Nagu ülalpool mainitud sai, keelati 1139. a. Lateraani koguga ära ambude kasutamine ristirahva vastu ekskommunikatsiooni ähvardusel, seega olid ammukütid kiriku jaoks paariad: ketserid ja kiriku vastu mässajad. Siiski on kindel, et neid kasutati  väga laialdaselt ning neile maksti isegi rohkem palka. On arusaadav, et kuna ammunool võis läbistada parimagi kaitserüü, siis proovis valitsev ülemkiht selle vastu võidelda. Sama reaktsiooni on mõnel pool märgata ka tulirelvade tekkimise ajal: Euroopas vähemal määral, kuna siin tekkisisid nad väga aeglaselt arenedes ja alguses tõenäoliselt ei pakkunud ammule erilist konkuretsi138 (ehkki hiljem, XV-XVI saj. hakati püsside vastu hoogsamalt võitlema), kuid nt. XVI saj. Jaapanisse ilmusid tulirelvad ühe hoona suhteliselt arenenud tasemel ning ohustasid valitsevat klassi, kuna neid võis kasutada igaüks ning surmata kergesti ka hea mõõgamehe ja vibuküti. Arvan, et ammu keelustamise põhjuseks oli just seesama laastamisvõime ja efektiivsus. Ja loomulikult oli see ka peamine asjaolu, miks teda kasutati.