Selle väite valguses peaks  ma tegelikult üldse endalt küsima: kas ma siis millestki positiivsest ei oska kirjutada … ja pean kohe vastama, et kuna minu jaoks on õndsus seotud pigem vaikuse ja vaibumise kui aktiivsuse ja suhtlemisega, siis on täiesti loogiline, et ma jäängi vait ka väga positiivsesse meeleseisundisse sattudes. Lihtsalt, korraga on paljude asjade suhtes selline "ja mis siis?" suhtumine, ja selle küsimuse barjääri taha jäänuna ei ole asi enam nii tähtis, et sellest kirjutada.