Ja kui olime jupp aega teineteise peale karjunud teemal, kummal on ehituspoes ikka raskem elu, kas temal, kes ta on "kolmveerand sajandit  nende asjadega tegelenud" (ohoh, endine avastamata lapsgeenius remont- ja ehitustööde alal) või minul, kes ma naisterahvana olen ise katse-eksituse meetodil üht-teist ära õppima pidanud, läksime jälle kenasti rahulikult (harjunud asi, noh) oma askelduste juurde. Vahetades teineteisest mööda lipates mõne tunnustava kommentaari ja näsides pärast täies üksmeeles hoolitseva tütre tehtud võileibu. Küsimus, kel raskem elu, jäigi lahtiseks. Mnjah.