Ütles mu naine:  - Kui sa ei armasta iseennast,  ega maailma, milles tatsad,  ära kirjuta luuletusi,  jumala pärast, ära kirjuta!  Miks mõlgutad neid  mõttetuid sõnu veel  nii-ütelda luuleks?  Kelle jaoks, mille pärast  poetad tubakapuru taskutest  tänu ootava ilmega  tühjale teele?  Armasta ennast  ivake rohkem või vähem,  siis mõistan  vähemalt mina  uskuda sind uuesti,  armas!