Siin hakkame juba jõudma piirile, kust üle minnes Huxley hakkab ise müstikuks. Teda palju kaugemale järgida viiks liiga pikale, kuigi  vähe­malt psühholoogiliselt vaatekohalt oleks äärmiselt huvitav jälgida näi­teks seda, kuidas ta katsub usutavaks teha müstiliste nägemuste kaudu tajutava reaalsekspeetavust. Lähtudes eriti budhismi analüüsist püstitab ta sääljuures oma müstilise kontemplatsiooni ideaali. Täiuslikule tuleviku­inimesele ta kirjutab ette asketismi meenutava enesekasvatusemenetluse, millel siiski pole midagi ühist flagellantluse enesepiinamisega, vaid mis peab viima ülimale füüsilisele ja hingelisele tervisele. Oma endisest  künismist ta on jõudnud vastaspoolusele. Armastus, kaastundmus ja arusaamine on need voorused, mida ta oma müstilisel kasvatusteel loodab saavutada. Ta ei kao sel puhul siiski unistustesse, vaid arvestab psühho­loogiat ning Ameerika viimaseid füüsilise kasvatuse süsteeme, eriti F. M. Alexanderi oma, kelle füüsilise koordinatsiooni õpetus vastab Huxley veel müstikaski mitmeti nii praktilisele dispositsioonile. Me ei saa siin süveneda ei tema kosmoloogiasse ega metafüüsikasse. Tähendetagu ainult, et ta peab  enam kui tõenäoliseks kõikeläbiva impersonaalse vaimu olemasolu, kuigi ta ei jäta kaalumata argumente selle tõenäolisuse vastu. Nagu gnostikud ja budhistid peab ta otstarbekohaseks esoteerilise usundi harrastamist kitsale kõrgelearenenute ringile ning eksoteerilist, rituaaliga ning muu rahvale suupärasega varustet religiooni massidele, kes niikuinii kunagi ei loobuks kirevaist rekvisiitidest. Tema eetiliste printsiipide kohta, mis on kõigiti sotsiaalset laadi, öeldagu ainult seda, et kuigi mõõdukus on üheks  nende olulisimaks aluseks, erineb ta oma esivanemaist, puritaanlasist, radikaalselt selle poolest, et eitab täielikult vajadust emotsionaalseks peatumiseks oma pattudel või koguni päris­patul. Ta näeb Martin Lutheri noorusaastate hirmund veendumust, et ta oli "küps võlla jaoks", olevat lähimas ühenduses sama Lutheri hilisema veendumusega, et mässulised Saksa talupojad väärisid võllapoomist ning valitseva kihi poolt porrisõtkumist. "On olemas loogiline ja psühholoo­giline side omaenda pattude käes vaevlemise  ning teiste patustuste käes piinlemise vahel; painav hirm vihase isikliku jumala ees ning aktiivne iha selle jumala nimel teisi taga kiusata on lähedalt seotud."