Kõik ootasid, fotokad ja sulepead õieli. Märkmikus polnd ridagi, kaardil pildiribagi. Ja siis see tuli - põhjatuules laperdades laskus pilve varjust lipuvärvides alumiiniumlind. Kajastajad kahisesid, rõivad sahisesid, naised kohendasid soenguid, mehed silusid vuntsi. Oli ju Kuningas tuntud esteet, kunagi ei ilmutanud ta end alamatele samades rõivastes kaks korda,  kodumaal keeldunud ta intekast keskse päevalehe ajakirjanikule, kel liiglühikese soki ja püksimanseti vahelt välgatanud valkjaskahvatu karvutu säärejupp. Sõdurpoisid rullisid paraadvaiba lahti, trapp veeretati ette, objektiivitorud tõusid kui Viagra väel ja Kuningas ilmutas end rahvale.  Surmavaikus. Siis kostus matsatus, kui asukohamaa suursaadik kokku vajus, algas sumin ja keset seda kostus ühe teada-tuntud ekstsentrilise kõmuajakirja kirjaneitsi hüüatus: -Kuningas on alasti!-  Meesreporterid ja  auspaleeri sõdurpoisid küünitasid kaelu kõveraks, püüdmaks silmata kuningannat.  Kuningannat ei tulnud.    *pilt muidugi muinasjutuvestjalt Andersenilt  **jutt muidugi minu tänaöisest unenäost;)