Täna, terve päeva, lõikasin pulkadel otsi ümmarguseks. Pulga võtsin ühest kastist, freesisin pingis paraja pikkuse ümmarguseks ja panin teise kasti. Kui üks kast sai tühjaks, võtsin järgmise. Ühest kastist teise....ümmarguse otsaga pulkki....terve päeva.  Midagi polnud vaja mõelda, ei midagi kombineerida, ainult ühest kastist võtta pulk, teha ots ümmarguseks ja panna teise kasti. Pulga pinki kinnitamine ja lõiketera käsitsemine nõudis küll erinevaid töövõtteid, kuid käed teadsid isegi mida teha. Mõttted said niisama ringi uidata. Loksusidki siis teised peas nagu laisad lained. Polnud neis kuskile jõudmise sihikindlust ega saavutamise ambitsioone, konkreetsusest rääkimatta. Kui Sa küsiks, ega ma ei mäletakski, mis mõtlesin. Mäletan ainult kuidas nad minu  peakolus siia ja sinnapoole veeresid nagu oleks lapsed palli mänginud. Lihtsalt niisama, lusti pärast. Mõtlen, see on nende kõrvaklappide pärast. Mitte ainult et nad masinate mürinad eemale hoiavad. Võõrad mõtted ka ei pääse sisse ega enda omad välja.