et kõik ausalt ära rääkida, nagu oli, pean ma alustama sellest, kuidas tauno täna tõnu maale trillima ja trallima läks ja mina koju jäin. noh, kuna mul hakkas igav ja vanaema tahtis niiehknaa oma metsikuid  kurgesid ja perssekukkunud vapraid (no ma vabandan väljenduse eest, tõesti!) vaadata, siis otsustasin plikapõnniga poole seitsme paiku õhtul jalutama minna. pealekõigemuu tuli ilus päike ka just välja. hea küll. aga kuna preili lapsega jalutamine ei ole just alati kõige huvitavam eelpoolmainitet preilna unelembuse tõttu, mis tabab teda kärus üsna tihti, siis kamandasin kersti ka meiega jalutama. saime keset kastani tänavat kokku ja jalutasime siia-sinna ning otsisime muuhulgas arena üles.