Aga eelmise päeva  õhtul maandus ootamatult meie terassilauale üks eriti vägev isend, nagu mingi mesilaste kuningas. Pikkust oli tal oma 3 cm. (Äkki ema?) Käitus teine aga kuidagi uimaselt ja mulle tundus, et ta on vigastatud. Tegelikult oli ta siia surema tulnud. Ta taarus vähe aega abitult mööda lauda ringi kuni jäigi lõpuks vagusi. Viimane mida ta oma kahe liitsilma ja kolme pisikese lihtsilmaga nägi oli ilmselt minu fotoaparaadi objektiivi lääts. Ehk arvas ta selle mesilaste jumala kõikenägevaks silmaks ja rõõmustas, et  pääseb nüüd kindlasti mesilaste paradiisi. Matsin ta põõsa alla.