Parema õigusloome ja õigusaktide mõjude hindamise arengule andsid maailmas tõuke OECD Ministrite Nõukogu soovitused (1997). Euroopa Liidus hakati teemadega süvitsi tegelema pärast OECD riikide regulatiivsete reformide analüüsi (OECD 2000) ja Lissaboni tippkohtumist, kui moodustati kõrgetasemeline töörühm Dieudonne Mandelkerni juhtimisel. Mandelkerni raport oli esimene Euroopa Liidu riikide kokkulepe parema õigusloome saavutamise viisides (Illing 2004, 139). Raportis on seitse suunist: 1) poliitiline kokkulepe poliitika valikute hindamises; 2) õigusaktide mõjude hindamine; 3) huvirühmadega konsulteerimine; 4) lihtsustamine; 5) parem juurdepääs õigusele (sealhulgas kodifitseerimine); 6) vastutavad tugiüksused, koordinatsioon; 7) õiguse tõhus rakendamine (Mandelkern 2001, 13-52).