eilne päev oli tuubil täis "asju". kalender kippus lõhki minema ja mitmekordselt ülekirjutatud lehekülg pastaka all rebenema. hommik algas kell pool üheksa mannide riietamisega infotunni jaoks, jätkus intervjuude tegemise, proovi pildistamise, veel intervjuude tegemise, jooksvate  ülesannete lahendamise, raamatukogutreti, kiirete koridorivestluste ja "diibi panemise", parukate otsimise, voltimise-kleepimise, kõne harjutamise, koosolekute ning organiseerimise-kontrollimisega, et kõik õhtuseks infotunniks valmis oleks. laua taha istuda jõudsin ainult nentimaks, et meilbox uputab ja kava tahab kirjutamist. peeglisse vaatasin esimest korda kella 16 paiku liftis ning pidin muiates tõdema, et närvipinge on positiivne - selline päev on võimalik ainult teatris! oi kui õudne oleks istuda  kusagil ametnikuna laua taga, pidevalt jalgu kõlgutada, lõputuid kohvipause planeerida, et seda õnnetut ja kõiki järgnevaid õnnetuid päevi õhtusse saata, et kuu lõpus see tasu vastu võtta, mis igava ja rutiinse töö eest kunagi rahuldav olla ei saa! (vahel mõtlen, et tüütu ja rutiinne töö peaks olema kõrgemalt tasustatud, sest aju- ja emotsioonirakkude suretamise eest tuleb maksta ja mitte vähe). kuhu ma tahtsin jõuda? ah selleni, et olen tänulik taas ühe sellise päeva eest, mis järgmisel päeval tekitab  pingelanguse, peavalu ja palju uusi ideid. on tore, et teatris ei teki kunagi paigalseisvat ja hapuks minevat rahulolu. gotta keep moving on, becoming better. excitement. loving it. being thankful for it. being me. jees.