Minu kannatus katkes nüüd   Ootasin ja ootasin seda nii nimetatud Kärdi ratta lugude kirjutamise tuhinat, aga kui hang ikka väljas vööni, siis on aeg juba suusatamisest ja muudest talve mõnudest rääkida. Peamiselt meie suurest lemmikust suusatamisest ning hetkel Kristi silmade läbi (teised Metsakunnid võivad lihtsalt rõõmsalt kaasa noogutades takka kiita või siis vastu vaielda).  Vahest meid nähes/kuuldes võiks ju arvata, et nii kui lumekirme kuskil maas nii me ka võimalikes ja mittevõimalikes  kohtades oma suuskadega ringi rassime, aga tänavune reaalsus oli nati teine. Ikka tuli ära oodata kohev lumevaip ja ideaalsed rajad ning siis võis vaikselt kulgema minna ehk suusahooaeg sai avatud 4. detsembril Tamsalus (Kärdil varem, aga kas Kerttu sul on avatud? Kui ei, siis jõulu paiku avame   ).    Iga algus on raske - nii ka taas suuskadel olemine. See näppude külmumine alguses, siis see kurikuulus tasakaal, laskumistel rajalt väljasõidud ning lõpuks on ikka segav küll asjatada kui jalgade otsas on lauad ja käte külge on seotud toikad, mis igale poole ette jäävad. Aga nii kilomeetri kahe kolme  pärast tekkis see mõnus tunne. Lumi ümber, õhk puhas ja karge, inimesed suuskadel, endal soe sees - puhas rõõm liikumisest. Saabusin, siis selle tundega teiselt ringilt staadionile ning staadioni viimase nuki ees tuli selline haamer, et võta või suusad jalast. Kohe seisin ja kosusin ning siis vedasin täiesti olematu tehnikaga üle nuki. Natukene liuglesin veel siledamal maal ja siis sooja autosse. Selline see esimene sõit oligi. Võiks arvata, et masendust tekitav, aga ei - silm säras ja suu kõrvuni ning küll ma  varsti jõuan taas suusatada   Suuskadel Kärti sel hooajal pole veel õnnetunud ise kohata (kahjuks), aga mõni suusakilomeetri raport on minuni ka jõudnud ehk 9.detsembriks oli 52 km läbitud. Tubli-tubli! Raporteeritud on ka ühest matsust, sest tegijatel ikka juhtub ning tehnika kiidusõnadest võõraste (minu jaoks) meeste poolt. Seda ma mäletan kui hea Kärt suuskadel välja nägi, kuid nüüd ei julge ma mõelda kui heaks ta tehnika on lihvitud, aga ehk varsti õnnestub mul oma silmaga seis ära kaeda   Kerttu on meil selline väike armas inglike, kes teeb oma tegemisi vaikselt ja tublilt ilma suurema kärata. Meil tavaliselt ei jäägi muud üle kui pärast imestada ja ohkida   . Eks see kaugus annab ka talle selle eelise, aga nüüd lõunasse tulles suusk kaasa, sest Kärt ja Kristi tahavd sind testida