Sõidumugavuse juures mulle meeldis rool - mitte väga kerge, mitte liialt raske. Pöörderaadius oli ka täitsa okei. Mis kõige enam kaiffi pakkus, oli muusika. Kõva Panasonicu makk 6 korraliku Pioneeri valjuhääldiga tekitasid vingeid võnkeid ning kui hästi balansseerida, ei peksnud bass kordagi üle. Sellest autost õppisin ma ka seda, et kui läheb veel kunagi sellise auto ostmiseks, millel pole elektrilisi istmeid, siis mitte kunagi, mitte  kunagi ei osta enam kangita seljatugesid. Sest praegusel Audil ma pean neid kettaid kruttima, kui seljatuge vaja nihutada ja noh, see on parasjagu tüütus. Ja vot Lanceril oli kang. Piisas väiksest tõmbest, et seljatagune vajadusele vastavalt paigas oleks.