Ma olen siin blogis virisenud küll ja ilmselt virisen ka edaspidi, aga see pole see lugu.  Põhiseaduse järgi on meie riigis rahvas kõrgeima võimu kandja.  Mina olen ka osa rahvast.  Kas mul on võimu kandjana ainuke õigus kummarduda alandlikult ja  leppida kõigega, mis tehakse? Ma arvasin valimas käies tõemeeli, et meil on demokraatia....  Idiootsus on majanduskriisi tekkimist siduda meie valitsusega, aga paljud praeguseks täiesti tegemata jäänud langust leevendada võivad ettevõtmised on küll täiesti Andrus-sellises-kriisis-tahaksin-elada-Ansipi valitsuse tegemata töö. Nüüd ei suuda ta enamat kui uurida taskupõhjasid - kuhu veel midagi jäänud on, saaks aga jälle ümber tõsta. Tõstaks õige pilgu üles ja vaataks, mida veel tuleviku heaks teha annab!  Küsimused mu jutu lõpetuseks on tõsiselt mõeldud, siia ma neile vastust ei ootagi, aga need ei ole ainult minu peas tekkinud küsimused.    Preguses valitsuses ei ole ainult käpardid koos, aga tehtud mõtlematused ongi praeguse olukorra põhjustajad. Eelarve, mis oli ette teada miinustes, pensionite tõstmine olematust rahast, juba ette lubamine, et emapalk on puutumatu ja saab ainult kasvada, tulumaksu reibas langetamine, fiede maksukoormuse viimine uut ettevõtmist mitte just eriti toetavale  tasemele.  Nimekiri on pikem.  Kas see pole käpardlikkus?  Kõigepealt lastakse paadil servani vett täis minna ja siis hakatakse teelusikaga seda märga välja loopima, ise hoolega higi pühkides ja näidates kui hull töö ikka käib.  Samas ei jäeta muidugi juhust kasutamata ja osutamata: vaat`lastetoetused on kurja juur! pnsionärid saavad liiga palju! invaliidide taastusravi rahad, oh kus saab alles kokku hoida!  Oma sooja kalipsot ja päästevesti nad muidugi ei mainigi.    Kas  poliitikat kritiseerida tohib ainult poliitik? Kas poliitiku töö eesmärk on tagada "õnne kõigile, tasuta ja ärgu kellelegi tehtagu liiga" nagu Stalkeris?  Polekski väga keeruline: päris hea riik oleks, kui mina selle riigi kodanikuna tunneks, et mu riik hoolib INIMESEST. Pregu ma ei taju riiki, on kari poliitikud, kes muretsevad oma populaarsuse pärast ja populaarsus on iseenesetmõistetavalt neile ainult raha , oma taskusse pandava raha tagatis.