Vahetult enne ärkamist nägin täna öösel unes, et sõitsime mehega kusagile keset kena päist päeva. Mina olin roolis ja .... ajasin keset linna ühe jalgratturi alla. Kõigepealt istusin ehmatusest kangena autos natuke aega, mõeldes, et võibolla ma peaks tagurdama, sest seisan äkki tal otsas. Siis ronisin ikkagi välja ja veendusin, et tagurdada pole vaja ja jalgrattur (üks selline keskea kanti tädi) on enam-vähem ok, välja arvatud, et jalaga oli midagi. Hakkasin siis helistama, et  kiirabi kutsuda ja värki. Valin ja valin oma telefoni peal numbrit, aga telefonist on ühtäkki saanud maailma kõige keerulisem pihuarvuti, ja mida ei saa, on 112 :O. Mingeid superkeerulisi režiime (millegipärast veel saksa keeles!) viskas ette ja minu värisev näpp ei tabanud kuidagi õigeid numbreid. Lõpuks andis mees mulle oma telefoni. Sain numbri valitud ja hakkasin ootama, millal vastab ... aga ei vastanud ega vastanud ja siis hakkasin vaikselt aduma, et ma vist laman voodis ja olen üleüldse und näinud.