Kuna kontinentaalne, ja eriti saksa ning vene härrasmeelsus seisnes selles, et härra alamat kohtles kui koera ja temalt nõudis  alandlikkuse osu­tamist (näiteks tervitamisel pea paljastamist), siis inglise härrasmeelsuse kasvatamisel on teadlikult kultiveeritud just rüütelliku suuremeel­suse jooni: nõrkade kaitsmist, abivalmust ja heatahtlikkust. Inglise härrasmees ei oota mitte, et tema teenija teda teretaks - ta teretab teda ise! Inglise härrasmees ei kärgi - ta paneb oma üleoleku maksma häid kombeid säilitades … Kõik see aga ei tähenda, nagu oleks inglise kul­tuur demokraatlik. Kõik see pigemini tähendab, et inglise kultuur  on sügavamalt aristokraatlik kui ühegi teise maa oma. Inglise aristokratism on aga paindlik, osav ja kultuurne, ning sellele ta võlgneb oma säilimise. Sellele ta võlgneb ka seda, et aristokratism on eeskujuks ja ideaaliks ka madalamatele seltskonnakihtidele.