Esimese isendi aju- ja näokolju fragmente leidis Louis Leakey 1960. a. Olduvai kuristikus Tansaanias.  Leiukihi vanus oli u. 1,8...1,6 mln. a. Need fossiilluud erinesid oluliselt samas kihis leitud (samavanustest) A. boisei omadest gratsiilse ehituse ja oluliselt suurema ajukolju mahu poolest (mida hinnati kuni 675 cm3). 3 aastat hiljem leidsid Louis ja Mary Leakey'd samast kohast veel vähemalt 2 isendi jääneid, mis olid samasuguste tunnustega. Ja nendega koos leiti töödeldud kive, ühelt küljelt teravaks tahutud veerkive, mis olid kaheldamatult elusolendi poolt loodud, seega primitiivsed tööriistad. 1964. a.  määratles L. Leakey need hominiidileiud uue liigina ja kandis selle perekonda Homo liiginime habilis (~ "osavkäpp") all. Sellise määratluse peamiseks kriteeriumiks oli esiteks australopiteekustega võrreldes märksa suurem ajumaht (600...675 cm3) ja, teiseks, kiviriistade (olduvai kultuuri esemete) esinemine. Skeletiehituse poolest olid need olendid üsna sarnased gratsiilsetele australopiteekustele (va. suurem ajukolju ja väiksemad purihambad). Esialgu ei tunnustanud enamik paleoantropolooge Leakey'de  leideHomo-liigina, vaid pidas neid mingiks gratsiilsete australopitetsiinide vormiks. Siin toimisid tugevasti juurdunud eelarvamused: inimese ajumaht peab olema vähemalt 750...800 cm3 ja esimesed inimesed pidid tekkima märksa hiljem (seni esimese inimesena tunnustatud Homo erectus = Pithecanthropus arvati olevat tekkinud vähem kui 1 mln. a. tagasi). Kuid L. Leakey nimetas inimeseks (Homo) tunduvalt väiksema ajumahuga olendi ja viis selle eksisteerimise u. miljon aastat varasemasse aega.  Hiljem leiti  habilise-tüüpi fossiile mitmelt poolt Ida- ja Kirde- ning Lõuna-Aafrikast, vanusepiiridega 2,4...1,6 mln. a. tagasi (töödeldud kive, tööriistu, kihtidest kuni vanusega 2,5 mln. a.) ja erinevus australopitetsiinidest sai üldtunnustatuks. H. habilis oli ilmselt kõigesööja, kuid tema menüüs oli olulisel kohal loomtoit. Ta oli esimene hominiid, kelle asuala oli nii ulatuslik (Kirde-Aafrikast kauge Lõuna-Aafrikani).  Habilise-tüüpi leidude klassifitseerimise osas pole siiski tänapäevani üksmeelt. Ida-Turkanast on  leide (vanusega 2...1,6 mln. a.), mis erinevad teistest suurema ajumahu (ja suuremate hammaste) poolest. Nende hulgas on kuulus leid KNMER-1470 (vanus u. 2 mln. a.), ajumahuga 775 cm3 ja oluliselt suuremate purihammastega.