Aadliseisusse tõstmine oli Saksa-Rooma riigi ajal (aastani 1806) eelkõige keisri prerogatiiv, välja arvatud Preisimaa puhul, mis suurelt jaolt Saksa-Rooma riigi alla ei kuulunud, ja mõningate teiste vürstide puhul, kes said õiguse aadliseisusesse tõsta. Need olid Austria ertshertsog (1453), Baieri kuurvürst, Pfalzi kuurvürst, Lotringi hertsog (14. sajandil) Salzburgi peapiiskop , Metzi piiskop ja Touli piiskop. Kuni 1806. aastani (Austrias 1918. aastani), valitses ka komme vastaadeldatu nime muuta, varustades selle kaunikõlalise lisandiga (pseudokohanimega). Nii näiteks said auväärse linnakodaniku, Oderi-äärse Frankfurdi ülemlinnapea Samuel Prätoriuse (suri 1605; ta kandis algul nime Schulz, seejärel Scultetus ja lõpuks Praetorius) järglased 1661 aadlikeks nime ja tiitliga "Reichsritter und Edle Prätorius von Richthofen". Tituleerimata mehed sellest suguvõsast nimetavad end praegugi "Prätorius von Richthofen".