19. sajandi kõrtsis saab kokku värvikas seltskond - neeger, rikas juut, mehiklanna, püstolikangelane, indiaanipealik ja iiri päritolu noormees. Hoolimata nende erinevast taustast, toob neid kõiki kokku põud, mis kõrvetab viljaaedu nagu krõbisevat röstsaia. Ühel hetkel aga avastab  seltskond, et too noormees oskab vihmatantsu, mis võiks neid päästa kõrbevast hädast ning paluvadki temalt abi. Noormees siis tantsibki vihma välja, aga nagu ikka, pole inimene kunagi millegagi rahul - kui on põud, tahab ta vihma; kui on vihm, tahab ta päikest jne.    Väga sümpaatne etendus, kus indiaanipealiku mõistukõne pillas tööpäeva lõppu mõnusalt muhedaid pärleid. Tõnis Mägit pole ma varem teatrilaval näinud, aga indiaanlase rolli sobis ta küll väga hästi. Ühtlasi oli tore vaadata ka Ain Lutseppa  neegri rollis nii reipa ning nooruslikuna, kuna tavaliselt mõjub ta laval kuidagi väsinud ja vanana. Väga lihtne ja kerge näidend väsinud tööpäeva lõppu.