Arno Tali, hea poiss  vaarus läbi elu  lõug värisemas  naeris viis korda (kolm kibestunud naeru)  Võitles natuke õigluse eest.  Tema ainus lootus vastasest jagu saada oli et too pannakse vangi. Njah.  Peksis Tiugut.  Muutis õnnetuks paar kõrgemaid väärtusi hindavat naist (eriti selle kellega abiellus) ja rikkus Joosep Tootsil ühe päeva.  Tuletan meelde, et tema käitumishinne oli  alati viis.  Ühtegi lugemisväärset luuletust ei kirjutanud, vaarus, nagu juba öeldud, nagu luupainaja, nagu loodusõnnetus ja vabises, lausa vappus. Tudises!  Jaotas kõik mida nägi, maksuametniku rangusega mustaks ja valgeks. Mees nagu sublimeeritud malelaud, ausõna.    Oleks õigel ajal tema vanematega räägitud - ehk olnuks temalgi lootust inimväärsele elule? Ainsa positiivse asjana väärib mainimist, et andis Tõnissonile alibi.