Emake viidi täna taas haiglasse. See on viimase pooleteist kuu jooksul juba kolmas kord. Kummaline küll - talle jääb väheks ainest, mida  tänapäeva asises maailmas on tasuta hiigelkoguses - hapnikku. Ta väsinud süda lööb nii vaevaliselt, et kopsud ei suuda vajalikku hapniku ventileerida. Väiksemgi pingutus paneb hingeldama ja tekitab tunde, et finišeerus Tartu täispikalt suusamaratonilt. Mul on tunne, et ma peaks midagi tegema, aga mida küll… Tahaks väga aidata, aga ei oska ja see paneb mind pidevalt tundma end väga ebatäiuslikuna. Ema suutis mind alati aidata ja nüüd mina ei suuda.