Sääse puhul on imeasi see, kuidas ta nii kaugelt tunneb inimese lõhna, kelle kallale lennata.  Seda on isegi uuritud - tõsi küll, malaariasääse puhul. Kes tunneb inimese lõhnast ära ka viiekümne meetri pealt. Ja abiks pole siin olnud keegi muu, kui geneetikute parim sõber äädikakärbes, Drosophila melanogaster. Tema on leplik ja elab meelsasti laboris ning teadlased on õppinud ära ka temaga manipuleerima. Nüüd siis on leitud selline äädikakärbes, kellel üks lõhnaretseptor puudus, kui sinna istutati malaariasääse oma, siis saadi lõpuks teada, et iga lõhnamolekuli jaoks ei ole mitte üks ja ainus liik retseptoreid, vaid need töötavad karjakaupa.