Väidetavalt tuntud koduajaloo populariseerija, ajaloolane Robert Nerman ja arhitektuuri- ja kunstikriitik Karin Paulus on hakkama saanud praktilis-huvitava  käsiraamatuga, mis laseb igaühel endast giidi koolitada. Nagu ma sissejuhatavast osast aru sain, kujutab see raamat endast esimest osa sarjast, mis peaks tutvustama ka muid linnaosi. Harides lugejat nii arhitektuurilises kui ajaloolises plaanis, pole tegemist tüütult kuiva lugemismaterjaliga, vaid sekka on poetatud ka põnevaid fakte, mis pärast lugemist nii mõnelegi barakile teise pilguga vaatama panevad. Raamat on jaotatud neljaks osaks, mis käsitlevad vastavalt Kalamaja, Kopli, Paljassaare ja Pelgulinna  elu-olu ning millest igaüks on varustatud ka vastava piirkonna kaardiga, kuhu jutuks tulevad objektid numbritega peale märgitud on. Lisaks palju ilusaid värvilisi pilte, osa neist suisa kahe lehekülje suurused. Lõpus on ka indeks.    Sisule mul erilisi etteheiteid pole, kuigi veidi küsitav on linnaosavanema Vilja Savisaare leheküljepikkune sõnavõtt kohe raamatu alguses, aga selle annan andeks. Vorm aga lausa kutsub inisema ja vigadele näpuga näitama. Esiteks on suurtel fotodel kujutatud piltide  allkirjad üles loetletud alles viimastel lehekülgedel. Väga ebamugav. Oleks võinud ikka pildi kõrvale sättida need. Ülejäänud etteheited saab enda kaela keeletoimetaja Madli Vallikivi-Päts. Olgu, üks asi on trükivead (kaunajaam   kaubajaam), teine asi aga elementaarsete ortograafiareeglite vastu eksimine. Eriti puudutab see kokku- ja lahkukirjutamist (kasvõi   kas või) ja komade panemist. Lugesin ja vangutasin pead lihtsalt.  Veel riivas mõnes kohas silma sõnadevalik. Pole eriti kena kirjutada  , kui juttu on Psühhiaatriakliinikust, eriti, kui lauseümbruses kasutatakse objektide tähistamiseks pärisnimesid, mitte hullumajaga analoogseid nimetusi. Põgusa internetiluure tulemusel julgen kahtlustada, et tegemist pole päris koolitatud keeletoimetajaga. Igatahes loodan, et kui lp Vallikivi-Päts edaspidigi toimetustööga tegeleda kavatseb, on ta oma vigadest juba õppust võtnud.    Järgnevalt mõned nopped minu jaoks huvitavamatest seikadest, mis lugedes tähelepanu köitsid:    Tegelikult on  raamatus veel palju muudki huvitavat, nii et tasub lugeda ka pärast siinse kokkuvõtte läbitöötamist :) Eriti soovitan seda neile, kelle jaoks Põhja-Tallinn seostub ainult Sepa baari ja zombistunud narkomaanidega. Tegemist siiski väga vana linnaosaga, mille nõukogude ajal alguse saanud allakäigule eelnes tunduvalt pikem ja kaunim periood. Igatahes loodan, et Põhja-Tallinn veel parandab oma mainet.