Ma arvan, et minus on midagi mõlemast popmuusikas läbi aega käibinud kahest põhilisest andetüübist - poeedi/romantiku ja punkari/tänavavõitleja omast. Aeg-ajalt ma tunnen tõesti, et on vaja lammutada see vanaaegne mõtlemine, mille taga kõik  kinni on... Aga põhilises eelistan ikka loovat poolust - seda, kui tekib ilus muusika, ilus kontekst. Näiteks isegi heavy metal'is leian ma üles need hetked, kus see jõud kannab mingit ilusat ideed, unistust või igatsust, mingit püüdu kõrgemale... Ma olen alalhoidliku loomuga. Ma ei saa kõike vana kohe kuradile saata ja "uut moodi" elama hakata. Aastate edenedes hindan ma üha enam neid püsivaid väärtusi. Mu kristlik maailmavaade suunab mind ikka Jumala ja loomingu poole.