Kui keegi viitsib lähipiirkonnas kaarti joonistada ja veel ka võistlust teha, no siis tuleb ikka kohale minna.   o-energia on ikka piiritu, jõuab väga palju.  Peale Jukola pikka rada oli keha natuke väsinud, kuid purakas oli sees täitsa olemas. Nii vähemalt tundus.     Esimesel etapil oli päris hea teevalikuülesanne. Läksin vasakult, jooksu ajal natuke kahetsesin. Tegelikult oli see valik õige, sest paremalt minek  oleks olnud ca 35m pikem. Muidugi ei saanud ma enne õiget KP-d vaatamata jätta paremal pool teed asuvat punkti, sest pidi ju kontrollima, kas Reha pole valesti punkti maha pannud (mitte, et seda sageli juhtuks, kuid selline mõte käis peast läbi küll).    Etapp 8-9 oli jälle mitmesuguste teevalikutega. Vasakult minek oli palju pikem (ca 80m), kuid kiiremini joostav (tõenäoliselt aeglasem). Ise valisin paremalt mineku, kuid hakkasin kartma rohelist. Paistis teine üsna vastik. Proovisin kulgeda nii palju  valges metsas kui võimalik, kuid mõõtkava ununes ning ajasin kraavide ületused segi (teine kraav tuli liiga kiiresti). Ning sinna see võistlus jäi. Enne viga olin 3. kohal, kaotust liider   11 sek. Ka järgmine võsaetapp läks võssa, kauguse tunnetamine oli olematu - 100m siia või sinna, selles polnud mingit küsimust.    Huvitav etapp oli veel 14-15, kus parim valik oli minek paremalt (30m lühem vasakpoolsest, millest ise läksin).    Asi kiskus sprindi jaoks natuke pikaks ja mitte ainult minul. Jaanus polnud vist arvestanud ringijooksudega ning võitjate ajad ei mahtunud kellelgi 12-15min sisse.    Muidu oli tore üritus, vähemalt meesteklassis olid kõik punktid õigetes kohtades.    Ja mis silma jäi, olid üliviisakad Ääsmäe lapsed. Mul tuli totaalses hapnikuvõlas vähemalt 15 korda "tere" öelda, mõnele isegi 3 korda. Eks sealt siis ka  Risto korralikkus ja viisakus.    Ning üllatus-üllatus - Jaanus Reha oli kaardi joonise autor. Algaja kohta väga puhas ja ilus joonis! Talent. Ehkki mingi jama mõõtkavas oli, sest kolme etapi kiirused enne vea tegemist olid mul napilt üle 2min/km (!).     Tulemused