Alles aastasaja vahetusel muutus meie käremeelsus, kui selle kandjaks said reaalsemad jõud: ühelt poolt tõusev linnakodanlus ja teiselt poolt tööstuslik proletariaat. Kuid meie olude sunnil ei saanud see opositsioonivaim mitte publitsis­tikas avalduda, vaid ilukirjanduses. Viimase  üles­andeks sai ühiskondlik kihutus. Kuid juba sellega oli tema esteetilisele arenemisele piirid pandud.