Üks tuttav - üldse mitte sõber, kellest selliseid asju oodata võiks, ei, lihtsalt tuttav - ütles kord, kui jutt vintis peaga samasse kanti hakkas kiskuma, et vähem joomisest ei ole abi. Et sellise jama puhul tuleb hoopis rohkem juua. Sest siis tuleb iseloomu seest see õige 'loom' välja. Siis tundus see naljakas, ja terve ülejäänud vestlus oli väga lõbus. Aga nüüd tuleb mul hirm peale. Mis siis, nii ongi? Ja see loom, kes alles siis puuriukse vahelt välja pääseb, kui ma  end kergelt topakaks joon, olengi päriselt mina?  Ma pean tunnistama, et selle loomaga on fun. Aga kole on ka… sest ta ei ole minu moodi. Ähmaselt tuttav, eemalt nähtud, aga siiski võõras. Unustatud, üle elatud. Aga viimasel ajal, aina enam, tahaks nii jubedalt minna lasta… kogu südamest, täiega ja tagasipöördumatult.  Kuramus, ma ütlen.