Seda aeglast linateost ilmestavad loomulikult ka üksikud, kuid see-eest väga verised ning kõikenäitavad tapmisstseenid. Ringiga oleme jõudnud jälle kadreeringu fenomeni juurde, sest: kuigi Argento ilumeel on teada-tuntud, siis mis te arvate, mis avaldab keskmisele õudusfilmisõbrale rohkem mõju, kas ilus kaameravaade või kui detailselt näidatakse, kuidas nuga (või ora) silma (südamesse, selga, jalga) surutakse? Või pea labidaga maha lüüakse, nagu kapsas? Ah? Sama vahetu vägivaldsuse armastus kehtib ka teiste Itaalia õudusfilmide kohta. Kui paljudes USA filmides siiski loobutakse kõige verisematest lõigetest, siis Itaalia nõuab vere värskust ja vägivalla värvikust.