Minu lapsed sulanduvad Eestis viibides ühte teiste linalakkadega, armastavad musta leiba ja hapukoort. Eesti keelega neil kahjuks kiita pole. Enne, kui mind kividega pilduma hakkate, las ma selgitan! Tollase Tallinna 7. keskkooli kasvandikuna olen ise kuuendast eluaastast anglofiil olnud, mu enda mõtlemine ja ütlemine käib automaatselt  inglise keeles. Isegi peale kunagist tõsist operatsiooni siin narkoosist välja tulles sonisin inglise keeles, mis mu mehele ja juures viibinud arstile palju nalja tegi. Doktor mainis isegi, et ma täiesti aktsendita mõmisesin. No ja muidugi lasub mu nooremal pojal ka veel see patt, et ta rahvatantsuringi asemel viieaastaste ameerika jalgpalliliigas mängib, kus enamus kontingendist mitte ainult kohalikud, vaid - oh õudust - lausa mustanahalised kohalikud on.