Kui vaja, oskab Karin Hallas-Murula olla äärmiselt meeldiv inimene. Šarmantselt hõikab ta möödujaile hommikuselt  tühjas Kuku klubis "head uut aastat!", ise üleni mustas (käekoti ja sõrmusekiviks oleva oonüksini välja) ja allapugatšovalikult punane kräsupea õlgadel troonimas, huultel mahedad laused, allasurutud pinge vaid vaevu tajutav.