Leibkonna sissetulekud ja kulutused sõltuvad selle suurusest ja ülalpeetavate liikmete arvust töötavate liikmete kohta. On selge, et mida rohkem on leibkonnas  sissetulekutoojaid ja mida vähem on ülalpeetavaid, seda kergem on leibkonnal majanduslikult hakkama saada. Peale selle on suuremas leibkonnas võimalik teatud kulutustelt kokku hoida, sest paljud väljaminekud ei sõltu leibkonnaliikmete arvust, vaid tehakse kogu leibkonna peale. Kõige raskem ongi hakkama saada üheliikmelistel leibkondadel, kellest elas suhtelises vaesuses rohkem kui pool. Vaesusrisk on veelgi suurem, kui leibkonda koondub mitu riskitegurit, nt kui leibkonna moodustab üksielav naine või vähemalt 65-aastane  inimene. Võrreldes teistega on suuremates raskustes ka need leibkonnad, kus sõltuvate laste arv ületab tunduvalt tööealiste liikmete arvu. Nii elavad keskmisest suuremas vaesusriskis ühest täisealisest ja sõltuvatest lastest koosnevad leibkonnad ning vähemalt kolme lapsega paarid. Vaesus puudutab kõige vähem ilma lasteta tööealiste paare ja ühe- või kahelapselisi paare, kellest vaid kümnendik olid suhtelises vaesuses.