Äkitselt seisin ma teise koja ees. Sel korral oli see Vana-Norra jumalanna Freya, kes mind käeviipega sisse kutsus. Pooled minu esivanematest on Norra päritolu ning nõnda tundsin  ma end koduselt. Freya oli riietatud kollakaspruunidesse pargitud karusnahkadesse ning ma mainisin, et need peaksid džunglikeskonnas liiga palavad olema. Itsitades heitis ta karusnahad seljast, seistes minu ees oma elegantses alastuses. Ma tõmbasin ta enda lähedale, surusin käed vastu ta selga ning masseerisin tema selgroogu kaelast õndraluuni. Ta tõmbas mind oma sängi ning taas tundsin ma hinge ja keha ühinemist. Ma imetlesin tema hiilgavat kaelakeed ja olin hiljem üllatunud, kui ma lugesin, et selle  hankimiseks oli ta maganud nelja kääbusega. Selle teo eest nimetas Norra trikitaja jumal Loki teda hooraks, aga mina olen andestavam, teades, et see on lihtsalt armastusjumalanna loomus, kelle "ilu on võrratu" (Bjarnadottir & Kremer, 2000, lk. 157).