Lõppeks olgu tähelepanu juhitud veel ühele asjaolule. Sagedasti võib kohata arvamust, et hingeliste häirete, konfliktide ja isegi neuroo­side tekkimise üheks tähtsaks põhjuseks on traditsioonide rangus ja nende välditamatus. Sellist traditsioonide rangust võib endale selgi­tada, kui meenutada olukorda 17. ja 18. sajandil, kus  inimeste elu oli relatiivselt kindlakujuliselt reguleeritud selle ühiskondliku rühmituse perekondlikest, kõlbelistest ja usulistest traditsioonidest, kuhu ta oma päritolult kuulus. Vastupidiselt mainitud arvamusele, võib väita, et just traditsioonide rangus ja välditamatus oli põhjuseks, et selles ühiskonnas esines võrdlemisi vähe neuroose. "Komplekse" oli muidugi väga mitme­suguseid ja väga palju, ja nad olid küllalt piinarikkad. Kuid nendega saadi hingeliselt ja kehaliselt hakkama. Nende pärast ei kujunenud  veel haigustusi ja nimelt seetõttu, et eksistents oli kujutlematu traditsioo­nidest erineval kujul. Abielu on uues ühiskonnas just seetõttu saanud paljude neurooside tekkimiskohaks, et seda võib lahutada - see võima­lus on kindlustatud seadustega ja ka ühiskonna moraal ei pane seda väga pahaks. Ja millal oli seksuaalalaga seotud neuroose rohkem, kas prae­gusel labiilse seksuaalmoraali ajastul või kuninganna Victoria ajastul?