Isikud, kes teavad, kuidas endale riigi ja rahva  arvel raha teenida, tahaksid tavaliselt teenida veel rohkem. Need inimesed, kes ammu enam üksikuid rahatähti ei ole oma käes hoidnud, kes ei vaevu vaatamagi, kui palju kodu- ja välismaal asuvatele arvetele on tilkunud, ei saa kuigi hästi aru, miks ja kuidas muretsevad need inimesed (kaaskodanikud!?) kes peavad oma näppude vahel sente ja kroone veeretama. Selleks, et maksud oleksid makstud ja ikkagi kuidagi hinges püsida, peab 2/3 Eesti elanikkonnast päev-päeva kõrval lausa ennast ületama.  Majandusfundamentalistid kordavad süüdimatult, nagu mantrat, et eraomand on puutumatu, aga teiste inimeste elu, eriti puuetega inimeste, pensionäride ja laste elu, on igaühe enda asi ning järelikult oleks vaja nende arvelt võimalikult palju kokku hoida. Jutt on hoiakust.