Tavaliselt saab asjadele pihta paremini siis, kui oled kaugemal neist. Praegu tajub ainult väikeseid muudatusi. Näiteks seda, kuidas ma ei julge enam kirjutada oma la famiglia italianast nii nagu ma tegin seda siis, kui see oli veel päevik. Tegelikult, kuidas iga vähegi isiklikum teemaarendus  on justnagu pea ees külma vette hüppamine. Sest ma ei tea, kes seal ees ootamas on ja mis neil seekord öelda on.