Jänkid marssisid vapralt üle põllu, takerdudes vahepeal viinapuuhekkidesse, mille all me alles eile õhtul ühe külaneiuga mürgeldasime. Jäin härdusega kuulma, kuidas Gertrud laulma hakkas ning mõtlesin vahvatele  marsilauludele, mida me Berliinis Führeri silme all laulsime. Pisar, mis mu ustavale relvale langes, tõi mu tagasi reaalsusesse. Jänkid paistsid tina vastu allergilised olema - igastahes kükitasid nad kõik hekkide taga ning mängisid oma veidraid ringmänge. Tundus, et kaotajad pidid esimesena meie kuulipritsu laskesektorisse jooksma, teised järel - nagu kullimäng.