Nii kaugele, kui tagasi mäletan, on  augusti teine pool olnud meie suguvõsas aastaringi olulisim aeg - siis saadakse kokku, tuntakse üksteisest rõõmu ja meenutatakse olnut. Põhjust selleks annab vanaisa mõttetu ja vägivaldne surm viimasel sõjasuvel ning suurt peret üksi kasvatama jäänud vanaema sünnipäev. Aeg on lisanud uusi nüansse ja august saanud uue mõõtme kogu rahva jaoks.  Äsja tähistasime Balti keti 20. aastapäeva. Balti keti toimumise päeval oli mu vennatütar kahepäevane, praegu on ta üliõpilane. Et elu on mitmepalgeline ja üllataval  kombel põimunud, selgus taas pühapäeval teles näidatud dokumentaalfilmis «Põlevad piirid», kus meile edastati sõnum, et Balti riikide taasiseseisvumisele viis kokkkuvõttes sõlmitud salaprotokoll.  Möödunud nädalal tähistasime ka iseseisvuse taastamist. Nii isiklikult kui sel päeval pole mulle varem president Toomas Hendrik Ilvese kõne kõlanud. «Meil lasub kohustus ja vastutus täna täisikka jõudnute ees. Me peame pöörama end täna, Eesti eluloo uue etapi hakul, näoga tuleviku suunas. Oma uusi sihte õpime  seadma vaid siis, kui vaatame tähelepanelikult sinna, kus meie noorimad kaaskodanikud juba täna uusi ideid pakuvad. Vaatame, kuidas nad seda teevad. Tulevikku uskudes, sest kõik ja parem on veel ootamas ees.»  Just tol ajalooliselt äreval ajal paarkümmend aastat tagasi sündinud lapsed, teiste hulgas mu vennatütar, oma tütar ja tema sõbrad on täiskasvanuks sirgunud ja alustavad iseseisvat elu. Ja teevad seda lähtudes nendest tõekspidamistest, mida meie õpetanud oleme. Loodan, et oleme olnud head  õpetajad.  Äsja tütrega pealinna kirikuid külastades sattusime segadusse, kui saime tervitades ühes pühakojas vastuseks midagi mühatuse taolist. Tagantjärele tajun, et vahejuhtum tõi eredamalt esile sel päeval kogetud meeldiva. «Tarkus, mõistus ja inimlikkus võidab vaid siis, kui kodanikud mõistavad, et on võimalik valida ja valikud on olemas,» ütles president pidupäevakõnes. Meie võimuses on valida oma unistuste homne, ka pisiasjades.