Peale umbes kümnepäävast rämedat köhimist, nuuskamist ja rögisemist akkab inimese tunne jälle tagasi tulema. Oma täiskasvanueast ma igatahes sellist jubedat köha ei mäleta. Nohu ja põskkoopapõletikud on mul  tavalised külalised, aga selline köha oli ilmselt viimati lapsepõlves. Igatahes magasin ma u nädalakese allkorrusel, et meie pere mehad ka magada saaks, kuna minu öine kõõksumine ja haukumine neile eriti ei meeldind. Noega mulle endale kai meeldind, a missa ikka teed, kui siuke tore tõbi kuskilt külge sai angitud... Kõhulihased (niipalju, kui neid on:) olid pidevalt aiged suurest vatsavaputamisest ja ise olin kole väsind kogu aeg, sest ööd läksid enamasti köhimise tähe all. Imiklaps oli ka ving ja viril, sest  õue me eriti ei jõudnud. Mõnel pääval viis naabrinaine lapsekse tunnikeseks enda juurde mängima, et ma rahus köhida saaks...:)    Sel nädalavahetusel jõudsin juba nats koristadagi ja kooki küpsetasin ja ühe jõulueelse poetreti tegin ka. Targemaks ma sellest eriti ei saand. Äkki viitsin nädalivahel päälinna minna, siis seal ehk tuleb rohkem jõuluinspirahhuuni peale. Näis. Poetreti meeldivaks avastuseks oli see, et poepiparkoogid ehk siis spekulatius-küpsikud on juba müügil ja nüid me oleme lapsega  neist sõltuvuses: omikusöögi 'magustoiduks' mõlemale paar tükki ja peale lõunasööki kah mõni küpsik ja õhtusöögi päädides näitab Imiklaps safri poole ja üüab ennastunustavalt: Küpkiis, küpkiis! Noja ma siis toon jälle kõigile paar küpkiist, õnneks sellise tempoga saavad need kaks pakki kiiresti läbi, mis ma saagina kaasa tõin.    Eelmisel nädalivahel ostsime safrisse mõned riiulid juurde ja eila tundsin ma endas lõpuks ometi niipalju jõudu olevat, et lasin riiulid kokku panna ja üritasin safris  miskit süsteemi luua. Nüüd tundub, et ruumi jääb üle juba, uskumatu! Mõned riiulid on siiamaani tühjad, aga mõtsin, et seal võib ju ka nt küünlaid-salvrätte-tordilabidat jms mitteigapäävast butafooriat hoiustada, siis jälle köögikappides ruumi lahedamalt. Ja üleüldse - mis fenomen see on, et inimene suudab kõik tema käsutuses oleva pinna kenasti ühtlase kultuurikihiga ära täita, olgu ruutmeetreid 28, 65 või 150... Suvel kolisime sisse ja maja juba ühtlaselt kilakolaga täidetud niet silm kai pilgu. Nokei -  Imiklapsel ju nüüd oma tuba ja oma laud-toolid-kapid ja mitukend liitrit (Kroonijuveel teab ilmselt täpsemalt palju neid liitreid oligi:) legosid jne, niipalju on jah juurde tulnd. A muidu nagu peaks enamvähem konstantne seis olema mööblitükkidega:) Eitea. Inimkonna iseärasus. Väiksema pinna peale kolimine tuleks ilmselt rohkem kasuks.    Lähen nüid ja triigin enne magamaminekut (rahustuseks, jee:) mõned sõjardisärgid, nendega pidavat kitsas kääs olema, sest suure köhimisega jäid (häda)vajalikud asjad  triikimata ka ju. Pesu- ja nõudepesumasina nuppe ma õnneks suutsin ikka vajutada, aga isegi riiete kuivamapanek võttis võhmale, mis siis veel triikimisest rääkida:)