Minu peres nimetati metsmaasika-mustikamoosi maailma parimaks moosiks. Tollal oli see üsna tavaline hoidis. Raiesmikud  punatasid metsmaasikatest, istu ainult maha ja korja ning mustikatestki polnud puudus. Siis võtsid kodulähedastel raielankidel võimust vaarikad, põdrakanep ja viimaks puud. Maasikamaitse sai suhu ikka, aga moosiks paslikust kogusest võis ainult unistada. Mustikaõied langesid alalõpmata öökülma ohvriks. Nii ei ole ma seda lapsepõlve lemmikut vist pea 20 aastat suu sissegi saanud.