Umbes kuu aega tagasi sai siin öeldud, et tuleb jutustamises väheke pausi, kuna vaja minna puhkusele - nimelt Aasiasse.    Esimest korda käisin Aasias suvel, mis oli mõnes mõttes eneseületamine, tehes midagi, milleks paljudel inimestel julgust napib - seljakott selga ja üksinda maailma reisima. Kuigi alguses  tundus see natuke südantväristav tegevus, siis tänase seisuga võin kindlalt öelda, et pole elus teinud ühtegi targemat otsust, mis suvel vastu võetud sai. Saadud kogemus avas justkui silmad märkamaks maailma, õppimaks tundma iseennast ning ümbritsevaid inimesi. Küllap seetõttu sai Aasiast mulle ka selline rahukants, kus ajaratas seisab, vaim puhkab ja mõtisklemiseks on küllaga aega.    Kuna suvine kogemus jättis kustumatu mulje, siis sai ka nüüd seljakott selga visatud ja Aasia poole punuma  pandud. Seekordsel retkel jäi tee peale Indoneesia, Malaisia ja Tai, mis nii sisult kui ka vormilt on täiesti erinevad riigid, kuid kõigest eraldi lähemalt.