Nagu on meenutanud Siegfried Joseph von Krüdeneri poeg, veterinaararst Rolf von Krüdener (sünd 1923), pidid vanemate kõrval ka lapsed majapidamises kaasa lööma: suviti tuli aidata heinatöödel ja saagikoristusel. Sai istuda loorehal ja vankrile heinu hanguda. Sõnnikuveo ajal tõsteti koormad vankritele, millega poisid põllule sõitsid, kus sõnnik maha laaditi, et siis talli uue koorma järele minna. Aidata tuli ka viljakoristusel. Kuna vili peksti kohe, tuli ümbruskonnast alati palju inimesi kokku. Söömaaeg oli väljas pika laua ääres. Õled pandi talli juures kuhjadesse, vili viidi vanas veskis olevasse kuivatisse (veskit peetigi ainult kuivati ja viljaaidana, kus kett-tõstukiga sai kotte üles tõmmata). Algul masindati taliteravili, natuke hiljem suvivili. Peksumasin ja aurukatel kuulusid ühistule ja sõitsid viljalõikuse ajal talust talusse. Reisimiseks polnud vanematel aega, isa pühendus põllumajanduse kõrval mesindusele. Mesipuud seisid suurte pärnade all, kus asus ka meemaja, kus mett vurritati. Sellegi töö juures pidid poisid isale abiks olema.