Tq, vòid itaalia.wordpress.com lugeda, seal yritame selgitada, mis loom see itaalia kultuur on. Itaalia puhul on mulle kòige sympaatsem see, et kuna Itaalia on nii pikalt olnud regionaliseeritud, siis natsionalismi kui niisugust seal ei ole (ka itaalia fashism keskendus riigile, mitte rahvusele). Kuid kui itaallastelt riik - ja moodne majandus - àra vòtta, siis jààvad ikka Dante, Michelangelo, Beccaria, Pasolini, Meucci,  Spallanzani, Boccaccio, Manzoni, Da Vinci ja nii edasi ja nii edasi. Jààb jàrele jagatud yhine ruum ja teadmine, et inimene on yhiskondlik olend ning soov ja vajadus seda ruumi kuidagi korraldada - ning otsida rahumeelseid lahendusi (vaatamata probleemidele pole Itaalias kunagi olnud revolutsiooni ega yldse eriti midagi, mida vòiks revolutsiooniliseks muutuseks pidada. See on ka nende ònnetus, teisest kyljest). Kui vaadata kasvòi toidukombeid: need on aastasadade jooksul làbi arutatud (vòib vaadata 17. sajandi  kokaraamatuid, kus arutletakse, kuidas mingi toit mòjub seedimisele ja milline on tervislik toitumine). See vòimaldas ka nàiteks 20. sajandil televisiooni abiga juurutada yldist oliiviòli tarbimist (kuivòrd osutus, et see on tervislikum kui searasv, mida pòhjas kasutati). Kunst ja teadus kuulub rahvale ja peavad olema kòigile kàttesaadavad, nii tulemi kui protsessina, on kindlasti yks arusaam, mis itaallasi yhendab.