Eile sai käidud Lenny Kravitzi kontserdil, mis minu üllatuseks osutus väga lahedaks elamuseks. Üldiselt pole ma ammu nii lahedat artisti laval näinud, kes naudib täiega oma muusikat. Seal juures oli Lenny küll 100% rahva mees - talle oli oluline, et rahvas temaga kaasas käiks ning selleks, et see paremini välja tuleks, jalutas ta rahva seas, keset kontserti jagas nii muuseas paar autogrammi ning lisaks tõmbas ka  oma bändi liikmed selle mölluga perfektselt kaasa. See kõik kokku oli ühtaegu nii mõnus ja hämmastav.    Ainuke miinus kogu kontserdi juures oli see, et sinna oli kokku jooksnud Superstaari kiljuvad teismelised, kes kiljusid kooris mu selja taga nii kuidas vähegi jaksasid. Selle tulemusena saagisid mu kõrvad terve öö pilli nagu ritsikate parv sumedas öös. Kahju, et ei olnud pulti, millega oleks saanud nende hääled lihtsalt nulli keerata - karjugu siis nii kuidas jaksavad. Aga see selleks. Oluline  oli siiski Lenny, kes rokkis eile sajaga.