Paar kuud tagasi hakkasin ma hommikuti tööleminnes järjest enam odavapoolsest hallist ülikonnariidest üsnagi robustse lõikega kontorikostüümides tšikke nägema. Nad seisid niisama metroopeatuse "augu" serval ja tegid kambakesi suitsu ning lobisesid, või siis istusid mõnes välikohvikus (need avatakse siin hiljemalt 8st hommikul). Lisaks ühetaolisele kostüümile, mille ainsaks variatsiooniks oli valik pükste ja põlvini seeliku vahel, olid praktiliselt kõigil mustad käekotid ja mustad kontsakingad.  Ja kõik tundusid sellised parasjagu 20-25 aastased olevat. Nii käiski mul igal hommikul peast läbi uitmõtisklus, et mis kuradima korporatsioon see äkitselt siia tekkinud on. Kõige enam meenutasid nad lennujaamatöötajaid aga kuna Santiago lennujaam on linnast ikka tublisti väljas ja metroo ega muu linnatranspordiga sinna ei saa, siis väga ma sellesse hüpoteesi ei uskunud. Pigem arvasin, et ehk on mõni uus pank lähinaabruses mingi jörmilt juraka teenindushoone avanud. Ka see hüpotees siiski ei tundunud väga  tõenäoline, sest siin kannab igaüks, kellel vähegi on mingit plastmassist silti omale rinda panna, seda ikka täie uhkusega rinnas ka siis, kui parasjagu enam tööl ei olda. See on ilgem prestiižinäitaja, millega uhkeldavad nii korporeerunud koristajad ja jooksupoisid (keda on siin ikka sitaks) kui ka üsna klantsil kontoripositsioonil pangatöötajad. Kuid neil tšikkidel polnud mitte essugi rinnas.    Nende saladusliku päritolu müsteerium lahenes õige pea pärast seda, kui ma Euroopas toimunud  kellakeeramisest lähtuvalt oma lõunapausid kella nelja paiku pihtahakkavate Euroopa õhtuste vutimängudega ühtlustasin ja kodus söömas käima hakkasin. Siin pidid nad kah kella keerama, vastassuunas loomulikult, kuid valitsus on seda juba kaks korda erandkorras kuu jagu edasi lükanud. Hetkel on plaanis talveajale üle minna kaheksanda mai paiku. Põhjuseks üleriigiline energiakriis, mistõttu ei taheta nähtavasti töölemineku kellaaega pimedasse perioodi lükata, et siis saab selle jagu valgustamise pealt kokku hoida.  Pimedaks läheb siin praegu alles seitsme paiku, nii et ideeliselt mingi iva paistab selles olevat. Igatahes rohkem, kui Medvedevi poolt esitatud põhjusel, et kella ei saa keerata, kuna see tekitab lehmadel stressi...    Ja nüüd siis ongi nii, et ma liigun tavaliselt poole nelja paiku töölt koju. Ning, nagu selgus, on tänavad nendest samadest tšikkidest just sel ajavahemikul uuesti küllastunud. Need on kuradima koolilapsed! Mulle meenus, et kvartali-paari kaugusel asub tõepoolest mingi katoliiklik kool,  mille mingile lõpetamisele ma aastavahetuse kandis linna peal ringi hulkudes peale sattusin. Ning kui nüüd veel veidi ajusid pingutada, siis meenub justkui küll asjaolu, et kõik lõpetajad olid tütarlapsed. Nad küll loomulikult kandsid tol päeval valdavalt mingeid satside ja volangidega koloniaalajastu vaimus sünteetikast õmmeldud prostituutide kleite. Mind ikka petsid need tänaval nähtud koolivormis tšikid täitsa ära. (Kus kurat on need tohutu suured koolilogod univormidel? Katoliiklus my ass.) Sihksed  maamotškad nägid nad enamasti välja, juba ikka tummiste taguotsadega ja vähemalt pooltel suitsud ees. Kui sa selliseid kell 8 hommikul, kuskil välikohvikus hommikust söömas näed, siis koolilasteni mõtted just ei vii. Jumal tänatud, et ma pole anime, hentai ja kurat teab veel mis jaapani koolitüdrukute temaatika fänn - siinsed koolitüdrukud on iga normaalse pedofiili õudusunenägu.    Kui juba koolide ja laste peale jutt läks, siis lõpetuseks kamaluga sellekohast triviat. Näiteks kui sa paned oma lapse  kooli, siis sa pead kirjutama tuumaka avalduse, mis sa tahad oma lapse paganluse räpasesse rüppe heita ja talle mitte lasta piiblit ja jumalatarkust õpetada. Hea pilguga sellele koolis kohe üldse ei vaadata. Kirikul on siin riigis ikka üllatavalt suur võim. Poliitikas pidid paljud kirikuisad jätkuvalt võtmepositsioonidel olema, ja seepärast ongi abort siiani Tšiilis keelatud. Kusjuures sekkuda ei tohi ka siis, kui sünnituseelsetest testidest selgub, et laps tuleb mingi suure jamaga, või kui on  komplikatsioonid, mis seavad ema elu ohtu. Jumal annab, jumal võtab. Arvestades, et tegemist on ideeliselt kõige arenenuma, stabiilsema ja demokraatlikuma riigiga tervel kontinendil, siis sellised regulatsioonid tunduvad ikka tiba tagurlikud. Ning ega see usuteema kao kuhugi ka ülikoolis. Ma juba olen siin rääkinud, kuidas kirevates hilpudes ja sama kuldse ja suure piibliga, kui üks vene vanamuti suu, papp tuli ja õnnistas sisse merebioloogia uue ja kaasaegse uurimislabori. See nädal on ülikoolis jälle pühakunädal.  Meie ülikoolil on nimelt oma pühak, kindlasti mõni kunagine vilistlane... ja tema auks toimuvad iga päev siin ülikooli sisehoovid missad. Lisaks propageeritakse ka rattaga sõitmist. Küllap too pühak käis omal ajal siis rattaga koolis. Palvetavate tudengite vahelt jõuga end läbi pressides heidan ikka silmas häbis maha - kuidagi kohatu tundub siin evolutsiooni uurida...