8:30 start peale kosutavat hommikusööki. Valisime ikkagi â€œhuijoovaja daroga", sest kohapeal tutvus meiega yks matkainstruktor (tegelikult veel terve hunnik kohalikke), kes oli antud kohas 41 aastat seda ametit pidanud.Tema sõnutsi on tee ligemasse piiripunkti sulakuld ehk hea aukudeta  asfalt ja Tyrgi poolt edasi samamoodi. Sealt pidi käima hirmus TIR veokite rahvusvaheline kaubavedu ja lisaks ka liinibusside hordid, no ja need ju teadupärast mägiahvide kombel ei roni vaid sõidavad ainult mööda head teed. Mingid taadid kohapealt arvasid ka, et on asfalt aga võib olla ka mõni auguke. Turismiinstruktor kinkis meile kaasa (igale yhele personaalselt + veel Eestisse sõpradle ka kaasa) spetsiaalsed Gruusia turismikaardid ja broshyyrid. Meie talle väikese pudeli Vana Tallinnat, mida ta lubas  säilitada kauaegselt kui kallist suveniiri. Otsustasime siis võtta selle lähema piiripunkti kohas nimega Vale. Seda me kahtlustasime juba õhtul, et sellise nimega asulas ei saa kõik päris plaanipäraselt minna.