Näituse teine märkimisväärne osa koosneb objektidest ja installatsioonidest. Signer töötab põhiliselt  ready-made 'ide ja leitud  objektidega, leiutades uusi, olematuid esemeid ühendades (näiliselt) ühendamatuid esemeid. Niimoodi, lisades spordiriistale laste ujumisrõngaid, annab ta "Suuskadele" (2006) uue funktsiooni. Installatsioon "Piip" (2006) - tulekustutiga ühendatud piip - tuletab kohe meelde Magritte'i tautoloogilist maali "See pole piip" (1928-1929), mida on analüüsinud ka Michel Foucault oma 1968. aasta essees. Töö kahe põhielemendi kombinatsioon on sama sürreaalne kui õmblusmasina ja vihmavarju kohtumine lahkamislaual.  Kompositsioon "Kevadpühade jänku raketiga" (2007) plahvatanud raketi ja sellest kannatada saanud šokolaadijänesega võiks olla sümboolseks rünnakuks "magusa" väikekodanliku kultuuri vastu, kuid see tuletab samuti meelde valimisplakatit, mida Joseph Beuys kujundas 1979-1980. aa. Roheliste partei jaoks (vaata näiteks http://www.medienkunstnetz.de/works/wahlplakat-fur-die-grunen/). Plakat kujutas jänest, Beuysi ühte lemmikumat atribuuti, ning agressiooni kehastavat sihtivat mängusõdurit. Seega võiks töid "Piip" ja  "Kevadpühade jänku raketiga" käsitleda kaudsete  hommage 'idena modernismi kanoonilistele kujudele.