Nu vot. Seiklesime siis parajasti koos kaasaga ringi Ateena linna peal ning õhtul enne hotelli  minemist astusime läbi ühest toredast kohvikust ning ma ostsin kaasa järjekordset kohalikud koogimoodi asjad. Et sealse kandi magus kraam on teatavasti ikka tõsiselt MAGUS (tavaliselt ujub meest ja suhkrust), siis ma otsustasin seekord midagi vähemkleepuvat soetada. Ja ennäe, paistiski letis üks üsna tahkena tunduv biskviitpõhjal ning kirsside ja suhteliselt vähese kreemiga kook, nimeks kah tavapäraste keeruliste nimede asemel ladina tähtedes kribatud Black Forest. Hiljem hotellis siis sõime neid kooke ning targutasime, et vaat kus ikka oskavad teha ka mõnusalt keelepärast kraami ning et need kondiitrisaavutused tuletavad üsna tublisti meelde meie oma Schwarzwaldi kooki. Kuni ühel hetkel tabas meid lõpuks äratundmine, me väga lollide nägudega üksteisele otsa jõllitama jäime ning naerma hakkasime...