3. osa (Viivika, Võhma G)    Olin taadikese juures ja vaatasin talle otse silma. Ta oli väga kurva näoga, kuid samas kuidagi ulakas. Uurisin, miks ta nutma hakkas, olin kurja häälega, kartsin. Selle küsimuse peale hakkas taat veel rohkem uluma. Ta ütles: "Ma ei viitsi seda sulle seletada!!" Olin üllatunud. Kõik mu koolikaaslased ja õpetajad on  kadunud ja see, keda mina pidasin vastuste andjaks, ei VIITSI SELETADA. Küsisin ta käest siis otse ja selge häälega: "Kas sa tead, mis mu kooliga juhtunud on?" Vanamees kisas täiest kõrist kavalalt: "Kes siis veel, kui mitte mina! Tahad teada mu saladust?" irvitas ta ja hakkas jooksma pööningu poole. "Tule, ma näitan!" Mul oli aega kaks sekundit otsustada, mida ma teen...muidu kaob ta silmist ja võimalus kool päästa on kadunud.....Mida ma teen??????