Nüüd on igatahes Ele jälle ära sõitnud, mul meel kurb ja tahaks nii väga katastrofeerida ja liialdada, et kõik on mu maha jätnud, minema kihutanud ja olen nii üksi, ainult juus mu peas. Üksindus muidugi ei lase kogu seda häda kellegi kaela kupatada, nii et üritan olla positiivsem ja mõelda, et päriselt mind ju ei vihata ja mõeldakse kogu aeg mu peale ja tahetakse väga koos olla. Oleks lihtsam, kui kogu seda rõõmu aeg-ajalt välja ka näidataks.