Õnneks ei karda pärlilaeva skipperid, et naised laeva põhja ajavad ja nii on naisi laevadel meestega pea võrdselt, sest töödistsipliiniga ja vajadusega end meeste silmis tõestada, teevad nad merel silmad ette nii mõnelegi mehepojale. Ent kuna naisi-mehi võrdselt koheldakse, siis ei tehta ka kellelegi hinnaalandust: neid, kes piisavalt ei pinguta ja teiste seljas liugu lasevad, järgmisele  merevahetusele ei sellele ega teistele laevadele kutsuta; radikaalsematel juhtudel on loodrid ka poole vahetuse pealt paadiga randa tagasi saadetud ja uued töökamad asemele toodud. Kuid kui meeskond on hea ja skipper rahul, ei ole viimane ka reeglina kitsi meeskonna premeerimisega: nii näiteks annab ta paaritunnise hommikuse töö järel ülejäänud päev vabaks ja sõidutab meeskonna ontliku koguse õllega kohalikku saarestikku avastama, korallrahul kala püüdma, kaldal kriketit mängima ja laseb hommikuni pidutseda kui  vaid jaksad.