Esimeste vändatäite ajaks  oli selge, et head nahka tulemas ei ole. Üldine nõrkus ujumisest polnud vast niiväga teemagi, küll aga andsid alarmi jalad, mille Velolove kepikõnd (neljapäeval 2 tundi sisuliselt jooksutempos) oli sandistanud. Andsin seega kiire kadentsiga minna (105-107rpm) ja mõtlesin oma mõtted. Eesmärk oli ka mitte päris viimaseks jääda, kuigi mingit erilist sportlikku saavutusvajadust mul tekkida ei jõudnud - enne sai see õudus õnneks läbi. Tuli välja, et päris punaseks laternaks ei jäänud, küll aga olin oma peamistest  eraldistardisemudest omajagu maas, mis oli ka igati loogiline. Erkki võit minu üle oli näiteks vormistamise küsimus, ilmselt hakkas tal must džentelmenina lihtsalt kahju! Lisaks tekkis mul kerge hüpotees ka selle suhtes, et Wattbikel ilmselt on ikkagi kerge eelis suurema kehakaaluga inimestel - näiteks sulgkerged preilid-prouad, kes mul Aerobikel tavaliselt kandadel talluvad või lausa ees on (tervitused siinkohal näiteks Liisile), Wattbikel aja mõttes samaväärseid tulemusi ei näi sõitvat? Kuna ma ise olen kah võrreldes suurte mehemürakatega väga kerge kondiga, siis tulemusi analüüsides tekib tunne, et raske rauaga kangutamisel on ebaproportsionaalne eelis. Väga pikalt see teema mind muidugi ei paelu, kuna nagu ütlesin, ei oska veel vähemalt hetkel Wattbiket muul viisil kui intensiivse trennina võtta ja kohad eriti ei huvita.