oh, ma olen lihtsalt ajutiselt veidi sassis omadega. ning see pole esimene kord, kus ma töökaaslasest sisse võetud olen. vähemalt seekord olen ma vanem, targem ja kogenum. ning ei hau mingeid romantilisi illusioone. aga ma pean möönma, et kui artiste juhtub õpside toast  mõnel päeval puuduma, siis elu ei tundu pooltki nii huvitav. kusjuures mina pole ilmselt ainuke, kellele artiste silmarõõmuks on. ajasin kord lobajuttu ühe keskealise, abielus naisõpsiga, kes kommenteeris artiste välimust teatud moel. ohjah. on õpsidel ikka jutt.