Sel korral olin taas sattunud sõitma usina konduktoriga. Uskuge, kui sõidate mõnel liinil piisavalt palju, jääb rongi personal meelde. Kõik, kes Tartus õppinud, võivad seda  kinnitada. Igal juhul astus usin konduktor vagunisse ja hüüdis üle vaguni: "Kas siin on keegi, kes soovib täispiletit Jõhvi? Meil on siin inimene, kes ei tea, kuhu ta sõita tahab!" Teadaanne tundus enam kui kahtlane ja pani mind kergelt muigama. Kuri proua minu vastas ei olnud aga millestki aru saanud ning ta nõudis mult tungivalt tõlgelt. Rääkisin siis talle ära, mida just kuulnud olin ning tema hakkas selle peale pahaselt pobisema, et kuidas inimesed ei tea, kuhu nad sõidavad, sõidu sihtkoht on ju piletil  kirjas. Kehitasin õlgu. Lõpuks jõudis usin konduktor minu seljataga istuvate eesti prouadeni, kes kohe uurima asusid, et milles probleem seisnes. Konduktor selgitas neile, et üks paarike oli tahtnud Jõhvi sõita, aga noormees ja neiu olid jõudnud tülli minna ja nüüd noormees ei tahagi enam neiuga koos Jõhvi sõita. Sellele järgnesid läbisegi oiged, mis kõlasid umbes nii: "Oh neid noori küll!" ja "Meie ajal ikka sellist asja ei olnud!" (Ma ei tee nalja.)