Sattusin ühes söögikohas kokku endise ülemusega. Ta hõikas mind ja muutus siis kohe Eino Baskiniks. Baskin kutsus mu lauda, pakkus istet ja  ütles: "Ma tean, sa oled see Jüri Kolk, sa kirjutasid selle raamatu. Tead, sa kirjuta näidend."  Vaidlesin vastu, et ma tõesti ei ole kunagi mõelnud näidendi kirjutamisele, tõenäoliselt ma ei oska seda teha ja mõtlesin omaette, et tegelikult ma ei käi teatriski, sest mulle reeglina ei meeldi - tohutu aur ja nii vähe mõtet. Seda ma tõesti ainult mõtlesin.  Baskin ütles, mulle veidi sülge näkku pritsides: "Ei, ei, mis, kirjuta näidend, tõsiselt. Kirjuta näidend."  Mina, sattunud nii ootamatu surve  alla, kinnitasin, et mul ei ole üldse olnud sedasorti ideid, mida annaks näidendiks vormistada.  Baskin ei taganenud: "Aga sa mõtle selle üle. Mõtle, millest kirjandus üldse alguse sai. Kirjuta näidend," kordas ta ei tea juba mitmendat korda.  Siis helises äratuskell. Läksin juuksuri juurde ja lasin endale mulleti lõigata. Tõrjemaagia.    _____  *Dialoog on üles kirjutatud referatiivselt, põhijooni pidi. Baskinlikku väljendusviisi säilitada pole väga püüdnud. Ei olnud see nüüdseks  hajuvas unenäoski kuigi adekvaatne.  ** Vabandage, ma tõesti ei pea oma unenägude jagamist vajalikuks ega toredaks. Antud juhul teen seda siiski. Tahaks selle loo enda jaoks säilitada, onju. Ainus päevik, mida pean, on avalik.