Palvekirjade-liikumine. Viljandimaal oli, nagu nägime, juba paar aastat enne seda vaibunud. Jäänud tagajärgedeta ja joosnud liiva,  näib, nagu oleks tal pärast vendade Petersonide kõrvalda­mist olnud veel vähem ajendeid taasvirgumiseks. Kuid ometi üri­tasid Viljandimaa talupojad ka A. Petersoni vangisoleku ajal veel ühe katse kollektiivmärgukirja esitamiseks. Selleks ilmus veeb­ruaris 1868. a. Viljandimaalt Peterburisse kaheksaliikmeline saat­kond, kes esindas 11 kogukonda. Neist kogukondadest oli üheksa nimel alla kirjutatud ka 1864. a. 9. nov. kollektiivmärgukirjale. Need olid: Viljandi kogukond (saadik Tönnis Paltser), Puiatu ja Loodi  (saadik Ado Piir), Sürgavere (saadik Jüri Puggu), Olustvere ja Navesti (saadik Jaak Tiss), Lõhavere (saadik Jüri Riiwaldt), Uue-Võidu (saadik Jüri Peet), Suure-Kõpu (saadik Gustav Liik). Uutena olid juurde tulnud Soosaare ja Eistvere (ühine saadik Jaan Tõnisson). Saadikud olid kõik uued mehed, kes varemini palvekirjade-aktsioones polnud esinenud.