Schreker-Wiesenthali pantomiimide edu järelkajana hakkas S. nimi ilmuma ka kontserdi eeskavades. Esiteks ühel Osc. Nedbali sümfooniakontserdil, küll traagikoomilise vahejuhtumisega, sest Schreker oli ette­kandeks annud oma "Öömuusika" partituuri, millise asjaolu peale juhiti Nedbali tähelepanu ; pea olekski kordunud vana lugu -: N. otsustas "Öömuusikat" mitte ette kanda. Kuid nüüd nõudis autor annonseerit teose ettekannet ilmtingimata. Mitu proovi pidi Schreker  isiklikult juhatama, kuni kurikuulus öömuusika pääsis ettekandele - ning üllatas kõiki, sest edu publiku juures oli täieline, ehk küll mõned üksikud lasid vilet tradit­siooniliselt. Nüüd ei kahelnud Schreker enam. Kuus aastat torsos vede­lev "Kauge kõla" partituur oli Iõpetet kuu ajaga. Juba asus Schreker uue libretto kallale (muinasjutt Spielwerk und Prinzessin), kui keegi õpi­lastest - ungari krahvi tütar - kord päris, kas tal ühes ooperis mitte czardas ei figureeri, ning jaatava vastuse saades "Kauge kõla"  kohta tä­hendas : see oleks midagi Budapesti jaoks! Krahvipreilil olid laialdased tutvused Budapesti mõjuvas kunstiringkonnas, ning Budapesti ooper oligi põhimõtteliselt nõus riskandi esietendusega, sest - libretto meeldis. Suur oli aga ooperidirektori üllatus, kui Schreker partituuri esitas: aastate jook­sul ei saavat Budapesti trupp hakkama nii raske ning komplitseerit muu­sikaga, ettekanne ei võivat üldse tulla kõne allagi. Tagasi Viini sõitis Schreker, rikkam vaid uue pettumuse võrra.