Hakates avaldama pretensioone tõusta eesti rahvusliku liiku­mise juhi kohale, omas Jakobson peale vastava andekuse ka põh­jalikku ettevalmistust. Selleks oli talle kõigepealt otse saatusli­kuks kooliks mitmeaastane viibimine Peterburis, kus ta ärkas rah­vuslikult ja kujunes poliitikuks. Ometi  olid talle targad teooriad ja raamatud võrdlemisi kõrvalise tähtsusega õppevahenditeks. Tema poliitilise ettevalmistuse peaallikaks oli ta ise. Saanud Kölerilt teatava tõuke, mille arengut soodustas pealinna tolleaegne vaimline ja poliitiline õhkkond, töötas ta edasi oma terava tähele­panelikkusega, halastamatult analüütilise mõistusega, vankumatu tahtejõuga ja kõrgelt arenenud realistliku elutajumusega. Kõik need vaimuomadused olid eelduseks tema põhjalikule metoodilisusele, mille kohta ta ise kirjutab:  "See on minu viis, et ma, kui mõne küsimuse peale vastust püüan saada, teda igalt poolt katsun ära vastata ja teda omale kõige sügavama sügavustes selgeks teha".