Ettekanne Jüri Kuke mälestusele pühendatud Langenud Vabadusvõitleja Päeva XIV  aulakonverentsilt 28.03.2010 Tartus    Käesolevas essees defineeritakse mõiste ning käsitletakse erinevaid protsesse, mis põhjustavad etnose kadumist ajalooareenilt. Vaatluse all on rahvahulkade, mitte üksikisikute toimimine. Loomulikult ei ole ei toodud etniliste protsesside ega ka toodud näidete hulk kaugeltki ammendav. Ühtlasi tahan jõuda mõningatele praktilistele järeldustele.    Etnost võib kõige laiemas mõttes defineerida kui ajaliselt ja ruumiliselt stabiilset suhteliselt arvukat  inimkooslust, kellel on ühendavad grupitunnused. Need tunnused on piiritletud territoorium, antropoloogiline tüüp, ajalooliselt ühine või üldmõistetav keel, ühine majandustegevuse laad ja ühine kultuurispetsiifika. Viimastest on olulisemad ühine ajalugu, psüühiline laad, elulaad ehk olmekultuur ja religioon. Psüühilise laadi määravamaid tunnuseid on nn meie-tunne. See on inimühenduse psühholoogilise vormi universaalne kandja, mis tekib ühelt poolt psühholoogilise sümpaatiatunde alusel, teiselt poolt aga  ühise tegevuse, keele ja ideoloogia põhjal.    Etnose levinumad tüübid on sugukond, hõim, rahvas ja rahvus. Jätame esimesed kaks kui mitte-teemakohased kõrvale. Rahvas etnilises mõttes on mingi maa-ala, piirkonna või riigi rahvastik, mida saab piiritleda ajalooliste, keeleliste, kultuuriliste, usuliste vms tunnuste alusel ja mis on sotsiaalselt, harvemini ka etniliselt ja kultuuriliselt homogeenne.