Harri Kingol on selles asjas õigus, et demokraatial pole kirikus kohta. Jumalariik on kuningriik. Demokraatia aga on rahva valitsus, selle on kaasa toonud kurat. Ka katoliiklus on kõrvale kaldunud algsest Kristuse õpetusest ja teinud oma teoloogiasse palju variseridetaolisi  täiendusi, see on levinud teistesse Kristust kuulutavatesse kirkutesse. Ikka rohkem rõhutatakse välist külge ja jumalateenistuse vormi, Jeesuse osa tutvustamine inimeste elude juhtimises on jäänud tahaplaanile, seepärast on ka nn usulahkude inimesed tunduvalt rohkem seotud vaimselt Jumalaga kui nt luterlikus kirikus käijad. Võib küll vastu vaielda ja ütelda, et meie agendas on sees nii patutunnistus kui usutunnistus, aga need on formaalsused , mis oma paatoses ei jõua inimeste vaimuni, et neid sisemiselt muuta. See  viib ka inimesi kirikust eemale, sest vaimule jääb toitu väheks ja maailm pakub rohkem. Jumala kartus pole inimesteni jõudnud, sellest lähtuvat ka puudub tarkus.