"Üks õpetaja jagas minuga lugu teisest kristlasest kooliõpetajast, kes töötas koos temaga. Ta ütles, et selle õpetaja abikaasa hiljuti suri ja tema pojal on raskusi omaks võtta seda fakti, et tema isa ei räägi temaga surnute maailmast, nagu seda tegi Simba isa. Kui su isa äkitselt sureb, mida sa ütled oma lapsele, kui ta küsib sinult: "Miks issi ei saa rääkida surnute riigist nagu seda tegi Simba isa?" Enamus vanemaid ütleb oma lastele, et mida Simba tegi, oli teesklus; et inimesed tegelikult ei räägi surnutega. Probleem selle vastusega on see, et miljonid ameeriklased usuvad, et nad saavad surnutega rääkida. See ei ole teesklemine. See on religioosne usk, mida nimetatakse "surnutega rääkimiseks". Vanemate jaoks raske märgata, et filmitegijad nagu Disney paneb sellist asja meelelahutusse. Nad tahtlikult kasutavad religioosseid uske meelelahutuseks." (3)