Viimase paari-kolme nädalaga on mul õnnestunud Jumala abiga ära teha 4 eksamit-arvestust ja 7 referaati-esseed-kursusepäevikut-koduülesannet (pluss üks, millest siin juttu oli ja mis võttis terve nädala, aga see oli varem).    Selline intensiivsus võtab päris läbi. Lubasin siis endale seda luksust, et möödunud  laupäeval magasin end välja. Aga mis juhtus, oli see, et nüüd ei tule ühegi öö tundidest enam välja, väsimus ja mis peamine, tüdimus annab ennast tunda. Ei taha, ei jaksa enam pingutada. Nii siis juhtus, et eile selle asemel, et bakatööle retsensiooni kirjutada, lebotasime Eva-Liisaga kiriku katusel päikese käes (jajah, ta oli eile Pärnus nagu minagi), kuulasime linnulaulu ja puhusime juttu.    Täna hommikul saabusin aga Pärnust, et minna 12-sele eksamile, mille teadsin olevat avatud materjalidega.  Tegelikult, nagu selgus, ei olnud ta mitte. Eks siis kirjutasin, mis meenus, sest muidugi polnud mul olnud erilist energiat materjale eelnevalt lugeda teades, et neid saab kasutada. Nii hullusti mütsiga löömas pole ma vist elu sees eksamil käinud, aga loengutes räägitu ja enda kogemuse põhjal vehkisin pisut üle 3 lk valmis, eks siis peagi saab teada, kas sellel tekstil ka õppejõu silmis mingit positiivse hindega määratletavat väärtust oli.