Täna on Eesti sünnipäev.    Minu jaoks on see väga tähtis, peaaegu nagu Jõulu tunne .    Olen üks nendest, kes on elanud võõrsil ja koju tagasi tulnud.  Kuhu siis veel, kui mitte koju- kodu ootab ju alati, kodu võtab alati vastu...    Arvan , et iga eestlase südames on täna uhkus ja rõõm- see on MEIE OMA RIIGI ; MEIE KODU SÜNNIPÄEV!    Vaatasin täna hommikul telekast lipu heiskamist, oleks kindlasti ka ise kohale läinud, kuid olen külmetanud,  lapsed ka. Sellepärast ajasin nad ka täna vara üles, et seda neile telekast näidata.  Milline rõõm, kui noorem poeg, kes alles poolteist aastat tagasi õppis õieti eesti keelt rääkima ( lapsed on sündinud ja kasvanud Taanis- 6 ja 7 aastased), laulis kaasa, sest Eesti hümn on 1. klassi emakeele õpikus ja see oli tal peaaegu peas! Olin oma väikeste laste üle tõeliselt uhke sl hetkel!    Hakkama sain- lapsed räägivad vabalt eesti keelt - Olen Omas Kodus, Oma Kodumaal, Oma Rahva hulgas!    Valimiste kandidaat, parima erakonna liige. Ja seda südamest! Minu käest on küsitud, et milleks ma seda teen? Et kas mul midagi paremat pole teha- 2 väikest last, oma äri, mis nõuab palju tööd ja aega , pealekauba üksi ja mitte enam esimeses nooruses...  Mis te arvate mida ma olen vastanud?    Seda , et usun Eesti paremasse tulevikku. Usun, et rahvusena oleme me püsima jäänud just seetõttu, et meil on see , mida venelastel, kelle kunstliku ripatsina me oleme elanud 50 aastat, pole- see on  rahvuslik jonn ja kohutav töökus, miks mitte nimetada seda talupojatarkuseks ja tänu millele pole meid  õnnestunud ümber teha ega ära venestada. Pigem on nüüd meil aeg hakata neid , kes siin elavad, eestistama.    Piduliku päeva puhul tõmbasin ka suure lipu üles ( tuppa ikka) ja lapsed küsisid, kas täna peab pidulikult riidesse panema.( viimase nädala on nad küll pidzaamades voodis teki all veetnud), sest kõik on ümberringi haiged, nemad ka:) hirmus külm ! Muidugi peate panema piduriided,  sünnipäeval pannakse ikka paremad riided selga!    Pisar tuli silma nähes laste agarust ja seda , et nad saavad aru mis päev on täna!  Peavad nad ju ka Taanit oma kodumaaks , mis iseenesest on tõsi.  Mõtlesin oma tütre Anna lõpuaktusele eelmisel suvel Taanis Aalborghusi Gümnaasimis, kus koos punaste roosidega kinkisin talle ka Eesti lipu, mille ma uhkelt ta õlgadele laotasin.Üks sinimustvalge sadade taani punalippude keskel!Taanlased on maalima suuremad lipukummardajad nad kohe ei saa ilma  oma liputa, ükskõik mis puhul, ikka lippude lehvides... Ja miks ka mitte! See näitab rahvuslikkust kõrgemal astmel.    Olen ka ise sügav Taani patrioot, sest seal elades nägin ja tundsin iga päev mida tähendab elada riigis, kes tõeliselt hoolib oma kodanikest ja kus kedagi jäeta tema muredega üksi.  Seal elades sain ma Õieti teada, mida tähendab kodu ja isamaa tunne, mida tähendab igatsus,  kus õppisin iseennast õieti tundma, sest varem polnud selleks õieti aega. ..  Kogu aeg oli  kiire ja kogu aeg oli vaja midagi teha ja kuhugi minna , kedagi aidata või ära kuulata, vanemad lapsedki kasvasid kuidagi märkamatult üles...  Pikad aastad üksinda ( eestlasena) võõrsil elades, õpid alles iseennast tundma, iseendast aru saama, iseendaga rääkima...Saad aru ,kes on su tõelised sõbrad. mõistad ,kus on su juured...    Tuhanded eestlased , kes on jätnud oma kodumaa, kas alaliselt või ajutiselt, hoiavad täna Eesti lippu aukohal, põletavad peoküünalt, istuvad peolauas. Seda tegin ka  mina kõik need aastad mujal elades.  Kui Erki Nool tuli olümpiavõitjaks, või kui meie talisportlased tõid meie väikese Eesti lipu maailma kõikidele teleekraanidele, võites medaleid ja näitasid maailmale, kes me oleme, siis olin tõesti uhkusest lõhki minemas....    Olen ka praegu uhke oma Eesti üle, aga mitte enam nii vaimustuses, kui koju tagasi tulles.  Siin valitseb ainult raha ja võimu mentaliteet ja minu arust peetakse rahvaks lihtsalt lolliks, kes millestki aru ei saa- peaasi, kui  saaks rahvale midagi hambusse visata - sähke, järage- 25 000 palka , 10 000 pensionit- kas pole tore, mis te veel tahate?Teie saate kõhud täis ja leiva lauale meie valimislubadustest! Need on ja jäävad ainult lubadusteks. Kahjuks.    Eesti rikkad on läinud rikkamaks ja vaesed jäänud vaesemaks. Kapitalism on olnud karm meie kodumaal. Liiga ruttu on see rikkus tulnud. Pole enam seda MEIE tunnet-pole enam seda Eestit,  kes Lauluväljakul Eesti üheks laulis...    Arvan,et umbes pooled  inimesed on täna Eestis pettunud. Ja seda küsimust,kas me sellist Eestist tahtsimegi, kuuleme me peaaegu iga päev.  Peost suhu elamine ei tee kedagi õnnelikuks ega uhkeks oma kodumaa üle.Rikastel on oma, teine Eesti, neil on omad reeglid.    Abivajajad on jäetud üksi- liiga palju on meil katastroofiliselt kõrgeid statistilisi näitajaid-  koolist väljalangevus, narkomaania, HIV, mängupõrguid ühe inimese kohta,prostitutsioon nüüd juba koolilaste hulgas ... Ei taha sellise negatiivse tooniga täna  lõpetada, kuid see on meie tänane päev.    Kallid kaasmaalased, Palju Õnne kõigile Vabariigi Aastapäeva puhul!  Pole teist sellist väikest riiki maailmas,kus elab käputäis rahvast, kes on üle elanud viie võõrriigi vallutajad!    ... Kui selle Keskerakonna veel üle elaks !!!