Ärkasin kell 7 hommikul naabri koera haukumise peale. Poole tunni ja keskmiselt ebatsensuursete väljendite järel saabus vaikus ja tundes  ennast nagu Saalomon Vesipruul pärast seda, kui koera haukumist enam kuulda ei olnud, jäin uuesti magama. Kella kümne ajal arvasin siiski heaks üles tõusta. Kella üheteistkümnest kolmveerand kaheteistkümneni võitlesin eile õhtul tehtud desserti pildistades loodusjõududega - kui tavaliselt on häda, et valgust on liiga vähe, siis nüüd oli seda igal pool liiga palju. Kord maaa külmund, kord kärss kärnas, eks ole   . Pärast seda tegin poolteist tundi tööd ja poolteist tundi sporti. Siis veel kolm tundi tööd. Kuskil vahepeal ma isegi sõin midagi. Lõpuks tundus aeg küps olevat jõe äärde siirdumiseks ja seal möödus järgmine poolteist tundi, suurvee, fotoaparaadi ja mu lemmik-laululinnu, peoleo vilistamise seltsis. Oh kaunist kevadet! Minge vaadake teie ka!