Päris sama lähenemine ei kehtinud ilmselt Arto puhul, kes ei saa alati täpselt aru, mis tema ümber toimub, miks ja mille tarvis teda filmitakse. Selle võrra jääb ka tema antikangelase roll kahvatumaks ja markeeritumaks. Tema "Kuri" ei ole võrreldes "Headega"  piisavalt tugev, et teda saaks sama tõsiselt võtta. Sellest tulenevalt mõjuvad sellised režiivõtted, mis on Peetri ja Georgi puhul vaid erinevad jutustamisstiilid, Arto puhul tooremalt manipulatiivsetena. (Nagu näiteks erinevate sündmuste kuhjamine üheks montaažiepisoodiks ja selle katmine teksti ja muusikaga, kus Arto puhul segunevad valimiskampaania ja valimised üheks naeruväärseks palaganiks; või filmi lõpus kiirendus, mis Arto peal kumuleerub tema tõtliku eduelu paroodiaks, järgneva episoodi Peetri puhul  pretendeerib aga pigem ajalõike ja üldistuse tähendusele.)