Ühel hetkel aga tabame, et nii järjest lugedes me raamatu lehitsemisest siiski paljudel juhtudel ei pääse. Kui tegu on juturaamatuga, kus tegevus on toodud tavaliselt ajalises järjestuses, siis saab võib-olla lehitsemist isegi vältida ja elada sündmustele tõesti kaasa oma õiges toimumisjärjekorras. Aga ka kirjanikud kasutavad tihti võtet, kus samu sündmusi vaadeldakse paralleelselt erinevate tegelaste silme läbi ning alles hiljem jõuavad nad mingi ühise kokkupuutepunktini. Sellise käsitluse korral on nende kahe tegelaskuju vaheldumisi käsitlemine raamatus paratamatu - kindla süzee pidevaks ja katkematuks vaatlemiseks tuleb siis raamatut tõesti vahel veidi edasi lapata. Tavaliselt pole seda siiski vaja teha, sest juturaamatu tegevus on suhteliselt lihtne ja jääb küllaltki hästi meelde.