Kuid parem osa neist tunneb seda "Noor-Eesti" ja "Siuru" lõpu traagikat küllaltki selgesti. Sest millega seletada Tuglase siirdumist mo­nograafiate ja laiaulatuslikkude uuringute kirjutamisele? Millega  Gailiti auklikku pinnasondeerimist realismis? Millega seletada Semperi otsiskelevat uue elutunde ammutamist väliskirjandusest? Millega Underi varjuhäälelist pessimismi ja ahastust? Ning kuigi Suits on olnud neist avarapiirilisem, ühiskondlikum, kas ei või osalt nii seletada temagi ülemi­nekut ainult akadeemilisele tegevusele. Kas on see mõistetav ainult "valge" Eesti reaktsiooniga?