Malapascua on  tilluke saar Cebu saare põhja osas, mille strateegilised mõõtmed on umbes 4x1 km. Saarele saamine tähendab Cebusse lendmist, 4h bussisõitu Mayasse ja sealt omakorda 30 minutit paadiga saarele. Üldiselt valitseb saarel suuremat sorti manjaana, mistõttu tasuks Maya ja Malapascua vahel liiklemiseks aegsasti aega varuda. Põhjus selleks on lihtsamast lihtsam - siin ei huvita absoluutselt mitte kedagi, kas sul on kiire või mitte; ja kui sul juhtubki kiire olema, siis on see ju ainult sinu isiklik probleem. Samas,  kui oled valmis kergendama rahakotti ca 10x rohkem, on iga viimane kui mats valmis sind joonelt üle vedama, kuna raha paneb siin sõna otsemas mõttes kõik rattad käima.    Saarele saabunud uustulnukat tervitab esialgu kerge kaos, sest puudub igasugune arusaamine, kuhu suunas tuleks astuma hakata, et leida endale sobiv öömaja. Siinkohal on alati kasuks sõber Lonely Planet, mis kompenseerib vähemalt saare puuduliku sildisüsteemi. Olles nüüdseks läbi kõmpinud suurema osa saarest, soovitan ööbimiseks Malapascua Exotic Diving and Beach Resorti, kuna see on kõige mugavam kuurort koos suurepärase rannamiljööga. Erinevalt Boracayst, kus põhiline tegevus on mitte midagi tegemine, keskendub Malapascua turism ainult sukeldumisele. Seega Boracayle iseloomulikku rannas lebotamist esineb siin vähe, aga kui sukelduda ei viitsi, pole ka rannas tiksumine keelatud.    Saare elu saab ette kujutada kui münti, millel on kaks nägu - kuurortide rannamiljöö ning külaelu, kus  inimesed elavad pead-jalad segamini koos sigade, kukkede ja koertega. Viimane on ilmselt saatuslik kohalike hügieenile, mistõttu kubisevad laste pead täidest ja ajaviiteks nokivad need üksteisel satikaid peast välja nagu väikesed ahvid. Üldjoontes on kohalikud inimesed üsna sõbralikud aga see on selline kahe otsaga sõbralikkus. Ühelt poolt tuntakse huvi, kes sa oled ja kust sa tuled; teisalt hakkab see naeratav sõbralikkus ja vahtimine kergelt ahistavaks muutuma.      Saarel ringi liiklemiseks on kaks  varianti - jala või mootorratas. Viimase puhul tuleb lihtsalt mingi kohalik ära sebida, kellele maksad umbes 50 peesot ja saadki ühest saare otsast teise ca 10 minutiga. Külaelust saab suurepärase pildi ette siis, kui osaleda kohalikul külapeol. Sisuliselt on tegemist nn keskkoolitüüpi diskoga, kuhu on kohale tulnud küladest kõik, kellel jalad vähegi kannatavad tantsimist. Seega pole vaatepildis midagi tavatut, kui näed koos tantsimas 3-aastast last ja muldvana rauka. Selline on siis elu Malapascua saarel, kuid  täna jälle seljakott selga ja minekut.