Stanfordis tuli läbimurre õnneliku juhuse läbi: Polütüleenglükool ja polüakrüülhape õnnestus ultraviolettkiirguse abil niimoodi liita, et tekkinud materjal täitis kõik eeldused: sisaldas 90 protsenti vett ning oli samas piisavalt tugev, et sellega võiks asendada sarvkesta.