Võrdleva ülevaate pettuse esinemisvormidest ja eri astmetest eluslooduses on välja pakkunud Robert W. Mitchell. Klassifitseerimise kriteeriumiks on ootuspäraselt signaali saatja vabaduse määr kommunikatsioonis (tabel 1). Esimest tüüpi pettuse puhul loom petab, kuna ta on "kujundatud" või "programmeeritud" nii tegema, ega saa teisiti. Teise tüübi puhul näib pettus samuti olevat suures osas ette määratud, kuid selle avaldumiseks on oluline, et saatja ja vastuvõtja vahel  leiaks aset kommunikatsioon, et saatja tajuks vastuvõtja lähedust. Kolmandat tüüpi pettuse puhul on saatja võimeline õppima ning sünnipäraseid käitumismustreid kohandama omandatud kogemusest lähtuvalt. Neljanda tüübi puhul suudab saatja reflekteerida vastuvõtja võimaliku interpretatsiooni üle kommunikatsiooniaktis. Sellel tasemel arvestab saatja vastuvõtja toimimist nii minevikus kui ka konkreetse kommunikatsiooniakti käigus, suutes kohanduda vastuvõtja käitumisega (Mitchell 1986:21-27).