Samm sammult aetakse õpilane nii ummikusse. Kõik tema vastused hüljatakse, tema meel aetakse hämmeldusse,  tema intellektuaalsed võimed tehakse olematuks. Kokkuvarisemise äärel võib ta pääseda ummikust ainuüksi ärgates oma tõelise meele tõelusse ja rääkides sellest tulenevalt, öeldes seega mida tahes, mis meelde tuleb. Naer või muie, viisakas kummardus või ootamatu hoop. Vastus peab aga olema spontaanne ja peab tulema võimalikult sügavalt tema olemusest.