Ledgeri kehastatud Tony karakteriarengu muutmine nõudis palju, aga tulemus on igati sobilik. Ka Tony kandis maski. Imaginaarium näitab, et ühel mehel võib olla mitu nägu. Valelikkus, saamahimu, heatahtlikkus - kõik avaldusid erinevaid võõraid nägusid kandva Tony tegudest lähtuvalt. Kõik tegelased on loodud funktsioneerima loole tähtsatena. Igaüks kannab kindlat eesmärki. Kui sisu areng võis olla natuke hüplik ning seosed võisid  muutuda ähmasteks viideteks, siis tegelased säilusid ja kandsid oma osa tugevalt lõpuni välja. Gilliamil on silma näitlejate peale. Isegi väike jupats oli oluline. Heitis kriitikat kõige suunas ning jättis nii mõnegi mõttetera hilisemaks läbinärimiseks, aga olles samal ajal vaimukas lisa loole. Visuaalne leidlikkus, Gilliami jutustamisviis, veenvad tegelased ( eriti Waits, Ledger ja Plummer), lihtsalt imekspandavalt ilus fantaasia ning mõningad kaadrid löövad kindla hetke tabamisega naelapea pihta, kuid sisu  jääb õrnalt auklikuks, mis aga ei muutu oluliseks puuduseks. Teist korda lähen kindlasti vaatama, sest vaataja ette paisati kõike korraga liiga palju. 8/10