Minu boss pidas ka loengut ja tegi seda hästi. Ta on mitmes töös näidanud, et teadvustamine on seotud üle terve aju mõõdetava faasisünkroonsusega gammasagedusele vastavas võnkeribas. Need tööd on olnud kavalad ja mõni neist on juba saanud nooreks  klassikuks, kuid küsimus jääb siiski - kas gammasageduslik sünkronisatsioon on teadvustatud kujutise korrelaat või on ta lihtsalt protsess, mis aitab objektil teadvusesse jõuda? Kui ta on teadvustatud kujutise korrelaat, siis peaks gammasageduslikku sünkroonsust olema võimalik mõõta kogu teadvustamisepohhi vältel - kui objekti teadvustatakse 10 sekundit, peaks gammasageduslik sünkroonsus ka kestma 10 sekundit. Praegused katsed on aga kõik pigem lühiajaliste esitlustega (33 ms …), kus on raske öelda, kas sünkroonsuse epohh vastab teadvuse korrelaadile või pelgalt protsessile, mis eelneb teadvustamisele. Minu enda arvamus asjast on, et gammasageduslik sünkroonsus aitab kiiresti objekti kujutise ajus kokku panna, kuid et teadvuses kantakse teda edasi madalama sageduse abil. Siiski on raske EEG abil näidata, et gammasageduslik sünkroonsus ei ole pikalt kestva teadvustamise korrelaat, sest EEG signaal-müra-suhe on liiga nõrk - võib olla, et suudame gammasageduslikku sünkroonsust mõõta küll objekti esitamise alghetkel, kuid edasise kestuse jooksul me ei saa seda lihtsalt EEGst kätte, ehkki ta ajus on olemas (tuletagem ka meelde, et EEG ei mõõda mitte sugugi kõikide neuronite kõiki protsesse, vaid annab meile vaid väga valikulise ülevaate ajus toimuvast). Igal juhul tundub, et lähitulevik toob teadvuseteadusesse madalamate sageduste ja kõrgete sageduste omavahelise interaktsiooni uurimise buumi, olgu see nüüd hea või halb. Aga nagu juba eelnevalt kirjutatud sai, on võimalik, et osa gamma-efekte on peidus madalate sageduste aktiivsuse taga - võttes arvesse selle, mis toimub delta- või teetasagedusel, on võimalik paremini näha ka gammasageduslikke protsesse. Pagan seda teab, kas astume õiges või vales suunas, aga vähemalt astume.