La saga de los Drácula - León Klimovsky    Vanu klassikalisi teemasid kasutatakse inspiratsiooni- ja rahaallikana ikka ja jälle. Seda on tehtud hallidest aegadest peale, või õigemini must-valgetest. Otsa tegi lahti keegi doktor Murnau, talle järgnesid seltsimehed Hollywoodist, kelle seas tuntuim oli üks ungari härrasmees, hilisem Ed Wood Jr.i hää sõber. Seejärel võtsid ohjad enda kätte britid ning väntasid sellest suurest patrioodist ja vabadusvõitlejast pika itaallase kaasabil taaskord terve rea klassikaks pürgivaid linateoseid.    Ning kõike seda silmas pidades ei saa ju hispaania kineastid kehvemad olla ning omakorda klassikat teostamata jätta. Muidugi Klimovsky võis seda teha, või vähemalt arvas, et võis. Tegemist oli ju mitmekülgse filmimehega, kes oli lavastanud Dostojevskit ning ekraniseerinud mitmeid filme Djangost ja dollaritest otsekui noorleonelane. Otse  loomulikult ei ole tema ambitsioonid väiksemad ka gooti stiilis lugude puhul ning seetõttu heidetakse kõrvale Bram Stokeri algupärane süžee ning valmistatakse osalt samade tegelaskujudega hoopis suurejoonelisem, otsekui mõni Les Misérables või The Forsyte Saga, võttes läbi mitme isiku elud, sünnid ja surmad.