Maailma saabuv kristlus ei olnud tõesti äkiline reform inimteadvuses, vaid pikaajaline protsess, mille tulemusi ei osanud keegi ette aimata. Kuhu ta areneb, mis suunas, kui kaugele. Kui  pöördumine tähendas paganatele ristimist ja kristluse tõdede välist järgmist, ngu kirjutate, siis teadvus jäi ringi pööramata, selge see. Harimata paganate teadmised ja tunnetus polnud jõudnud veel abstraktsete mõttekäikude sellisele tasemele, nagu oli kahtlemata Pühal Vaimul, kelle dikteerimisel pööramisreeglid kirja pandi. Nemad jäid ka peale oma nn pöördumist edasi ustavateks oma pühadele pärnadele ja hiiedele.