Oh no, not those again! huuatab G ullatavalt haalekalt kui hommikul kooki lahen. Noogutan uimasena nousolevalt, panen O kiike, kohendan ta sokke ja satin kerge teki peale. G silmitseb mind rahulolematult. Lahen ta korvale et endale kohvi kallata ja mainin et ta lohnab nii hasti. (olen toesti seda  usku et mees voiks lohnu pidevalt kasutada, mul Dolce&Gabbana ja Diori meeste lohnad meeldivad). G paneb kae umber ja utleb: "Jah, sinu jaoks. Ja nii siis tasutakse mulle." Ryypan kohvi ja uritan aru saada millest jutt kaib. G suudistav pilk peatud mu pidzaama pukstel. Sain kuskil hirm odavalt, puuvillast. Hallid kull aga kellele see korda laheb. Peale G-i siis. Lahen peegli ette ja koige pealt kohkun ja siis purskame molemad naerma. Tagumik on nii valja veninud et sinna voiks 6 kannikat ara mahutada,  polvekohad samamoodi. Traagiline.  Enda kaitseks seletan et kraabin neis tihti pool paeva ringi, hommikul O-ga ules, siis soodan teda, siis soon ise ja koristan koogi ara, siis mangin O-ga enne kui ta magama panen ja alles siis saan dusi alla ja vahetama. Nii et utilitaarsed puksid ja moni ime et valjaveninud. Aga toesti, ei saa tegelt vastu vaielda, isegi mu vanaisadel oli midagi paremat jalas. Luban olukorda parandada nii kahku kui voimalik ja midagi roosat ja satsilist leida. Inimeses peab koik ilus  olema, kas pole?