suhtlemise edukuse määrab saadav reageering. või siis ka - vastus on suhtlemise efektiivsuse mõõdupuu. kui inimene, kellega suhtlen, reageerib soovitud viisil, on mu suhtlemisviis konkreetse inimesega olnud õnnestunud, seega õigustatud. kui reageerib teisiti, siis järelikult tuleb mul muuta suhtlemisviisi, sest ma ju saan seda teha - järjekordselt vastutuse võtmine   . mul võib olla ülihea ja positiivne kavatsus (PKP, remember!), aga kui see teise inimese  süsteemiga kokku ei lähe, pole sellest muhvigi kasu. lõppeks on oluline, et minust saadakse aru, mitte mingi konkreetse joonise kordamine (kuidas see idiootsuse definitsioon nüüd käiski, eksole…). seda nimetatakse ka suhtlemispaindlikkuseks.