Niimoodi mõeldes jõudsin lõpuks mäetippu. Seal tundus olevat pime ja kõle. Tipus oli tuul päris tugev. Mitmesse mäekülge laskusid tipust erinevad rajad. Nende äärtes olevate lampide valguskumad kadusid alla uttu. Rahvast siin palju ei olnudki. Julgelt alustasin oma esimest pikka laskumist, aga kukkusin jälle vähemalt kolm korda. Rada oli kord järsem,  kord laugjam. Just vahetult enne raja lõppu oli päris pikk vähemalt 45-kraadine järsak. Kord olid raja ääres üles aetud lumevallid, nii et sinna sattudes olnuks sealt lihtne alla tagasi pöörata, teine kord jälle puud, nii et sinna sattudes teatud juhtudel enam tagasiteed ei oleks olnud. Kord oli rajal mingi jääklibu, kus oli püsti jäämisega tõsiselt tegemist.