Bosnia  kriis moodustab kõrgpunkti Saksa välispoliitilises arengus, mil oli tendents suunduda ikka tihedamasse sõltuvusse Austriast. Bismarcki poliitika oli rajatud õhukesele kuid laiale pinnale, lepingutele. Bismarcki järeletulijate võimetus säilitada nii komplitseeritud süsteemi omas tendentsi järjest koomale tõmmata Saksamaa liidusuhteid, kusjuures välispoliitika alus muutus vastavalt kitsamaks, ent ikka sügavamaks suurema sõltuvuse näol Austriast. Bosnia kriis kroonis seda arengut. Saksamaa pidi otsustavalt  näitama värvi - kelle poolt või kelle vastu. Ta sidus end lõplikult Austriaga. See sai aluseks jõudude konstellatsioonile, mis lõppeks viis otsustava lahenduseni.