Mhmm, olen täna sellele päris palju mõelnud….ilmselt sellepärast, et viimasel ajal ajate te Arniga kogu aeg mingit lõputut hedoismi-juttu   Nimelt - mis mõnu on elust, kui inimesel pole eesmärki, mille nimel end pingutada? Kas sellise eesmärgitu elu puhul ei tundu kõik naudingud lõpuks tühised ja tüütud, muutudes pigem enesehävituseks, sest inimene lihtsalt ei suuda/oska rakendada oma potentsiaali inimesena?  Teiste sõnadega - inimene ongi ehk loodud võistlema ja küsimus on ainult et kas eesmärgi/võidu määrab inimene endale teadlikult ise või on ta teistest niivõrd mõjutatud, et tormab  arutult ükskõik kuhu, peaasi, et oleks teistest ees.