Aeg läks ja ma lükkasin Urmasele kirjutamist kogu aeg edasi. Kuni äkki ilmus ühes ajalehes intervjuu,  kus Urmas minust väga kenasti ja põhjalikult rääkis: et mina olen tema lemmikluuletaja ja teatud märksõnad minu luuletustes on tema jaoks väga olulised. Pärast seda võtsingi kätte ja kirjutasin Urmasele kirja. Kohe tuli ka vastus ja ma sain teada, et Urmas plaanitses juba mõnda aega mind üles otsida, aga ei tahtnud tühjade kätega tulla. Ta oli mõelnud, et teeb Hingelinnu kasseti valmis ja tuleb siis. Oma viimases kirjas ta kirjutaski, et nüüd on kõik laulud lõplikult viimistletuna linti lauldud ja lähipäevil  toob ta need Eestisse - siis ka isiklikult mulle. See kiri oli 16.septembrist (1994. a. - autor).