Ligi paarikümnes sõnavõtus, kus käsitleti kriitiliselt Eesti Komitee tegevust, heideti ette Tunne Kelami rohkeid välisreise ning seda, et Eesti Komitee on olnud passiivne ega pole vaevunud tegelema reaalse poliitikaga. Kongressi rahulolematus Eesti Komitee tõõga oli ilmne, seda arvustati mitmetes sõnavõttudes erinevatelt positsioonidelt. Sõnavõttude toon oli varasemate istungitega võrreldes tunduvalt ägedam ja teravam. Paraku otsiti kongressil pigem vastust küsimusele, miks on kongressi ja komitee autoriteet rahva hulgas langenud, mitte seda, mida teha selle tõstmiseks ja kuidas konkreetselt edasi minna. Kõige ägedama sõnavõtuga esines Indrek Tarand, kes hõivas enne istungi rakendamist omavoliliselt kõnetooli ning tegikongressile ettepaneku laiali minna. (Indrek Tarand esines ka hiljem korduvalt kongressi naeruvääristavate kõnedega. Ühel hilisemal istungjärgul läks asi nii kaugele, et Kaitseliit oli sunnitud napsitanud korrarikkuja kongressi kõnepuldist eemaldama.)