Ühesõnaga, täna räägin ma valimispropagandast ja sellest mida ma näha tahaksin, aga ei näe. Vähe innovatiivsust ja noorusliku särtsu on toodetes, mida võimuhuvigrupid meile pakuvad. Pastakad, kleepsud ja võrkmütsid ei tekita meis ammu enam mingeid rõõmuvärinaid. Mingeid uudistooteid siiski on märgata. Reformierakond on läinud tavapäraselt õhumüügilt pisut maisematele teemadele. Lisaks õhupallidele ja kondoomidele jaotatakse nüüd ka kotikesi liivaga. Huvitav, kas nende ridades ka mõni Annus kandideerib? Igatahes Keskerakonnal soovitaksin pensionäridele kinkida koti kolme peotäie mullaga. Telest tean ka, et lähiajal on postkasti oodata Keskeakonna kelmikat rõõmuketast.   Loodan ketta servalt leida sentimeetermõõdustiku, siis on kaardilt lihtsam lühemaid emigreerumisteid mõõta. Kui teistest  telereklaamidest rääkida, siis jõulude paiku olin ma pisut pettunud, et Savisaar paljude lapsepõlve hävitas. Sai ju kõigile selgeks, et Jõuluvana pole olemas. On vaid üks maias prillipapa Hundisilmavee talust. Tänu reformikatele on nüüd selge, et see on hoopis pisut joomane majaomanik, kes on tulnud linna kuraasitama ja sundüürnike hirmutama.