Keskaegsete sõjavägede koosseisu kohta on väga vähe  andmeid ning seetõttu on väga raske sellekohast ülevaadet anda; tulemuski on enamjaolt hüpoteetiline. Loomulikult olid sõjaväed jaotatud mitmeks divisioniks, erinevad sõjaväeosad lihtsustasid juhtimist ja olid väga tähtsaks taktikaliseks komponendiks. Samuti on raske öelda, kellest sõjaväed koosnesid: kas nt. talumehed sõdisid? Kas piiramisel linnakäsitöölised läksid müürile linna kaitsma või lootsid nad ainult palgasõjaväele? Selle kohta ei saa palju informatsiooni ka kroonikatest, kuna seal on enamasti  mainitud ainult mehi, mitte spetsiifilisemalt, milliseid nimelt. Nt. See [Alûksne komtuur] võttis 60 meest endaga kaasa100. Tõsi, Bartholomäus Hoeneke Liivimaa nooremas riimkroonikas mainitakse ka sõdivaid talumehi101, kes sakslaste vastu sõdisid, kuid arvan, et talumeeste all peetakse silmas eestlasi üldse. Siiski võib öelda, et talumehed osakasid vähemalt mingil moel relva kasutada, sellele viitavad suured talupoegade mässud Saja-aastase sõja päevil, nt. þakerii ja Wat Tyleri ülestõus. Kuid raske on öelda, kas nad suurematel sõjakäikudel osalesid (nt. Saja-aastase sõja omades), tõenäoline on, et nad väikestes, kohalike suurnike vahelistes tülides aktiivselt kaasa ei löönud. Et aga sõjavägedes oli rohkesti lihtinimesi tõendab lause Bartholomäus Hoeneke Liivimaa nooremas riimkroonikas: Niisiis astusid meister ja vennad kõige väega välja ja lõid kaks lahingut nimetatud truudeusemurdjatega /---/ millistes langes umbes 12 000 uskumatut, ülejäänud löödi põgenema, siiski kaotustega ka vendadele, sest mitmed vaprad aadlikud tapeti maha, lihtinimesi lugemata102. Sama võib järeldada ühest lahingukirjeldusest Froissart'i kroonikates, kus langes väidetavalt 3 000 meest ning 26 rüütlit ja skvaierit103. Sama kroonik räägib Poitiers' lahingu kohta, et prantslasi oli 50 000, neist 3 000 rüütlid, s.o. ülejäänud olid madalamast seisusest104. Ehkki arvud ei ole kindlasti täpsed on nende suhe ikkagi väga suur.