Jüri oli alandlik mees nagu Mooses, töökas ja ustav. Ta ei häbenenud enda üle nalja heita. Oma  esimeselt matusetalituselt tulles kõneles ta piinlikku lugu oma sõnavääratusest. Valjala taluhoovilt peremeest viimsele teele saates mainis ta, et mees on käinud sellest väravast korduvalt sisse ja välja. Täna läheb ta aga välja ja võib-olla ei tule enam kunagi tagasi. See «võib-olla» oli üle huulte lipsanud ja tekitas tagantjärele nii piinlikkust kui nalja.