Üks päev oli pühendatud kõne töötlusele ajus. Oli tore näha, et kohalik Tšiili teadlane Marcela Pena on tõusnud kõneuurijate tippseltskonda, sest ta oli esimene, kes julges hakata mõõtma kõne töötluse ja ajurütmide omavahelisi seoseid. See seik näitab, et vahel piisab vana küsimuse küsimusest uute analüüsimeetodite abil ja uute mõtete valguses, et jõude ajakirjadesse nagu Science või PNAS. Põhimõtteliselt selgus tema ja teiste ettekandjate loengutest, et inimkeele töötluseks on kõige olulisemad rütmid teeta ja gamma, kusjuures madalam teeta-rütm (ca 4-7 võnget sekundis) kannab informatsiooni silpide kohta, kõrgem gamma rütm (alates 25 võnget sekundis) aga teavet üksikute häälikute kohta. Ma päris nõus selle kõigega pole, sest ühes huvitavas katses näidati, et kui kõne kiirust tõsta 2x või 3x, siis jääb teeta-rütm samaks, ehkki nüüd peaks ju silbitamine toimuma kõrgemal sagedusel. Ehk on teeta-rütm pigem aju üldine "sämplimisrütm" - rütm, millega aju tavaliselt ümbritsevat "uurib". See langeks kokku silmaliigutuste tegemise rütmiga (ca 3-4 korda sekundis) ja hippokampuse üldise töörütmiga. Ehk moodustatakse sekundis 4-7 ühikut, mida saab salvestada pikaajalisse mällu? Ehkki mõtted on toored, on tegu minu jaoks ühe kõige olulisema suvekoolist välja kasvanud ideeraamistikuga.  Samas blokis oli ka loeng subjektiivse ajataju ja täpsemalt ajavahemike hinnangu kohta. Kuna tean, et on vastava teema huvilisi, siis viitan ettekannet pidanud PhD-tudengi küllaltki  kõrgelt publitseeritud artiklile - http://www.giraud.ens.fr/reprints/Morillon_2009_JNeurosci.pdf - ning lisan võimaluse meili teel minu kaudu saada vastava ettekande slaide.