Kokkusattumus või mitte. Pärast Lõuna-Hiina mere tüli USA ja Hiina vahel on ümberkaudsed riigid korraga delegatsioone liigutama hakanud. Tööpõld on aktiviseerunud Austraalias, Filipiinidel, USAs, Vietnamis ja muidugi ka Hiinas.    Eile võttis üks Kommunistliku Partei liidreid Jia Qingling Pekingis vastu Hanoi linna Kommunistliku Partei komitee esimehe; Hiina kutsel külastab Austraalia välisminister 24-7 märtsil Hiinat; ning Filipiini ametnikud on Manilas vastu võtmas USA diplomaatilist delegatsiooni,  väites, et külastusel pole Lõuna-Hiina mere tüliga mingit seost.    Filipiinid on laevatülile kõige ägedamalt reageerinud, sest veel sel kuul kirjutas Manila osa Lõuna-Hiina mere saartest enda territooriumi haldusse. Hiina on avaldanud protesti ning erimeelsused püsivad. USA delegatsiooni visiit Filipiinidele pole kindlasti erakordne, sest Manilal on Washingtoniga alati olnud lähedased strateegilised suhted ning Manila on olnud põhiline USA-kutsuja ASEANi partnerluskõnelustesse.    Austraalia välisministri visiit tuleb aga huvitaval ajal. Eile ilmus Austraalia meedias artikkel Austraalia välispoliitika ümberkujundamisest Kagu-Aasias. Põhjuseks on Hiina esiletõus. Kui Hiina suudab läbi Lõuna-Hiina mere väikesaarte enda kontrolli laiendada Borneo saareni, siis on see juba otsapidi Austraalia tagaõues. Traditsiooniliselt on just Indoneesia olnud see riik, mis moodustab Austraalia ja Hiina vahel puhvertsooni, kuid Austraalia meedia sõnul hakkab tsooni piir hägustuma ning kahe riigi strateegiliste  huvide lõimumine viib seni Okeaanias/Kagu-Aasias hegemooniat nautinud Austraalia huvid silmitsi Pekingi kombitsatega. Hiina keelt kõnelev Austraalia peaminister Kevin Rudd muudab maandumise küll pehmemaks, kuid hilisemad parempoolsed valitsused ei pruugi arengutesse sedasi enam suhtuda. Austraalia tuuakse taas mängu.    Vietnami, eriti Hanoi jaoks, on Pekingiga läbisaamine väga oluline, sest Hiina territoriaalvete laienemine Brunei või Malaisiani sulgeb Vietnami vaba väljapääsu avamerele ning  Hanoi teeb kõik, et vältida kokkupõrget Hiinaga. Suuresti ekspordil baseeruv Vietnami majandus eeldab vabu läbikäigu koridore ning kui Jia Qingling ütles Hanoi komitee esimehele, et Peking soovib heanaaberlikke suhteid, siis loodab Hanoi neid praktikas ka näha. Nende mure on Hainani saarel asuv hiinlaste tuumaallveelaeva sadam, mille arendamise on Hiina merevägi võtnud enda üheks paljudest prioriteetideks, koos uuel tehnoloogial põhinevate tuumaallveelaevadega.    Hiinast endast tulevad aga väga  otsekohesed seisukohad. Militaaranalüütik Ma Dingsheng ütles eelmisel nädala Fenghuang Weishi militaarsaates, et USA puhul on tegemist selge spioneerimisega. Kasutades kõrgtehnoloogial põhinevat merepõhja uurimise laeva, oli USA eesmärgiks uurida seni veel ametlikult kinnitamata Hainani saarel asuvat tuumaallveelaeva sadamat. Ta lisab veel, et see, kas USA laev võib vigastamata Hiina majandusvetest läbi sõita või mitte, on Hiina otsustada ning mitte USA ning kui on vaja, siis Hiina võib relvastatud rünnakuga  okupeerida USA laevad. Varem või hiljem peab Hiina vajaduse korral just sedasi käituma.    Väga huvitav otsekohene seisukoha väljaütlemine Hiina ühelt juhtivalt militaarvaatlejalt. See on see aktiivsus või siis agressiivsus (oleneb kuspoolt vaadata), millest ma paar päeva tagasi kirjutasin. Ajal, mil Hiina merevägi on veel suhteliselt nõrk, ei pruugi selline käitumine silma hakata, kuid kui Hiina merevägi on juba piisavalt tugev, tuleb nii mõnelgi riigil reaalsusega silmitsi seista. Mereväe  väljaarendamine saab Hiina üheks prioriteediks, sest globaliseeruvas maailmas ulatuvad kaubandushuvid ja -sidemed kaugemale kui Hainani saar ning nende eest tuleb ka seista.