Quantum Apocalypse - Justin Jones 2010    Teatavasti käivad kõikvõimalikud maailmalõpud ikka käsikäes. Vaevalt oli kinodesse jõudnud maiade ennustustel põhinev apokalüpsis, kui kergema kaliibri kinomeestel valmis aasta varem kätte jõudvat katastroofi käsitlev linalugu. Mingis (visuaali põhjal lihtsalt ei saa öelda, et Houstoni omas) NASA (khm-khm, tegelikult USSA) komandokesuses avastatakse, et maailmale läheneb mikroskoopiline must auk, just täpselt nii suur, et alla neelata maakera ja veel natuke.    Traditsiooniliselt jälgitakse  paralleelselt pahaaimamatute elanike tegemisi, kes kogevad seletamatut ning satuvad paanikasse. Vahepeal ilmuvad kosmoloogide käsutusse tuumafüüsikud-rokkstaarid, kes annavad nõu kõik presidendile ära rääkida. Sellise tagasihoidliku filmikese puhul on president loomulikult külavanema moega ning peatub blindaaži nr. 1 asemel teeäärses motellis.    Maiteagi, mida peaks siis ütlema. Kui teataks kohe, et jube halb film, siis oleks ju kõik korras ja ei peakski midagi enam tegema. Aga tahaks hoopis tõestada,  et pole sugugi halvem, kui sada korda suurema eelarvega kolleeg. Tegelikult sarnast kräppi ennegi nähtud (kahjuks) ning ilmselt näeb homme ka. Sest trügib teine ju aknast-uksest sisse.    Õnneks on tegemist nii halva filmiga, et ta on peaaegu lõbus. Muidugi maailmakräpi meistrieoste hulka ta ei kuulu, kuigi puudu jääb ainult õige väheke. Samuti ei saa öelda, et mõningate kärbete või ümbertegemiste korral võiks sellest välja imeda täitsa toreda indie loo. Eelpool sai aga lubatud, et näitame,  kuidas ta hulka suurema vennast halvem ei ole, aga see on tegelikult üsna raske. Kui välja jätta Rain Man. Sest erinevalt baasteosest on siin üks äraütlemata postiivne ja meeldejääv karakter. Kuid see on ka ainuke resultatiivne mängija.