Sadamas ronisime väiksele paadile, mis asus meid koos kottidega laevale transportima. Sõitsime mööda kümnetest laevadest, mis kõik üsna väsinud ja räsitud paistsid. Püüdsin juba olukorraga leppida, kui järsku ilmus nähtavale imeilus laev, täiesti värske välimusega ja üllatus-üllatus, sinna meid viidigi. Laeva esimesel korrusel olid kajutid - suure lahtikäiva akna, korraliku wc ja duširuumiga, laia voodi,  minibaari, konditsioneeri ja muude mugavustega. Teisel korrusel oli restoran, kus meile valgetelt linadelt hommiku-, lõuna- ja õhtusööki serveeriti. Kolmandal baar punutud tugitoolidega ning neljandal päiksetekk päevitustoolidega. Ilm oli pilves ja seega ei olnud neljandal korrusel meil midagi teha. Kokku oli laevas umbes 15 turisti koos meiega. Toitu oli palju, aga toit oli suhteliselt maitsetu - mida me tegelikult ühelt selliselt laevalt ka karta oskasime. Reisikirjeldus oli vägev, jäi mulje, et teel  tutvustatakse meile kuulsamaid saari, millest möödume, et peatume suurtes ujuvkülades ja randades. Tegelikkus oli aga see, et ainuke meelelahutus oli Halongi imelise lahe vaatamine. Tõepoolest, metsikult ilus, aga kruiisilt tahaks ju midagi rohkem, eriti kui seda lubatud on. Peale õhtusööki keerati muusika kinni ja isegi baarman läks minema. Nii ei jäänudki muud üle, kui magama minna. Mingit suurt küla me ei näinud, käisime ühe ujuvmaja juures, mis turistidele nänni müüs. Ühtki saart, millest möödusime, meile ei  tutvustatud. Isegi karaokemasin läks viimasel hetkel katki! Külastasime esimesel päeval vaid ühte suurt koobast - Sung Sot ehk Üllatuste koobast. Me ei ole väga suured koopahuvilised, aga see hiiglaslik eksemplar oli päris vägev. Veidi rikkus elamust ainult asjaolu, et koos meiega püüdsid kitsast koopasuust sisse pääseda veel oma 100 turisti. Ei tekkinud just vägeva looduse tunnet!