Su hallid taevasilmad  Vaatavad vaikides üha    Ilm nutab    Mina ei näe veel  Sinna  Kus oled    Käsi ei ulatu silima  Kinni  Su ainitist suletud  Pilku    Vaid südames kannan  Raskust  Su hingetuhast    Aega  Võin kerida süüni  Kus lapsepõlv    Nutab