Elu mõtte kadumine vahetult surma eel laseb inimese minna agooniata. Olles ühel õhtul magama heitnud oli ta kedagi häirimata öösel igavikuteele lahkunud. Ta oli ühe aasta jooksul ära õppinud selle, mida kogu elu jooksul ei olnud osanud õppida.