Otsustav lahing Narva vabastamiseks peeti Eesti ja Soome dessantvägede poolt meie sõjalaevastiku toetusel Utria küla ja Laagna mõisa juures. Dessandi korraldamiseks Utrias pandi laevadele neli Soome vabatahtlike kompaniid (600 meest) ja Eesti dessantpataljon (400 meest) Soome vabatahtlike pataljoni ülema kolonelleitnant M. Ekströmi üldise juhtimise all. 17. jaanuaril jõudis laevastik Utria alla, kus laevade tule toetusel algas meeste maalesaatmine. Meeste maalesaatmist raskendas tugev lainetus ja kivine rand. Kohati oldi sunnitud hüppama paatidest jääkülma vette, et jalgsi kaldale jõuda.    Siin osutasid dessandi maabumisel suure teene Narva koolipoisid, kes teenisid mereväes. Kuna esialgne maabumispaik oli halvasti valitud - rand oli kivine ja madal  ning sellele lisaks tõusis veel tugev tuul, mistõttu osa paate läks ümber ja mehed kahlasid jääkümas vees, ning maale jõudis vaid paarsaja mehe ringis. Narva koolipoisid juhtisid dessantlaevad teise kohta, kus rand oli kivideta ja vesi sügav, seal maabusid ülejäänud dessantüksused.    Maabunud Eesti dessantpataljon ja Soome kompaniid vallutasid ägedais lahinguis Utria küla ja Laagna mõisa, lõigates ära lääne pool asunud vaenlase väeosadel taandumisteed. Järgmisel päeval püüdis vaenlane küll jõuliste  vasturünnakutega vabastada endale tee ida suunas, kuid kõik rünnakud löödi vaenlase suurte kaotustega tagasi. Kaotanud ühendusteed, andis Vaivara juures üks punaste väeosa (630 meest) end täie varustusega vangi.    Samal ajal tungisid kaks Soome kompaniid otsesuunas Narva-Jõesuu ja Riigiküla peale, kust Narva kooliõpilased viisid soomlased kõrvalisi teid pidi Narva peale. Narva tänavatel püüdsid taanduvad vaenlase väeosad veel vastupanu osutuda, et võita aega evakueerimiseks, kuid see õnnestus  neil vaid osaliselt ja 18. jaanuari õhtuks oli Narva vabastatud. 19. jaanuari hommikul jõudsid Narva Eesti väeosad. Ületades Narva jõe, võeti ära Jaanilinn ja asuti seejärel Narva piirkonna kaitsele.    Narva linna ja Narva jõe joone tagasivallutamine tähendas Eesti sõjavägede ülemjuhatuse all võitlevale kaitseväele tunnustamisväärset võitu oma vastase üle. Eesti Vabariigi territooriumi vabastamise esimene ülesanne oli täidetud. Õnnelikumalt ja kiiremini kui seda juleti loota.    Kogu Viru  rindel paisati vaenlane Eesti piiridest kiiremini välja, kui ta oli jõudnud siia sisse tungida. Väejuhatus soovis küll veel vaenlast jälitada ka Venemaa pinnal, kuid Meredessandipataljon keeldus edasi minemast, mistõttu Joh. Pitkal tekkis äge sõnavahetus selle juhataja kapten Paulusega, lubades kapteni reameheks alandada.    Rindejoon kulges nüüd Narvast mööda Narva jõge kuni Peipsi järveni, kuhu see peatuma jäi. Vastas olnud eesti punased polgud viidi tagalasse oma haavu parandama, kus need eesti  punadiviisiks ümber formeeriti.