Ma püstitasin selle teooria, nähes, mis toimus meie komisjonis.  Tühje kaasi hindas kümnest komisjoni liikmest kuus, teisi raamatuid aga - kaheksa või üheksa inimest kümnest. Keskmistamise tulemus polnud sugugi halvem kui kaheksa või üheksa hinnangu korral. Kõik olid väga hämmeldunud, kui see välja tuli, ja see andis mulle mõningast kindlusetunnet. Selgus, et teised komisjoni liikmed tegid ära suure töö, saates välja raamatuid, kogudes seejärel kokku arvamusi, käies koosolekutel, kus kirjastajad andsid selgitusi raamatute kohta enne, kui nad ise jõudsid raamatuid  lugeda. Mina olin komisjonis ainuke, kes ise luges kõik raamatud läbi, saamata seejuures kirjastajatelt mittemingisugust informatsiooni, välja arvatud see, mis sisaldus raamatutes endas ja mis pidi lõppkokkuvõttes jõudma kooli.