Liikmesriikide diplomaadid, kes juba pikisilmi uut tööd ootavad, on muidugi mures. Nagu ka Komisjoni omad, kelle ametiühing püüab hea seista mahukate sotsiaalsete garantiide (ja võimalik, et ka mõne uue loomise) eest. Kuidas ja milliste reeglite järgi personali valima hakatakse, et tulemus oleks Ashtoni  soovitud "I want the best and the brightest", pole hetkel üldse selge. Esinduste alluvuse, rahvusriikidest tulevate diplomaatide lojaalsuse (Euroopa ennekõike!) ja palju muid küsimusi jõutakse veel palju arutada. Samuti ka julgeolekuga tegelevate diplomaatide muret, et nende valdkonna tähtsus provisoorses struktuuris on liiga tagasihoidlik.