Juhtivaid Eesti poliitikuid kuulates tundub, et maa majanduses on teatav identiteediprobleem: Baltimaa ei taha olla, Soomeks ei taha saada. Täiesti kindel ei olda  ka selles, millist ühiskonda ja eestlust riigi majanduspoliitikaga tahetakse saavutada.  Eestis tehakse kuulajatele selgeks, et eestlastest otsustajaid ajab närvi kui riiki käsitletakse Baltimaade bloki ühe osana. Võimalik, et enne kriisi ei häirinud see nõnda palju, sest ühtsuse märki peeti positiivsena. Tugevas tõusus olnud maid kutsuti Balti tiigriteks ja neisse investeeriti jõudsalt, seda eriti Põhjamaadest.  Kriis muutis olukorda. Kõik kolm maad kukkusid sügavale kriisi põhja. Eesti mõistis -  küll väljaspoolt tulnud hoiatuste järel - muuta oma majanduse kurssi, valitseda ülekuumenemist ja säästa mustadeks päevadeks.  Leedu ja Läti sõitsid suurel kiirusel peaga vastu seina. Lätit abistati abipaketiga, mis tuli muuhulgas ka Eestist.  Nüüd on Eesti kolmiku tugevaim. Riigimajandus on paremas tasakaalus kui ühelgi teisel euromaal. Sinna investeeritakse jälle ning laenude intressid ei ole ülemäära kõrged. Rahvamajandus kasvab eriti kiirelt tänu ekspordile.  Eesti on siiski sunnitud  kandma kahe naabermaa patte. Eesti positsioneerub vähemalt Kesk-Euroopa riikide hulgas klassi, mida iseloomustab korrumpeeritus ja muuhulgas ka pangasektori ja poliitika ebastabiilsus.  Eestis pikalt elanud soomlasest ärimees leiab, et Eestis on ettevõtlus aastaid ees näiteks Lätist. Äri alustamine, kauplemistavad ja lepingute pidavus on lähedal sellele tasemele, millega Soomes on harjutud.  Baltimaades äri tegevad sakslased on sama meelt. Nad on valmis majandussurutise järel lisama investeeringuid  Baltimaadesse, kuid Läti suhtes on nad ettevaatlikud. Mureks on maa liiga suur korrumpeeritus  Eestlastele on euroalaga liitumine suur imagovõit võrreldes Läti ja Leeduga. Nüüd on Eestil endisest hõlpsam teha investeerijatele selgeks, et kuulub parimasse a-gruppi. Olukorda on märgatud Põhjamaades, eriti Rootsi on kasvatanud Eestisse suunduvaid rahavooge.  Lisaks märgiti Eesti visiidil, et maa on mitmes mõttes tänu võlgu eriti Soomele, aga ka teistele Põhjamaadele.  Soome väikesed ettevõtted  tulid Eesti iseseisvumise järel esimestena ja tõid tulles kaasa hea ärikultuuri. Soome majandus on pakkunud kindlust ja Soome firmad alltöid.  Eesti pangasektor on põhjamaiste pankade käes, mis finantskriisile tugevalt vastu pidasid.  Siiski vähemalt majanduses ei näi, et Eesti sihiks põhjamaist heaoluühiskonna vormi. Eesti kaitseminister, endine peaminister Mart Laar, kes on üks tähtsaimatest Eesti majanduse arhitektidest, kaitseb kindlalt võrdset tulumaksu. Ta ei mõista miks Soome ei kuulu nende  maade hulka, kes pakuvad sama maksumäära ettevõtetele ja töötasudele.  Ta on seda meelt, et võrdne tulumaks vähendab palga erinevusi.  Väga soomelik ei ole ka see, kuidas riigis suhtutakse töötusesse. Eesti talub 14 protsendilist töötust, sest töötud saavad minna tööle ka Soome.  Peaminister Andrus Ansip tunnistab küll, et maa mainele ei tule kasuks see, et kodanikud peavad otsima elatist välismaal.  Maa oma majanduse otsimine tundub veel käimas olevat.  Eesti on tõusnud  majanduskriisist, kuid eksport on põhiliselst välismaiste ettevõtete alltöövõtt; teenuseid ostavad välismaalased, investeeringud tulevad piiri tagant ja pangad on välismaalaste omanduses.  Eesti on lisanud euroala liikmelisusega stabiilsust. Kriis on seljataga ja ja ees on arutelu, millist ühiskonda majanduspoliitikaga tahetakse ehitada.  Hetkel näib, et kaugele ei vaadata: jääb selline mulje, et eesmärgiks on saavutada vaid eelarve ülejäägi maailmarekord.   http://www.hs.fi/paakirjoitus/artikkeli/Kohti+ylij%C3%A4%C3%A4m%C3%A4n+m...