Maag täitis kõik käsud. Ta pühendas palju aega (kokku kulus tal selleks  kaks aastat) universumi ja tulekultuse saladuste avastamisele. Südames oli tal aga kahju oma loomingust lahkuda. Pedagoogiliste vajaduste ettekäändel pikendas ta päevast päeva uneaega. Samuti tegi ta uneinimesele uue parema õla, mille oli kogemata unustanud. Aeg-ajalt vaevas teda tunne, nagu oleks see kõik juba kord juhtunud... Üldiselt olid tema päevad aga õnnelikud, ja kui ta silmad sulges, mõtles ta ikka: "Nüüd saan oma pojaga kokku." Või siis harvem: "Poeg, kelle olen ilmale toonud, ootab mind, ja kui ma  ei lähe, siis ei ole teda olemas."