kunagi ammu-ammu, kui ma veel väike tüdruk olin, kinkisid isa ja ema isapoolsele vanaemale roki. aga vanaema kõrvalmaja-naabrid leidsid, et kui koer korra haugub, siis tuleb talle kaikaga kallale minna. meie nii ei leidnud ja tõime roki nõmmele. see kõik oli umbes siis, kui ma veel 3-4 klassis  käisin ja roki elas meil kuni ma juba ülikoolis olin, esimesel või teisel kursusel. roki jäi lõpuks väga haigeks - tüüpiline hundikoerte ja hundisegude häda - tagumised jalad ei liikunud enam korralikult, loom ei saanud treppidest üles ega alla ja üldse oli tal paha. ükspäev läks roki kodust ära ja enam tagasi ei tulnud. otsingud ei andnud ka mingit tulemust. ju ta siis kuskile läks, kus tal parem maailmaga hüvasti jätta oli.