Planeerimisseaduse koostamisel on lähtutud eelkõige skandinaavialikust arusaamast, mis eeldab aga, et planeeritavad maad on kogukonna omandis ja sellest tulenevalt on ka kogukonnal otsustav roll planeeringulahenduste hindamisel. Omandisuhteid (maaomandit) reguleerib eelkõige asjaõigusseadus, mille väljatöötamisel toetuti hoopis Šveitsi ja Saksa õigussüsteemile. Majandussuhted on Eestis allutatud sootuks angloameerika liberaalsele, omanikukesksele  ideoloogiale. Keskkonnakaitse (looduskaitse) seadusandluse põhimõtted on suures osas determineeritud juba Suure Prantsuse revolutsiooni ajal sõnastatud loosungiga: "Vabadus, võrdsus, vendlus!". Ehitatud keskkond tekib eriliigilise tegevuse summana: vajaduste ja võimaluste väljaselgitamine + investeeringute (rahaliste ressursside) planeerimine + planeeringute koostamine + projekteerimine + ehitamine + ehitiste haldamine ja korrashoid jne. Seda kõike võib nimetada ka ehitustsükli terviklikkuseks, mis  tähendab, et järgmine staadium sõltub eelmisest. Kogu tsükli toimimisest peab olema terviklik pilt ja sellele seatud selged prioriteedid ka riiklikul tasandil. Kahjuks neid valdkondi ei reguleeri mitte ainult erinevatest ideoloogiatest kantud seaduspaketid, vaid need kuuluvad ka eri ministeeriumide haldusalasse, mistõttu tervikpilti ei ole.