Vaatamata asjaolule, et teiste kutsealade puhul on erinevused riiklikes eeskirjades ühtlustamist takistanud, on vastastikust tunnustamist saatnud edu. Õigussüsteemide mitmekesisus on takistanud täielikult vastastikku tunnustada diplomeid ja kvalifikatsioone, mis oleksid päritoluriigi diplomi alusel taganud kohese asutamisvabaduse. Nõukogu 22. märtsi 1977. aasta direktiiv 77/249/EMÜ andis lühiajaliste õigusteenuste osutamise vabaduse; asutamisvabadus vastuvõtvas riigis eeldas siiski vastava riigi diplomit. Märkimisväärne edasiminek kaasnes 15. veebruari 1998. aasta direktiiviga 98/5/EÜ, milles sätestatakse, et mis tahes liikmesriigi diplomiga advokaat võib asuda oma kutsealale teises liikmesriigis eritingimusel, et vastuvõttev riik võib nõuda klientide esindamisel ja kaitsmisel kohtus tema assisteerimist kohaliku advokaadi poolt. Pärast kolmeaastast töötamist neil tingimustel tekib advokaadil õigus (soovi korral) tegutseda oma kutsealal vastuvõtva riigi diplomiga võrdsetel alustel, ilma et tal tuleks sooritada kvalifikatsioonieksam.