See, et naistele meeldivad sõnad, on ju vana tõde. Mul on paar meessõpra, kellele mul alati midagi öelda on. Kui ta mind ka füüsiliselt kuulata ei jaksa, võtan kätte ja kirjutan pika kirja - ärgu lootkugi, et nii kergesti pääseb! Enamasti ei saa ma mingit vastust, aga järgmine kord  kohtudes saab mulle selgeks, et mees on kirja siiski kuulekalt läbi lugenud, talletanud jõukohase koguse infot, ülejäänu aga silmist ja teadvusest mööda lasknud. Esialgu olen võidurõõmus - näe, sain ta siiski kätte! Järgmine etapp on aga tusk, et ma pole talle piisavalt tähtis ega süvenemist väärt. Ta pole mind ju üldse mõistnud! Teda ei huvita pisikesed - ja minu meelest nii olulised - nüansid karvavõrdki.