VAHEPALA    Midagi erilist pole näidata, ainult need ilma sõrmedeta kindad.  Esimesena alustas seda ilma sõrmedeta värki mu vanem poeg (siis kui ta veel lapseeas oli), kes  täiesti korralikel sõrmikutel lihtsalt sõrmed maha lõikas. Kääridega (mehed...). Kui ma sellele ükskord jälile sain, olid sõrmed nii hargnenud, et pidin uued ilma sõrmedeta kindad kuduma (ja sõrmedega kah muidugi)  Sellest ajast on nüüd palju vett merre voolanud ja palju kindaid kootud ja auklikuks kantud. Aga olen ikka püüdnud vaadata, et kevadeks oleks kandmiskõlbulikud ilma sõrmedeta kindad kah olemas.  See ilma sõrmedeta kinnaste asi on poiste puhul küll pisut külmavärinaid tekitav. Nad (vähemalt  minu omad) kannavad neid ju kogu aeg, st toas, õues, bussis, sportides, suitsetades ja SÜÜES! Aga kindaid ju nii tihti ei pese kui käsi. Huvitav, missugused need mikroskoobi alla paistaksid. Paras loomaaed, ma arvan, hallides, tumepruunides ja -lillades toonides ilged elukad vms.    Nojah, igatahes tegin sel kevadel nooremale uued. Mul oli kõik valmis mõeldud, kuidas kaunistan pealt natuke arhailise tikandiga või millegi sellisega. Ühevärviliselt ja silmatorkamatu lõngaga, et tasapisi poissi  harjutada mõttega, et meestel ei pea kõik ainult süsimust või tumehall olema. Püüdsin oma kavatsusi hoolsalt valitud sõnadega reklaamida, öeldes, et mõtlesin sinna näiteks mõned ämblikud teha. Ta vaatas mind külmal pilgul ja teatas, et tema ei kavatse küll mingite LEPATRIINUDE all kannatada, selleks et mina oma naistevärki saaksin teha (st tikkida) ...     Niisiis, said jälle igavad kindad, aga panen need siia  ikkagi üles tõestuseks, et ma täitsa tegevusetult ei istu