Eile vaatasin üle mitme aasta ära "The good, the bad and the ugly" makaronivesterni ja olen siiras vaimustuses. Kus küll vanasti osati filme teha! Pole tegemist mingi tüüpiliseks saanud 1,5 tunnist üllitisega, kus kohe alguses näidatakse kõik võimalikud liinid ära ja hakatakse vaikselt asju  kokku jooksutama. Ei, selle asemel on sul rohkem kui kahe tunnine raamat filmilinal, kus päris täpselt pole kunagi selge, mis tegelasi järgmiseks tabab või kuhu nad satuvad. Üks eredamaid kõrvaltegelasi kogu filmis oli Uniooni armee maani täis kapten, kes rääkis, kuidas ta joob sellepärast, et peab raiskama tublisid mehi mingi neetud silla pärast. Muidugi oli seal ka veidrusi aga üldmulje oli ikka see, et "Liiga äge!". See, et ma kell pool 2 öösel jälle magama sain tänu filmile, pole üldse oluline.