Hommikul saadeti meid varakult linna, näidati kätte Schönbrunni suund ja head teed. Mõnus jalutuskäik soojenevas päikeses, ilma linnakaardita, mis puhkas seljakotis. Ja vot siit alates pole ma enam Viini sõber. Lihtsamalt öeldes, teeninduskultuur Viinis on null, et mitte öelda miinuses. Muidugi, ei vaidle vastu, loss on tõesti ilus ja kena, isegi praegu, kui puud pole lehtes ja lilled veel väga ei õitse. Vaade linnale kena ja üldse rahulikke ja naeratavaid inimesi  (loe: ungarlasi - suurem osa põgenes Ungarist Viini, et mitte kodus pisargaasipilvedes ujuda) täis. Aga teenindusest: tellisime kannu kohvi (mida isegi mina jõin) ja pärast seda ootasime arvet lihtsalt pool tundi. Õigemini me ootasime pool tundi, et kallis kelnerionuke ikka näeks, et me arvet tahame. Lehvitamine ja hõiskamine ei aita. Tal oli silmi aint ühe laua jaoks korraga. Lõpuks me vihastasime ja maksime müntides ja 20 forintiga. Jootraha. Edasine plaan oli šopata, sest saabumise silmapilgul tõotas Viin tsivilisatsiooni, ehk tooteid, mida Ungaris ei müüda ja ilma milleta mina ei ela. Aga kõik on petlik. Kui sa ei ole austerlane, siis sa kaardiga maksta ei saa. St et poed aktsepteerivad ainult Austria pangakaarte. Vahet ei ole, kas sul on Visa, Mastercard või rahvusvaheline krediitkaart. Ja ärge unustage, et ma räägin Viinist. Ühest Euroopa suurimast ja fäänsimast linnast. Kui me siis küsisime, et mis neil kaartidel viga on, mida pakkusin, laiutasid müüjad ainult käsi ja ütlesid: only Austrian. Nojah, sellisel juhul oskan ka mina vastavalt käituda, ja nägusid teha müüjatele vastu, kes ilmselgelt on kuulnud elementaarsest viisakusest. Või ehk olen ma nii ida-eurooplane ja ei teagi, et klientidele nägude tegemine kuulub viisaka teeninduskultuuri juurde? Võib-olla on asi minus, aga Viinist, Viiiiiiinist ootakse väheke enamat, ei?