Ja nii sünnib siin see valuline kauguseigatsus, see enda lõja otsas tundmine, see vihasus ja pahurus hoidva ümbruse ja kaasmaalaste vastu - umbes nagu "koolitet lastel"  metsataguses "neetud talus". Sellises võrdluses tundub see suhe koomiline - kuid asjas endas, tõeliselt võetud, see on ometi sügavalt traagiline. Selles "neetud talus", selle "neetud soo sisse" vajumas on end tundnud kogu Noor-Besti omas Euroopa ihas. Elu rikkuse igatsus, Ε l a m u s i h a (suure tähega, kuna see on daimon) on nagu mürk, mis ei päästa, keda ta kord haaranud - ehk olgu siis kui ta välja suretetakse. Selles "neetud kohvipotis" on tunnud end istuvat suur osa meie intelligentsi sest ajast peale ja vahest  praegugi. Mõnigi saadab väikelinnast otse hüsteerilisi käemususid madame Paris poole, ja mitte ainult Pärnust ja luulena.