Rõdu on meil pisike - täiesti  proportsioonis ülejäänud korteriga - ning vaatab ühe ilusa aia peale. Kirjeldamatult mõnus on astuda kevadisel hommikul tassi kuuma kohviga päikeselisele (sest sinna paistab ta just hommikuti) rõdule, kuulata linnulaulu ning nuusutada lavendli-taime. Rõdu piirde ülemist serva ümbritseb üks metallist renn, mis teeb sealse taimekasvatuse eriti lihtsaks. Nüüdseks teist aastat olengi kasutanud seda võimalust, oma hobist lähtuvalt, peamiselt maitsetaimede kasvatamiseks.        See aasta panin sinna kasvama basiiliku, põõsastilli, pune, piparmündi, šokolaadi-piparmündi, tüümiani, apelsini-tüümiani, salvei, koriandri ja lavendli. Juhuslikult sai mulda pistetud ka ühe toidupoest ostetud Rooma salati jäänus, mis vaatamata sellele,  et mul eelmine aasta salatikasvatus rõdul täiesti ebaõnnestus, väga jõudsalt kasvab. Silmailuks on seal ka mõned lilled. Kõik taimed ostsin valmiskasvatatuna turult. Ei ole mul kevadeti kahjuks piisavalt aega, jaksamist ega ka sobivat aknalauda nende seemnest kasvatamiseks.    Kui aus olla, siis ega ma täpselt teagi, mida kõigi oma taimedega peale hakata (mõeldes siinkohal neid "eksootilisemaid" isendeid, nagu apelsini-tüümian, šokolaadi-piparmünt ja lavendel), seega kõik soovitused on oodatud!  Kui muud neist ei saa, siis nuusutamiseks on nad ikka mõnusad. :) Šokolaadi-piparmündile olen esmase rakenduse leidnud teda kohvi sisse poetades. Lisab kohvile kerge, aga mõnusa aroomi.        Ausalt öeldes olen ma ise üllatund, kui  "vanaks" ma oma harrastustega muutunud olen - esmalt kokandus ja nüüd siis see. Põlise linnalapsena polnud ma kunagi mõistnud aiandust hobina. Määrdunud küünealused, valus selg ja kõik need ussid-putukad kohe tõesti ei kutsunud. Noh, ega nad endiselt ei kutsu, aga vaikselt olen hakanud mõtisklema, et   oleks juu tore omada oma aeda, kus kasvatada ilusaid lilli ning maitsvaid köögivilju. Ja olgugi, et see aeg on veel kaugel, siis see nö potipõllundus on selge samm  sinnapoole. Praegu küll on mu 6 potti ja 4 kasti rohkemgi kui piisavalt ning kohati jäävad isegi ette meie suvistele maailmaavastus plaanidele (õnneks on I'l väga lahked vanemad!). Aga loobuda ei raatsiks neist siiski ka enam. :)