Nelja-viiekümneste põlvkond peaks mäletama, et hoovijalgpall oli eestlaste hulgas ülimalt soositud, kuid vutitrenni ei mindud, sest - jalgpall on venkude mäng. Jalgpallitreeningul käivat  kaasmaalast vaadati kõõrdpilguga kui kahtlast tüüpi. Küll aga trügis igaüks, ka see, kes koos mütsiga meeter pikk, kossu mängima.