Belvedere on kindlasti Iggy Pop'i parim filmiosa. Iggy Pop'iga on see jama, et teda kiputakse ju suhteliselt üheülbalistesse rollidesse kutsuma (võrdle Tank-Girl-i ja Crow II-e). Siin pole Iggy Pop niivõrd stereotüüpne kui mujal filmides, kus ta enamasti tavapärast psühhopaati mängima peab, vaid on lihtsalt sümpaatne, eluterve maailmavaatega maniakk.