Nüüd aga tagasi selle postituse A ja O (või siis J ja H) juurde ehk siis mis meie vahepeal korda saatnud oleme. Nagu eelmiselgi korral mainitud sai töötab Harry ikka hotellis pakipoisina. Amet on aus ja hea ning igav ei ole tal hakanud hetkeksi, sest kui parasjagu pole külalisi kelle kotte trepist üles vinnata, siis on alati aknaid mida pesta või koridore mida tolmuimejaga tõmmata või külalisi kelle järgi nõusid koristada või siis  hoopis neidsamu äsjakoristatud nõusid mida pesta. Palk on üsna niruvõitu aga tunde saab siin üsna palju seega kokkuvõtes saab ikka ühtteist ikka kõrvale ka panna. Enim võiks hotelli vaatevinklist võrrelda Harryt seal ametikohal mõne vabalt valitud tootega teleturust, mis teeb vähemalt sadat asja aga maksab ainult niiiiiiii vähe. Ainus vahe on selles, et Harry pole oma teadmist mööda Made in China...  Jaanika tööalases elus on vahepeal muutunud see, et kohvik kus ta tööle läks osutus suuremat sorti higi,  pori ja alko järi haisevate aborigeenide kogunemiskohaks mis talle sugugi meele järgi ei olnud ning nüüdsest töötab ta juba mõnda aega samas hotellis kus Harrygi hommikusöögi ettevalmistajana. Töö on muidu ok aga üks restorani vahetuse vanematest on iseennast varbaotstest kulmukaarteni täis bitch ning ärkama peab ikka maru-maru vara-vara ehk siis juba umbes kell 4.30 hommikul. Töö on iseenesest lihtne ning ka tema saab täiesti arvestatava arvu tunde igal nädalala töötada, mis on ainult hea.  Olgugi,  et me kumbki oma töödest just vasika (tervitused Geirile) vaimustuses ei ole teeme neid need mõned järelejäänud nädalad mis meil siin Alice Springsis veel jäänud on siiski edasi, et siis varsti oma Fordile võtmest hääled sisse keerata ning oma vahva roadtripiga jätkata. Et bensiini liiga kallis osta ei oleks võtame ilmselt tahaistmele ka Annika ja Beni. Sellest aga mis me edasi teeme kirjutame kunagi hiljem...