Tšehhi 2009. aasta ajalooline draama "Protektor" ("Kaitsja"). Ootamatu moment, kus ma taipan, et olen jäänud pingsalt jälgima filmi, mille alguses kaalusin saalist ära minemist, on alati hea. See näitab, et midagi on õigesti. Ja nii "Kaitsja" puhul ka oli. Visuaalselt on see imeilusa pildikeelega noir, mida rikub aga kohati muusikavalik. Algus tõesti ei jätnud kuigi erilist muljet: abielupaar Emil ja Hana Vrbata elavad 1939. aastal Prahas. Mees on edukas raadiohääl ja naine edukas näitleja. Probleemid tekivad siis, kui natsid Tšehhi vallutavad. Nimelt on naine juut. Kuid tavalise juutide kannatamisloo asemel on siin tekkinud omamoodi vaatenurgaga suhtedraama: kui mees hakkab natside esipropagandistiks, siis jäetakse Hana puutumata.  Loomulikult teeb Emil just selle valiku ja edasi hakkab lahti harutuma keeruline lugu, kus mees on üle riigi edukas ja kuulatav staarajakirjanik, samas kui tema naine on päevad läbi korteris ega tohi oma nägu isegi akna pealt tänavale näidata. Ta  hakkab otsima väljapääsu kõrvalmajas asuvast kinost ja seal töötava arstitudengi ja amatöörfotograafi Petri seltskonnast. Mida aeg edasi, seda enam kasvavad nad ka lahku ja seda intensiivsemaks muutub okupatsioonivägede vaimne ja füüsiline terror rahva üle. Elatakse pidevas vaikses hirmus, mille sees pulbitsevad ka elitaarse seltskonna vahelised afäärid. Koguaeg on õhus tunda, et kohe peagi peab lihtsalt midagi halba juhtuma.  Ei oska isegi öelda, kas see on hea või halb lahendus, aga mitte kordagi ei  mainita filmi jooksul Teist maailmasõda. Ollakse lihtsalt võõrvõimu all, tuleb alluda sakslastele ja kohati keeltki purssida, aga pommitamisiest, rindest ega venelastest-kommunistidest ei ole sõnagi juttu. Isegi reaalseid võõrvägede vägivallatsemisi on silmatorkavalt vähe.  Kaameratöö on suurepärane ja kohati on kasutatud kohe väga omalaadseid lahendusi. Kaadrite üleminekud ei ole lihtsalt kokku lõigatud või sisse fade'itud, vaid on lähenetud loominguliselt ja loovalt. Režii osas on vajakajäämisi veidi  rohkem, kuid kokkuvõttes on siin siiski tegemist päris korraliku ajastudraamaga, mille kunstiline külg on igastahes väga märkimisväärselt nauditav. Värskendav lisa muidu võrdlemisi üheülbaliseks kuluva Teise maailmasõja teemadega tegelevate filmide hulka.