Kes vääriks veel Fürstenbergi kõrval seisma? Vast ainult kaks vahvat  noormeest Jürgen Uexküll ja Gaspar v. Oldenbockum, Vastseliina ja Paide kaitsjad, ja Riia iseseisvuse mõtte vaimustatud õhutaja Jürgen Padel. Rohkem eriliselt üle selle halli kogu tõusvaid kujusid ei ole näha. Seda eredamalt ja hulgalisemalt esinevad orduriigi langusaja poliitilise roiskumise esitajad. Üksteise järele langevad Liivi kuulsad kantsid äraandlikkuse ja arguse, vabatahtliku alistumise ohvritena. Mõjuv vastupanu laiemas ulatuses sissetungivale vaenlasele jääb teostamata, sest konföderatsiooni osade  vahel puudub üksmeel, veendumus, et ainult ühine, koondatud jõud võib tagajärjekalt tegutseda võimsa vastase vastu. Ja eks ole iseloomuline, kokkukõlaline selle üldise poliitilise demoralisatsiooniga maa kõrgemate võimuhärrade tegevus. Jõuetu, tegu- ja otsustamisvõimetu, ilma vähemagi riigimeheliku omaduseta viimane Tartu piiskopp läheb ajaloo luukambrisse kõrvetavalt häbistava kahtlustusega äraandlikkuses, mida ei saa temalt maha pesta. Ja teised kõrgemad vaimulikud - peale ettevaatliku markkrahv Wilhelmi  - kes neist ei pidanud end õigustatuks oma piiskopkonda kaubaainena käsitlemast, seda parajal juhusel maha müümast! Ei häbenenud seda tegemast ei piiskopp Wrangel Tallinnas, ei Johann v. Münchhausen Kuresaares, ka mitte toompraost Ulrich Behr, Kuramaa piiskopkonna valitseja. Ka kõrgemate ordu ametnikkude hulgas oli mehi, kes olid valmis sama teed minema, - näituseks Sonneburgi foogt Heinrich Wulff.