Ta riietus oli nii vilets, et üks partei kaaslane pidi füürerile ülikonna annetama, selleks, et ta saaks varasemate tööstuse juhatajate kokkusaamisele minna. Ta elas nii tagasihoidlikult selleks, et iga mark kuluks võitluse peale, seetõttu pidi ta ka oma suurest unistusest loobuma, (nii mõtles ta toll ajal) kunagi kunstnikuks või arhitektiks saamisest.