Eestlased on hakanud eelistama eestimaist toidukaupa. Küllap on üle elatud pettumused esialgu atraktiivsena tundunud kauasäilivas väljamaises toodangus. Teisalt on tihedas konkurentsis tegutsevad Eesti tootjad oma kaubavalikut laiendanud ja kvaliteeti parandanud.    Siiski selgub konjunktuuriinstituudi uuringust, et ostjatel on tootjatele ja kaupmeestele veel omajagu etteheiteid. Alati ei ole  võimalik poes eristada, kas on tegemist oma- või välismaise toodanguga. Eesti ettevõtted armastavad toodetele võõrapäraseid nimesid panna, välismaa firmad aga kasutavad tihti regioonipäraseid tootenimesid. Ostja ei saa ka alati pakendilt infot, vahel see puudub sootuks, vahel on imepisikeses kirjas. Tänapäeva suurpoodide ostusaalides napib ka teenindajaid, kelle käest järele küsida.    Tegelikult olenevad tarbijate eelistused eelkõige sellest, mida poed müüki võtavad. Olukorras, kus järjest enam  inimesi ostab kauba lähipoe asemel mõnest supermarketist, kahaneb järjest ka valik.    Prisma on öelnud, et nende ketis on enamikku kaupa sees kolme marki: kõige paremini müüv toode, keskmisest odavam ja siis veel üks kolmas. See ei jäta valiku tegemisel eriti palju mänguruumi. Üsna sama loogika järgi on koostatud kaubavalik ka teistes suurtes poodides. Löögile pääsevad eelkõige suured tootjad, kes suudavad tagada suured kogused ja püsiva varustamise.    Nii juhtubki, et pikad letid on järjest  täis sama firma asju, mitte kümnete tootjate kaupa. Väga hea, et Lääne-Viru firmad, nagu Rakvere Piimatööstus, Hallik ja Pihlaka on suutnud Tallinna turul ja supermarketite kettides läbi murda. Sellest saavad ju kaudselt kasu ka Lääne-Virumaa inimesed.    Kõige tähtsam on aga see, et kaupa valides võtavad välisomanikele kuuluvad kaubandusketid müüki Eesti toodangut, olgu siis Lääne-Virus valminut või mujal. Mitte kohusetundest, vaid sellepärast, et Eesti tarbija peab omamaist kaupa  usaldusväärsemaks, tervislikumaks, maitselt paremaks ja värskemaks.