Aga ta läheb veel kaugemale ja püüab määrata kehalise ja hingelise külgetõmbejõu ja armastuse põhitoonid nii, et need moodustavad täielise harmoonilise akkordi, mille kõla kuuleme kõigis mehe ja naise vastastikes vahekorris ja mis tagab abielu suurema kestvuse. Ta tahab perekonda, keda äripäevatöös võitlus olemasolu eest paratamatult lahutab, perekonnaliikmeid eriteed sunnib käima, siduda vabul tundidel seda tugevamini, ta tahab vabastada isikuväärtuse  ta kunstliku katte valeväärtuse orjusest, anda ruumi armastusele ja sõprusele. Esimesele neist püstitagu inimesed oma kodu, siis seovad neid loomulikud, püsivad sidemed. Ja lõppeks ta tahab võtta inimese suguelult ja teda teenivailt organeilt viisakusetuse, patuse-oleku, inetuse ja liiderlikkuse needuse, mis sellele arvutute generatsioonide poolt riputatud külge pealiskaudselt, põhjendamatult; ta tahab tuua tagasi neile õnnistuse, mis määratud looduse või jumaliku looja poolt, ainukese, mis annab õigustuse  vanemaõnnele ja -uhkusele nende kehavilja üle, kusjuures kuritarvitus häbistab ainult tegijat ja tegu, mitte aga jumalikku loomistööd.