Uskumatud numbrid, kas pole. Päris täpsed need arvud ei ole, aga umbkaudu lammaste-inimeste vahekord siin selline on, vähemalt meie Christchurchi peremehe Richardi sõnul. Niisiis, peale kotivargust ja koti õnnelikku kättesaamist sõitsime Christchurchi, Uus-Meremaa lõunasaare idakaldal asuvasse umbes Tartu mastaabis linna. Saime kätte oma rendiauto ning kõndisime väheke vanalinnas ringi. Pagana külm oli.  Lõunat sõime 2 aastat Koreas elanud Guy soovitusel Korea restoranis ja jäime täitsa rahule. Kuna meie uus pere, Nikki, Richard ja nende kaks poega Caleb (10) ning Saxon (9), ei saanud meid enne kl 18 vastu võtta, sõitsime ülejäänud päeva mööda lõunasaart ringi. Käes oli meil selle piirkonna gurmeekaart, millel kaardistatud kõik kohad, kus saab midagi põnevat näha, maitsta või osta ja mis puudutab veini või toitu. Kaart ei olnud just maailma paremini tehtud ja nii käisime kokku kolmes kohas - ühes mahepuu-  ja köögivilju kasvatavas ettevõttes, ühes väikses juustutöökojas ning Mudhouse nimelises veinikeldris. Uus-Meremaal ei ole veinikeldrite kammimine üldse nii lõbus tegevus, kui Euroopas, kuna degusteerimise eest võetakse raha, kohe nii umbes 40 eek  J . Meie jõudsime aga nii vähe enne sulgemist, et täisdegustatsiooni läbida ei jõudnud ja saime kõiki veine, mida soovisime tasuta proovida. Siinsed Rieslingud on üle prahi, seda võme küll väita!