Tõenäoliselt loobun tõesti lugemisest, siiani kommenteerisin ainult juhul, kui mu taluvuspiir sai ületatud ja ka siis ma tegelikult tundsin pidevalt lihtsalt huvi: miks? Sisimas lootsin tõesti, et üks sõrm tammiaugu ees päästab midagi, ent tundub, et see on vaid ilus legend.    Mul on vastupidi- palju huvitavaid blogisid  juurde korjunud, lihtsalt lemmikute list on jäänud tuunimata.  Uskumatu, kui palju on heas emakeeles ja sisukalt kirjutavaid noori, samuti mitmed mitte nii noored kauni sõnaseadmisega inimesed väärivad lugemist.    Pealekauba saab hea sõnumiga blogidest nii palju hingetuge ja rõõmu. Hea, et seda raatsitakse jagada.