Jah, inimese eripära veaks pidamine oleks ilmselge viga. Gravitatsiooniseaduse  eiramine kuristiku serval aga oleks ilmselge viga. Lapse sundimine millekski mida ta ei  taha teha võib olla viga, aga võib ka mitte olla.  Mina mõtlen et samamoodi kui maailmas on absoluutset ja suhteliset võrdsetes kogustes, on võrdselt absoluutset ja suhtelist ka tões. Siis  esmalt peaks endale selgeks tegema kas tegemist on suhtelise või absoluutsega. Peanoogutus tähistab meil jaatust, kuid mõnedes teistes kultuurides mitte. Valguse kiirus aga on absoluutne nii siin kui Siiriusel.  Ja tõesti paljudes küsimustes selgub tõde alles hiljem. Kommunism tundus mingil ajahetkel olema tõde, praegu peame seda veaks, kes teab mis saja aasta pärast on.  Minumeelest aga on üks väga lihtne meetod kuidas suhtelistes olukordades vigadest hoiduda. Kui vaatame maailma armastusega ega  lase hinge viha, on tõenäosus vigadeks väike.    Samuti on selle sõbrale vea ütlemise riski- bisnessiga. Kui ütleme armastusega, siis on võimalus solvanguks väike. Kui kuulame armastusega, siis olgu öeldava sõnastus ja ütleja meeleseisund missugune tahes, me ei solvu.    Et naised emotsioonidest juhinduvad, olen ka varem kuulnud. Minus on see ikka veidi  arusaamatust tekitanud. Minumeelest on emotsioon alati seotud hinnangu andmisega.  Meeldib või meeldi. Elus aga on alailma nii  et meeldivad asjad viivad hukatusse. Ebameeldivad aga arendavad. Kas mitte poleks õigem püüda välja uurida kuidas asjad siis tegelikult on. Ilma hinnagut andmata. Kui meil puudub selleks piisavalt informatsiooni, siis abiks võtta intuitsioon. Kui aga lasta end aga juhtida petlikest emotsioonidest võib kergelt eksida.    Helve- me tõepoolest ei tohiks näidata näpuga et vali nüüd see suund. See on õige.    Kuid vigade tegemise põhjuseks on mumeelest peamiselt see et meis on midagi puudu.  Seda mis meis puudu on, pole meil ka võimalust näha. Siis on hea kui sõber kõrvalt ütleb et vaata, seal võib olla viga.