Hedvig ei rahuldu armastuse aistilise küljega: mehega suhtuma sunnib teda peamiselt vaimlise osasaamise igatsus, eneseväljenduse ja vaimlise arengu võimaluste otsing. Ta esikarmastatu Robert Muidu, isegi alles aastailt noorem, vaimult kujundumatu otsija ning ebamäära­seid kaugusi ja kõrgusi taotleja, ei suuda  Hedvigi vaimliselt kuigi kaua rahuldada. Suuremat, sügavamat loodab ta leida võivat eluküpses, rikka­likkude kogemustega doktor Kalamaas. Ent näiliselt üleolev doktor Kalamaa ei paku sedagi, mis anda suutis nooruke Robert Muidu: küpsus osutub tahkeks kuivuseks, kogemused on õpetanud vaid silmakirjalist seltskonna-moraalile alistumist ja isekat omakasupüüet. Hingele ja vai­mule pole doktor Kalamaal midagi anda peale edeva teistest üleolutunde, mis Hedvigi kuigi kauaks ei rahulda. Seda, mis mehed seni anda  või­nud, arvab ta mehes teist korda pettudes leida võivat nendetagi; usub üksinduses enam rikastuda võivat kui meestega suhtudes, - meestega, kelledest ta kohanud vaid enesele mittekõlvulisi, mis muidugi ei tarvitse tähendada, et üldse olemas ei oleks ka kõlvulisemaid sooesindajaid. Kuid autor ei näita kõlvulisemaid, lastes naispeategelast rahuldust otsima jääda enesest ning - lapsest: esimene viibe osisele, mis hilisemate teoste naiskujude arengus esile kergib esmajärguliselt tähtsa tegurina.