"Ja too lavameister, kelle käsutuses on säherdused kiired ja kes suudab ühe neist ülalt langevaist õudust äratavaist kiirtest otsekui sädeleva mõõga otse palvetava  Gretcheni hinge puurida, samal ajal kui hirmuäratavad orelihelid soonivad naise kehasse nagu ketid, too meister, kes suudab vormitu, rõhuva kongi kalbesse surmaõhustikku heita taevastest kõrgustest ühe meekarva, ebamaise õndsuskiire, mille ees taganeb kõik sünge, hajub kõik õudust äratav - kas siis too lavameister, kes suudab selliseid kiiri heita, peaks nende heitmise ära unustama ja püstitama hoopis mingi toomkiriku, kindlapiirilise, maalitud lõuendite ja raskete võlvkaartega gooti nikerdustöö, mis lööb  kõikuma, kui kleidisaba seda riivab, ning peaks ehitama puust lavalaudadele kongi, "tõelise", õled põrandal, paberist trellidega, selle asemel et lasta saladuslikku, ebamäärasesse pimedusse mähitud ruumi, kus elutseb teadmatuse maagia, langeda valgusel, mis täidetud sõnulseletamatu jõuga?"  Read the rest of this entry »