… poleks veel pool aastat tagasi osanud arvata, et maandun siin, Max Plancki Aju-Uuringute Instituudis Frankfurdis. Võiks öelda, et ühelt poolt oli soov ja lootus minna kuskile kõrgemale (sinna venna juurde halja oksa peale), aga teisalt ei oleks uneski näinud, et enda jaoks nii sobiva PhD-koha leian, kus a) saan tegeleda täpselt nende probleemidega, millega ise soovin, b) juhendajal on väga sarnased huvid minu endaga (mitte ainult teadvus, vaid ka ennustav  kodeerimine), c) on palju füüsilist ja vaimset vabadust ja d) ka teised labori liikmed tegelevad projektidega, mis minu jaoks huvitavad on. Ega kekkama ei hakka, on ka negatiivseid pooli: i) elamine on jõle kallis, ii) Frankfurt on jube ärilinn, iii) phd-tudengite selektsioon laseb kohati läbi ka mitte kõige nupukamaid vendi (ise olen seal kriitilise piiri peal). Aga mainitud eelised olid lihtsalt boonused, sest ka nendeta oleks Frankfurti MPI väga tugev asutus, kus on 1) palju väga tarku ja väga andekaid inimesi,  2) tohutult finantsilisi vahendeid teaduse toetamiseks, 3) maailmakuulus neurofüsioloogia osakond, mida juhatab 4) Nobeli-hõnguga Wolf Singer, Saksamaa üks kuulsamaid ajuteadlasi. mis siin veel soovida?