17. novembri (2003) Päevalehes hoiatab Kaarel Tarand debati eest abordiküsimuses. Viimase vajadusele viitas peaminister 11. novembril Riigikogus toimunud demograafiaistungil, vastates Tõnis Lukase küsimusele, mida on valitsus teinud abortide keelustamiseks. (Muidugi võiks küsida ka, mida on Riigikogu selleks teinud; tegemist on ju muuhulgas seadusandliku küsimusega.) Oma hoiatusega aga jätkab Tarand tegelikult debatti, mis ei saagi ühiskonnast kaduda kuni eksisteerib abort. Debatt võib olla avalikum või varjatum, tulisem või vaoshoitum, aga selle puudumine on võimatu. Muidugi on see arutelu valuline ja muutub hoolimatute sõnavõttude tõttu veelgi valulisemaks. Aga valu allikaks on abort, mitte arutelu. Arvamusartikli provokatiivne pealkiri "Partsi sõnum katoliiklastele" õhutab mindki debatti jätkama. Jätkan seda aga just juriidilisest aspektist, kuna Eesti Kirikute Nõukogu esitas 2002. aasta alguses õiguskantslerile palve kontrollida raseduse katkestamist võimaldavate seaduste vastavust põhiseadusele, millele õiguskantsler ka üsna põhjaliku vastuse andis. Mõlemad dokumendid on kättesaadavad Kirikute Nõukogu kodulehelt www.ekn.ee. Tahaksin osutada mõningatele vasturääkivustele õiguskantsleri argumentatsioonis.