Maarahvas teadis ja tunnistas sõna väge. Ütleja või kõneleja teati juttu või sõnasse panevat osa oma väest. Väega on aga võimalik teha kõike. Jutt nagu iga teine tegu on tagajärjega. Ta ei ole veiderdamiseks ega raiskamiseks. Tõsine, õige inimene ei mängi sõnade ega lubadustega. Nagu see seadus kehtis meie esivanemate, nii kehtib ta meiegi kohta. Mees kes annab sõna kellelegi, annab talle osa oma väest. Täites tõotuse, saab ta väe tagasi. Mehe antud sõna on tugev kui härjal sarved. Ta on olemas. Temast kinni haarates võib nõrga mehe külili keerata kui härjavärsi. Sõnu targasti kasutades võib teha kasulikke tegusid. Olenevalt kasutaja väest võib nende abil arstida, anda kellelegi jõudu, muuta kellegi mõtteid ja ilma ning isegi vaenlasele kahju teha. Vahel kutsutakse endale lausumistega nähtamatuid abilisi. Ja teinekord, kui ollakse piisavalt tugev, võidakse juhuslikegi sõnadega teha suuri tegusid.