Ta kihutas paar miljonit miili tagasi ning põrnitses elukat. Äkki tundis ta hirmu, külma hirmu. Ta tundis, et see päike seal on elav, et ta on teadlik ootavast Pimedusest ning ilmselt valmis tagasi tõrjuma Pimeduse haledaid äkkrünnakuid. Ja justkui oma hirmude kinnituseks tundis ta väga intensiivseid, vastumeelsust äratavalt võimsaid kiiri, nii elavaid, valutegevalt õelaid, et ta kavatses juba peaaegu loobuda oma hullust ideest seda purustada.