Juri Lotman - Kultuuritüpoloogiast. Tartu Ülikooli Kirjastus, 2010. 184 lk    Hea meel üle pika aja taas lugeda paberist, tindist ja armastusest raamatut, mitte PDF faile oma tolmuselt arvutiekraanilt. Käesolev on ka tohutu sümboolse väärtusega - keeletoimetajaks on raamatukogutädi Eva Lepik, eessõna on kirjutanud semiootika osakonna praegune juhataja Peeter Torop ja üks tõlkidest, toimetaja ning ühtlasi  järelsõna autor on semiootika lektor Silvi Salupere. Arvatavasti just selle tõttu, et see on värskelt ilmunud, pärineb sellest ka mitu seminariteksti Juri Lotmani ja Tartu-Moskva koolkonna aines.  Valdav enamus teosest on kogutud artiklid, mis puudutavad kultuuritüpoloogiat. Salupere järelsõnas on need kokku võetud neli kultuurikoodi:   Teine osa on "Kahest kommunikatsioonimudelist kultuuri süsteemis", milles ta võtab ette Jakobsoni mudeli ja teeb sellest kaks mudelit: MINA-TEMA ja MINA-MINA. Siin selgitab ta põhjalikumalt kuidas kultuuris toimib autokommunikatsioon. Pean praegu oluliseks tuua välja nüanss, et sama õpetust või salajasi koode jagav kogukond on kollektiivselt MINA. See tähelepanek võib aidata autokommunikatsiooni seostada nii sotsiosemiootika (Randviir) kui ka diskursuseteooritega (Foucault). Olen kindel, et loen seda veel kordi.