"What's the point of going out? We're just going to wind up back here anyway."  Homer Simpson    Nüüd ta meil siis ongi. Xdreami  C rada. Okei, iizi rada :) Seiklusspordivõistlus nendele, kellele pole kontimööda seiklused. Ega poristes jõeluhtades müttamised. Ja vastikus võsas turnimised. Selline puhas ja easy Xdream. Kas 2011 hooaja Xdreami tunnuslause on tõesti - Welcome to the Xdream, valged tossud ja neoondressid ! On mis on, aga Soosambla Suusaklubi võistkond sai 2011. aastaks Xdreami sarja B rajale kirja pandud. Vaatamata C rajale ja muudele kõhklustele. Kiirrongi Alari ja Ottessoni Rene põlvkonda kuuluvate seiklejatena teame me, et iga uus tuleb millegi vana arvelt. Muud võimalust lihtsalt ei ole. Sest rajameistreid on võistluse kohta ikka üks. Ja maastikke on üks. Kuid kui on kolm rada, siis tuleb teha kompromisse. Et kõik saaksid kanuudega pisut sõita. Et brajakad ei jääks arajakatele ette, kui on vaja läbida tõukerattaetapp. Et lisaülesande sooritamisel ei tekiks poole tunnist järjekorda. Et kõik autod mahuks parklasse ära. Need kompromissid tunneb iga seikleja kohe ära. Kuigi 2010 aasta oli suhtelist huvitav - oli väga hea Tamsalu etapp, lahedalt pikk öine etapp, huvitavate valikutega Saku etapp ja Roosta etapp - oli B rajal alati aru saada, et rajameister oli pika raja valmis teinud ja siis sinna lühema raja kuidagi ära sobitanud. Tamsalu oli vast ainuke erand. Loomulikult on alati käepärast võtta heikid ja siimud, kes kinnitavad, et see C rada on vaid meie endi huvides. Et mida rohkem on ala harrastajaid, seda rohkem on toetajaid ja raha. Ja mida rohkem on toetajaid ja raha, seda rohkem on võistlusi ja seda huvitavamad on rajad. Kuid kas ikka on ? Maailma kõige seiklusspordisõbralikuma panga huvi toetada Xdreami tegemisi haihtus kohe, kui andunud seiklusspordifänn Erkki Raasuke läks Rootsi emapanka tööle, seda vaatamata võistluse kasvavale populaarsusele ja paremale meediakajastusele. Turvaliselt klaaskuubi sees squashi harrastavale firmajuhile pole mõtet minna rääkima, et kuule mees, pritsi pappi, meil on jube lahe võistlus, öise võistluse jooksuetapil tuli kolm korda üle jõe ujuda. Seiklusspordist saab aru ainult see, kes ise on varahommikul rampväsinuna pidanud Rebasemäe vaatetorni vallutama. Ülejäänute jaoks on ta sama "põnev" sport nagu automudelism või naistekandmine. Õnneks on olemas Karli Lambot ja maailma kõige seiklusspordisõbralikum logistikafirma. Sest kahju oleks, kui Xdream raha pärast tegemata jääks. Kuigi ühe õnnestunud võistluse tegemiseks on vaja pigem aega ja pühendumust kui raha ja materiaalseid vahendeid.  Soosambla Suusaklubi sportlikud eesmärgid on eelnevaks hooajaks enam kui tagasihoidlikud. Vanusest ma ei räägi, selle vastu ei saa me keegi. Kuid ka treeningute osas on olnud tagasilööke. Heigo on koos Randyga oluliselt laiendamas XT seikluste ampluaad ning palju auru läheb sinna, Treener võitleb praegu kümnel rindel, et asjad joone peal hoida ning Martti on ainus meie võistkonnas, kes korrapäraselt treenib ning peab suvel rajal ilmselt kolme eest rabama. Konkurendid seevastu on kõvemad kui kunagi varem. Eriti Areal Team Mehed Veteranid. Viimasel kontrolltreeningul Tšehhimaal Jizerská 50-l läbisid mehed üliraskete tõusudega klassikamaratoni määrimata suuskadega. Puhtalt käte jõul, paaristõugetega. Pealtnägijate sõnul olla kangelaslik otsus vastu võetud maratonieelsel ööl kell 2. Enamik maratoonlasi oli selleks ajaks juba õllejoomisest tüdinenud ning Becherovkale üle läinud, kui Jürka kõigile ootamatult laua ääres üles ärkas ning üle hostineci röögatas: "Dajosh 50 kilometrov bez mazi !". Öeldud-tehtud ning hommikul stardis oli veteransportlastel suusa keskosas vaid tsipa atsetooni lõhna tunda. Kohad olid meestel isegi ilma pidamiseta 612, 913 ja 1186. No kuidas sa selliste härgadega konkureerid, mis valemiga on võimalik neile vastu saada ? Kaks lõigutrenni päevas ? Või teha Justyna Kowalczyki moodi 1200 treeningtundi aastas trenni ? Pole lootustki ning ilmselgelt peab Soosambla Suusaklubi sel hooajal lõpuprotokollis järelnoppimisega tegelema. Et nüüd hooaja sissejuhatus liiga mustades toonides ei paistaks, siis lisan siia lõppu väikese lookese sellest, kuidas alati, ka kõige lootusetumas olukorras, on midagi positiivset.       Suvi. Põud. Päike lõõmab vahetpidamata juba kuu aega. Rohi on kolletanud, juua pole tilkagi, kogu saak on ikaldunud. Näljast nõrkenud koduloomad kogunevad koosolekule ja otsustavad, et sellest talust tuleb põgeneda. Sinna, kus on rohelised aasad ja külluses vett. Hakkavad siis värava poole minema, kuid väravas lõriseb kuri karjakoer Šarik.  Lehm ütleb  koerale: " Kuule Šarik, põgeneme sellest talust, sinna kus on külluses toitu ja piisavalt juua."  Šarik vastu: "Ei tule mõtessegi, mulle terendab meie talus enneolematu perspektiiv !"  " Mis perspektiiv ?" hirnatab noor hobune meeleheitel, "Põgeneme siit enne, kui me kõik ära kooleme."  "Vait lojused !" käratab karjakoer kurjalt, "Ma ise kuulsin täna hommikul, kuidas peremees perenaisele ütles, et veel kaks nädalat sellist põuda ja meil pole siin talus enam muud teha, kui Šariku m…i imeda."