Koos hingedepäevaga tuli lumi. Ja täna ka  päike. Ilus on. Nagu oleks võlumaa tusased inimesed üles otsinud, et ennast kogu oma paeluvuses ilmutada ning hingedesse valgust näidata. Kujutan enda kuusepuukeseks ja lasen sinitaeval end lõpmatuseni armastada, varbad lumes, latv päikese soojade pihkude vahel. Olen valge iluga üheks saanud. Seisan tasa-tasa. Sest sõnad on otsa lõppenud. Ja sõnu pole vajagi.  Tasa, läbi tardunud maa,  kasvab lumepuu.  Okstelt  valgete lindude lend  liugleb.  Tiivalöökidest kumiseb  külmunud  maa.  Üle lumise maa  valgete lindude hääl...  (Kalju Lepik)