Kuid siiski mitte päris. Seistes seal, olid nad ikka veel külmast kanged ja jäise  kestaga kaetud, kätel narmendamas veritsevad naharibad. Abitult tänuliku naeratusega lubasid inglased end külmunud riietest vabastada. Kuivade sokkidega, tekivirna alla maetult, lasksid nad endale joota kuuma Coldrex-hõngulist teed, uinudes seejärel uskumatu pääsemise naeratuse saatel. Meie segasummasuvila oli selleks ajaks juba tugevasti ülerahvastatud - läbisegi pead, jalad, seljad, küljed. Uinumisplatsi kättevõitlemisega oli igatahes üksjagu tegemist. Teadmata, kaua torm veel kestab, tuli olla kokkuhoidlik nii  gaasi kui ka veega. Uskumatu, kuid isegi 4500 meetri kõrgusel leidus pikanäpuliste esindajaid: tormi hõrenemise esimeste märkide järel läks onnist, kus asukate hulk ja läbiränne aina kasvas, kaduma inglaste viimase kütusega sulatatud vesi ja üks meie telkidest...