Ants Oras jätkab lennukalt: "Kuni selle hetkeni (lepingule alla­kirjutamiseni - M. T.) oli Eesti olnud valmis alustama lootusetut võitlust. Rannapatareid ootasid tulistamiskäsku Vene sõjalaeva­de pihta, mis tulid ähvardades üha lähemale Eesti territoriaalvete­le. Õhutõrjepatareide meeskonnad suunasid kahurid Nõukogude pommituslennukitele, mis tiirutasid kõikide Eesti linnade kohal ja  eriti tähtsamate hoonete ning arhitektuurimälestiste kohal, näiteks Tartu Vanemuise teatrimaja peal. Nägin kahte neist laskuvat peaaegu Eesti näitekunsti hälli katuse kõrgusele. Kõik vähesed rügemendid olid kogutud piiri lähedusse ootama Nõukogude rünnakut. Oli eriti sünge sügisilm ja inimesed püsisid ärkvel varase hommikutunnini, oodates eriteadaannet." (247)