Kõik algas sellest, et sain reede õhtuks Elder Scrolls: Oblivioni kätte. Juba tegelase loomisel oli näha, kui palju vaeva on selle mänguga nähtud. Muuta sai näos praktiliselt kõike: nina, lõuga, põski silmi, soengut jnejne. Maailm on tohutusuur, tegevusvabadust küllaga. Ja noh, tulemusena sain reede-laupäeval alles poole kolmest magama. Kristel istus kõrval ja ergutas igast maltsa metsa alt  korjama, mida pärast jookideks kokku segada sai. Pakun, et kui ta seda mängima hakkab, istub ta kogu aja metsas ja vaaritab teesi kokku. Pisut veidraid kohti on kah:  "Hoi! Mis toimub?"  "Hoi! *tõlkimatu serbohorvaatiakeelne sõim* Deemonid ründasid eile linna, kõik on p***es!"  "Hmm, sooh? Kuidas aidata saab?"  "Aidata? Oh, äge. Näe mine läbi selle sädeleva ovaali ja pane teiselpool värav kinni. Jep, seesama värav, kustläbi deemonite hordid öösel välja marssisid. Edu!"  "Okei!"  Tegelt ei kurda, vinge mäng on. Lisaks sellele sai pisut joonistamist harjutatud ja Strugatskite "Väljasõit rohelusse" üleloetud. Rohkem nädalalõppe paluks!