Mnjah... Orkuti õnnelauseid olen alati irooniaga võtnud.  Alailma on  lõppkokkuvõttes mööda pandud. Vähemalt minu tagasihoidliku isiku hilisõdaqse kaemuse perra, kui ma möödunud päevale tagasi vaatan.  Üleeila sai üle pika aja taas veidike palgatööd teha. Eila sain siis Roobi kätte. Mis sest, et tegin 7 ja pool tundi tööd ilma lõunapausita ning tunnitasuks oli eelkokkulepituna Eesti sinine rahatäht.  Ilmselt ma ise arvestasin veidi nihusti, et paagitäis kütust läheb tunnis. Pluss veel oma masinavärgi kulum ja kulumaterjali kulu. Trimmerijõhviga niites läkski peaaegu paagitäis  kütust tunnis ära, aga kui ma lükkasin metallinoad alla, siis imelikul kombel jäi kütusekulu väiksemaks. Töö ise sujus kiiremini.  Tasuna taheti anda kokkulepitud 7 ja poolsotti, ise ma võtsin vastu viiesajalise. Põhjendasin seda sellega, et ainult kolm ja pool paagitäit läts. Nii, et Jakobson päevatasuna pole sugugi halb tulem.  Paljud hakkavad ehk näägutama: et ma ole loll...  Seda kindlasti. Mul siiski on südametunnistus, kusjuures viimane suurepäraselt toimib...  Kõik on suhteline.  Oletame, et pääsen saatesse "Võta ja jäta", ja kohver nr. 8, kus sees tonnine summa, ka siis olen jube õnnelik, sest tuhat krooni tunnis, sel on juba mekk man.  Muidugi parim võimalus cv-sse kribada oleks vast: et teenisin mingi aeg kohvrivalijana miljon eeku tunnis.  Aga see kõik on oletuse faasis. Ja utoopiline.  Tuleb ikka jalgadega maakamarat tampida.