Alles keskeas ja raskete keeldumusvõitluste läbi ta püüdis ja jõudis end kasvatada tõeliselt klassiliseks "elukunstiks", kus parajal määral püütakse jälgida niihästi intensiteedi- kui kestvustungi ja kus mõõt,  harmoonia, tähendab kõik. Mitte põhjusetult pole ta toodud "faustiline" kultuuritahe, igirahuldamatu, ikka intensiivsema elu järgi kihutav igatsus tunnistet sümboolseks ja edustavaks kogu kristlikule Õhtumaa kultuuri arengule. Sõnaga: hetke intensiteedi nautimine ja hetkega rahulolemine endapiiramise survel on kaks sootuks eri asja, esimene omane romantikale, teine klassikale. Goethe taotleb neid mõle­maid - eri teostes.