Tõnn Sarve arust on keskmine eestlane kriipsu võrra huvitavam kui mõne teise rahvuse esindaja. Samas on igal eestlasel mingi kiiks, mida kunagi ette ei tea.    Mõnikord mõtled, et kas pole veidi imelik või naljakas, et rahval, keda on vähem kui elanikke mõnes Bangkoki linnaosas, et sellisel rahval on kümneid teatreid, kontserdisaale ja  kõrgkoole; sadu kirjastusi, muuseume, raamatukogusid, laulukoore, näiteringe, tantsuklubisid; tuhandeid luuletajaid, muusikuid ja kunstnikke; kümneid tuhandeid käsitöömeistreid, uurijaid, kollektsionääre; sadu tuhandeid kõikvõimalikke fänne, huvilisi, kaasaelajaid...    Juba ainuüksi meie raamatupoed hämmastavad - kuidas saab nii väikese rahva keeles olla välja antud nii suures valikus kirjandust?    Olen ju maailmas veidi ringi vaadanud ja oskaksin nagu võrrelda. Muidugi on meie teatrid ja  kõrgkoolid tibatillukesed võrreldes maailma suurimatega. Loomulikult on meil ka palju viletsat ja küündimatut, igal alal. Aga kus seda poleks.