Kõige raskem ongi minna just selliste lihtsate leinavate inimeste  juurde. Ma olen mõelnud, miks see nii on. Kui minna mõne professionaalse prominendi või pressiesindaja juurde, siis on meie rollid kindlad. Ta teab, kes ma olen. Ta ei hakka nutma. Või ei saada mind juba ukselt minema (või kui ka saadab, siis on see teistmoodi, kui oleks mu leinaja juurest minema saatmine).