Võibolla me lihtsalt kardame annetada igavikule. Sest õhkõrn on vahe ilmaolemise ja vabaolemise vahel. Peame väärtuseks omamist ja sellelt positsioonilt ei oska taibata, et igavikule annetades ei jääda ilma, vaid saadakse vabaks. Aga kui tulevad olud ja võtavad meilt meie rõõmud, siis oleme ilma. Ja kunagi nad tulevad. Tuleb tuul ja vihiseb  üle kõige.