Ma siiski arvan, et see pole päris nii. Vanas Jaapanis oli tavaline, et arst valdas ka  võitluskunsti ning (ülemkihist pärit) sõdalane suutis ka ravida - näiteks mõõgavõitluses kasutatakse mõisteid "satsujinken" (tappev mõõk) ja "katsujinken" (eluandev mõõk). Ja see, et samurai suutis luuletada, teetseremooniat korraldada ja lilli seada, oli samuti kõrgklassi puhul üsna elementaarne (OK, pesutriikimise kohta ei tea…   ). Paralleeli võib tuua ka euroopaliku rüütlikoodeksiga selle ideaalkujul.