Hiljaaegu Marta lingitud "Cyanide and happiness" pani mind mõtlema, mis ma džinni käest küsiksin -nooh, tulid igavesed suured soovid meelde. Ja siis kohe iga suure soovi sabas järelmõte: "Aga seda on mul ju võimalik ise ära teha. Aga sellega saan ma ju ise hakkama." Ja nii mitu korda järjest, nii et tundus, et džinn tuleks saata kellegi juurde, kellel midagi päriselt vaja on soovida, midagi džinniväärset. Terve järgmine päev oli uhke ja rahulolev tunne, mis võttis umbes sellise kuju, et "maailm on minu ees lahti" ja "kõik teed on valla", ühesõnaga, selle vastand, et "ma olen lõksus", ja tuli mõte, et sellist olekut oodatakse tavaliselt noortelt (noor inimene, kõik võimalused ees), aga ma ise küll noorusest sellist tunnet ei mäleta. Üldse, kui paljudel noortel siis ikka nii hirmus palju võimalusi on, enamasti on nad ju mitut pidi sõltuvad, elavad kellegi teise juures või käivad vanemate juures pesu pesemas jne. "Teed on valla kuni järgmise pesupäevani"?