Juba suvest saadik on minu ühikatoas mänginud Vikerraadio. Ei  teagi, kas see on märk vananemisest või mind päriselt huvitab maailmas toimuv. Igatahes, eks ma kuulan seda rohkem pärastlõunal, kui teisi ühikas ei ole ning olgem ausad, kui kuum tass teed on laual, raadio mängib ja õues puhub vali tuul, tekib selline vanaema pool olemise nostalgiahetk. Aga mis on see, miks ma  mainstream  muusika asemel kuulan tarka juttu?    1. See sama vanaema pool olemise hetk. Lapsepõlve mälestus, et kui vanaema pool ärkad, teeb raadio  "piiks-piiks-piiks tõdõtõtõtõtõõ Rahvusringhääle uudised /..../ tõdõtõtõtõtõõ põrrr tõtõtõtõt" ja siis tuleb mõni hea lugu.  2. Vikerraadios on superhead spordiülekanded! Mäletan, kuidas kord tänaval ühikasse jooksin, klapid peas, ja kuulasin korvpalliülekannet (olen seda ka loengus teinud). Inimesed pidasid mind vist lolliks, kui ma õnnest särasin, sest Kalev juhtis Rocki vastu :-)  3. Vikerraadiost tuleb väga head muusikat.  4. Oh kuidas mulle meeldib saade "Mis mõttes?" ja selle alla  kuuluv "Vinguviiul"! No inimesed on ikka nii lollid. Vanamemmed helistavad ja loevad oma luuletusi, hädaldavad oma naabrinaise üle ning kiruvad Eesti riiki. Isegi siis, kui teemaks on "Kas jalgpall on parem kui korvpall?" Mulle nii meeldib, kuidas saatejuhid alati kõnesid ära katkestavad, kui mõni hädaldaja sinna otsa satub. Muidugi tuleb neis alati ka asjalikku juttu ja tihtipeale arutlen mitme teema üle veel edasi, kui leian kedagi, kes viitsib minuga arutleda :D    Ah rohkem ei tahtnudki midagi  öelda.