Ma ei mäleta, kes see oli, kes väitis, et maailmas olla 7 (või oli see 9) tüüpmuinasjuttu, mida variatsioonidega esitatakse. Nii kirjanduses kui kinos. Nähtud  filmilugu lahterdub ka tüüpiliseks.  On mees ja on naine. Ja algusest peale teavad kõik, et loo lõpuks saab neist armas paar. Aga enne seda on vaja neil raskusi ületada ja kokku kasvada ja loo viimases veerandis veel saatuslikult lahku minna ja siis saabub lõpuks see kauaoodatud Õnn Nende Õuel.  Loole lisavad traagilisust hukkunud sõbrad ja koomilisust laps, keda nad Saatuse Sunnil koos kasvatama hakkavad. Tittedega saab alati palju nalja. Eriti kui tite vastasmängijateks on titenduskauged  tegelased. Loole lisavad kodusoojust hoolitsev naabruskond (nagu Kallis Kodukülas, aga siiski hoopis kiviviske kaugusel Klaaslinnast) ja Naise kukli- ja koogipuhvet (selline, kus on roosa ja valge kreemivahuga tassikoogid). Moodsa maailma nihestumist lisavad sotsiaaltöötaja lõhestunud natuur ja kanepiga šokolaadikoogid.  Meelelahutuslik ajatäide. Kes iganädalasest dr Izzist (Grey anatoomia) puudust tunnevad, saavad kaotusvalu leevendada peaaegu kahe tunni jooksul. Ja Josh Duhamel pakub ka omajagu silmailu.  6/10