Üheksa aastakümmet tagasi 11. märtsil 1919 lähetati minu vanaisa Jaan Sarv Tartu Ülikooli ajutise hoolekandja Peeter Põllu poolt "väljamaale tundma õppima ülikoolide õppekorraldust ja kõrgema hariduse seisukorda."  Kuu aega hiljem, 11. aprillil saabub ta Norra kaudu Inglismaale Newcastle'i sadamasse. 16. aprillil antakse tema nimele välja isikutunnistus "Identity Book", kust selgub, et ta lahkus Inglismaalt Eestisse 9.  augustil 1919. aastal.  30. juunil on toimunud Eesti Saatkonna ruumides Londonis nõupidamine, kus peeti aru tulevase rahvusülikooli asutamise põhimõtete üle. Nõupidamise kohta saadeti saatkonnast J. Kopvillemi allkirjaga Eesti Vabariigi Haridusministeeriumile järgmine memo:  Minul on au Haridusministeeriumile teatada, et 20 juunil s.a. Eesti Saatkonna ruumides Professor Piip'i initsiatiiwil meie ülikoolisse puutuwate küsimuste arutamiseks koosolek ära peeti, millest osa wõtsid A. Piip, J. Sarw, P.  Kogerman, E. Becker ja J. Kopwillem.  Koosolek wõttis järgmised otsused wastu, millest Haridusministeeriumile teatada minule kohuseks tehti:  1. Meie ülikool tuleb tingimata eel oleval sügisel käima panna.  2. Wilunud Eesti Professorite puudusel tuleb ülikoolis ametisse panna ka wõõrast rahwusest professorisi, neid kas endistest Tartu Ülikooli õppejõudude seast walides ehk teiste kõrgemate õppeasutuste personalist kutsudes.  3. Tuleb siin wäljamaal Inglise- ja Prantsusemaa professoritega  läbirääkida kas, missuguseid aineid ja missugustel tingimustel nemad oleks walmis meie ülikoolis lugema ja siis wastawalt reaalseid ettepanekuid Haridusministeeriumile teha.  Kõige austusega,  J. Kopwillem  Huvitav on tõdeda, et oluliseks peeti just prantsuse ja inglise professorite kaasamist.