On isegi selline teoloogia olemas nagu lootuse teoloogia. Moltmann ja Pannenberg. Lootuse Jumal, kes ajab inimesi lootuse nimel  rutiinist välja. Egiptusest ja Paabelist ja mujalt kus neil on liiga mugav ja hea olla. Ajab omi eesmärke püüdma. Ja sageli on Jumal nagu eesli seljas istuv ratsanik kes hoiab ridva otsas porgandit mida eesel püüab. Püüab ja püüab aga kätte ei saa. Ja nõnda ka Jumala rahvas läheb ja läheb, lootus väreleb kusagil ligidal eespool aga päris kätte end ka ei anna. On ajuti rahuldust sel teel, absoluutset rahuldust ja kohalejõudmist aga ei ole. On mingi Tõotatud maa, kus saab jala maha aga kohe tulevad jälle  vilistid ja muud kurjamid ja ei saa nõnda sealgi hinge tõmmata.