Järgmisel päeval suunas ta oma sammud mingi sisemise sunni ajel Hyde Parki. Ta istus pingile, mõeldes eelmise päeva värisemapanevale kogemusele. Kas oli ta üksnes unistanud? Ei, sest, uskumatu küll, nüüd nägi Helena teda pikkade sujuvate sammudega üle muru enda poole  lähenevat. Miks oli ta arvanud, et Helena siin on? Helena kogu olemus tundis tema poolesirutuvat ja teda täitis tohutu rõõm.