Läksin trepist üles oma toa poole. Olles peaaegu oma toa ukse juures, ma seisatasin. Midagi oli teistmoodi. Liikusin kõrval toa juurde ja vaatasin ukse vahelt sisse. Kuu valgustas kogu tuba. Kõndisin toa keskele ja alles siis nägin seda, mis mind rahutuks tegi. Shiro. Tema reiatsut ma tundsingi. Istusin tema voodi ääre peale. Nii rahulikku nägu, nagu oli temal, pole ma elus ees veel näinud. Ka tema reiatsu oli  rahulik, ent tuntav. Continue reading  →