Kõik riiklikud ja  usulis-poliitilised konstruktsioonid ühiskonnas on ürgse looduse seisukohalt kunstlikud moodustised. Allasurutud emotsionaalsus ja selle asendamine kunstliku ratsionaalsusega on alati rabe ja katkemisohus olev vägivaldne piirang. Alati võib ehtsate tunnete ja armastus jõud sellest läbi murda ja põhjustada kontrollimatut sündmuste arengut. Seega tuleb ilmsiks fakt, et meestekeskne ühiskond on kunstlik, habras, ajas muutuv ja varjatult naistekeskne. Ei saa mehed naisteta...ei saa! Küllalt on mehelikke  otsuseid poliitikas tehtud naiste niiditõmbamise järgi või naiste nimel.    Naiste orjastamine aegade vältel, on olnud vaid tagajärg, mille põhjustas meeste eneste orjastamine naiselike võlude kütke. Enamasti on naiste ülekohtune ja karm kohtlemine meeste poolt tingitud nende võimetusega eneselt tunnistada, kuivõrd nad vajavad naiste tunnustust ja armastust. Mehed alateadlikult maksavad naistele kätte selle eest, et neid armastavad. Armastus on ju üks sõltuvuse vorme. Kuna sellise fakti tunnistamine ei  ole maskuliinsele mehele lihtsalt jõukohane, siis püüab ta oma väärikuse ja eneseusalduse taastada domineerimisega.