Seos on iga elusolendi vahel. Lilled ka  elusolendid ja "kuulevad, näevad, kompavad ja haistavad" isegi võivad ette ennustada. Elades toalilledega tihedalt külg-külje kõrval pikka aega ja nende eest hoolitsedes, tekib nn "taltsutamise" effekt, kus lilled võtavad omaks sinu kehasoojuse, lõhna ja häälest tekkivad võnked (lilled "kuulavad" ka muusikat), harjuvad sellega ja reageerivad muutustele.  Võite järgnevat juttu pidada müstikaks, aga kui lapsed olid väikesed, kasvas mul köögis mitu potti kalanhoega, parim vahend rüblikute traumade esmaseks  raviks ja desifitseerimiseks. Kui mul polnud vaja neilt lehti kakkuda "tukkusid" nad mul niisama aknalaual (põhjapoolne aken), venisid välja ja nägid hirmrääbakad kuigi ikka püsisid hinges. Aga rüblikud on rüblikud, aegajalt läks lillemahla vaja hulgim ja ennäe, isegi kuid mullapinnal kiratsenud tütartaimed kukkusid mõned päevad enne õnnetust kasvu viskama ja kui olin suured taimed pea lehetuks kakkunud, aeti kähku lehekaenlast uued kasvud ja kasv kiirenes, oli see siis talvel või suvel, andsid oma "saagi"  ja kui enam vaja ei olnud, kiratsesid edasi. Aga ma olen neid ka mitmeid "teise ilma" saatnud kui võtsin suurema koguse lehti kellegi teise jaoks. Ja kui lapsed kodunt lahkusid (noorem 11.a. balletikooli ja mõni aasta hiljem vanem kutsekooli) jäidki nad mul kiratsema ja lõpuks surid välja. Ja paljude lillede järgi võib aimata kodus valitsevat meeleolu. Mitte kõigi järgi, nii mõnigi rahuldub heade kasvutingimustega, aga mõned "elavad" kõigele kaasa, see oleneb sellest, kelle oled "taltsutanud"  Muide,  sõnajalaga saame ühes ruumis ellu jääda kui olen talle kõik oma ehted külaskäigu ajal külge riputanud, edev taim, kõlbas ainult kuld või hõbe, kui mul neid polnud, vedas õde oma sõnajalad alati naabri juurde :)))  Kallaga aga ei saa me kunagi hästi läbi, põrnitseme alati teineteist vaenulikult (ega ole küll nii, et kõik lilled võiks meeldida, ega teesklemine aita) ja kalla "närvikava" on ikka väga nõrk, huvitav, et lõikelillena peab kauem vastu.kiniteovanizi