Head kooliaasta algust!  Alustame kõik peaaegu ühtemoodi - aabitsa ja ärevusega.    Veel on aega, veel  tehakse alles selliseid vigu, mida saab parandada, selliseid vigu, mille puhul aitab uus vihik või pisut peale tunde istumist.  Mõnusad vead on need, oi, mõnusad.      Hotellis, kus praegu olen majutatakse ajutiselt, ühiselamu remondi lõpuni kutsekooli noori. Suur vabadus ja pääsemine kodu kotkapilgu alt on mõnel pägalikul pidurid üsna lopendama pannud - aga pole hullu, see läheb enamasti üle. Öösel avastasid poisinolgid hotelli telefonide võimaluse numbritube pidi helistada.  Esimene  kõne ajas naerma, teine tegi pisut tõredaks, aga kolmanda kõne peale, mis toimus umbes kell üheksakümmend üheksa lõrisesin ma torusse nagu kesvatamatu bullterjer. Palun andeks, aga une pealt üles tiristades ei ole ma just eriline miss Päikesepaiste.    Oh aegu, eks ole ka ise kunagi noor ja uudishimulik oldud. No ja eks ole ka minu peale omal ajal lõrisetud....      Haruldaselt ebakõlaline seltskond on hotellis koos: kutsekooli põngerjad ja taastusravi hädalised.    Huvitaval kombel ei sega need kaks elukaalude eri servis olevat gruppi teineteist. Vähemalt mulle tundub see nõnda. Ei toimu põrkumist, on põimumine.        Mida veel...      Istun fuajees, silma all õpilaskodu kasvataja ja üks õpetajaist. Veel on nad värsked ja puhanud.    Soovin, et seda värskust ja särtsu jatkuks veel kauaks.    JÕUDU TEILE MÕLEMILE, NII ÕPPIJAILE KUI ÕPETAJAILE!