Valmis oli kohalik varane kartul, kapsas, aedoad, lehtpeet, herned, kurk, varased tomatid(mis pole veel head suvetomatid) ja muidugi nende köögi kuninganna: badrijani (spellitud inglise keeles) ehk siis baklažaan või veel eestipärasemalt pommu. Pähklikastmes pommu on just see asi, mille tõttu ma tihti Argo baaris või Pirosmanis käin. Aga pommut on Gruusias oma 100s variandis küll küüslauguga, tomatikastmega, ürtidega, granaadikastmega ja kõik on supermaitsvad! Suur pommupostitus on Tuulilt  siin. See emapiimaga perenaistele kaasaantud oskus pommut valmistada on üks põhjus mille pärast võiks Gruusiasse tagasi minna ja kursusi võtta (või lihtsalt sööma sõita!)