Kõrvaldades loodusest ja ajaloost kõlblised sihid, maailma käigust mõtte ja moraali, Nietzsche elu igaveses  saamises ja kadumises, elu igaveses taastulekus näeb uhket vaatemängu, mis maailma osutab esteetiliseks nähtuseks. Ent Nietzsche bioloogilisel ilutundel, mis pooldab tervet, tugevat, mehist ja eluküllast, pole midagi ühist nooreestlaste artistliku estetismiga, mis areneb hoopis Oscar Wilde'i suunas. Lugedes ,,Felix Ormussoni" ei jää kahtlust, kumma vaim ja maitse on selle teose õige vader: mitte Zarathustra, vaid Dorian Gray.