Sest randa ma ei läinudki. Ei näinud isegi liiva ja vett kuigi lähedalt. No MILLEKS, eksole, kui ma sügisel näen pärislaineid ja rannaahvindus on minust nii ehk naa kauge kaarega mööda läinud (loe: ma  olen alati kas liiga valge, liiga palavuskartlik või liiga paks olnud, et liival lihtsalt külitamist nautida). Küll aga käisid biitshitamas Konn ja Tuutu, koos meie kallite võõrustajatega. Ehk siis Konna isa oma mudilaste ja naisega läks kaasa, moraalse toe ja muidu ajaviitmise mõttes. Ning see veenas mind endisest enam, et rand pole minu rida. Valetasin end parem Chaplinisse näitusele minevat ja Pärnu puitarhitektuuri vahtivat.