Viimasest korrast on palju vett merre voolanud. Elus olen. Tööl käin. Ja selleks, et nädalavahetuse plaanidega pahandusi ei tuleks, peaksin netti üles panema kalendri, kuhu saab aegu broneerida, et kus ja kellega ma millisel nädalavahetusel olema peaks. Oijahh.    Märkamatult on saabunud november. Alles oli august. Ja puhkus. Nüüd tahaks jälle. Kuhugi, kus oleks soe ja päikesepaisteline. Ühe nädala oma puhkusest käisin tuttava rekkamehega kaasas - Saksamaa lõunapoolses  otsas tegime mitu tiiru. Ja et nats kultuuri ka saaks, siis kaesime Buchenwaldi koonduslaager-muuseumi üle. Keegi uuris, et palju pilet maksis. Ja meie ironiseerisime, et kae sakslasi - et kõigepealt teevad koonduslaagri ja hiljem küsivad veel raha ka, kui inimesed tahavad uurida, et kuidas kõik käis. Ei old seal mingit piletit. Sellest peaks ehk pikemalt kirjutama. Hiljem.    Käisin sõbranna ema juubelil kokaks. Äge pidu oli. Rahvast suht palju ja pilli ja pulli. Ammu pole sellist "vana kooli"  pidu old, et rahvas võtab paar pitsi tervisenapsi ja lööb kohe laulu lahti. Viiul ja lõõts ja kannel. Tantsisin oma sokid sõna otseses mõttes ribadeks. Ja kultuurišoki sain ka. Selgus, et AIDSIennetus on mõnest inimesest täitsa mööda läinud. Oli sääl üks veidi alla 60-ne mees - elumiis, naistemiis ja rekkamiis. (Ma võin öö jooksul kuuest naisest üle käia! jne). Igatahes veeres ukse taga suitsul käies temaga jutt sinna, et kuidas tema noisse teetöölistesse (prostituutidesse) suhtub. Temal muidugi jälle  kiitlemist kui palju. Ma uurisin, et kas ta ei karda (et noh haigusi või mida iganes sealt võib saada). Tema kohe, et ei tema ei saa aru mida karta. Et AIDSI? A SEE LEVIB JU AINULT SÜSTIDES!!!. Mul vajus suu sõna otses mõttes ammuli - tüüp ei lasknud ennast ümber ka veenda. Ma siis ei hakand käsipidi kokku ka minema. Jäägu siis oma kinnisarvamuse juurde... Aga pidu oli tõesti võimas...    Koolikokkutulekul käisin. 11 aastat sai suvel kooli lõpetamisest. Enamik klassikaaslasi oli kohal. Polnud neist  suuremat osa peale kooli lõppu näinud. Ilus. Aga pidu oli võimlas (VLÜ laulis) ja võimla on ikkagi võimla. Hommikuks kähisesin kui haige mäger. Sest normaalse häälega oleks võinud aint iseendaga rääkida...    Nii. Tegelikult on südamel mitu asja... Et millest tahaks kirjutada. Aga miskipärast pole olnud momenti. Luban, et hakkan korralikumaks. Ausõna.  A praegu pean minema pitsat tegema - üldsuse tungival nõudmisel.