Unes nägin täna ööse sellist kommentaari kellegi puritaanlase poolt, kus ta kribas, et muidu olla mu blogi üsna loetav, aga need vandesõnad  rikuvad asja ärr. Et temal ja veel paaril tuttaval lapsed ka loevad...  Ma olla vasta kriband, et elus on palju julmemaid sõnu, mis ma targu ja tasaselt eos väldin. Seega oleks mõttekam juba varakult lapsi harjutada nende vandesõnadega, mis meil veel alles on.  Ja pealegi, pole need vandesõnad ühegi kolmanda isiku pihta suunatud.  Pigem juba viienda või kuuesajanda...    Muuseas, nagu ma paar kribatükki tagasi kavatsesin miskit kokku luuletada tuumajõujaamast, siis nii olid peale  seda postitust tulnud andmeid tuumavihmast, mis laubaks siia, Eestimaa kohale jõuab.  No ausalt, ma ei teagi enam, kas pean blogimise üldse ärr jätma?