Talv on vaieldamatult kõige fotogeenilisem aastaaeg, eriti arvestades eelmise aasta vih(m)ase näoga suve ja tatist sügist. Kevad.. kevad, see oli, aga nagu alati tuleb kevad joostes, jätab maha hulga segipööratud mõtteid ja hingi ning siis sulab märkamatult põllutööde ja armumiste kiiresse aega.  Nii, et poseerima ja pildile jääma on ikkagi  kõige varmam talv.             Sellel pildil on oma, pikem lugu veel tulekul. See peremees, kelle aiateibast ma tolle kiivri kõlkumast leidsin, ütles, et tulevik on kiivril teada: läheb teine kevadel teistpidi posti otsa linnupesa aluseks. Külmast minevikust elusasse tulevikku minek, talvine vahepaus.       Külviaeg kestab ka talvel. Hang on täis külvatud kuuseseemneid, sula ja muldapääsemise ootel. Kui ka sinna ei jõua, siis saab mõni linnuke vähemalt nokatäie pugusse.       Looreha ja võrkäke on teineteist kaissu krabanud, külmavari seegi...       Päike on palja lehiseoksa  härmapärleid täis puistanud.         Teisi talvemaalijaid leiab  siit.