Teine äärmus ütleb aga, et abielu ja üleüldse igasugune suguline väljendusviis on jüngri jaoks suur patt. Öeldakse, et inimene ei saa olla puhas vaimses mõttes, kui ta abiellub ja loob perekonna; see olevat hukatuslik. Kuid inimese jaoks ei ole ühtegi teadvuse seisundit ega elutingimusi, kus tal oleks võimatu tegutseda Jumala lapsena. Kui tõesti oleks nii, et inimene ei saa tegutseda jüngrina ja pühitsetuna ning samal ajal (vajaliku enesevalitsemisega) elada normaalset, tasakaalustatud  seksuaalelu, siis tuleks tunnistada, et on olemas eluvaldkond, kus Jumal on jõuetu. Ma keeldun sellist asja uskumast. Ei ole olemas ühtegi eluvaldkonda, väljendusviisi ega kohustust; ei ühtki füüsilise keha funktsiooni, kus hing ei saaks olla juhtivaks teguriks, nii et kõik toimub vastavalt jumalikele seadustele. Tihti unustatakse, et paljud suurimad pühakud olid abielus. Ka Buddha oli abielus ja tal oli poeg. Ma arvan, et Buddhal oli juba abiellumise ajal kõrge pühitsus. Mooses, kuningas Taavet ja paljud  väljapaistvad pühad isiksused mõlemal poolkeral olid abielus ja neil oli perekond.