Aastatuhandevahetusel võib aimata ka noorema põlvkonna video- ja interneti-kunstnike pealekasvu, kes alles otsivad oma nägu ja identiteeti. Kuid pöördugem tagasi teksti algusosas esitatud väite juurde rõõmu ja  rõõmsameelsuse puudumisest eesti kunstis. 2001.-2002. aastal hakkas Piret Räni ja Eve Kiileri eestvedamisel aktiivselt tegutsema naiskunstnike laulu- ja mänguselts "Puhas rõõm", kus videote ja installatsioonide vahendusel analüüsitakse rõõmu kui kultuurilist fenomeni. Paljastatakse rõõmu ühiskondlikku ja soolist funktsiooni ("naeratus on naise töö") ning parodeeritakse infantiilset tarbijamentaliteeti. Tegijad paistavad tundvat puhast rõõmu, avastades taas mõne ühiskondliku kokkuleppe, mis polegi "taevast antud  loodusseadus", vaid kellegi huvides toimiv konventsioon.