Segasin ja proovisin. Kui ilusaid, uskumatuid toone tuli pilt! Polnudki mingit kindlat vormi ega vikerkaart. Nii ma aru saingi: minu unistustes on kõik toonid. Need ei saagi kunagi otsa. Mõned lihtsalt säravad rohkem. Täna. Homme paistab valgus teisest nurgast ja toob esile täiesti uue vaatenurga. Ma ei lakka kunagi unistamast. Alati ei peagi need asised ja praktilised  olema. Piisab täiesti sellest, et tänu neile säiliks usk ilusasse. Selleks vist unistused ongi?