Saanud sellise seletuse kõnetab Buddha pidulikult kogu seltskonda. Buddha ütleb, et ammustest aegadest on sündinud ja taassündinud tundvaid olendeid, sest nad pole ära tundnud taju tõelist olemust ja selle end puhastavat kirkust. Vastupidi, nad on vajunud petlikesse ja mööduvatesse mõtetesse, mis on vaid vale ja tarbetu, valmistades nii endale korduva taasünni tingimusi. Kui Ananda tahab täielikumalt mõista kõrgeimat valgustust, peab ta õppima vastama  küsimustele spontaanselt, appi võtmata analüüsivat mõtlemist, sest usaldades intuitiivset meelt, vabastavad maailmakõiksuse kümne suuna buddhad ta tingimusliku olemasolu ringist. Nii öelnud, küsib Buddha Anandalt teise küsimuse. Kui ta nägi Buddhat ja Buddha olemus avaldas talle muljet, kuidas ta siis märkas Buddhat?