Vaimustusega vaadatakse pallilahingu sissejuhatuse ajal ülesrivistunud pallureid, kes laulavad riigihümni ja hardusega ümisetakse kaasa.  Kui üles on rivistunud vene pallurid siis vähesed mõtlevad selle peale, et nemad esitavad maailmale stalinlikku hümni, millega õnnistati sisse kümnete tuhandete inimeste tapmist. Ja tribüünidel võib märgata budjonovkat kandvaid persoone, viisnurgad otsa ees, mõtlemata siinjuures, et just selle märgi all ning sellist mütsi kandvad sõdurid  tapsid halastamatult inimesi, kes julgesid kanda vene rahvusvärve või kahe peaga kotkast.    Tegemist on ajalooga, julma tõega, mille tegelikku sisu ei soovi vene ametlik ajalugu kuidagi avada. Ja kui keegi julgebki seda teha, siis seda tegijat nimetatakse vastavalt, kas ajaloo võltsijaks, ajaloo ümberkirjutajaks või siis lihtsalt fašistiks - mõiste, mis tänapäeval lihtsate venelaste jaoks tähendab seda sama, mis sõna "vaenlane".    Ja samas ei ole kuigi kaugel aeg, kui saatanlik punane  pentagramm ja Indiast pärit must päikesemärk elik haakrist olid sõbralikult koos ning püüdsid jagada maailma, tapavabrikute ehitamist ning oskusi, kuidas efektiivsemalt tappa teisitimõtlejaid. Siinjuures oli natsionaalSotsialistide ja proletaarSotsialistide tegevussuund üsna sarnane. Kuigi esimesed võitlesid rassivaenlastega, teised klassivaenlastega - meetodid olid sarnased ja üksteiselt õpitud ning koostöös välja arendatud.    Lätlased on hakkama saanud äärmiselt tänuväärse teoga, olles  valmistanud dokumentaalfilmi "Soviet Story", mis valgustab maailma ajaloo seda külge, mida venemaa kuidagi valgustada ei julge. Võitjate üle ju kohut mõista ei tohi.