Ärkan selle peale, et Helena on roninud kirjutuslauale kardinaid eest ära kiskuma ja Hanna klopib plekkkausis kujuteldavat muna lahti. Kell on 6.00. Üritan lapsed suunata vanaema terroriseerima ja vajun veel pooleks tunniks mingisse unelaadsesse seisundisse. Loomulikult käiakse selle aja jooksul mind pidevalt segamas - keegi tahab näidata miskit ülihuvitavat vana mänguasja, keegi kaotas ära unelapi (loe: kukkus käest maha, mamps andku kätte), kellegil tuli veel üks pissihäda.