Kui ma opijärgselt palatis taastusin, siis üks  ämmaemandaist - haigla omadest, kes vahetuste kaupa kõigi eest hoolitsevad - oli selline... kuidas seda nüüd viisakalt öelda,  . Et mitte just kõige säravam kriit pliiatsikarbis.    Aga see selleks.    Kuna minu palatis - mis oli väike - oli minu ja Martyni tavaar - mida oli palju - toolide, põranda ja laua peal laiali, siis ämmaemand huikas muidu pika jutu peale lisaks, et me võiksime mööbli ümber tõsta, voodi seina äärde lükata ja siis oleks hoopis  lahedam ja mõnusam palatis olla. Minul polnud mööblist sooja ega külma, mugisin parajasti lõunat süüa, noogutasin viisakalt ja kui ämmaemand mulle jätkuvalt ootusärevalt otsa vaatas, lisasin, et olgu, me mõtleme selle peale. Umbes et     Järgmisel päeval rulliti me palatisse inkubaator ja suured sinituled. Kuna muudmoodi kogu see tehnika palatisse ära ei mahtunud, siis lükati voodi seina äärde ja mööbeldati muidu  veel. Minul ei olnud mööblist ikka veel sooja ega külma - mu laps oli koos isaga protseduuride ruumis ja talle aeti parajasti toru kurgust alla.    Toosama ämmaemand astus natuke hiljem palatisse sisse ja lõi käed rõõmust kokku: "Ma ju ütlesin sulle, et ruumis on hoopis avaram, kui voodi seina äärde on lükatud!"    Ma ei hakanud talle ütlema, et tegelt mul on üsna poogen, kui avar siin ruumis on, sest meie palatis mööbeldati lihtsalt seetõttu, et muudmoodi  .    ***    Kuna me olime Dunedini haiglas 2 nädalat ja natuke peale, siis minu Wanaka ämmaemand määras mulle Dunedinisse asendus-ämmaemanda. Tuli välja, et ka too oli natuke... aeglane.    Istus too ämmaemand siis minu palatis, uuris, kuidas mul läheb, kuidas poisil läheb, ja lõi rõõmuga käsi kokku, et     Istusin voodiäärel ja tahtsin öelda pahasti - aga ütlesin siiski ilusti, viisakalt, et - jep, on, jah, kaalus juurde võtnud. Sest