Need, kes tookord (enne 1985. aastat) riiki juhtisid, teadsid, mis riigiga tegelikult toimub, hiljem nimetati seda "stagnatsiooniks". Nad nägid, et ühiskond tammub  paigal, et teda ähvardab pöördumatu mahajäämine maailma eesrindlikust tehnoloogiast. Valdavalt keskusest juhitava riigiomandi totaalne valitsemine, kõikehõlmav autoritaarne - bürokraatlik süsteem, poliitika ideologiseeritus, avaliku arvamuse ja teaduse monopoliseerimine, militariseeritud tööstuspotentsiaal, mis imeb ära kõik parema, ka intellektuaalsed ressursid, kujuteldamatu sõjaliste väljaminekute koorem, mis kägistab tsiviilvaldkonnad. /---/