Ei julgenud veel eile-üleeile seda kõva häälega välja öelda, aga ma vist tõepoolest sain vägeva motivatsioonilaksu Vegasest.  Kõigepealt avastasin, et ma tahan sellel üritusel osaleda igal aastal. Samas tahan ma olla oluliselt tugevam mängija. Vegases kõigub mängijate tase tohutult ja kuigi mõnedest võin seal vilistades üle sõita, siis  osade ees värisen kui haavaleht.  Kõrvalpõikena: üks väga kõva "tell" olevat see, kui inimesel hakkavad käed värisema. Istusin esimeses Binion'si lauas ja sain emandad, hakkan nuppe ületõsteks kokku lugema ja ... käsi väriseb sedasi, et hoia või teise käega kinni, miski ei aita. Täitsa uskumatu lugu, pole minuga varem nagu juhtunud. Kõrval tüüp ei suutnud muiet tagasi hoida, aga õnneks tõstja teises lauaotsas ei märganud midagi või tegi valed järeldused ja võitsin lõpuks päris kena poti ta AJ vastu.  Järgmiste emandate ajaks olin juba maha rahunenud, aga selline naljakas seik siis "kogenud mängija" live'mängu roostetamisest.  Teine taasavastus oli see, et pokkeri heade ning väga heade tulemuste taga on reeglina suur töö. Kohtumine Liina ja Kristjaniga oli selles osas üsna silmiavav. Meie pere on ikka korralik loodrikamp ja siis ise imestame, kuidas me enam nii palju ei teeni kui vanasti. Aga selge see, et olid teised ajad ning ka väga vähese mängimisega sai näidata suhteliselt korralikku kasumit.  Mängud on läinud raskemaks ning vähe sellest, et mängimisele, ka õppimisele tuleb panustada hoopis rohkem aega.  Niisiis lugesin tagasiteel lennukis ainsat kaasasolnud raamatut, mis juhtus rääkima Stud hi-lo'st ja nüüd olen juba üle 20 tunni seda Starsis ning FullTildis praktiseerinud. Hetkel tundub, et Fulltildi väiksema ante ja sundpanusega lauad sobivad mulle paremini, aga vara veel mingeid otseseid järeldusi tegema hakata. Stud'i trackerit pole veel oma arvutisse pannud, sest siiski alles nuputan, kas  hakkan seda tõsisemalt mängima ja ma ei tea, kas mu koodid veel üldse töötavad (eks lähipäevil tuleb see jama ette võtta - igasugune arvuti seadistamine on minu jaoks hästi ebameeldiv ning aeganõudev tegevus). Esialgu on aga väga kaasahaarav mäng ning neljal laual jõuab enam-vähem korralikult toimuvat jälgida ka.  Pacificu turniiridega katsun samuti jätkata, kuigi turniiridega saab ilmselt palju tõsisemalt alles sügisest (kui aega rohkem) tegelema hakata. Kui Liina mängib päevas 20 MTT ringis, siis ise  püüan õhtul 4 tükki ette võtta ja vastavalt väljakukkumistele need 7CS Hi-Lo cashilaudadega asendada.  Ma pole kodus tagasi olles veel ühtegi minutit PacManile või teistele toredatele arvutimängudele raisanud ja see see on minu puhul juba saavutus omaette  .  Aga tagasi WSOP juurde tulles, on see minu jaoks tõesti selline pokkerifestival, millest kõrvale ükski aasta jääda ei tahaks. Kuigi seekord ei teinudki Vegases peale pokkerimängimise ja teiste  eestlastest mängijatega sõbrustamise midagi suurt ja põnevat, siis just selline "tööpuhkus" ja huvitavad inimesed on see, mida hetkel hinnata oskan.  Hoopis teise külje pealt on praegu käimas laulu- ja tantsupidu, ärge siis rongkäiku maha magage ja tehtke süda lauludele-tantsudele lahti!  Päeval suvine pidu ja öösel huvitav töö.  Peab meeldima!  .