Teatrimajas käis suur remont. Saali ehitati ümber ja Ärklisaali me ei pääsenud. Seal hoiti suure saali uusi  toole seitsme luku taga, et neid ära ei varastataks. Tegime proovi, kus saime. Ketrasid meil ka ei olnud, need said valmis hiljem, kui lootsime, aga õnneks siiski mitte liiga hilja. Mäletan, et proovisime nädalate kaupa algust. Ikka algust. (Mul läheb alguse peale sageli kõige rohkem aega. Lõpu teen vahel alles päev enne esietendust.) Ja laulsime... Tegin seaded. Algul ma ei kavatsenud ise kaasa mängida, aga laulmisele oli tuge vaja... Arvestasin kogu aeg Ärklisaaliga, seda tegelikult nägemata. Kujutasin  ette, kuidas see on. Kui siis lõpuks sinna pääsesime, tuli välja, et olin päris õieti seda ruumi mäletanud. Ruumi kujundasime Vello Tammele mõeldes... See oli iseenesestmõistetav, et lavastuse temale pühendasime. Tundsime temast väga suurt puudust. (Tunnen siiamaani.)