Tuli poeg perega Ameerikast käimast. Läänerannikul olid kuu aega. Muljetamise käigus tuli jutuks rahvuspark, mille esisel parklas olla puhunud tappevkülm tuul. Poeg oli sunnitud ostma rahvuspargi kirjadega fliisi otse nännimüügi putkast.  Täpselt sama keiss oli mul aastaid tagasi Shotimaal, et bussist väljudes tabas  mind kuri Põhjamere tuulepuhang ja suure hirmuga tapva kopsutõve ees ostsin lähimast suveniiriputkast sooja fliisi, mis siiani alles ja teenib ausalt veel mitmeid aastaid.  Kui ma seni olin teatud põhjustel nii mõnigi kord kahelnud, kas tegu ikka on minu lihase pojaga, siis peale ühises käitumismustris veendumist oleks patt teda maha salata - minu pojake, minu!:D    Pildil poeg oma uut fliisi jahutamas. Ameerikas on kõike!