Ainult ühtekuuluvustunne elu loova Põhijõuga ning omagi isiku alistamine (mitmeilmelisele aga põhisihis ometi kindla väärtusastmestiku järgi võitlevale) Kultuuritahtele, ise end tema Tahte kandjaks, selle osaks tundmine, ainult see on, mis päästab isiku ta.  traagilisest eraldatusest ja piiratusest ning annab temale püsiva elujõu: rahuliku ja igirahutu ühtlasi, endunustavalt sotsiaalse ja kirgastavalt individualistliku ühtlasi, passiivselt temale anduva ja aktiivselt end ja teda teostava ühtlasi. Ainult selles tun­des ja teadvuses on võimalik see süntees, mis annab meil tervik-elu ja täiselu, kõige muu üksikult jäädes ainult käristet-hingeliseks, traagiliseks katkeks.