Vabandage palun, et ma ei ole jälle kaua aega blogistanud. Aga selle eest olen hoolega vaadanud, kuidas vesi merre voolab.    Millest siis täna selline pealkiri. Kindlasti teate metafoori konnast, kes keevasse vette visates sealt kohe jälle välja hüppab. Kui aga konna aeglasel tulel keeta, siis harjub ta kuumusega ja  tulemuseks on muidugi keedetud konn. Panin täna sellise pealkirja, sest tunnen end ise sellise loomana. Kuid sellisena, kes on äkki aru saanud, kus ta viibib.    Olen nüüd juba üks, kaks... üheteistkümnendat kuud Saksamaal ja tasapisi harjunud siinse hiiiiiiiiiiglama aeglusega. Täna l6i see aga mulle eriti puuga pähe, kui käisin järjekordselt, vist oma tuhandendamat korda tööametis. Lugu on selline, et kuna olen eesti kodakondne, siis tohin siin töötada ju ainult konkreetse tööloa alusel, ehk siis igaks  tööks peab olema oma luba. Kuskil juunikuus käisin töövestlusel, mis läks väga libedalt ja seejärel hakkasime taotlema mulle vastavat tööluba. Esimesel korral lükati tagasi, sest sellele töökohale sobivaid on siin palju. Siis panin aga asja uuesti käima ning sellest on nüüd möödas juba üle kuu aja. Ja vahepeal ei mingisugust infi. Ja ega siis helistades ju ka kedagi kohe kätte ei saa, parem ikka ise läbi minna ja uurida, siis saab mingisugusegi vastuse.    Täna sain siis teada, et tööamet nö  katsub läbi neid, kes sellele tööle sobiksid. Mis tähendab seda, et see k6ik v6tab veel ilmatuma pika aja, kes teab, kui kaua. Tööametist ära tulles oli mul t6epoolest vangi tunne - keegi kuskil otsustab, kas ma jään ellu v6i mitte. Pealegi - otsustamise ajal (kestku see kui kaua tahes) ei ole ka erilist m6tet mingit muud tööd ametlikult otsida, asja uurimine ju veel kestab. Keegi kuskil otsustab, ja sina ei saa mitte midagi teha. Ei jää mitte midagi muud üle, kui OODATA. Nagu Bullerby lapsed uut aastat. Ainult  selle vahega, et nemad teadsid, millal uus aasta tuleb, mina aga ei tea öödegamütsi, millal minu tööluba saabuda v6ib.    Keedetud konn istub omaenda seatud l6ksus. Krooks.