1913. a. varakevadel loobub luuletaja oma seniseist armuihaldusist, mattes nad südame surnuaeda. Teda ei veetle enam naise ilu ega armsus, ta veedab oma elu pühapäevi vaikses  metsatalus. Sellest meelemuutusest ja tundmusskaala uuenemisest laulab ta 14. märtsil 1913. a. loodud luuletuses "Metsatalu", mis algab paisutatud loobumismeeleoluga: "Ei taha joobumist, ei taha kirge, / ei suudlemisest niiskeid huuli".