Veel mullu ei pidanud poliitikud nii halba seisu võimalikuks. Alles detsembri laekumiste statistika oli see, mis jahmatas.  Läinud nädala kolmapäeval kutsus president Toomas Hendrik Ilves peaminister Andrus Ansipi, IRLi esimehe Mart Laari ja rahandusminister Ivari Padari enda juurde Kadriorgu. President andis neile suunise võtta eelarve kärpimist väga tõsiselt, omavahelised  tülid unustada ja asi ära teha.  Tänavuse lisaeelarve kokkupanek võib määrata Eesti saatuse aastateks.  Valitsusel on laias laastus kaks valikut. Eesti riigi võlg on väike, valitsus saaks võtta välismaalt kümneid miljardeid kroone suure intressiga laenu ja üritada selle abiga majandust elavdada. See on see, mida teevad praegu Euroopa suured riigid.  Ansipi valitsus on valinud aga teise variandi: tõmmata püksirihm nii koomale kui võimalik, et vältida väiksemate sissetulekute juures Eesti  pankrotistumist ning saavutada võimalikult kiire üleminek eurole. See on üks suur õnnemäng, sest keegi ei tea, kas see õnnestub.  Piisava kärpe korral oleks Eestil võimalik jääda Maastrichti eurokriteeriumide sisse ning võtta euro kasutusele võib-olla juba 2010. aasta 1. juulil. Teine variant on jaanuar 2011.  Suutmatus realistlikku eelarvekärbet esitada oleks praeguse valitsuse lõpp. Mõned valitsuse liikmed on irooniliselt öelnud, et siis on järgmine Eesti rahandusminister IMFi direktor.  Kui märtsi  lõpuks pole defitsiit surutud allapoole taset kolm protsenti SKTst, võib Euroopa Komisjon algatada üleliigse eelarvepuudujäägi menetluse. Siis nihkuks eurole liitumine edasi.  Tuleval nädalal peaks Padar tulema kabinetti juba vormistatud lisaeelarve eelnõuga.  See tähendab, et sisuliste valikute tegemiseks ja kõnelusteks jääb eelseisev nädalavahetus. Padar on oma päevakavad juba kõigist muudest asjadest puhtaks lükanud.  Kolmik Padar, Ansip ja Laar kohtub järgmine kord ilmselt reede õhtul.  Eelarve kärpimine on keeruline nagu n-muutujaga võrrand.  Esiteks ei tea riik, kui suur oli detsembrikuine eelarveauk ja kui hulluks kujuneb seis tänavu. Praegu arvatakse, et kärpimise vajadus on 5-10 miljardit krooni.  Ka siis kulub reservidest ilmselt veel mitu miljardit, kuid lõviosa neist jääb siiski alles. "Reserve peab jaguma nii 2009. kui 2010. aastaks, et rasked ajad üle elada," ütles Ivari Padar Ekspressile.  On täiesti võimalik, et riik võtab reservide säilitamiseks laenu.  Parim valik on Euroopa Investeerimispank, kes annab väga odavaid ja pikaajalisi laene investeerimisprojektide tarbeks. Võlakirjade puhul seevastu peaks riik maksma turuhinda, mis Eesti puhul võib ulatuda praegu isegi seitsme-kaheksa protsendi kanti.  Esmaspäeval leppis koalitsioon kokku, et avalikku kriitikat eelarvekärbete teemal ei tehta. Teisipäeval ilmus aga Äripäevas Reformierakonna peasekretäri Kristen Michali avaldus, et vanemahüvitise kallale minna ei tohi. See vihastas poole valitsusest välja.  Oravad vabandasid, et Michal oli kirjutanud artikli nädalavahetusel.  Valitsus ei saa rahvalt kõike ära võtta, midagi peab ka asemele pakkuma. Näiteks esimese lapse toetuse 300 krooni kuus ära võtmise puhul on kavas tõsta teise lapse toetust 600 kroonini, seega kahe lapsega perede toetused jääksid samale tasemele. Päris vaeste ühe lapsega perede puhul võiks suureneda toimetulekutoetus, et nende elu hullemaks ei läheks. Kokkuvõttes võidaks riik ikkagi 370 miljonit krooni.  Riik peab taltsutama ka  omavalitsuste laenamist. Kõige olulisemaks kujunevad kõnelused Tallinna linnapea Edgar Savisaarega, sest Tallinn tahab laenata 600 miljonit krooni. Sellest loobumiseks peab riik midagi Tallinnale vastu andma. Näiteks kinkima mõne väärtusliku maatüki.  Väga oluline on kärbete seletamine inimestele. Et rahvas asjaga, hambad ristis, nõusse jääks, on tarvis, et valitsus ausalt välja ütleks, milline on reaalne olukord ja et need ja need sammud on hädavajalikud, et Eesti selle kehva aja üle elaks.