J. Craig Venteri instituudi geneetikud tegid laboris äädikakärbse (Drosophila ananassae) DNAd uurides üllatava avastuse - sellesse oli peitunud parasiitliku bakteri Wolbachia terve genoom.  On juba ammu teada, et erinevad organismid võivad üksteiselt võõrgeene üle võtta ning näiteks bakterid vahetavad omavahel DNAd suhteliselt sageli.  Paljuraksete eukarüootide ehk pärsituumsete genoomist on leitud ka mitokondritest ja kloroplastidest pärinevat DNAd ning taimeparasiitidelt on avastatud mullastikus elav bakterigeen, ent bakterigeenide ülekanne loomadele arvati seni olevat ülimalt haruldane nähtus.  Teadusajakirjas Science tutvustatavast uurimistööst ilmneb aga, et geenivool bakterist selle peremeesorganismi võib olla laiaulatuslik ja sugugi mitte haruldane nähtus.  Samuti on tõenäoline, et bakterigenoom pidi seda kandvale äädikakärbsele andma mingisuguse evolutsioonilise eelise.  Uuringut juhtinud geneetik  Julie Dunning Hotopp tõi esile, et ülekantud "geeniports" koosneb enam kui miljonist baaspaarist ja sellise koguse lisa-DNA edasikandumisest peab olema indiviidile ja liigile märkimisväärne kasu.  Taolise laiaulatusliku geeniülekande abiga saavad liigid teoreetiliselt väga lühikese aja vältel luua täiesti uusi võimeid ja funktsioone ning ei pea sõltuma paljude põlvkondade vältel toimuvast mutatsioonide looduslikust valikust.  Wolbachia tekitab suuremaid või väiksemaid probleemi hinnanguliselt kuni kolmele neljandikule kõigist putukuliikidest.  See parasiit  elab putukate suguorganites ning kandub edasi ühelt emaste putukate põlvkonnalt järgmisele.  Tagamaks oma kiiret levikut suudab Wolbachia suurendada populatsiooni sees emaste isendite sündide osakaalu ning koguni takistada leviku seisukohast ebasobivate isendite omavahelist edukat paaritumist.  Hotoppi sõnul tagab bakteri tihe "läbikäimine" munarakkudega, et selle DNA-l on hea võimalus peremeesorganismi genoomi sisse tungida ja sinna püsima jääda.  Teadlased võtsid luubi alla Wolbachia nakkusest vabad äädikakärbsed ning otsisid 45 bakterigenoomist pärinevat geeni.  Kuigi uurijatel õnnestus leida vaid 44 otsitud geeni, on need testigeenid Wolbachia DNA-s väga eraldiasuvad, mistõttu paikneb äädikakärbestes suure tõenäosusega ka bakteri kogu ülejäänud genoom.  Kuigi osa Wolbachia geenidest on äädikakärbestes tõenäoliselt mittefunktsionaalsed, olid uuringutulemuste andmeil aktiivsed vähemalt 28 uuritud geenidest.  Esialgu ei ole selge, kas antud  geenid toodavad valke või milline mõju neil äädikakärbeste organismile võib olla.  Küll aga on selge, et kui kõnelused geenid ei  teeks organismis mitte midagi, oleks need evolutsiooni käigus "välja pudenenud".  Teadlased ei oska öelda, millal tuvastatud geenivahetus toimus, ent kuna teistest äädikakärbese liikidest ei ole Wolbachia geene leitud, juhtus see arvatavasti pärast seda, kui D. ananassae asus oma isiklikule evolutsioonilisele rajale.  Hotoppi uurimisrühm leidis oluliselt väiksemaid lõike Wolbachia genoomist ka mitmetest teistest putukaliikidest, mis näitab, et antud tüüpi DNA-vahetus on üsna levinud.  Eksperdid märgivad, et bakterigeenide ülekanne imetajatele ei ole vähemalt praeguste teadmiste valguses eriti tõenäoline, sest teadaolevalt ei nakata nende sperma- ja munarakke ükski bakteriliik.    Vaata ka: