Mõte, et nüüd-nüüd kohe kirjutan on mul siin peas kolksand juba päris mõnda aega, aga kuna tegeleda on tulnud nii siia saabunud õe kui ka koolitöödega, siis.. well, ütleme nii, et mingi ohver tuli tuua. Õde, õemees ja kogu kaasas olnud krempel sai täna viimaks lennukile ja peaksid vist nüüdseks kodumaal olema. Eestist lasid nad jalga juba eile, aga kuna Finnair muudkui aga streigib ja streigib, siis tekitasid nad neile mõningaid komplikatsioone. Aga nagu ikka - lõpp hea, kõik hea.      Viimasel ajal olen lugenud blogidest ja mujalt, kuidas nii paljud igisevad oma partneri ühe või teise vea kallal, arutlevad tema tegevuse või tegematuse üle ning sujuvalt läheb jutt üle ka rutiini tekkimisele, mis suhte nii crappy'ks on muutnud. Olenemata sellest, et oma harjumused olete te välja kujundanud koos, on ka selles süüdi just tema. Mitte, et ma nüüd mingi the mother of god oleks ja teaks täpselt, kuidas asjad ühel või teisel on, aga vahel tundub lihtsalt, et inimesed ei oska hinnata seda, mis neil on. Ma oleks sellele mägesid liigutavale jõule very very thankful, kui ma saaks ja võiks oma kallimaga päevast päeva koos olla ja mitte tunda seda meeletut igatsust, mida ma aga paratamatult igapäevaselt tundma pean. Püüan sellele mitte mõelda, aga see polegi mõte, vaid tunne sinu seest, mis end ikka järjepidevalt meelde tuletab. Ma võib-olla ei oskaks nii tunda ega mõelda, kui mul sellist olukorda reaalselt käes poleks.. ning võib-olla seetõttu loobin kriitikat vales suunas neile, kes seda tunnet ju tundnud polegi, aga.. Kas sa oled kunagi mõelnud sellele, et mida sa tunneksid siis, kui sa tuled koju, aga keegi sind siin ei oota? Kas sa oled kunagi mõelnud, mida tunneksid, kui peaksid iga jumala päev üksi voodisse pugema ja sama üksildaselt ärkama? Kas oled kunagi mõelnud, mida tunneksid, kui söögilauas istuks päevast päeva sina ja ainult sina? Kui sul pole enam seda kedagi, kellele igas olukorras toetuda ning kelle najal oma elu rajada? Üritades end panna teise inimese olukorda ja mõelda vastuseid küsimusele "aga mis siis kui", jõutakse tavaliselt sellistele järeldustele, millele tegelikkuses jõuda poleks tahetudki. Selleks läheb võib-olla aega, et üldse mõtte tähtsusest kui sellisest aru saada.. aga ma usun, et... ühel heal päeval see aitab.