Aliide kooliskäimine on olnud ala­line võitlus igavese puudusega ja hädaga. Vilets viietuhande-elanikuline väikelinn ei pakkunud tütarlapsele mingit esteetilist naudingut; selles oli kõik hall, armetu,  vastik, tüütu. Oli ilmetu varjuelu, mida tuli elada Ailil kooliõpilasena; samasugune varjuelu ootab teda isakodus, kuhu isa teda jääma sunnib, soovides, et ta ruttu saaks mehele. Ongi käinud juba kosilasi, üks vastikum kui teine! Järjekorras tahaks naida Allit üliõpilane Oskar Ots, et siin kodu­väina hakata praktiseerima oma üli­koolist omandatud põllumajandus­likke teadmisi.