Ei oskagi kohe kuskilt alustada, sest mingit kindlat algust ei ole. Kui ma lugesin toda esimest artiklit, puudutas see mind. Nähtavasti nii oligi mõeldud (keegi lausa sõnastaski umbes nõnda, et lollidele, et neile hinge minna ja kae, leiduski lolle; tõsi, mis tõsi, leidus; ja ehkki ma saan aru, et see ongi tõsi, et lollidele ega võta seda kommentaari kuidagi isiklikult, ei saa ma ka sinna samamoodi midagi parata, et puudutas). Lahutades ühest loost teise, sest üks lugu oli taunitav,  oli seal teine lugu, mis peaks tegema tähelepanelikuks. Mis võib sinuga juhtuda, kui sa saad lapse. Võimalik ja isegi täiesti tõenäoline, et aeg, meie praegune aeg ja keskkond, milles me elame, võib neid juhtumisi mõjutada. Vanus muidugi ka, see on fakt, mitte oletus. Mul on üldse palju fakte võtta, mis puutub lapse sündi. Sest ma olen sellesse põhjalikult kaevunud. Mitte enda pärast, teisel põhjusel küll, aga eks minagi sain targemaks. Enese jaoks küll tagantjärele, sest ega mul ette ei tulnud pähe end  kurssi viia. Ei olnud lihtsalt tol ajal oluline. Ei teadnudki, millega end kurssi viia. Sest kõik, mida sa emaks saamisest ette tead ja oluliseks pead, on mähkmed, riide suurused, söötmine, magamine, vastutus vastutus vastutus. Ja üldiselt räägitakse igal pool ja alati, et raseduse ajal on naised emotsionaalsemad või tujukad või mingil muul moel natuke talumatud, aga mulle tundub, et tegelikkuses on seda kõike kordades rohkem just peale lapse sündi. Aga põhjuseid on ka kordades rohkem.