Siinkohal olgu öeldud veel mõni sõna saarlasist, kes sõjas teiste maakondade rahvaga võrreldes on ise seisukohal, mis iseäranis kahel esimesel järgul silma paistab, aga ka sõjalõpuni üldiselt samasuguseks jääb. Kuna neisse sõda õieti 1222. aas­tani ei puuduta tõsisemalt, kuna nende maa muust Eestist enam on eraldatud, kui ükski teine maakond ja nende maailm mujal, merel, võtavad nad ometi 1211. a. saadik sõjast n.  üt. vabataht­likult osa, sõdides ühes mannermaa eestlastega kord siin, kord seal sakslaste vastu, kes nende maasse ei ole puutundki, mil viisil teised maakonnad, nagu eespool tõendati, ei esine. Ei ole küllalt põhjust seda seletada ainult kui mereröövlite saagihimust johtuvat võitluste ja rüüstamise võimaluse otsimist. Miks nad ei otsinud seda mujalt? Oli ju meri neile lahti ja sealt saaki enam loota kui võitlusist sakslastega. Või misjaoks nad ruttavad kohe hävitama rootsi väge, mis mannermaa randa tulnud?  Ei oleks vist liig julge sellega, et nad kui meremehed, kes pealegi nii mõnelgi pool käinud ja nii mõndki näind, millest omis metsades elavad mannermaa eestlased ei tea, seletada, et nad viimaseist mitte ainult ei ole liikuvamad ja üritlikumad, vaid teataval määral mõtlemiseski kiiremad ja arusaajamad. Sest paistab, kui märkaks saarlased, kui sakslased on hakanud tungima Eesti, varsti ise, et vaenlane teisis maakonnis, mannermaal on hädaohtlik neilegi ja seepärast lähevad nad ise saksa sissetungijate vastu  võitlema ja teisi aitama, kui ka hävitavad rootsi maaletulijad. Seepärast ilmu­vad nad venelaste kutsel Otepää alla 1212. aastal, samal põhjusel kuuleme neid 1218. aastal Sakalas rahvast sakslaste vastu üles kutsumas. Et saarlased täiesti enese ette ja alalises vaenus man­nermaa eestlaste vastu oleksid elanud, nagu mõnelt poolt arvatud, ei ole küll selle järgi tõenäiline. Just ümberpöördult, on neil märgata vahest enam kui teisil maakondadel oma seisukorrast arusaamist ja ühistunnetki teiste eestlastega.  Nende röövretk Järvamaale 1220 aastal (Chr XXIII 9) näib tehtud olevat kui vaenulikule sakslasile alla andnud ja sakslastega üheskoos sõdi­vale maale, nagu neid tehti näit Liivisse jne, või mõnel muul teadmata tülipõhjusel Ja kui selle mõte ka jääb hämaraks, ei tohiks veel see üksikuna kummutada kogu eelmist arvamist