Ma pean oma elust ja lilledest kirjutava blogi armsale püsilugejaskonnale natuke ühte oma uut käitumishälvet selgitama. Kui ma üldse  avalikku netti kirjutamisega alustasin, olin praegusest minast natuke rohkem lagunenud inimene. Teisest küljest olin juba siis palju normaalsem kui veel mõned aastad varem, seega (see on muidugi mu isiklik ja kindlasti subjektiivne arvamus) on asjalood ajapikku aina paremaks läinud. Blogil on selles oma roll, mis seal salata.    Üks, mis vahepeal paranenud pole, on mu diagnoosini selge grafomaanlus.    Üsna värske ettevõtmisena kirjutamissõltlastest blogardite hulgas on tekkinud selline  nähtus nagu Kirjutajate Kommuun. Meeleheitel ning lisaväljundit otsiva grafomaanina olen sellesse uude seiklusesse pea ees sisse hüpanud, avastades pisikese ehmatusega, et teiste kirjutajate seas on ilmselt inimesi, kellele kirjutamine ning teiste kirjutatuga tegelemine on lausa leivaamet või vähemalt vostile leiba alla toov lisatöö. Amatöör olen.  Millal enne sellised pisiasjad hulle pelutanud on?    Nüüd siis hälbe juurde.  Need lood,  mida ma nüüd olen sildistanud "kirjutamine kirjutamise pärast" ei ole ükski seotud mu eluga. Kui ma kirjutan, siis selle ajal ehitan ma üles täiesti võõra inimese, ma panen ta tegema asju, mis minu meelest selline inimene teeb, mõtlema mõtteid, mida ta mu arust mõelda võib. Kirjutamise ajal on mu "ohver" mulle sümpaatne, olgu ta või sarimõrtsukas (sahtlis on mul mõni selline vana-vana jutt), aga kui lugu saab valmis ja olen sellest paar päeva eemale liikunud, tajun väga tihti, et oi kurja, seda inimest päriselus liiga lähedalt küll tunda ei taha!  Seepärast olen rõõmus iga kommentaari üle, mis selgitab lausa anatoomiliselt, mis võis mõne karakteri kirjeldamise juures nihu minna ja miks nii või teisiti ei käituta. Mõnikord saan vastu seletada, miks ma arvan oma kirjelduse õige olevat ja teinekord lihtsalt ohkan ning saan järgmiseks korraks targemaks.    Suur ja siiras tänu soojade ja kiitvate  kommentaaride eest, need annavad julgust edasi mütata.  Kui kellelgi oleks tõesti midagi ülesehituse, sündmustiku või tegelaste kohta arvustavat öelda, siis olen üks suur kõrv.. silm.. äh, meeleelund!