Brundage oleks sellest teada saades kindlasti hauas teise külje keeranud. Brundage oli kaitsnud olümpiaamatörismi raevukalt lugematuid kordi oma 50-aastase ROK-i kuulumise aja jooksul, sealhulgas ROK-i presidendina 1952 - 1972. Ta nuuskis välja kuulujutud rahalistest auhindadest, arvas kaljukindlalt, et  olümpiasportlane ei tohi teenida raha - ka spordialal, millel ta olümpial ei võistle ja isegi mitte treenerina, ning et spordistipendiumid tuleks keelata. Ent Brundage polnud see, kes võttis Jim Thorpe'ilt 1912. aasta olümpiamängude kümne- ja viievõistluse kullad poolprofessionaalses pesapalliliigas mängimise eest. Samuti polnud see Brundage, kes kaasaegsete olümpiamängude sündides otsustas, et muistsete traditsioonide jätkudes on need mõeldud amatööridele.