Tol ajal, kui "Meie noored" ilmus, s. o. 30 aastat tagasi, ei peetud meil üldiselt stiili lihtsust veel kuigi suureks  vooru­seks, - otse vastupidi: selles kiputi sageli nägema vaesust, väl­jendusvõime saamatust. Alles tänapäeval osatakse vahet teha lihtsuse ja vaesuse vahel; maitse on kolmekümne aasta jooksul muutunud koguni seevõrd, et lihtsus ning asjalikkus nüüd on seatud aukohale ja lihtsat asjalikkust taotlevad needki kirjani­kud, kelle loomusele see hästi ei vasta. Lattik on oma noorsoo­raamatutega tublisti ajast ette jõudnud ja "uusasjalikkuse" pioneeriks olnud ammu enne uusasjalikkuse mõiste olemasolu; juba 30 aasta  eest oli Lattik moodne tänapäeva mõttes. Võib ju olla, et mood aja jooksul jälle muutub, kuid loetavaks jäävad Lattiku noorsooraamatud oma stiili poolest veel kauaks, sest liht­sus paelub ka siis, kui see just moes ei ole, - palju hõlpsamini vananeb väline stiili ehtimine ebaoluliste ilustavate võtetega, mis sisuga orgaaniliselt seotud pole.