See ongi kohalolul.  Ei ole mõttega mujal. Ei mõtle, et "aga kui mul ei õnnestu… Tal ka ei õnnestunud… Äkki seda polegi võimalik teha? Äkki mul pole selleks üldse annet? ". Mäletate konnade lugu, kes hakkasid mäkke ronima? Kuidas kõik poole pealt loobusid, välja arvatud üks, kes (nagu hiljem välja tuli) oli kurt, ega kuulnud, kuidas teised kõrvalt hüüdsid: "See on võimatu! Sa ei saa hakkama!" Tjahh.. tasub olla kurt ka enda sees kerkiva ego sosina suhtes. Olla hetkes. Näha seda sammu, mida parasjagu astud ja mäletada seda visiooni, miks astud. :)  Muide, see ei tähenda seda, et riske ei hinda või pimedalt optimistlik peaks olema. Oluline on hing sisse panna.    Öeldakse: "Kui sa teed oma tööd hingega, siis sa ei märkagi, et oled vahepeal miljonäriks saanud". Usun, et ülekantud tähenduses käib see ka kõigi teiste asjade kohta.  Aegajalt on ikka toetust vaja.  Ja toetus on alati olemas, tuleb vaid küsida.