Lootuselill puhkes õitsele  Lapse rinnalihasesse paigaldati operatsiooni käigus seadeldis vereproovide võtmiseks ja keemiaravi tegemiseks. Eemaldati haigusest haaratud munandi sisu. Salakaval vähk oli aga jõudnud anda siirdeid reieveeni ja lümfidesse, ette võeti uus lõikus, et eemaldada metastaasid. Song ilmus ka paremasse kubemesse, mis jällegi vajas lõikust. Järgnesid keemiaravikuurid, pisipoiss kaotas  juuksed ja söögiisu, ent kõik näis laabuvat ning ravi lõppedes puhkes lootuselill arglikult õitsele. Ometi olid narkoosid ja keemiaravi väikemehe organismi laastanud, tal olid pärsitud liikumine ja kõne - nii sai Indrekust lapsinvaliid.  "Peaaegu kogu 2007. aasta möödus meil haiglas," kõneleb Toomas. "Ka hiljem oleme väga sageli ja pikalt olnud uuringutel ning sanatoorsetel taastusraviseanssidel. Ülemöödunud suvel leiti Intsu kopsudest mingid moodustised, ja et munandivähil on kombeks kopsudesse siirdeid  anda, olime suures mures. Õnneks pole need tükikesed edasi arenenud, vastupidi - need näitavad kahanemise märke. Ka raviarst loodab, et vähk on rajalt maha võetud. Palume Jumalat, et see nii oleks."  Hädad tulevad hulgakesi  Rahvasuu ütleb, et sinna, kus on, antakse juurde. See väide näib Merikese ja Toomase puhul kõigiti paika pidavat. Ka Merike pole siiani lõplikult paranenud. Naise süda ja neerud annavad tunda, ja kui ta väga väsib või närveerib, algavad tõmblused kätes ja jalgades. Samuti on  tal mäluprobleemid. "Merike pole suur suhtleja, talle meeldib omaette nokitseda," püüab Toomas naist lühidalt iseloomustada. Sellal kui pereisa jutustab, püsib Merike vaiki, näol sissepoole ulatuv salapärane monalisalik naeratus. Ta näib olevat toetanud oma raskuse millelegi, mida ta parema meelega teistele ei avalda. Käik teispoolsusse on jätnud oma jälje, muutnud Merikese üldist maailmavaadet ja sisemisi tõekspidamisi, ning olla reserveeritud on tema õigus.  Peale hingeliste katsumuste on perel ka  materiaalselt väga raske. Elatusallikad seisavad koos Indreku invaliidsusrahast, pensioniameti ja Aseri valla toetustest Merikesele, mis kokkuliidetult annavad summaks alla paari tuhande krooni. See on kindel raha, millele lisandub Toomase juhutööteenistus. Praegu ollakse pikemat aega võlgu üüri, elektri ja muude teenuste eest.    Abi asemel sekeldused  "Eelmisel aastal korraldati Indreku aitamiseks kampaania, mille võttis enda õlule MTÜ Naerata Ometi," räägib Toomas  kibestunult. "Nad olid staažikad heategijad, kes enne meid olid abistanud lastekodulapsi. MTÜ andis tööd äriühingule ja meie eest vaikiti maha, et neil puudub maksuvabastus. Igast Indrekule annetatud kroonist tahtis saada osa ka maksuamet. Kõige kummalisem oli, et ehkki meie pojal on oma konto olemas, näidati annetajatele vaid MTÜ kontosid, mis võimaldas hoida raha kontrolli all. Meile valetati, et see on meedia liigse tähelepanu vältimiseks. Kampaaniateade rippus koos kontodega kuu aega lubatust kauem netis, ja  pärast, meie teadmata, tehti sularahakorjandusi väikese vähihaige poisi jaoks üle Eesti."  Toomas on nördinud, et Indrek valetati üleni halvatuks ja alaarenenuks. Lapse foto, tema elukäik ja haiguslugu - kõik läksid käiku, aga kampaania tulemustest poisi vanemad aimu ei saanudki. Pere lihtsalt "unustati" ürituse lõpetamisele kutsuda. "Meilt nõuti Indreku konto väljavõtet, kuid oma kontosid nad ei näidanud, see pidi olema andmekaitseseaduse rikkumine," on Toomas pahane. "Et olime viibinud kahel korral Värska  sanatooriumi sviidis, - tavatoa hinnaga muide, sest sanatooriumi juhtkond tuli meile vastu -, tembeldati meid ühes telesaates poja raha raiskajateks. See oli teadlik ja valus laim. Indrekule mõeldud raha otsustati jagada uutele projektidele. Algatasime kriminaalasja Põhja politseiprefektuuris, see on aga siiani veninud."