Pärast 1793. aastat ei osalenud mandžud Tiibeti asjades enam üldse. Mandzude huvikaotust Tiibeti vastu ilmutab ka sõja puhkemine Tiibeti ja Nepaali vahel 1854. aastal, millest Nepaal väljus võitjana ning kus Mandžu keiser ei pakkunud Dalai-laamale mingit kaitset. Suutmatusega Tiibetit kaitsta oli Mandžu  keiser tegelikult chö-yöni printsiibi üles ütelnud.