Mis mind aga üllatuma pani, oli mu enda reaktsioon igasugustele pidu-läbupiltidele a la suvepäevad, jõulupeod,  seminaride õhtusaunad jnejne. Kohati isegi üsna intiimsed ja kompromiteerivad olid need fotod seal. Olen ju ise ka sellistel ettevõtmistel osalenud ja minustki pilte tehtud jne. Nüüd aga, tagantjärele neid vaadates, avastasin endas üsna tugeva vastumeelsuse ja isegi tülgastuse selliste ürituste suhtes. Väga keeruline oleks mind edaspidi sellistele pidudele meelitada, sest piltidelt vaatas mulle vastu ka see, miks ma nendele ei lähe - labasus, maitsetus, igavus, ülepakkumine, jne. Muidugi võis sealt leida ka  lõbusust, ülemeelikust või midagi muud sellist, aga tasakaal nende kahe suuna vahel on ikka lootusetult kreenis. Ma tean, et mu praegune hindamine kõlab ennekuulmatu ülbusena, nagu ma ise oleks nendest parem, aga ehk see ärritumine näitaski mulle, et kui ma oleks seal seltskonnas olnud, ükskõik, kui hästi end tundes, oleksin ma tagantjärele samamoodi juhtunusse suhtunud kui täna - ei midagi eriliselt meeldejäävat, elumuutvat või sellist, mida enda arenguteel positiivselt meenutada.