Nojah. Ma mõtlesin veidi ja leidsin, et ma pole selleteemaliseks blogikirjeks küps, aga äkki see täiendus natuke aitab kaasa sarnaste mõtete juures.  Sünd ja surm on minu jaoks alati tähtsaimad asjad, neid ei saa kuhugi kõrvale panna.  Üks on õnn, rõõm, kaasaelamine, teine lahkumine, aga mõlemad peavad meie elus olema. Viimasest, surmast me põgeneme, me jätame oma lähedased üksi intensiivravi terrori alla enamasti õndsas lootuses, et meedikud selle sündmuse suudavad välistada.  Aga need kaks hetke, mil sain hoida oma kätel oma põnne, üks tüdruk, teine poiss, need hetked ei ole mitte millegagi võrreldavad.  Saab ainult kaasa tunda nendele, kellele ei ole sellist sündmust võimaldatud (nõukogude steriilse sünnituse aeg, või lihtsalt eelarvamused)  Siis tuleb teine klass asju: eostamine muidugi, sellega seotud viirushaigus nimega armastus ja nii edasi ... see on meie religioon praegu  Aga kolmas on ka, heureka sündmused  seda peaks ka taastähtsustama. Ma olen  oma õnneks ühe heureka sündmuse läbi elanud, mingi Martin Gardneri probleemi lahendus ja paganama hea on teada, et keegi maailmas ei ole selle peale veel tulnud. Ma arvan, meie teaduses on see ka harv asi, matemaatika on siin natuke puhtam, on probleem, on autor, on selle lahendaja. Aga see ei ole mingi enesekiitus, ma unustasin selle probleemi pikemaks ajaks ja kui arvasin, nüüd võiksin publitseerida, oli seda ammu teinud juba mingi jaapanlane, minust pool aastat hiljem. Aga see tunne on tänini kusagil  mälusopis alles. Heureka tunne, see on ka midagi unikaalset.  Ja siis on veel hetki kohtumisest geniaalsusega. Käige ka vahel kontsertidel või kuulake kusagilt midagi, äkki te leiate ka. See on kummastav hetk, kuulata geeniust!  (Aimi Kobayashi, minu jaoks on see praegu nii).  ja siis tulevad kõik muud asjad, toredad ja mittetoredad, paljud lausa õõvastavad...näiteks seegi tõdemus, et inimene on tegelikult väga lähedane ahvile. Ja see on üks põhjus, miks me ennast nii üksi siin Universumis  tunneme, aga see tunne on petlik.  Nii et üks oodatav sündmus oleks ühegi taldriku nägemine taevas. Sellele veendumusele kinnituse saamine, et me pole üksi.