Saan enda kohta öelda üksik naine, sest mul pole meest ega lapsi. Vanust 30 ringis. Ise  arvan, et alles, paljude arvates juba. Ma ei ole seda õiget inimest trehvanud. Õigem oleks öelda, et olen asjatult lootnud ja oodanud. Mees, keda tunnen juba lapsepõlvest, on minu vanemate peretuttavate vanem poeg. Minust paar aastat vanem, elab ja töötab linnas. Kuna ta käib maal vanematekodus, siis loomulikult puutume peaaegu iga kord kokku. Meid on paariks peetud, selles pole midagi imelikkus, sest me saame omavahel hästi läbi.