lk 58 mainitud Metsa ja Jakobsite seos Olevistega kehtib vast  pigem Jakobsite suhtes. Ülejäänud raamatu osas keskeneb Riho nn. kristlikule sionismile, mida mina olen juudi- või Peetruse kristluseks nimetanud. On igati tänuväärne et autor seda küsimust põhjalikult analüüsida on võtnud. Ka seos praeguse Kristlike demokraatide ja sionistliku kristlusega aitab võimalikul valijal mõista meie ainsa "selgelt" kristliku partei olemust ja seega ka otsust langetada. Siingi on käärid meie rahvusliku ajaloolugemise (n.n. kahe okupatsiooni õpetuse) ja sionistliku ajaloolugemise vahel  (mis eitab kahe okupatsiooni õpetust kuna selline lähenemine vähendab holakausti tähtsust ja asetab juuditapjad ja nende võitjad ühele pulgale). Ma ei ole veel kuulnud ega lugenud et keegi kristlikest demokraatidest (või mis nime nad parasjagu ka kannavad) seda küsimust tõsisemalt analüüsiks. Ise pean seda nn. kristlist sionismi kummaliseks fenomeniks mis oma paha ja paganliku kultuuri hüljanuile annaks justkui võimaluse siiski mingisse kultuuri sügavuti sisse minna. Ometi on juudi kultuur ehk  kristlusevaenulikumgi kui Eesti rahvakultuur.