Lõpuks saabus  kätte aeg lahkuda. Panime asjad kokku ja viisime oma bussi. See meie buss oli ülimalt hästi vastu pidanud--ligi 1000 kilomeetrit järjest, praktiliselt vahet pidamata. Vastu õhtut asusime sama pikale tagasiteele, et hommikuks Helsinkisse jõuda. Jätsin mõttes hüvasti meie armsa mökkiga. Jätsin mõttes hüvasti ka selle mäega, kus ma päevad tagasi oma esimese tõelise mäesuusakogemuse olin saanud. Veel kaua paistsid metsa kohal ta tuled, mis aina kaugenesid ja kaugenesid. Lõpuks oli neist järel vaid õrn oraanzikas  kuma, mis aina tuhmus ja tuhmus, kuni kadus lõplikult metsa taha. Ees oli inimtühi pimedus ning ikka seesama tundrale iseloomulik vaikus ja rahu. Öösel siin eriti keegi ei liikunud. Umbes kord tunni aja jooksul tuli mõni auto vastu või paistis metsa vahel mõni tuluke.