SAIME TUHANDEID KIRJU, kirjutasid põhiliselt teismelised tütarlapsed. Ja Urmas  vastas kõigile, saatis Ruja fotosid ja kirjutas autogramme oma nimest tilkuvate pisaratega.  Üks fänn läksi minu pärast päris segi. Ta nimi oli Anneli ja teda küttis üles, et mina ainukesena Rujast polnud abielus. Anneli saatis mulle kirju, joonistusi ja kleepimistöid, ja ka lausa vana prahti. Iga jumala päev tassis postiljon mulle suuri sületäisi tuppa, sest kraam ei mahtunud postkasti. Miilits ei suutnud aidata, kuigi leidis Anneli üles ja rääkis temaga. Kiusamine kestis aastais, hiljem läks ta  telefonikõnedele üle. Et sellest jamast pääseda, otsustasin temaga lõpuks kohtuda. Ta polnudki mingi psühhopaat - tavaline ebamäärases vanuses tüsedavõitu koolitüdruk. Saavutanud tilgakese mu tähelepanu, rahunes ta pikapeale maha.