Taolistel puhkudel võib parimal juhul olla tegemist enamikuga mingist grupist, kelle nimel sõna võetakse. Demokraatia tavade kohaselt on ka vaevalt rohkem kui pooltel õigus kõnelda ja otsustada kõigi nimel. Vähemus peab alluma enamuse tahtele ja olema rahul, kui teda üldse talutakse. Ajaloost võib leida rohkem kui küllaga kurbi näiteid sellest, et vähemus hävitatakse või aetakse minema. Teistsugused visatakse välja ühetaoliste hulgast. Paraku ei aita seegi enamust kuigi  kaua olukorda kontrollida ega oma arvamusi ja teguviise põlistada. Üsna pea kerkib sellesama enamuse hulgast esile keegi, kes jälle teeb või arvab omamoodi. Nii hävitab revolutsioon oma lapsed ja kord alustatud nõiajaht leiab rahva seast aina uusi «rahvavaenlasi».