Nii on. Eile  juhtusin oma ülikooli-aegse sõbra, nimetame teda Sikorsky-ks, sünnipäevale, täna käisin jälle trennis ja väsitasin oma jõuetuid ihuliikmeid. Nüüd mõnus magus-valus rammestus sees. Käed-jalad muidugi valutavad, sinikaid hakkangi alles homme üle lugema. :P Aga see teraapia, mis ma sealt saan, kaalub kõik muu üles. Trenni ajal kaob kogu muu maailm olematusse, mured jäävad külma öhe. Oled ainult sina ja vastane. (Või siis sina ja poksikott - veel parem variant! ;) ) Jäävad vaid praegune hetk, löögid ja blokid, võit  või kaotus.