nende kui humanistlike inimeste kohus on lähemalt torkima minna, et uudishimule asu anda ning teada saada, miks siis õigupoolest välja ei tulda, ega ära minda. Seejärel eeldati, et "tulnukad" on alatoidetud ning vajavad nende kui altruistlike inimeste abi. Eeldati, et väidetav haigus emalaeval tappis nende liidrid, mistõttu inimestel, neil kui tugevamatel, on moraalne õigus piirata nad aastaiks haledatesse hüttidesse prügimäge meenutavas slummis, piiritletud erinevaist teatepostidest, mis olid ühel või teisel moel mõeldud piirama nende tegevusvabadust. Inimeste kutsumata humanismist ning altruismist tingituna "päästetud" "hoolealused" transformeerusid kibekähku tühipaljaks karjaks, mida aediku abil ohjes hoidma pidi. Umbes nagu suvaline loomakari tara taga. Kuid mitte üksainus kord kahekümne aasta jooksul ei tulnud ühelgi inimesel pähe küsida selle järele, mida juhtumisi nende "hoolealused" ise ihaldada võivad. Kuid nemad püsisid vaiki, rahul pakutava kassitoiduga, mida nad meelsasti nigeerlaste getos oma rassipõhiste relvade vastu vahetasid. Kuid kohalik linnarahvas hakkas seevastu nende sealolu järjest enam ning kõnekamalt vihkama. "Nad peavad minema, ma ei tea kuhu, aga nad peavad minema", konstateerib resoluutselt üks linnaelanikke. Ja seetõttu panigi organisatsioon nimega Ühendatud Multirahvuslikkus paika plaani, mis rohkearvulise kogukonna kohalikust slummist 200 km linnast välja toimetab. Ümberasujatele jagati vastavateemalisi brošüüre ning, nagu eelöeldud, nõuti kirjalikku tõendust, et 24 tunni pärast algava protsessiga ollakse vastuvaidlematult nõus.