Pole see nii lihtne ühti. Kui midagi tuletatakse millegi ebamäärase või vigase põhjal siis pole loogikaga midagi teha, see võib vaid ennast petta. Kui loeksid päritoluuurimusi HOOLIKALT siis esineb valdavalt oletus. Ning isegi  tavakuulajale ilmne vastavus sunnib uurijat seda oletatavaks pidama. Sest tema teab neid vastavusi ja tehislikkust reakuulajast lihttarbijast paremini. Pealegi võib üks häälikuvaste kehtida 13. sajandil, mitte aga 16. sajandil.  Enne 16. sajandit meil omakeelseid kirjapanekuid polnud, olid mõned russide, sakste ja taanlaste kirjapanekud, needki nii et "tule eile meile". Me ei tea kuidas hääldasid häälikuid siis eestlased ja võrokad ise, pealegi oma kümnete murrakute tõttu. Siis, kuidas neid kuulsid  muulased ja kuidas nad selle kõik kirja panid. Vahel pandi aga andmed kirja hoopis vahendajate sõnade järgi. Kui kroonikakirjutajad olid veel talutavalt haritud siis hilisemad juhukirjutajad eeldatavalt mitte väga. Kiidetakse palju Läti Henrikut aga temagi lingva latiina oli vigane. Võta praegu ette lõpukirjand Hiiumaalt, Virumaalt ja Võromaalt, leiad üllatavaid vigu. Samas on nad kõik ühe ja sama kooliõpetuse ohvrid.  Kui uurija hakkabki mingit vana kirja uurima siis tema esimene ülesanne on üles leida VEAD  selles kirjas.