Hugo Kaudsepa sädelev huumor ei ole samuti Ed. Hubeli iseloomuga ühtuv. Raud­sepa komöödiais tunneme autori kõrge­mal asuja üleolu ja isegi kõrvalt vaa­taja heatujulist muhelust, elunähtuste pahu- ning voodripoole uudishimulist ning leiutamisrõõmulist vaatluse  lõbu. Ed. Ηu­bel on aga oma tegelaste küljes otse kinni ja olude sees. Raudsepa hea tuju asemel tunneme Hubeli käitumises tihti tuska, sappi, vimma ja vana vaenu. Kus Raudsepp tulivärgitseb, seal Metsanurgal miilab nagu tõrvaahi, pikalt, põhjalikult ja kangesti. Ühes asjas on mõlemal autoril oma eriline kokkupuude: mõlemad tarvita­vad piiblit. Hugo Raudsepp üldinimestab, tänapäevastab ja mõtestab lahti piibli sündmusi, õpetusi ja kujusid. Ed. Hubel tarvitab piiblit tsiteerimiseks, õpetamiseks ja oma  kohtumõistutoimingute juures pealetoetumiseks. Üks avastab piibli rangus­tes, tähtsustes ja pidulikkustes lõbusaid ja inimlikke kohti, teisel on piiblisõnadega suus tõsi taga. Üks loeb piiblit följeto­nistina, teine juhtkirjaniku ja moralistina. Umbes samu lahkuminekuid piibli käsitu­ses võime märkida ka Hubeli ja Mälgu juu­res. Ja edasi Hubelil puudub Mälgu hel­luse ning hubasuse toon.