Teadusliku analüüsimeetodi asemel, mis komplitseeritud nähe­tele, otsib seletust tema elementide selgitamisest, lähtus ta tervikelamusest, sellest hingeseisundist, mida iga tõeline luule vallandab. Jälgides seda lugeja hoiakut luule vastas pani ta tähele, et selle ise­äralise seisundi vallandamine ei olene mõistuse kaastegevusest. Luulelisse armuolukorda, nagu ta seda hingeseisundit nimetab, võib viia poeem, millest me ei mõista vähematki. Selleks, et olla puht luu­leliselt  haaratud Vergiliuse värssidest, pole tarvis osata ladina keelt. Oma keelepiirkonnas võib igaüks kogeda sama eriti ilmselt nende värsside ees, kus mõju peitub võõrais pärisnimedes, millede tähendus on meile tundmata.