Neljapäeval oli juba reede tunne, sest reede hommikul sai siuh-vilksti vallutatud Helsingi (tänu täitsa niisama saadud SEB sügisjooksu kruiisikupongile). Otsustasime teha üsna kultuurivaba reisi. Kuigi tõele au andes tuleb tunnistada, ühte kirikut pärast natuke eemalt vaatasime ka kuni restoranist hõbepaberis kaasa pakitud poolikuid pitsasid nosisime. Selle taustaks kisasid ja lehvitasid lakkamatult plakateid kamp  noori hispaanlasi. Ja iga kord kui meie päikese liikumisega koos kohti väljakul vahetasime, tulid nad kaasa otse meie nina alla seda tegema. Üsna tüütu oli, kuigi korruptsioonivaba ja demokraatlik riik kui selline on ju üsna hea eesmärk või nii.