Membraanivalgud pole membraanis orienteeritud suvaliselt: iga valk omab membraanis täiesti spetsiifilist orientatsiooni. Eukarüootsete rakkude membraanivalkude eksoplasmaatiline osa on alati glükosüleeritud. Tsütoplasmaatilises pooles leidub oligosahhariidseid ahelaid ainult väga üksikutel valkudel, näit. tuuma poori kompleksi valkudel. Osa suhkrujääke on ka lipiidimolekulide küljes, valdav osa suhkrutest on siiski seotud valgumolekulidega. Osadel membraanvalkudel esinevad väga pikad polüsahhariidsed ahelad - neid valke nimetatakse proteoglükaanideks. Seega eukarüootse raku välispinnal on hulgaliselt suhkrujääke - seda suhkrurikast raku välispinna osa nimetatakse glükokaalüksiks. See sisaldab ka neid glükoproteiide, mida rakk on sekreteerinud ning mis on adsorbeerunud raku pinnale. Adsorbeeruda võivad ka valgud ekstratsellulaarsest maatriksist. Seega pole piir glükokaalüksi ja ekstratsellulaarse maatriksi vahel alati täpselt määratletav. Glükokaalüksis olevad suhkrujäägid on olulised rakkudevahelistes kontaktides, rakkudevahelises adhesioonis. Glükokaalüksis olevaid suhkrujääke tunnevad ära teistel rakkudel olevad lektiinisarnased molekulid, see on aluseks spetsiifilistele rakk-rakk interaktsioonidele. Kuna paljud membraani glükoproteiidid ja glükolipiidid sisaldavad mitmeid negatiivselt laetud siaalhappe jääke, siis annab see enamiku rakkude välispinnale negatiivse laengu.