Isaisa Johanil oli kuus last, tema oli Keila-Joal Volkonskite juures aednik. Kui ma 1930-ndate aastate lõpul vana vürstiga kohtusin, mäletas ta, kuidas nad minu isaga poisikestena olid koos mänginud. Ja mitte üksnes pargis, vaid ka lossis, mis siis oli muidugi korras ja ilus, seal asus rikkalik raamatukogu, saalis oli kaks "Bechsteini" klaverit… Ja siis kord - just oli algamas äge venestamine - lubati vanaisale anda ka tükike maad, tingimusel, et ta oma nime Maatsoo muudaks näiteks Matsoviks. Eks see maa oligi nimest hinnalisem.