26.07.2008 20:49   "Meie uuringu andmed ütlevad, et igas eesti peres oli keegi ühel ja keegi teisel poolel," rääkis Lauristin. "Eestlaste seas on enam-vähem võrdselt neid, kes ütlevad, et minu isa, onud, vanaisad olid Vene mundris, ja neid, kes ütlevad, et olid Saksa mundris. Selles mõttes me peame seda teadvustama, et see on tegelikult iga pere, iga suguvõsa sisemine kogemus - peale selle, et see on ühine eesti rahva kogemus - ja suhtuma sellesse ka selliselt."    "See on meie ühine, väga traagiline kogemus. Ja mõlema poole saatus on selles mõttes traagiline," ütles professor. "Need mehed on  teinud läbi väga traagilise elu. Ma nägin, nüüd tuli välja see suur raamat "Eesti Leegion". Ma tahaks väga, et seal teine raamat oleks kõrval "Eesti Laskurkorpus" ja et oleks tõesti näha täpselt, kuidas oli, mis need mehed tegid, mille nimel jne."     Lauristin ütles, et vägisi Vene mundrisse pandud mehed lootsid tagasi tulles, et Eesti saab pärast sõda jälle vabaks ja Euroopa ja lääneriigid aitavad sellele kaasa, ning Saksa mundris mehed lootsid sedasama.    "Selles mõttes need mehed ei  olnud nii väga erinevad," nentis Lauristin. "Ja minu meelest seda peabki niiviisi vaatama. Seda peab vaatama kui meie rahvuslikku tragöödiat, meie rahvuslikku ajalugu ja sellest tõesti õppima. Ja õppima ka tõesti iseendas sellega toime tulema ja rahu tegema sellega."    Lauristini sõnul saame sel juhul, kui oleme endas leidnud rahu, anda selle edasi ka teistele, kellele peame seletama, miks Saksa armees võidelnud Sinimägedes kogunevad.    "See on ka kogu Euroopa rahu," ütles Lauristin.  "Tegelikult Euroopa on selle rahu teinud juba."    Professori arvates on Sinimägede mehed ja korpuse mehed omavahel juba rahu leidnud ning nüüd on tähtis, et kogu ühiskond selleni jõuaks. Ta meenutas ka, et kui hakkasid paisuma kired pronkssõduri ümber, räägiti vajadusest rajada memoriaal, mis ühendaks kõiki sõdinuid ja sõjas langenuid.