Tema meenutustest: "... burlakkidena vedasid nelisada vangi evengi saane presenttelkide, labidate, toiduainetega ... Nende riietus ei olnud ilmale vastav. Mõnedel olid seljas kehakatted, millel puudusid isegi varukad ... Liikusid nad aeglaselt, jalad vajusid sügavale lumme. Külm oli hullem kui mistahes mõeldav vaenlane ... Kolmandal ööl, kuskil Kesk-Kalara kandis üks noor vang, istudes lõkke ääres, järsku karjatas, tõstis käe ja ... suri. Ta näpud olid lubivalged. Vangid olid nõrkenud näljast. Enne kohalejõudmist suri veel seitse inimest. Lihtsalt külmusid ära. Kõik nad jäeti lebama külmunud maale, kaetud vaid lumevaibaga.  Kaheksandaks ööpäevaks, kui jõudsime mahajäetud teemandikaevanduseni, olid pooled vangidest külmavõetud jäsemetega, ülejäänud aga  kannatasid külmetustõves...