5. märts 2008,  kolmapäev  Koht: Tartu-Unipiha  Rajameister: Kaido  Rada: jalgsiorienteerumine linnulennult 6,75 km, rattaorienteerumine linnulennult ~24 km  Formaat: öine  Osalejad: Martti, Aigar, Rain, Aivar, Kadri, Kristjan  Treeningu tulemused    Jooksu kaart:         Selleks, et kõik ausalt ära rääkida, kuidas oli pean ma alustama sellest, et otsustasin trennis kasutada oma "uut" ratast.  Otsus vast võetud, ratas autos ja teise ratta esijooks (naelkummiga) kaasas,  hooga MS-i. Kaidoga pisikõne- välja lähen koos Aigariga. Mõeldud -tehtud. Aigar võtab kaartid ja mina auto juurde ratast kokku panema. Siis tuligi esimene tagasilöök. Teise ratta esirehv 26' ei sobi alla. Pidurite reguleerimine ei aita... Naiivitar!!! Tahtsin lihtsalt pääseda. Otsus järgmine - autoga töö juurde originaalrehvile järele. Originaal all( kahjuks ilma naelteta), pidurid uuesti paika reguleeritud ja minema. Eks see minemise hetk jäigi momendile, kui Martti väljas GPS-i häälestas. Aigarilt küsisin,  et kus siis esimene punkt on? Lemmatsi poole üle raudtee paremale. Selge, ütlesin Aigarile, et tean küll kus see koht on ja katsu siis järel püsida, ning minema. Mina vana elektrikuna tean ju küll, kus Lemmatsi 15 kV jaotuspunkt asub. No ja sellega oligi esimene punkt lahendatud. Hooga tanklani, ja siis vasakle raudteeni. Ja raudteega paralleelset teed ei ole.  Aigariga otsus - tuleb mööda raudteed tagasi joosta punktini. Mõeldud tehtud. Punktile lähenedes hakkas paistma tuluke: Martti otsib punkti.  Kiire kokkulepe Aigariga, et tema vaatab edasi ja mina tagasi. Tagasi punkti ei olnud. Liigun kiirelt Aigari ja Martti poole, Martti ratas maas. Otsus - viin ratta Marttile lähemale, mis ta ikka niisama jookseb. Aga ükski heategu ei jää karistuseta. Sest järgmisel hetkel leidsin ennast ratta kõrvalt selili maas. Ja kui püsti sain, selgus, et rattakett oli ka teiselpool ratast selili maas. Vot sellist müstikat mina enam seletada ei osanud, ega oska praegugi. Vot sulle head samariitlast. Hea, et Martti on  rahulik ja mõistev mees.  Siis jõudis meie juurde ka Aigar koos punktitähisega ja jätkasime oma teed mööda raudteed. Ja iga hetkega läks asi huvitavamaks, sest Tartu poolt tuli rong. Mele muidugi lisasime kiirust ja piilusime pidevalt seljataha. Enne ratasteni jõudmist meenutas meie kiirus juba sprinterite oma. Rattad kraavist välja ja üle raudtee asfaldi poole uhama - jõudsime...  Edasine oli juba lihtsam: mööda asfaldit Nõoni ja sealt kruusateedele. Järgnevatest etappidest ei ole mõtet kirjutada,  sest kukkumise hirm ei lubanud kiirust arendada. Mul oli tõsiselt tegemist, et Aigarile järele jõuda. Asi läks huvitavaks jälle, kui jooksukaartile jõudsime.  Esimene jooksupunkt - ehitis.  Ehitisi päris mitu, kuid punkti ei ole. Läbi sai otsitud kaev, maja varemed, kanal ja mingi tundmatu asi veel. Ja siis aigar leidis: kanalist muu prahi seest. Ometi olin kanali ennem läbi otsinud, seinaääred üle valgustanus ja ikkagi ei märganud. Edasi punkt 5. Vahe eelmistega 13 minutit. Vägev, varsti saame  kätte. Punkt 6. Vahe eelmistega 40 minutit?!! Millega me nüüd hakkama saime? Ja nendel aeg parem, kui 5-ndas punktis: müstika!!! Teel seitsmendasse punkti loojus Aigaril otsmikulamp.  Kaheksandasse otsustasime minna mööda teed kaartist väljaspoolt. Vist sai liiga suur ring.  Kaheksas, üheksas ja siis juba õnnelikena koju.  Nüüd olen ma kõik peaaegu ausalt ära rääkinud.