Hädas tunned sõpra,  kas ülejäänd on tõprad?  Ei. Päris kõik ei ole,  kellel abi anda pole.    Mõni lubadus kõlab kena,  neis harva kohtab seda,  mis loob teovõime  keset elutempo hõivet.    Leidub korduvaid vigu  ja neid armetuid  sigu,  kes õpivad vaid siis,  kui juba kõlab nutuviis.    Unistaja unustab elada,  tal saab siiski vedada,  kui tegutseb aktiivselt,  mitte hirmust laksatiivselt.    Ratsionalist unustab hinge,  mõistuse hääl on nii vinge,  see lausa karjub,  nii et süda peitu varjub.    Intuitsioon kuulub sulle,  suured mõtted ütle mulle,  vaid siis, kui tead,  et need minu meelest head.    Manipuleerija ihkab kontrolli,  püüab saada liidrirolli,  et kõik võiks olla nii,  nagu tema elustiil.    Püüdlik rügab tööd,  vähe und on ta öös,  harva oskab tunda vabalt,  pigem lihtsalt on ta aralt.    Unistused saavad kuju,  kui tõesti leidub tuju,  neid pidevalt tahta ja soovida,  nende nimel kõike proovida.    Luuletus on pikk ja lohisev,  nüüd torma nii et kõrvus kohiseb  tagasi ellu, ennast sundima  ja tahtma võimeid tõestada.