Kolmas eripreemia läks Tehvandi spordikeskusele (arhitekt Raine Karp) kvaliteetsete betoontarindite ja betoonitööde eest. Kui  staadionile läheneda, on kompleksi üldmõju fassaadis kasutatud punase tellise tõttu täiesti mittebetoonilik, kuid staadioni poolt on kvaliteetsed betoonist tribüünide varikatused kenasti eksponeeritud. Tehvandi spordikeskus oli ainus kandideeriv objekt, mille vaatamiseks on talv parim aastaaeg. Žürii tutvumisreisi ajal käisid seal parasjagu suusatamise juunioride MM-võistlused ning huvitav oli jälgida, kuidas spordikompleks võistluste ajal toimib. Põneva objektina jäi meelde veel Tartus paiknev AHHAA  teaduskeskus (arhitektid Vilen Künnapu ja Ain Padrik), kus ümarvormi valatud monoliitbetoonist trepikoda ning mummulised välisseina paneelid mõjusid efektselt, kuid saatuslikuks sai interjööri betoonitööde ootamatult kehv kvaliteet, mis rikkus üldmulje. Samuti jäi positiivse poole pealt meelde KeilaJoa ühepere-elamu (arhitekt Ülo Peil), kus oli kasutatud graafilisest betoonist seinapaneele. Betoonižürii lõppkoosolekul sai tehtud ettepanek nihutada edaspidi žürii töö lumevabasse aega - näiteks sügisesse. Lumega  kaetud maapind on üldjuhul heledate betoonpindade hindamiseks väga halb taust, samuti läheb kaotsi tervik haljastuse ja heakorrastusega. Kandideerida võiksid lisaks preemia-aastal valminutele ka aasta varem valminud hooned, mida pole varem hindamiseks esitatud. Tihti juhtub ju nõnda, et ametlikult vastu võetud hoone on autori hinnangul päris valmis alles aasta pärast, kui maja ümber on rajatud ka teed ja platsid ning haljastus. Lõpptulemusena on ju tähtis, et esile tõuseksid hooned, kus betooni on  vääriliselt kasutatud ja eksponeeritud.