…möödus sisemise võitlusena haige olemise, tööd teha tahtmise ning laste sädistamise ja nende telekavaatamise vaigistamise tähe all, oeh :P    Eneseusaldus sai esimese hooga suure hoobi.  Mõtlesin, et mida mu keha tahab mulle selle haigeksjäämisega ometi öelda?! Olen nii väga oodanud, et saaks ometi tegema hakata kõiki neid OMA asju, mis juba ammu muude tegemiste taga tegemist ootavad! Minus valitses segadus ja pahameel…   Ja siis kerkisid mu silme ette ühe hea inimese sõnad: "Olen justkui tundnud sind kaua- kaua, näinud lahkumisi ja kokkusaamisi, õnne ja selle hääbumist. Kuid eelkõige olen näinud hakkamasaamist." Ja siis mõistsin. Ei ole vaja hüpata ühest oravarattast teise. Aeg on võtta rahulikult.