Goethe sai Napoleonilt rinda Auleegioni risti ja hiljem Aleksander I-lt, Vene keisrilt, Anna ordeni. Kuid hiljem oli Goethe Napoleoni suhtes väga kriitiline. Oma eluõhtul (1830) märkis ta: "Ka pole liigutav näha kuningate isandat viimaks nii madaldatuna, et ta peab kandma pahupidist mundrit? Ja ometi, kui  mõelda, et säärane lõpp ootas meest, kes oli miljonite elu ja õnne jalge alla tallunud, siis on teda tabanud saatus ikkagi väga leebe; see on nemesis, mis ei saa teisiti kui sangari suurust arvestades olla ikkagi omajagu galantne. Napoleon pakub meile näidet sellest, kui ohtlik on ülendada ennast absoluudiks ja idee teostamise nimel kõik ohvriks tuua."