Libeerias, kus päev jaguneb kenasti 12-tunnisteks tsükliteks elasin ma kenasti päikese järgi, õhtupuhkus oli pimedal rõdul vesteldes ja ritsikate sirinaid kuulates, uneaeg 6-8 tundi (pikad kuuetunnised vahetused oleks ära kurnanud) ja selle sees üks 24-tunnine vahetus oli täiesti okei. See oli nii lahe, et ma mõtlesin, et suva nendest valgetest öödest ja romantikast, see kindlus, et iga päev on valge kaalub igasuguse Eesti juuni üles