Mida üldse tähendab vabatahtlikkus? Seda sõna saab jagada kahega ja tulemuseks ongi VABA TAHE. Põhjuseid, miks ennast lisaks oma isiklikule elule ja tööle (kui on) või koolile (kui käid) veel kuskile jagada, on mitmeid. Tõenäoliselt seostame vabatahtlikkust inimese headusega ja kindlasti on see ka siin üks põhitegureid, kuid nüüdseks on see teema tihedalt seotud ka töökarusselli astumisega. Kogemused, mida vabatahtlikuna tegutsemine annab, on väärtuslikud cv koostamisel, eriti kui nn. suurel töömaastikul  on noorel tööd raske või praktiliselt võimatu leida. Esimene samm on alati kõige raskem ja kuskilt peavad need kogemused ju tulema. Loomulikult ei tule miski iseenesest. Kui inimene arvab, et läheb vabatahtlikuks, teadmata täpselt, milleks ta seda teha tahab, siis saadud kogemused võivad jääda poolikuks. Mina tegutsen vabatahtlikuna. Miks? Sest ma tahan! Selge, et ma tahan, aga milleks? Et teistele või endale oma headust tõestada? Et sisustada oma niigi praktiliselt olematut vaba aega? Et saada töökogemust?  Et vabaneda liiga enda isiklikku ellu süüvimisest? Võimalik. Ma ei välista 100-protsendiliselt ühtegi võimalust. Kuid tõeline põhjus on see, et ma tahan seda teha selleks, et ma armastan kasse ja ma ei talu, kui neist ilma tõeliselt mõjuva põhjuseta loobutakse. Ma ei tee seal universumi mõistes tohutuid asju, kuid nende juures käimine on muutunud mõnusaks harjumuseks ja ka kohustuseks. Kui ma ikkagi olen andnud lubaduse, et ma tulen teatud päeval sinna töötama, siis ma ei saa sellest ka taganeda (ehk  ainult VÄGA mõjuval põhjusel). Sellised kohustused distsiplineerivad mõnusas vormis. Muul juhul võiksin ma need pühapäevad ehk lihtsalt maha magada   Siit muidugi ilmnes nüüd väike ebakõla. Kuidas saab olla vabatahtlikult tegutsemine kohustus? Tõesti näiline vastuolu, aga kui ma olen otsustanud, et ma VALIN selle "kohustuse", siis ma võtan endale õiguse seal vabalt tegutseda, kuid samas võtan ma  ka vastutuse. Vabadusega kaasneb alati vastutus.