Tsau, musi, kalli, pane  mulle… rate.ee /url/ ja vaadake pilti :) Kui paljusid selliseid postitusi ajavad internetiavarustest taga meie riigikoguliikmed, ministrid ja presidendiproua. Noh, täna vast mitte. Aga aastal 2037 ?    Võtsime vana sõbraga kala ja viina. Reaalselt, mitte skype kaudu. Ja meenutades oma esimesi kirjutisi, fotosid, kursatööks tehtud lühifilme, oli meil hea meel, et 1987 aastal oma mõttetusi internetti ei saanud riputada. Sest paljusid asju on sealt võimatu kinni püüda. Interneti surematus, tema suurim  hüve osutab ühel hetkel paljude jaoks neti suurimaks nuhtluseks. Kui tahaks oma kunagi laiali saadetud teoseid maha kustutada. Kunagi mõeldud mõtteid ümber mõelda. Oma identiteeti jälle ainult endale hoida. Pole võimalik. Halastamatu otsimootor leiab kõik üles.    Olete proovinud oma nime googeldada? Uhke tunne on ju, kui esimest korda mõni vaste leitakse. Kui tuleb juba 100, ei ole enam nii lõbus. Proovige 5 aasta pärast uuesti. Piinlik, eks ole.    Marek kirjutas,  et tema lõpetab blogimise, kui see trendikaks muutub. Mina ei lõpeta. Sest see on vähemalt kujuteldav võimalus suurde segaputru natuke selgust sisse segada.    Otsimootorid arenevad, andmebaase indekseeritakse ja edevamad saidid hoolitsevad, et nende sitemap uueneks vähemasti kord päevas. Ja see on jälg, mida muuta on väga keeruline. Isegi kui inimest ennast ammu enam pole. Linnalegendid sõjaväekutsetest, mida ammu surnud  vanameestele välja olevat saadetud, saavad rohkem kui tõeks. Jah, tühje kontosid mõnel pool kustutatakse. Aga kui seal midagi sees on? Või kui keegi seda kopeerinud, edasi saatnud ja mujale üles riputanud on?    Püüdes positiivset leida. Vähemalt spämmimeistrite töö läheb pikas perspektiivis raskemaks: surnud hingede elutu e-identiteet enam ju ei osta.      Kontode paljususest järgmisel korral. Seniks kasutage: http://uselessaccount.com  Kui ei taha, nõudke oma e-teenuste osutajatelt ID-kaardi rakenduse loomist