Tants kui mõjuvõimas väljendusvahend  kujunes juba kauges minevikus oluliseks osaks mitmesugustes maisetes rituaalides. Seesmiselt läbitunnetatud liigutused sobisid teatud tegevuste, olukordade või hingeseisundite sümboolseks väljenduseks. Tantsu kaudu on ürgsest ajast saadik püütud luua kontakti ka nähtamatu maailmaga, kultuslike tantsudega on teenitud jumalusi.  Tantsu abil taotleti võitu kurjade jõudude üle ja otsiti kontakti vaimudega, püüti saavutada nende poolehoidu või siis painutada neid oma  meelevalla järgi. Maagiliste tantsudega taheti juhtida eluta looduse avaldusi (vihmasadu, päikesepaistet, äikest), mõjutada taimede kasvu, loomi, teisi inimesi, saavutada jahi- ja sõjaõnne, kaitsta elavaid ja surnuid kurjade vaimude eest. Sellisel juhul aimati sageli pantomiimiga järele vastavat sündmust või olendi tegevust. Tihti maskeeruti mingiks loomaks või üleloomulikuks olendiks, tegevuses aga etendati võitu kurja üle.  Kahjuks ei ole meil ega teistel Euroopa rahvastel kuigi palju andmeid oma paganlikest rituaalsetest tantsudest. Põhja-Euroopa kultustantsude kohta võib teavet leida iidsetest joonistest koobaste seintel, põhjamaist mütoloogiat kajastavatest antiikkirjandusteostest ning paganlikke tantsuharrastusi taunivatest varakristlikest kirjalikest ürikutest. Teatud traditsioonid anti edasi põlvkonnalt põlvkonnale.  Pulma rituaalsesse ossa kuulus pruudi tantsitamine. Mõrsja tantsis alles pärast tanutamist, mõnikord lõpetatigi pulmad nooriku tantsitamisega. Esimesena pidi mõrsjaga tantsima isamees või peigmees, seejärel peiupoisid ja siis muu pulmarahvas. Nagu teisal öeldud, seostus mõnel pool pruudi tantsitamine rahakorjamisega. Tõenäoliselt algselt viljakusmaagilist tantsu võib kohata veel praegugi pulmapidudel pruutpaari valsina. Võib-olla osana rituaalist, kuid kindlasti ka meelelahutuseks tantsisid teisedki pulmalised; sageli oli see voortants, mis viis pidulised läbi kogu majapidamise.  Ühiste tööde ehk talgute lõpule järgnes harilikult pidu, kus anti süüa-juua ja pillimees mängis tantsuks. Talguid on pidustuste osa järgi nimetatud ka "pulmad" või "pulmad põllul", kui tegemist oli rukkilõikus- või linakitkumistalgutega.  Kalendripühadel korraldati pidu vastavalt aastaajale suuremas toas või väljas, eriti armastatud oli muidugi tantsimine lihavõttepühal ja jaanipäeval õues tantsuplatsil. Mardi- ja kadrisantide külaskäigu osaks oli alati rituaalne tants, mis võis algselt olla viljakusmaagilise eesmärgiga.  Arvatakse, et tants oli ka kristlike jumalateenistuste ametlikuks ja pidulikuks osaks. Kuid juba 8. sajandil tõrjuti tants kirikust välja ning seda kasutati hiljem vaid eripidustustel. Aegade jooksul muutusid mitmed usulised talitused ilmalikkudeks lõbutsemisteks või siis pidutseti pärast jumalateenistust. Eestis korraldati pidusid kirikupühadel ehk kirmastel, mida saksa eeskujul peeti kiriku nimepühaku päeval.