Tendentsidest võib välja tuua, et kuni 50ndate aastate keskpaigani peeti  religioossust alaväärseks ja usklikke "vaimust vaevatuks". Tegu oli vulgaarateistliku seisukohaga, mis paraku käibis kuni ateistliku tegevuse lõpuni ning kinnistus alateadlikult ka ühiskonnas. Umbes 50ndate aastate teisest poolest tänu suurenenud nõudmistele hakati ateistlikus argumentatsioonis religioossust pidama "ideoloogiliseks puudujäägiks", mille võitmise võti oli võitlevate ateistide aktiivne veenmis- ja selgitustöö. Samuti muutub geograafiline rõhuasetus - kui eelnevalt oli olnud rõhk Eesti-kesksusel, nt.  kulakute-vastane võitlus, siis nüüdsest hõlmab ateistlik võitlus juba kogu maailma ja hakatakse võitlema "välismaiste interventide" vastu.