Algul ehitati kivikalmed ümmarguse põhiplaaniga: matmispaika ümbritses kivimüür (vahel laoti üksteise ümber kaks või kolm-neli ringmüüri), selle moodustatud ringi keskel paiknes kirst, teinekord ka mitu kirstu. Kirstud on enamasti täielikult paekividest. Vahel on kirstu seinad moodustatud kuivmüürtehnikas lapiti üksteise peale laotud paetükkidest, vahel aga serviti asetatud plaatidest. Kirste on katnud suuremad paeplaadid, mis on aga enamuses tänapäevaks purunenud ja sisse langenud. Ringmüüride vundamentideka on sageli kasutatud 3050 cm läbimõõduga raudkive, mille peale on laotud paest u. poole meetri kõrgune (või ka kõrgem) kuivmüür. Mõnikord kaeti ka ringmüüri sisse jääv ala kõigepealt raudkividest põhjavoodriga ja alles selle peale asetati paekivid. Nõnda võib oletada, et kummalgi kivil oli kalmes oma koht, oma funktsioon, ning võimalik, et kahte kivisorti vastandati üksteisele.