Ning siis juhtus hämmastav asi: me olime just lõpetanud uuringu  Mellaril'iga, mis on üks varaseid trankvillisaatoreid. Šveitsi farmaatsiakompanii Sandoz, mis Mellaril'i tootis, saatis meile karbitäie ampulle. Pakiga koos tulnud kiri ütles, et see aine on LSD-25 ja et sellel on äärmiselt võimsad "psühhoaktiivsed" omadused, mis hiljem said tuntuks kui "psühhedeelilised". Psühhedeeliline efekt oli juba uurijatele teada, tänu sellistele ainetele nagu meskaliin, alkaloid taimest nimega peyote, mis on Põlisameeriklaste Kiriku sakrament ning mida on Mesoameerikas kasutatud sajandeid.  Põnev oli just LSD hämmastav tõhusus: tuli võtta ehk sada milligrammi meskaliini, et saada korralik kogemus, aga LSD puhul tuli võtta ainult sada mikrogrammi - tuhat korda vähem. Kui nii väike doos suutis nii suuresti teadvust mõjutada, siis ehk olid need ilmingud, mida me nimetasime psüühilisteks "haigusteks", tegelikult kõrvalekalded kehakeemias. Ja kui me suudaks selle keemilise süüdlase kuidagi identifitseerida ja neutraliseerida, siis oleks meil olemas ravi psühhooside ja iseäranis just skisofreenia jaoks. See oleks muidugi olnud psühhiaatria Püha Graal.