Mul kunagi üks kolleeg ütles, et inimesed ei tohiks oma muusikalist maitset piirata, vaid püüda olla nii avatud kui võimalik. Eriti kahju oli tal nn ühe-bändi-fännidest. Mul on ka nendest kuidagi kahju :D    Töötades koos verinoore inimesega viiakse mind vanurit kurssi igat sorti noorte metalmuusikaga. Tore on :).  Teisalt autos luban ma omale üksi sõites ikka vahel kräppi lausa, midagi sellist, mida kodus ei lubaks ega kuulaks sekundit kah mitte!  See ei tähenda, et ma ei kuulaks klassikat või alternatiivi, meenutaks lapsepõlvest mõnd kukrite lugu. Kõigesööja ilmselt.    Siin mainit tujude vaheldumine tuli ka tuttav ette. Vahel on hommikuid, kus mitte ükski toon ei sobi. Ainult  vaikus.