Sooma sirgete kaskede ja roheliste kõrkjaväljade vahele jõudnud, keerasid k6ps ja tema kaaslased otsa Riisale Hoolmiku talu poole. Seal pidi pühapäeva hommikul olema kanuumatka algus ja lõpp ning seal pidi ka telkida saama, et hommikul kohe valmis olla. Peremees -- päevitunud ja kortsulise näoga stiilipuhas maainimene -- tuli koeraga jalutades vastu ning juhatas telkimisplatsile. Hoolmiku talu oli selles mõttes ehtne, et see  ei olnud välja ehitatud kaasaegseks turismitaluks. See oli umbes selline, nagu ta oli olnud juba aastakümneid. Ainult loomi seal enam ei peetud ning paljud asjad olid pisut käest lastud. Peremees ise oli viimase paari aastakümne sotsiaalmajanduslike muutuste käigus siirdunud põllumajandustegevuselt turismitegevusele -- kolhoosi silokombaini pealt matkajaid vastu võtma ning kanuusid hooldama. Seejuures oli ta oma endise mina suuresti säilitanud. Ühesõnaga: Hoolmiku oli ehtne. See ei olnud silmakirjalik.  Sinna, jõe äärde suurte puude alla, panigi k6ps telgi üles.