Niipea, kui Eesti televaatajad olid läinud aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel väärtustanud Venemaa esitust maksimaalse 12 punktiga, kostus brittide  ebaedust nördinud BBCi kommentaatori huultelt sarkastiliselt: " Nad teavad hästi, kust kohast või leiva peale tuleb". Tema jaoks oli kõik selge. Tegemist oli postkommunistliku riigiga, kellelt midagi muud loota polnudki, sest hunt jääb alati metsa poole vaatama! Briti ajaloolane Norman Stone kuulutas aga mõned aastad varem, et "Balti riigid pole enamat kui vistrikud Venemaa seljal". Kuigi oleme jõudnud oma taasiseseisvuse kaheksateistkümnendasse aastasse, kohtab sarnaseid seisukohti endiselt kahetsusväärselt  sageli. Mind paneb see aga küsima, milline on tegelikult Eesti pilt laias ilmas? Millisena paistame väljast vaadates ja mis veelgi olulisem, millisena tahame, et meid nähtaks?