Eestis alustati kolhooside rajamist peaaegu vahetult peale okupatsiooni 1940. aastal, ehkki vastne sotsiaalminister Neeme Ruus teatas koosolekutel Võrus ja Räpinas sama aasta 14. juulil: "Vastutustundetud kuulujuttude levitajad on liikvele lasknud valed, et siin riigis luuakse kolhoosid. Seda ei juhtu; me isegi mitte ei vaja neid." Nagu ikka kommunistide puhul läksid sõnad ja teod lahku. On siiski võimalik, et kommunistidega meeleheitlikult ühte jalga käia püüdev Neeme Ruus oli nii lihtsameelne, et uskus tõepoolest seda, mida tal kästi rääkida. Samasuguse naiivse avaldusega esines ka  kommunistide poolt pukkiupitatud põllutööminister, kes teadustas oma kõnes rahvale: "Eraomandus jääb puutumata. Kas peaks leiduma inimest, kes võiks karta, et nüüd, kus valitsuses on inimesed, kes on kogu oma eluaja võidelnud selle eest, et maa saaks neile, kes seda oma tööjõuga harivad, et keegi nüüd tuleb ja nende inimeste käest nende maa ja vara ära võtab? Iga kodaniku poolt ausalt teenitud eraomandus on puutumatu."