Ma mäletan seda sooja suveõhtut Topul nii hästi. Seda õhtut, kui saime kinnitust, et meile tuleb Pärl. See on ikka hoolimata kõigest uskumatu ärevustunne, mis neid triipe vaadates tekib.  Või noh, triipe on meil alati vaadanud Pärtel ja siis mulle ütlema tulnud. Sellesmõttes pole minu jaoks küll ei teine ega kolmas kord esimesest erinenud, kuigi kindlalt on inimese elus see esimene kõige kaalukamat elumuutust ennustav triip, kindlasti. Pärtel jälle ütles, et temal oli nüüd kolmandat last ootama jäädes jälle sama tunne, nagu esimene kord. Ettaga oli see kuidagi kindel ja rahulik tunne, aga nüüd jälle selline, nagu muudaks see elus kõike…