Tänane päev osutust oodatust veidi huvitavamaks, seega.. alustame kella 7.50-st hommikul, kui mul äratuskell helises. Ega väga ei tahtnud ennast üles ajada küll, sest öösel olin havasti maganud, kuna laps nuttis üle kogu maja (paaril viimasel päeval ka oksendas mitu korda ja köhatas pidevalt, nüüd käis arsti juures ja diagnoositi taaskord kõrvapõletik).  Peale paari minutit võitlust iseendaga sain ennast lõpuks voodist välja aetud ja olin õige pea all hommikust söömas. Noh, mitte päris, kuna jõin ainult veidi jääteed ja sõin ühe energiabatooni. Aga muidu mulle meeldib hommikul vara ärgata, rõduuks avada ja siis üksinda oma rohelist teed juua. Niisiis, kell pool üheksa olin juba jõusaalis, kus algas traditsiooniline vanade inimeste hommikuvõimlemise tund. Mitte, et ma seal osalenud oleks.. ma mässasin ikka masinatel.    Kella kümne ajal koju jõudes ja  tööpäeva alustades tegin siis oma hommikuse rohelise tee ja küpsised ning peale lapse söötmist asusime jalutuskäigule. Täna oli nii veider ilm juba hommikust alates. Taevas olid nagu pilved, kuid siiski oli palav ja õhk oli väga lämbe. Selline uimane jalutuskäik oli meil täna, ma pidin dressikaga oma õlgu ka kaitsma (minu uus nimi on Estonian Lobster, autoriks vabriku toomas..), seega oli ikka väga palav olla ning varase ärkamise ja kehva une tõttu ajas ka haigutama. Laps polnud ka just kõige helgemas  tujus ning kippus isegi jalutuskäigu ajal vinguma, mida ta tavaliselt ei tee. Lõpuks leidsin lahenduse - istusime murule maha, andsin talle vankri küljest mänguasjad ja seal ta siis oli, poollösakil minu peal, kõrinatega mängides ja muru välja kiskudes. Aga eks ta selline haiglane oli, sellepärast polnud ka tal erilist energiat ringi marssida.    Pealelõunal, kui laps magama läks sain mina vabaks ja otsustasin täna veidi veel poodides ringi vaadata. Tobe komme on see, et kui reis hakkab lõppema, siis  tuleb "veel viimased asjad mälestuseks osta" või siis, "seda ju mujal kindlasti pole!". Aga täna panin küll kümnesse. Uskumatu küll, aga linnapeale jalutades otsustasin oma tänavat mööda teisel pool teed kõndida ja siis jäigi mul silm peale ühele pisikesele, kuid huvitavale poele. Siit minu majast umbes 50 meetri kaugusel ja ma polnud seda kunagi varem märganud. Tegemist oli nagu second hand poega, kuid riided pärinesid Aasiast (põhiliselt Nepaalist ja Indiast). Palju kaubast oli ka tuttuus. Mõtlesin, et  selle poe nimi võiks olla "Kiq paradiis". Kõiki riideid vaadates mõtlesin, et näe, see on ju Kaire mis Kaire. Siiski suutsin ka ennast veidi selle shopingu käigus säilitada ja mitte päris Kairemuunduda. Mõtted liikusid loomulikult ka Maarjale ja tekkis soov Bullerbi hipide plaani täiendada.    Oma steriilsest ja vaid klaasist ning marmorist koosnevast kodust välja saades oli see pood justkui teine maailm. Viiruk, värvilised seinad ja muhe muusika. Tšillisin seal ikka tükk aega, sain vist  alateadlikult teraapiat. Tegelikult peaks veel mainima, et kuigi tegu oli niinimetatud second hand poega, siis hinnad seda küll ei kajastanud. Olin oma avastusest aga nii sillas, et polnud raasugi kahju veidi rohkem välja käia selle eest, mida juba ammu otsinud olen. Müüja oli ka õnnelik, et ma seal niimoodi korralikult shoppasin. Kui lõpuks vaid 3 asja välja valisin, tundus nagu loogiline vabandada, et ma ostaks küll rohkem, aga mul kohver juba täis.. Müüja (ja poeomanik?) võttis seda loomulikult kui komplimenti ja  vastas sooja naeratusega "thank you!".    Kuna kell oli veel vähe ja koju ma minna ei tahtnud, siis töllerdasin veel veits linnapeal ringi. Õhk oli nüüd juba päris paks ja kohutavalt lämbe. Kella kuue ajal sain Laviniaga kokku, tegime piazza Signoril ühed gelatod (cocco ja ricotta&miele nämm nämm). Selleks ajaks oli tekkinud väike tuuleiil ning taevasse hakkas üha enam pilvi kogunema. Peale jäätist jalutasime ringi ja kohtasime kogemata Lavinia tuttavaid (nii juhtub iga kord kui koos oleme).    Seekord aga tutvustas Lavinia mulle ühte kohta, mida turisti silm kindlasti ei avastaks. Nimelt seal Palazzo della Ragione turul (see suur hoone, kus Margitil liha-kala-juustu segalõhnast süda pahaks läks), täpselt lihaleti vastas, asub üks hästipeidetud baar. Selle koha teeb aga eriliseks see, et nad ise teevad veini ja müüvad seda siis 80 senti klaas. Esmaspäeva õhtu kohta oli seal päris palju rahvast. Üldse olen ma hakanud siin mõtlema, et kas Padovas inimesed tööd ei teegi või koolis ei käi?  Esmaspäeva hommikul kell 11 lebotatakse ja mängitakse kitarri Prato della Vallel ning nüüd kell 7 õhtul juuakse rahumeeli veini. Igaljuhul, mida ma teile öelda tahtsin, oli see, et täitsin Maarja käsu. Tegime väikse veini - imehea veel pealekauba. Otse lihaleti ees, kus samal ajal toorest seakintsu raiuti. Olles oma 80 senti maksnud veiniklaasiga peaaegu lõpule jõudnud, kostus järsku üks suur pauk ja kõmakas..........     ..ning algas torm! Paar välgatust ja pauku tuli veel ning siis algas räige vihmasadu. Padovas õnneks  pole karta, et tänaval jalutades märjaks saaksid, kuna siin on kõik tänavad kaetud (no mitte kuidagi ei oska seda eestikeelsetesse sõnadesse panna.. lisan seletuseks ühe foto). Saime veel mõne Lavinia sõbraga kokku (kohtasin juba viiendat Alessandrot oma elus) ning istusime veits ühes teises baaris ja jõime spritzi. Tegelikult, ega mina seal kaua olla ei saanud, kuna pidin kell 8 kodus olema. Selleks ajaks hakkas vihm ka lõppema ning õhus oli taas värskust tunda. Esimene suvetorm on üle elatud.