kui ma vaatan oma viimase kolme kuu blogipostitusi, siis ma näen peamiselt telegrammistiilis ülevaateid sellest, kus ma käisin ja mida tegin. kui ma ise neid loen, siis tuleb mulle meelde kogu see muljete-emotsioonide-lõhnade-värvide vikerkaar ja on hea, aga mind piinab vahel mõte, et teistel inimestel (eriti neil, kellega ma tihedamalt ei suhtle või keda ei tunnegi) ei pruugi seda väga põnev lugeda olla. õnneks muidugi keegi ei sunni ka, lohutan  end sellega :)  ja ma usun, et sügise poole tekib siia jälle rohkem põhjalikumaid kirjeldusi ja võib-olla ka mõni mõtisklus. ehkki üldine sume õhkkond tekitab tunde, et sisemise rahu ja tasakaaluga on kõik väga hästi ja ongi hea lihtsalt olla, kulgeda.  ma ei oleks mina, kui ma ei lisaks siia nüüd ülejäänud kontekstiga haakumatut mõtet: leidsin eile ühe mälupulga pealt peter, bjorn & johni 'young folksi', kuulasin ja mõtlesin, et see lugu on nagu armumine. lihtsalt.