Üldjuhul on meedial täpselt sama palju võimu kui on kommertspankadel, kes ise raha ei emiteeri, vaid saab selle hoiustajate ja riigi käest. Samuti ei maksa meedia info andjale, ta saab selle tasuta, makstes üksnes töödeldud info eest infoallikale. Klassikaline võimuorgan võib meediast kujuneda ühel juhul, hakates toimima niiditõmbajate ja omanike isiklikes huvides, mida ei saa kindlasti kunagi täielikult välistada. Sellist olukorda võib esindada Berlusconi näide demokraatlikus Itaalia Vabariigis.  Transparentse meedia transformeerumine Saulusest Pauluseks ühes demokraatlikus vabariigis tähendab üha suuremat läbi nähtavust ja üha vähem avalikustamist, olles õhukese riigi hädavajalik koostisosa, brave new world. Ka sahinad tunduvad siis igavad, kui erinevad osatäitjad täidavad samades skeemides samu rolle, mida me oleme juba näinud.