Ka Prantsuse sõja aeg hulkunud meie maal vene sissikud ümber ja riisunud rahvast. Nende hirmul läinud Vakilt perekond kõige loomadega metsa ja asunud suurde rappa laagrisse. Peremees Mihkel, Saki Jüri Kuldkepi äi, läinud kord kodust jahukotiga laagri poole. Jõudnud Kaera-ale otsa peale, seal kuulnud selja taga samme. Vaadanud tagasi - üks venelane olnud palja mõõgaga talle valmis pähe löömas. Mihkel lasknud koti ruttu maha, rabanud venelase käest kinni ja nii võidelnud nad kaua elu ja surma peale. Kumbki ei julge appi karjuda, ei tea ju kas omad mehed või vaenlased lähemal on. Venelase jalge all juhtunud mätas olema, selle taha komistanud ta, kukkunud maha, Mihkel peale. Mihkel saanud nüüd venelase käest mõõga ära kiskuda, raiunud sellega tal pea maha ja matnud sissiku Kaera-ale otsa peale, võitluse kohale maha. Vaki mees, Karja-Mart kuulnud küll nende võitlemist, aga pole julgenud peremehele appi minna. Mihkli käest saanud ta selle eest pärast valjusti noomida. Selle võitluse tagajärjel jäänud Mihkel põdema ja surnudki.