Järgmine etapp Balti riikide oma raha sünnis seostub 1990. aastal valitud nn. üleminekuparlamentide ja nende poolt ametisse määratud mittenõukogulike valitsustega. Senine varjatud püüd omariiklusele asendus otsese  riikliku iseseisvuse taastamise nõudega, mille üheks loogiliseks komponendiks oli sõltumatu raharingluse käivitamine, seega ka rahvuslike vääringute kasutuselevõtt. Avalikkus pakkus kõikvõimalikke oma raha kasutuselevõtu variante, mille teostuslik pool varieerus väga laiades piirides. Äärmusteks olid soovitused taastada 1940. aasta vääring (tollaste vahetuskursside järgi ja kulla alusel) või siis võtta mehhaaniliselt kasutusele mõne välisriigi raha (Eestis näiteks Soome mark).