1933 . a. 14-17.  okt. toimunud  Põhiseaduse rahvahääletusel  sai vabadussõjalaste põhiseaduse kava  72%  kõigist häältest ehk üle viiekümne kuue protsendi kogu riigi hääleõiguslikest kodanikest oli selle poolt. Kui erakonnad oma põhiseaduse muutmise kava rahvahääletusele panid, langetasid nad valimisteks vajaminevat häälte protsenti 50%-lt 30%-ni. Kuid ka selline alatu teguviis ei toonud erakondade Põhiseaduse kavale  rahva poolehoidu. Kui vabadussõjalased oma kavaga rahvahääletusele tulid, tõstis Riigikogu kohe vajaliku protsendi taas  50% -ni.  1933.a  suleti  võimude poolt EVKL. Kõike seda tehti EVL-i populaarsuse takistamiseks. Kuid peagi avati see taas EVL-ina.  Takistusi tehti palju, kuid  vabadussõjalaste Põhiseadus võitis ! Tulemus oli hävitavaks löögiks  paljudele poliitilistele tegelastele, kelledest nii mõnigi ei pääsenud paanikast oma tulundusliku tegevuse tõttu. Järgnevatel kuudel toimunud omavalitsuste valimisel tulid vabadussõjalaste kandidaadid suurelt esikohtadele ja nii mitmeski linnas ja maakonnas saavutasid volikogus enamuse. Tartus asus ametisse uus vabadussõjalaste linnapea. Oli selgumas, et endised erakondlikud ja tulunduslikud tegelased võivad jääda kõrvale oma senistest positsioonidest ja see tekitas hirmu.     1934 . a. aprillikuus toimunud  Riigivanema valimistel e seati kandidaadina üles  Andres Larka . ( Artur Sirk  ei saanud kandideerida, sest riigivanema kandidaadi vanusepiirang algas 40 eluaastast.) Kampaania oluliseks osaks oli võistleva kandidaadi kindral Johan Laidoneri ja eriti tema majandustegevuse kriitika. Toetusallkirjade kogumise kampaania  käigus sai  Larka 51%  (52 436 allkirja),  Laidoner 30%  ja  Päts 15%  antud allkirjadest. Seega Larka sai toetusalkirju rohkem kui ülejäänud vastaskandisaadid kokku.    Kui ilmnes, et Riigivanema kandidaatide ülesseadmisel ja soovitusallkirjade andmisel ilmnes vabadussõjalaste kandidaadi, kindral A. Larka  kaheldamatu valimine Eesti riigipeaks  (kes omakorda oleks A. Sirk'i määranud vabadussõjalaste valitsuse peaministriks), jättes kõrvale Pätsi, Laidoneri ja sotsialistide kandidaadi A. Rei, siis algas "suur sõnnikuvedu" (K. Pätsi väljenduses).  12.märtsil 1934  kuulutati  Konstantin Päts' i *  (kes sai riigivanema valimistel naeruväärse 15% poolthääli) poolt rahvas "haigeks" ja  kehtestati 6 kuuks "kaitseseisukord" (mille lõpetas alles kommunist Vares-Barbarus, kes ühtlasi kuulutas eesti rahva taas "terveks") ja kõik  vapside organisatsioonid suleti  (Pätsi poolt Põhiseaduse vastaselt ülemjuhatajaks valitud J. Laidoneri eestvedamisel), umbes 500 juhtivat vabadussõjalast üle maa  vahistati , riigipea valimisteks tehtud ettevalmistused tühistati ja riigis algas nõndanimetatud  vaikiv ajastu .    Vaikiv ajastu lõppes uue, veel autoritaarsema, kommunistide terrorireziimi kehtestamisega  1940 .a. Eesti rahva kuulutas jälle "terveks" ja kaotas keitseseisukorra (mida ei julgenud kahjuks Päts-Laidoner-Eenpalu kunagi teha) uus nõukogude-meelne riigipea  J. Vares-Barbarus , kes  Eesti Vabariigi Moskvas J. Stalinile maha müüs .      *  Tõe huvides olgu kohe mainitud, et  K. Päts ei olnud seaduslik  (Põhiseaduse alusel rahva poolt valitud)  president , vaid isehakanud isevalitseja!      Selle lehe eesmärk on anda sõna vabadussõjalastele, kes sunniti vägivaldselt vaikima 12. märtsil 1934, mil Päts ja Laidoner panid toime kuritegeliku riigipöörde, mille käigus likvideeriti ka EVL. Vaikus kestis kuni Eesti taasiseseisvumiseni ja kestab kohati edasi veel tänapäevalgi. Aastakümneid kestnud valepropaganda (nii eestlaste endi, kui ka okupantide poolt) on oma töö teinud.   See veebileht on sündinud  järk-järgult infot kogudes ja siis seda tasapisi veebi talletades veebileheks kujunenud. Sest kui keegi (ajaloolased, riik) neist ei räägi, kes seda siis tegema peaks? Kas jäädagi ootama? Küllalt on oodatud! Olgu see veebileht pealegi ebatäiuslik, vähemalt on ta olemas ja annab mingigi (niivõrd-kuivõrd adekvaatsema) ülevaate vabadussõjalastest. Las lugeja hindab seda ise!  Teatavasti on see stalinistliku kohtusüsteemi tunnuseks, kui kohtualustele sõna ei anta ja kohus süüdistusi kinnitada ei suuda. Pätsi ja  Laidoneri poolt Riigikogu ees esitatud räiged süüdistused vabadussõjalaste aadressil - millega õigustati riigipööret ja repressioone - ei leidnud uurimisel tõestamist. Tõestamist pole need süüdistused aga leidnud kuni tänase päevani, kuigi ülipüüdlike üritajaid ("tehtud"mentaliteediga soovmõtlejaist ajaloovõltsijad)   on olnud ja on  praegugi küllaga. Mida aga pole, need on süüdimõistvad faktid.         Siin leheküljel on välja toodud vaid mõned artiklid EVL-i ajalehest "Võitlus", mis tõestavad ilmekalt, et vabadussõjalased olid teadlikud nende vastu plaanitavatest provokatsioonidest ja vandenõust. Täpselt sellistele "laest võetud" süüdistustele (mida levitasid algul sotsid NSVLiidu mahitusel ja hiljem ka Päts & Co) tuginedes panid Päts-Laidoner-Eenpalu -(Rei)  12.III.1934 toime riigipöörde, süüdistades vapse muuhulgas ka hitlerimeelsuses ja riigipöörde plaanimises.  Nagu vabadussõjalased toona teadsid ja nagu me tänaseks kõik teame, oligi kõigi süüdistuste taga puhas provokatsioon, mingeid  tõendeid nende süüdistuste tõepärasuse kinnitamiseks pole suudetud tänaseni leida. Ajaloolased on kindlaks teinud, et sarnased süüdistused vabadussõjalaste natsimeelsusest ja riigipöörde plaanimisest oli ka Nõukogude Venemaal. Seoses sellega hakkasid venelased sotse ja ka Pätsi toetama.   Kõige suuremat vabadussõjalaste vastast propagandat tegid sotsialistid, kes pärast Hitleri võitu Saksamaa, hakkasid kartma, et kui vabadussõjalased saavad Eestis võimule, teevad nood sotsidega sama, mis natsid  Saksamaa sotsidega. Sihilikult levitas sarnaseid hirmujutte Nõukogude Liit koos siinsete kommunistide, sotside ja teiste öönestajatega. Lõpuks läksid need hirmujutud Pätsi teenistusse, kes tuginedes neile valepropaganda väidetele, tegigi oma riigipöörde.   Muidugi võib öelda, et "Võitlus" on puht-propagandistlik ajaleht, mida ei saa tõsiselt võtta. Kuid kuna see ei olegi mingi ajalookroonika, vaid ennekõike vabadussõjalaste meelsuse kajastaja, polegi "Võitlus"ele midagi tõsist ette heita. Meelsus on igaühe era- ja maitseasi. Pealegi tõestavad uuema aja ajaloouuringud, et paljud süüdistused, mis omal-ajal vabadussõjalastele esitati, on olnud alusetud ja "Võitluses" avaldatu on tõeks osutanud. Paljud sellised faktid kaasajast ainult tõstavad "Võitlus"e ja kogu vabadussõjalaste liikumise usaldusväärsust.  Loe lisaks:   *  Mihkel Mutt: vapsid ja hääletu alistumine  Viktor Siilats: Vapsid - fašistid või kangelased?    *   Konstantin Päts ja NSV Liidu Tallinna saatkond.   *  Eesti vabadussõjalased ja saksa natsionaalsotsialistid: ideoloogia, poliitiline taktika ja kontaktid.   *  Miks kaotasime demokraatia?  *  Laaneots: 1939 lasime end lammastena tapale viia    Kuula:     *  Kibe tõde Konstantin Pätsist ja Johan Laidonerist.  1 osa.  2 osa.   *   Eesti Vabadussõjalaste Liidust.  Tiit Madisson.