Õhtul oli meie viimane võimalus ennast tõestada. Andsime endast parima, kuid paraku sellest ei piisanud. Õnneks oli ülem mõistev ja ütles, et selline asi enam ei korduks. Et võetagu ennast käsile, sest oleme ju sõjaväes, mitte kodus. Selline pugimine kindlasti kõhule hea ei olnud, kuid õnneks oli see lühiajaline ja mingeid probleeme kellelegi ei põhjustanud. Ainus jama oli see, et nii kiirelt süües ei  tunne eriti toidu maitset, ei muud.