1400-ndatel aastatel hakati Inglismaalt mandrile tooma seal elavaid suuri ja raskeid dogi tüüpi koeri ja kiireid hurtasid. Neid ristati omavahel ja tulemuseks saadi suure kasvuga ning raske luustikuga tugevad ja kiired mastiffid, keda tänapäevalgi tuntakse Inglise mastiffi nime all. Neid koeri kasutati suurte metsloomade (karude) jahil. Sellel ajal moodustasid suurema osa Euroopast erinevad krahvkonnad, kellest igaüks tahtis teisi üle trumbata ning nii saigi alguse omapärane aretustöö. Nimelt iga krahv hakkas aretama omale koeri, kes oleksid suured, tugevad, julged, hirmuäratavad ja kiired. Sellest tulenevalt kasvatati 1500-ndate aastate lõpuks erinevates krahvkondades kohutavalt palju koeri. Kõik aretatud tõud olid natuke erinevad, kuid siiski sarnanesid nad meie tänapäeva dogidele. Näiteks 1592.a. osales Braunschweigi hertsog jahil 600 koeraga. Suuremaid ja parimaid koeri tunti õukonnas "kammraadkoertena" ehk seltsilistena. Nad võisid vabalt liikuda lossis ja kogu territooriumil. Nad viibisid alati peremehe - krahvi või hertsogi - vahetus läheduses ja kaitsesid neid.