Oeh... mis  ma väga ikka. Laupäeval käisime Mõmmiga Terttu juures, tema õige mahedas saunas, mekkisin võõrast "lihasööjat" ja sealt lahkudes, kesköö paiku, käisin Paalalinnas Villemi sünnipäevalt läbi, kus oli Elvis tüdrukuga, lapsepõlve lasteaiakaaslane, teisi ja kust Rixu oli lahkunud enne minu saabumist. Hiljem Tõnisele helistades, sain aga teada et Rixu tõepoolest läks... kainerisse :D:D    Mis veel. Ma mõtlesin, et tahan koduõlut kääritama hakata. Uurisin siin erinevaid retsepte, kuidas maltoosast  mahedaid koduseid õllesid teha. Võrdluseks lugesin ka, kuidas õlut tööstuslikult viljeletakse. Ja arvan, et koduse õlle tegemine maltoosa abil on kuidagi väga lihtsaks tehtud ja tööstuslik tootmine on märksa huvitavam.  Õlu valmistamine on esimeses etapis nagu tee tegemine- jahvatatud linnastele lisatakse kuuma vett, lastakse sel seista, nagu teetõmmisel ja pärast eraldatakse läbileotunud linnased, mida nimetatakse õllerabaks, kui mu mälu nüüd ei eksi. Seda enam vaja ei lähe, vaja siis võid selle naabri  lehmadele sisse sööta. Siinjuures ka perenaisele.. :D Saadud nö. teetõmmis on õllevirre, mis järgnevalt keedetakse erinevates maitset lisavates taimedes, siin ka humalas. Omakorda vürtsitatud õllevirre jahutatakse käppelt maha, filtreeritakse soga, segatakse sellesse pärmimögla ja lastakse anaeroobses keskkonnas käärida 3 päevast kuni kahe nädalani, olenevalt tahetud tulemuse kangusest, järjekordne tulemus eraldatakse sadestunud jämmist. Tuleb laagerdumine. Järgnevalt õlu villitakse ehk pakendatakse. Siis aga  kiidetakse sellega oma kõhtu :) Esmapilgul näib protsess lihtne, kuid siiski vajab see hoolikaid ajastusi, temperatuurijälgimisi ning erialast tehnikat. Mulle iseenesest tundub asi põnev, sest kui õllesõbrale, on ikka oluline teada, mida sa jood. Suurte poiste jook pole mitte lihtne vedel leib, vaid läbi oskuste saavutatud vitamiinijook :D Sobib ideaalselt saunakõrvaliseks keelesoustiks, palava päeva jahutajaks kui ka värskendavaks elamuseks peale pikka tööpäeva. O-jaa... ma hakkan seda asja juba mõistma :D    Lisaks tegin ma endale ühe pisikese avastuse, leides, kui palju lisatakse toiduainete paksendamiseks neile modifitseeritud tärklist. Et toodang oleks tihkem, kõlbaks paremaks toidulisandiks ja ei läbiks seedeelundkonda nagu käbe vesi, segatakse selle sisse tärklis, mis teeb toote paremini käsitletavaks ning täidab kõhtu natikenegi kauem. Kujutlege ketšupit, majoneesi ja dipikastet ilma tärkliseta- täielik lurr, mis kaob makaronide sisse ära ja dipp ei kinnitu korralikult krõpsu külgegi.  Kohutav, või mis? :D Või näiteks jogurtit ja pudingut ilma tärkliseta, mida võiks siis juua samahästi kui keefirit. Või näiteks sulatatud juustud ilma emulgeerivate sooladeta... juust lihtsalt kaob võileiva sisse ära. Vaat et tuleb teiseltpoolt väljagi :D  Samas, mis oleks kohuke, kui ta koos ei püsi? Ja kuidas saakski vorsti lõigata, kui selles pole tärklist? (ka kondijahu).    Esmamuljena tekib arvamus, et küll songitakse ja segatakse ikka kõike. Toiduaineid on kõik justkui kokteilid, erinevate  maitsete, koostisosade ja kujudega. Kuid samas, mida tänapäeval enam ei töödelda? Poepiimad läbivad oma tavapäraseid koorimisi, pastöriseerimisi ja lisandeid infketsioonide vältimiseks ja realiseerimisaja pikendamiseks. Pagaritoodetele lisatakse lõhnatugevdajaid, et meelitada inimest sööma, tekitatakse nende pindadele isegi koorikuid, et nende söömine saaks mõnusam tänu krõbedale kihile. Puuviljad töödeltakse keemiaga, et need valmiksid rutem, aeguksid aga kauem. Sügavkülm- ja konservtoodetes on nagunii  säilitajaid sületäiega. Isegi sinu hommikune tee- või kohvivesi on töödeldud. Kõik on muidugi mürgistuste ja haiguste ennetamiseks, kuid tagatipuks, millist mõju avaldavad sellised segumiksrit inimese tervisele? Osaliselt ju keemilised ühendid peetuvad organismis, sinna võimalikult ka kuhjudes. Ning kuivõrd kasulikuks saab pidada segatoidute seedimise segadust, kui seedefermentide aktiivsus on järjekorraline ning järjekorras tagapool olevad toitained oma lõhustumist oodates lihtsalt inimeses käärima kipuvad?  Naturaalsus on toidus välja suremas ja kuna toit läbib ikka inimesi, siis on sama märgata ka neis. Pikemas perspektiivis ei saa seda kohe mitte elueale soosivaks pidada. Välja arvatud juhul, kui inimorganism selle kõigega kohaneb ja seda peab ta suutma muidugi koos õhusaastelise keskkonnaga, millele lisandub iganädalaselt mõni stressor.    See, kuidas toit mõjutab iga inimese individuaalset tervist, pole mingi üllatus. Tsiteerides kaudset tähendust- oled see, mida sööd! - ei saa seda mitte  ekslikuks pidada. Söödud toit kandub toitainetena verre, levides nii üle kogu keha, avaldades mõju organitest kehakarvadeni. Palju töödeldud toitu, tähendab rohkem orjatööd maksale, sest just tema amet on seedimisprotsessis troonikohal. Lähtudes tsidaadist, sööd ebatervislikult- näed ka samasugune välja. Ebatervisliku toidu mõju maksale kajastub inimeses tema emotsionaalsuses, suhtlemises, eneseväljenduses kui naha, juuste ning küünte olukorras.  Söö tervislikult, siis sa näed ja kõlad samamoodi! Mis siis  on see tervislik toit lõpuks?  M i t m e k e s i n e   n a t u r a a l n e toit, mille saatvaks julgestuseks on lahjem loomaliha, rohkem kodutoodanglikke marju, köögi- ja puuvilju ning toite neist, vähemate lisanditega piimatooted, pähklid-seemned, täistera- või seemneleivad, kookos- või piimarasv, teraviljatooted (  kama, täisterahelbed, kliid, müsli), kala (ntx. lõhe, forell, heeringas), keedumuna (4-6  minutilisi omastab keha paremini).    Maitsestamise puhul võib kasutada mett, marju, aineid kuivatatud maitsetaimede lehtedest (till, basiilik, küüslauk), kuivatatud puuvilju (dattel, rosin) ja ega mõõdukas sool või pipar kah jäsemeid küljest kukuta.  Praadimise või õlis valmistamise asemel eelistada hautamist, keetmist või aurutamist. Ent praadimine nüüd mürgine pole, teha seda loomse rasvaga (kookosrasv, või, pekk), see kannatab kuumust märksa paremini kui vedelad taimeõlid.  Lugu pidada  taimeteedest, veest, mahladest, vahelduseks ei tee ka kohv või kakao häda miskit. Samas pole keelatud ka ennast mõnikord mõne kreemikoogi või torditükiga premeerida, kui sa igapäevaselt naturaalselt toitud, ja ikka vastavalt enrgiavajadusele või eesmärkidele. Magus ju meeldib enamusele, miks siis teinekord ka mitte maiustada. Liiale ei tasu ainult minna :) Vahelduvaks suupisteks on head mu meelest mõni probiootiline jogurt, (tume) šokolaad, halvaa, jäätis või seesamimaius. Tegelikult on päris mõnus ka miisu  komm, letsitiini sisalduse poolest ;)    Vorstid ja viinerid on parem asendada singi või lihalõikudega, margariin võiga, sai sepiku või leivaga, majonees ise maitsestatud naturaalse jogurtiga (või hapukoorega), suhkur meega, makaronid tatra, pruuni riisi või tangainetega, kalaburgerid ja -pulgad lõhe- või heeringatükkidega, pihvid ja kotletid naturaalsete šnitslitega ja no.. suitsetamine värske õhuga ning logelemine tunnise liigutamisega :D  Austada poolekilost õhtust õllet, aga mitte  autoroolis, klaasike või kaks punast veini mõnel õhtul, kerget päevitust, sauna või lõõgastusprotseduuri (massaaž, vann), head und, huumorit ja pööraseid seiklusi.    Need mu tervisevaated. Täiendused tervetulnud... teretulnud.    Võrratut augustikuu algust!