mil ma mõtlen. Mõeldes suhtlen ma iseendaga, õpin ennast tundma ja arenen. Mulle meeldib inimestest hästi mõelda ja neile seda öelda. Samas kipub mõnikord ei tea kust, ilmselt alateadvusest, esile kerkima mõtteid, mis minu mõistusele pole aktsepteeritavad. Ma mõtlen need esilekerkivad halvad mõtted kohe ümber, mõtlen need heaks. Ma tunnistan vaid häid mõtteid, ma mõtlen inimestest üldjuhul hästi ja isegi kellegi arvamusi teiste inimeste kohta  kuulates jään ma alati neutraalseks ja toetun iseenda kogemustele. Ma küll võtan teiste arvamusi endale teadmiseks, valmistan ennast ette nii-öelda korduvateks kogemusteks inimestega kelle suhtes mind hoiatati, kuid mulle meeldib inimestega suhelda eelarvamustevabalt. See suhtlemine on pingevaba ja loomulik, sest suudan inimesega vesteldes märgata tema teisi omadusi ega lase kuuldud võõrastel arvamustel endas juurduda. Pärast teatud piisavalt pikka perioodi on mul inimesest kujunenud oma reaalsus; ma olen  talle andnud sisu; avastanud põhjuse miks ma selle inimesega oma elus kohtun; läbi selle inimese ma täiustun kas emotsionaalselt, teadmuslikult, käitumuslikult või mõnel muul viisil; sellel inimesel on mulle otstarve, õpetus, elamused ja mälestused; see inimene kinnistub minu peas ja isegi perioode hiljem mäletan ma selgelt, milline see inimene on. Siin on aga üks konks! Ma mäletan vaid iga inimese minevikku- seda, kes ta oli kui ma temaga oma elulugu jagasin. See inimene areneb samamoodi läbi mõtlemise  nagu minagi. Ta pole enam täpselt see, kellena mina teda mäletan. Mina ise pole enam see, kellena teie mind aegu tagasi nägite. Mitte aeg ei tee oma tööd, vaid inimene ise teeb. Inimese enda võimuses on panna ennast muutuma. Mida üldse mõelda inimese muutumise all? Mina leian, et iseloom jääb samaks, aga suhtumine muutub, sest see on muudetav. Läbi mõtlemise on.    Ja üldse, et arenguga kaasas käia olen ma loobunud kriitilistest iseloomustustest, ka kiitvatest, nende inimeste suhtes, keda ma näiteks  viimati nägin aasta aega tagasi. Minu arvamus jääb suhteliselt neutraalseks, ükskõikseks ja avatuks, kuni saabub uus kogemus ja kinnitus sellest, et inimene iseloomult on püsinud, aga suhtumiselt kas muutunud või seiskunud. Siis juures meenutan sõnu Aivar Halleri koolituselt- ainus mis ei muutu, on see, et kõik muutub! Ja täiendavalt- muutumine on elu areng.    Mõnusat und! :)