Don otsustas seepeale, et Tartus-käik on asja ette läinud ja vaja jalga lasta, mina aga koperdasin pühapäeval ikkagi jälle AA-sse peremehe sünnipäevale. Leidsin endale isegi viisaka istekoha, limpsisin ettenägelikult ise kaasa võetud siidrit ja vaatlesin kunstipärast magajate hunnikut. Võttis päris juurdlema, mida see mulle meenutas, aga meelde tuli.  Väiksest peast oli mul selline plastmassmänguasi: korv ja seal sees kaks kassipojapead, vajutasid ühe  alla, siis see tegi piiks ja teine hüppas üles, vajutasid teist, see tegi prääks ja esimene hüppas üles. Noh, neid uniselt silmi pilgutades tõusvaid ja jälle pikali vajuvaid sakris päid oli rohkem kui kaks, kassipoegi nad küll ei meenutanud ja piiks-prääks tegid rohkem tõusmise ajal, aga nh, mingi assotsiatsioon tekkis küll.  Viisin kingiks raamatu "Eestlaste pöörane rännak Euroopas", kuna ma ise haigutasin selle kallal ja mõtlesin, et see mingi meeste huumor ja peaks mõnele meesterahvale ära kinkima…  tehtud! Lisatingimuseks tõin muidugi, et olgu kunagi olla ka raamat "A. pöörane rännak Uus-Meremaal". Saab näha.