Samm mikroelektroodidelt EEGni tundus uskumatu, kuid kuna tulemused tulid sarnased mikroelektroodide omadele, siis interpreteeriti EEGs ilmnevaid gamma-rütme sarnaselt mikroelektroodide töödele. Esimene suurem tagasilöök oli  Yuval-Greenbergi jt 2008. aastal Neuronis ilmunud töö, kus näidati, et suur osa EEGs mõõdetavatest gamma-rütmidest on mikrosakaadide artefakt (oleme vastavat probleemistikku kirjeldanud siin ja siin). Nüüdseks kolm aastat kestnud vaidluse ja uurimistöö tulemuseks on, et teatud tüüpi gamma-rütmid on tõepoolest mikrosakaadide artefakt, samas kui EEGst näib siiski olevat võimalik mõõta ka "päris päris" gamma rütme. Kuid mida me seal EEGs ikkagi mõõdame? Kuidas me teame, et tegu on gamma-rütmidega? See, et signaalitöötlus annab meile aktiivsuspuhangu kuskil 30 ja 80 Hz vahel, ei tähenda ju veel, et tegu on rütmiga. Iga aegrea võib teisendada aeg-sagedus ruumi, ka siis, kui signaalis pole mingeid rütme. Teine kahtlus seisneb selles, et kuna EEG mõõdab korraga kümnete miljonite neuronite aktiivsust, võib "gamma rütm" tekkida, kui näiteks kolm-neli erinevat populatsiooni võnguvad natuke faasinihkes alfa-sageduslikult - kuna me mõõdame korraga kõiki neid populatsioone, võib meie "gamma rütm" tegelikult olla nelja erineva alfasagedusliku rütmi (vms) kombinatsioon. Üks mõistlik viis seda kontrollida oleks uurida neid erinevaid rütme sealt, kust nad pärinema peaksid - ajust endast.