Pealkiri siis tsitaat meie ylemuselt n2dalakese jagu tagasi. Et miks selline pealkiri? No eilne p2ev on selle vahva t6estus. Yks umbkeelne n2itsik (tol hetkel mina seda veel ei teadnud) seisis pool 66d liini taga. Meil hakkas temast kahju, kysisin, et kas tema vahetada ei tahaks ning palusin temalt heas lihtsas lihtsustatud inglise keeles minna ja  kilekotte tynnidesse panna. N2itsik mitte lihtsalt ei naeratanud, vaid lausa purtsatas naerma, noogutas ja l2ks. Aga mitte sinna, kuhu mina tal palusin minna, vaid hoopis kaugemale, teise tehase otsa, kus 1 tema kaasmaalane papist tynne kokku voltis. Ja sinna ta j2igi. Kuni pausile l2ks. Hiljem palusin temal puhtas ja selges vene keeles minna ja aidata yhel v2222ga aeglasel noormehel ikka neid kilekotte tynnidesse panna. Ta j2lle naeratas ja seisis siis keset platsi. Ei saand aru kummastki keelest. Antti  siis viibetega n2itas, et tynn, kilekott sinna sisse. Vahva. Aga see on nii klassikaline. Ma ise olen kah paar korda nii teinud, kui tuleb inglismann ja kuum kartul suus mulle miskit m6misedes ytleb. Ega ju ei kuule ka eriti selle myra sees, endal veel tropid k6rvas. Lased korra veel 6elda, et kindel olla. Siis aina noogutad ja siis m6ttes kordad yle, et mis see kyll oli, mida tahtis, et ma teeks. Nyyd juba olen harjunud. Aga vahva on.    Aga eilane p2ev, v6i 6igemini 66 oli kyll v2ljakannatamatult  pikk. Venis nagu... Kuna kella keerati, siis oli meie vahetus 13 tundi pikk. Jube. Ei j6udnud 2ra oodata, milla koju saab. Ja nyyd, p22le 6 tundi magamist (no ja see p2evasel ajal magamine ei ole ikak 6ige asi), peab hakkama j2lle t66le s2ttima.