Smaragde mul ei ole ja safiire,  vaid  kassikullast sõrmust kannan üha.  Ma randme ümber sõlmin tähekiire  ning kanarbikupärg mu peas on püha.    Mu küüsi lakib mere hõbelaine  ja kulmukaari kuldab õhtueha.  Jasmiinitolm, parfüümi aseaine,  õrnuimastavalt lõhnastab mu keha.    On õlarätt mul täpselt juuste tooni,  see kootud tõrvalille õielehist.  Et jumestada kergelt huulejooni,  ei pea ma kasutama värvi tehist,    vaid punamooni õhetavat varju  ning läikeks pisut  kargeid kastetilku.  Mu pärleiks niidil peotäis sõstramarju  ja laotus ripsmeil rõhutab mu pilku.    Mul omaks seegi, kinkinud mis armas -  ta kallistuste kirja vöö mu ihul.  Kui pross mu kaelusel ta naerunarmas,  ta armastus kui ehtekarp mu pihul.