Kõik vaadeldud eneseotsingud, hulkumised, visklemised, loobumused ja leiud ei vääriks nii suurt tähelepanu, kui meil tegemist poleks esimese järgu kirjanikuga. Barbarite põlgajalt on loomulik oodata, et ta mõte ei jookse neid radu, kus igalühel õigus käia. Nii see ongi.  Nagu kirjanik oma mina kultiveerib ja seda vormib oma tahtmise järele, nõnda vormib ta ka oma sõna. Ta väldib alguses ladusust, voolavust, ja nagu ta mõte ees käänakuid teeb ja iga silmapilk uue tee avab, samuti tagant järele ka sõnad. Esimeste romaanide stiil on tal seepärast raskepärane, arusaamatu, artistlik, mõte ja kujutlus valatakse barokki vormi.