Kooliga seotud inimesed loevad oma aastaid tavaliselt sügistega. Et siis jälle uus algus.  1.september oli tore, lapsed suureks kasvanud ja vahvamaks muutnud. Aga tänane päev oli tappev. Eks see ole harjumuse asi, aga kohe 6 tundi järejest anda oli nii väsitav, et  koju jõudes tundsin, et jalad ka all värisevad. Ja mõte ei töötanud enam mitte üks raas.  Nüüd siis taastun tasakesi esimesest tõsisest tööpäevast. Homme on juba õnneks reede.  Esimene nädal tundub alati olevat sama pikk kui ülejäänud veerand kokku. See kohe on kuidagi nii. :)