Me ei taha endale mitte kuidagi tunnistada, et viimasel ajal kipuvad meie riigi sihid ähmastuma ja riigivõim pole suutnud rahvale selgitada, miks me ühte või teist asja teeme ja miks me just nii teeme. See probleem pole Eesti jaoks uus.  Juba 1934. aastal ütles Kaarel Liidak ühes oma kõnes: "Meie nõrkus on muus - usu puuduses  endasse, kultuuri, traditsioonide ja rahvusliku ideoloogia puudustes." Ta lisas veel: "Rahvuslikku ideoloogiat ei saa leiutada, see tuleb avastada".  Mõelgem praegugi sellele, kuidas oskame tähistada oma tähtpäevi, kas me peame lugu oma lipust ja miks kostub hümni laulva rahvahulga seest enamasti vaid ebamäärane hümni meenutav laulujora. Viimase kümne aasta reformid on kaasa toonud palju muutusi, kuid samas ei tasu unustada, et iga reform, kui sellega ei kaasne moraalsed muutused, on poolik.