Ma tunnen, et ma kukun  varsti kokku. Mitte füüsiliselt vaid vaimsel. Ma ei tea, kas see on tingitud selles, et ma olen vaesem kui kirikurott või olen süütu, vaatamata oma kõrgele eale tänapäeva progresseeruvas ühiskonnas. Igatahes on kollaps kerge tulema ning ma kardan seda. Kõige sitem on see, et ma ei oska seda vältida ning kui kord see käes on, läheb kuradima kaua aega, kuni ma sellest välja tulen. Nõme, et järjest meenuvad hetked ja olukorrad, mille pärast ma olen pidanud juba enesega võitlema ning tundub, et ajalugu kordub  jälle. Kahjuks või õnneks mitte täies mahus. See on ääretult ebameeldiv tunee, et feil on tulemas… ja ma mõnes mõttes ootan seda, et saaks tagajärgedega kiiremini ühele poole.