Jõudsin äsja tagasi Tartust. Tegin teleka lahti ja mis ma näen: Epp kõneleb Reikopiga blogimisest. Et on elustiil ja et sellest on raske loobuda. Eks ta ole! Näe, juba istungi arvuti taga ja klõbistan...    Tartus käisin asja pärast, aga logistiliselt polnud teisiti  võimalik, kui pidin juba varavalges sõitma hakkama ja tagasi jõudsin ka alles nüüd. Nii palju oli õnne, et Viljandist sain tuttavate autoga koju, muidu oleks pidanud seal veel tund aega passima.    Kaubamajas käisin ka, nii vanas kui uuemas. Mõtlesin, et vaatan kingi ja raamatuid. Kingad olid kõik koledad ja kallid. Raamatud aga ilusad ja kallid. Valisin endale jõulukingi välja: Betti Alver. Palun, jõuluvana! Ma ei hakka kirja kirjutama, ehk jõuluvanad loevad ka blogisid.    Igasuguseid  teoseid oli välja antud. Kõik on nii suured ja rasked, eriti lastele mõeldud. Näiteks "Ilon Wiklandi maailm" on vähemalt meeter korda meeter ja maksab üks kroon vähem kui jakobson.  Charles Perrault´i "Kogutud muinasjutud" olid sellised, et nendega võib inimese maha lüüa, kui kahe käega lajatad. Ükski laps ei jaksa talle mõeldud raamatut riiulistki välja tõsta.    Aga muidu oli Tartus ilus - lund sadas ja kuusk oli ka lõpuks püsti saadud.