Laud oli OK, probleemid kerkisid esile minu enda seest. Nimelt algas mul kuskil kolmanda leveli keskel põrgulik peavalu, mis muudkui tugevnes ja tugevnes ning ei tahtnud enam kuidagi pähe ära mahtuda. Viimasel, 300/600 tasemel istusin enamus aega silmad kinni, pea käte  vahel ning võitlesin valu, mitte vastastega. Krdi nüri. Ma ei ole kuigivõrd valutava peaga inimene, isegi pohmelli puhul ründab mind äge iiveldus ja maokrambid, mitte peavalu. Selline ootamatu surve kolba seest tegi mängu väga raskeks. Siiski leian, et mängisin head mängu, ehk suhteliselt selgekoelist, kuid kindlat ning vigadevaba sellist. Psüühiliselt oli kerge mängida, sest väljalangemine ei tundunud sugugi hirmuäratav, pigem piinadest päästev. Samas annan endale au, et ei pressinud nööpe sisse  pohhui-hoiakuga; kannatasin ja ootasin hetke.