Vaatasime eile üht saadet, kus muuhulgas näitas, kuidas üks inime poes  käis. Arve oli 75 naela. Mingit süüa ostis. Küsin siis vanamehelt 'palju on 75x25?'. Olevat liiga keeruline küsimus. Eks oligi. Tõusta mai suutnud ja ütsin, et 'Arvuta aga paberil'. Ta ei oskavat. Arvutasin ise ja kohmakalt selgitasin seda kenjaalset mõttekäiku. Jutt jäi muidugi arusaamatuks. Ei oska ma selgitada. 'Aga näita kirjalikku jagamist ka' , ütles ta (vanamees, noh). Proovisin. Tulemus tuli suurem kui arvud, millega olin alustanud..midagi oli valesti läinud..hoolimata peaaegu, et pingutusest, ei  suutnud kumbki meist meenutada, selle matemaatilise abrakadabra käiku. Täna siis küsisin oma ülemuselt, kuidas see käib. Ta on tark mees ja seletas mulle selle ära. Nüüd oskan taas jagada numer 581 numbriga 13.    Täna käis meil 1 mees külas. David Rogers. Olin temaga korduvalt telefonitsi kõnelenud ja olime iimeile kirjutanud. Arvasin täpselt teadvat, milline ta on. Sest olin temaga kohtunud oma vaimu silmas. Suur oli mu üllatus, kui kohale ei tulnud blond ja kühmus päss liivakarva jakis, vaid  mingi siuke tume, kellel oli näkku karvadest muster kujundanud. Habe siis.  Häbelik oli ta. Kuigi näitasin talle, et 'näe, kapp! pane oma palitu kappi'. Hoidis ta palitut kramplikult käes ja ei söandanud kappi avada. Küsis siis üle ja sai ikka oma palitu meie haisvasse kappi paigutatud. Miks meie kapp haiseb võib tekkida küsimus…mul on raske seda kirjutada, kuid tõde on see, et seal on hoiavad oma talvesaapaid kodanikud, kelle saapad haisevad…    Aga see pole oluline. Oluline on see, et ta tõi  mulle väikese atlase. Seal on kõik maailma riigid sees ja seal sees oli isegi see peruu kuhu ma hiljem minna kavatsen, ning see eesti kus ma praegu olen ja see aafrika, mida ma samuti külastama peab. Meil oli küll mingi atlas enne, aga se ju oli aegunud.    Mu väike veli kutsus mu külla. Ma lähen teda vaatama.    Küpsetasin täna 15 koletu suurt kotletti. Kahju, et mul koerakest pole. Kahekesi me ei suuda neid ära süüa ju.