Alles järgmisel päeval, kui ma tahtejõul  voodist välja kebisin ja perepalatisse ümber kolisime, saime koos olla. Siis alles nägin, KUI väiksed nad tegelikult olid. Eriti Helena. Suurtepaksude tekkide seest, kuhu sisse nad olid keeratud, ei saanud ju aru sellest väiksusest. No lihtsalt uskumatu, et nii imepisike tegelane on nii täiuslik. Ja ikkagi nii tilluke - ta jalasääred olid täpselt sama jämedad kui mu pöial. Ja ta pea mahtus mulle peopessa. Hanna tundus Helena kõrval hiiglane.