Vaba Maa, 14. juuni 1937    Konserveerimiskunstis oleme viimasel ajal kõrgeid tagajärgi saavutanud. Räimedest ja kiludest teeme sprotte, õuntest ananassimoosi ja sõstratest viinamarjaveini. Isegi naised säilivad moodsate konserveerimisvahendite tõttu palju kauem kui varemalt. /…/ Praegusel ajal tõesti ei või teada, missugune daam on niiöelda remonditud ja missugune uuelt ehitatud. Viisakas peab nüüd kõigi vastu olema. Tahtsin siiski kirjutada teistest varemetest, nendest päris  tõelistest. Nagu Viljandis, Haapsalus, Kuressaares… noh, meil neid leidub igas linnas, ekspordi kasvõi munade pähe Saksamaale. Või arvate, et niisugused lossivaremed on vähemväärtuslikud kui munad. Viljandi lossivaremete konserveerimiseks tahetakse kulutada miljon senti. Munade jaoks kindlasti nii suure raha eest vesiklaasi (konserveerimiseks. A.V. märkus) ei ostetud. Järelikult varemed on palju väärtuslikumad. Ma kord käisin neid Viljandi varemeid vaatamas. Noh, suurt asjad nad küll ei ole, päris  lagunenud. Teemeister ütles, et isegi killustikuks ei tasuvat teha, mujalt saavat kive kergemini kätte. Ega nad varemaltki midagi erilist ei võinud olla. Kindlustusseltside majad Tallinnas Vabaduseplatsi ääres on palju vägevamad. /…/ Peale Viljandi on meil päevakorras ka Haapsalu ja Kuressaare varemed. Neisse taheti spordiplatsi või olümpiaadi teha. Ma täpselt ei saanud aru, sest sportlaste keel on poolest saadik inglise keelega segamini. Aga seda olümpiaadi ei lastud varemetesse teha. Rikkuvat varemete  väljanägemist. See on niisugune eriteadlaste termin, millest saab aru alles siis, kui mõelda, et varemed on pärit kiviajast ja nüüd läheb keegi sinna varemete keskele raudkuuliga kargama. Shoking ühesõnaga. Ja mis võivad veel need vanad mõisnikud mõelda, kes pidasid sealsamas varemete vahel turniire raudriietes. Kuidas võib lasta niisugusele pühale maale poolalasti poisse, kes pealegi pole aadlisoost. Teiseks võib sarnane sagimine teha kahju ajaloole. Kui kergesti näiteks ei või juhtuda, et Kreek läheb Haapsalu  lossiaeda kuuli tõukama ja võtab kogemata kivi. Mine otsi pärast üles, kuhu kohta see kivi sattus ja kust kohalt ta on pärit. Viie aasta pärast võibolla tulevad ajaloouurijad, tuhnivad kogu spordiplatsi üles (sellest ei ole suurt kahju) ja leiavad kivi üles just sellelt kohalt, kus kõigi ajalooliste seaduste ja veel rohkem arvamiste põhjal pidi olema lossiproua kurgipeenar. /…/Missugused koledad ja saatuslikud eksitused võivad juhtuda. Niisugused, millest meie, tavalised surelikud, üldse aru ei saa, välja arvatud  nii palju, et ajalugu tuleb ümber õppida ja kooliraamatud uuesti trükkida. /…/