Eri aegadel ja eri kohtadest saabunud rootslased tõid kaasa suurte murdeerinevustega, paljude muinasskandinaavia joontega keele. Seda aitas säilitada vähene kontakt emamaaga ning eestirootsi asualade endi isoleeritus. Igal asualal oli oma dialekt,  mis oli raskesti mõistetav nii riigirootslastele kui ka omavahel. Murdekeelt kasutati valdavalt tavakeelena, koolis ja kirikus. Eestirootsi kirjakeel (rootsi riigikeele variant) ning ühistunnetus tekkis alles 20. sajandil. Saartel säilis pikka aega ka arhailine külakogukondlik elulaad.