Esmakordselt näen Najati parimat sõbrannat Fatimad seismas pisikese agulimošee uksel, päikesest pruun nägu üleni tedretähne täis, üleskääritud käised paljastamas kriimulisi käsivarsi ning arvatavasti külmas vees solistamisest punaseid ning veidi paistes käsi, ees suur  taignane põll. Ent huultel on tal nii pimestavalt päikeseline naeratus, et ma hetkeks selle kontrasti tõttu ahhetan. See agulimošee polegi õieti kellegi [...]