Albumiinpaberi leiutamine muutis  fotod senisest odavamaks ja võimaldas neid lihtsalt lõigata, mistõttu sai neid üsna odavalt toota ja müüa ka lihtrahvale, kes seni olid fotograafiast kõrvale jäänud. Sellest võimalusest haaras kinni prantsuse fotograaf André Adolphe Eugéne Disdéri, kes 1854. aastal patenteeris visiitfoto. Tegemist oli visiitkaardist veidi suurema (10x6 cm) kartongalusele kleebitud portreefotoga. Nende populaarsus sai alguse 1859. aastal, kui Itaaliasse teel olnud Napoleon III peatas oma armee ja astus väidetavalt sisse Disdéri fotostuudiosse ning lasi endast portree teha. Sellest algas tõeline fotopalavik, mille peamiseks põhjuseks oli visiitfotode hind. Kasutati aparaate, mis võimaldasid kiirelt ühele klaasplaadile teha mitu erinevat fotot ja siis neid hiljem mitmeks lõigata. Seetõttu olid visiitfotod mugavalt väiksed ja populaarseks sai nende kogumine, eriti hinnalised olid näiteks kuninglikku perekonda kujutavad pildid.[7] Disdéri hakkas fotode tagakülgi enda nime, aadressi ja saavutustega illustreerima ning üsna pea muutsid ka teised fotograafid enda fotode tagakülgi isikupärasemateks. Visiitfotode kõrgaeg kestis umbes 15 aastat, pärast seda asendusid need veidi suuremate (15x10 cm) kabinetfotodega.