Niisiis. Kui muidu jutustavad need "Minu ..." sarja raamatud ühest kindlast riigist üsna piiritletud ajaraamis, siis  Siku kirjutatu on laiahaardelisem ja samas üldisem. See ei ole mingi vormilt raamat, sisult blogi, vaid ikkagi päris raamat, pealegi on kajastatavad sündmused toimunud aastate (kui mitte aastakümnete) jooksul. Sellises tagasivaatlevas-heietlevas vormis pajatab autor meie hõimlaste seiklustest, eripäradest, kavalusest, geniaalsusest ja muudest harukordselt erakordsetest positiivsetest omadustest. Minu meelest natuke punnitatult on sekka sattunud ka lõigud Gröönimaast ja Ameerika pärismaalastest, aga noh, las  nad siis olla. Kuna eri rahvaid käsitletakse segamini, mitte nii, et üks peatükk - üks rahvas, siis jääb justkui mulje, et ikka väga palju erinevaid soomeugrilasi on kajastamist leidnud. Pärast raamatu lõpetamist mõtisklema jäädes tundus aga, et põhiliselt kirjutati ainult saamidest, eestlastest ja maridest. Tegelikult asjalood vist nii halvad polnud, aga tundmus jäi selline. Teine probleem oli mul sellega, et vähemalt teose alguse poole oli väga palju vahtu ja õhkamist. Mõttes panin laused üksteise alla ja  nii tundusid proosaread muutuvat vabavärsiliseks luuletuseks. Üks näide tundrast, saamide juurest (lk 28):