Ma ei ole mitte kunagi elus teinud sporti. Ainuke sportlik saavutus on pioneerilaagris saadud 3. koht kaugushüppes, mille eest anti ka diplom. Tulemust ei mäleta.    Aga mingi liikumisvajadus mul siiski on. Juba viiendat hooaega käime heade kolleegidega Olustvere basseinis veeaeroobikat tegemas. Kaks korda nädalas. Mõnus. Higiseks ei aja, aga liigesed paneb surisema.    Üks kolleeg ajab hirmsasti peale, et ostku ma endale ka need kepid...kõndimiseks. Millegipärast tundub see spordiala mulle kuidagi nüri, aga see võib olla sellest, et ma pole proovinudki kepikõndida. Ma tunnen inimesi(mees ja naine), kes teevad igal hommikul staadionil mitu ringi (keppidega). Just sel ajal, kui ma tööle lähen. Nad on minust vanemad. Teretan neid viisakalt ja kiidan, kui tublid nad on. Kusjuures täiesti siiralt. Naisel on vahetatud puusad või põlved.    Üldiselt olen laisk  inimene, ja kord koju jõudnud, ei viitsi enam kuhugi minna.  See veeaeroobika on ainus koht, kus ma käin talvisel hooajal.