miks ma sellise asja siia nüüd kirjutasin? esmaspäeval olin osaline ühel seminaril, kus inimesed rääkisid üksteisest mööda - ikka sellepärast, et igapäevane sõnavara suuresti ei kattu. see kogemus andis veelkord kinnitust tõigale, et tõlke on väga vaja, aga ka tõlgi vilistaks hea meelega välja. tahaks ikka ju ise kõiki võõrkeeli rääkida. võib-olla isegi kõik pooled tahaks, aga ei tunnista, et selleks peab veidi pingutama. ma räägin praegu sellest, millest ma ikka vahel kipun jaurama: kunstiinimeste,  poliitikute ja muuseas ka kultuurikorraldajate elevandiluutornide vahel tuleks otsida mingeid ühenduslülisid. ei saa öelda, nagu ei tunneks ma siin plõksides mingit eneseirooniat. ametnikud võiks inimkeele osas natuke vastu tulla küll, kui publik koosneb peamiselt kulturnikest.