Traditsiooniline suuline kultuur, iseäranis rahvastel, kes on pidanud elama aastasadade pikkuses koloniaalrõhumises mingi muu jõupositsioonil oleva kultuuri surve all, on tahes-tahtmata pidanud säilitama ka sellistes tingimustes vaimseks eluspüsimiseks olulised toimed, kaasa arvatud talle omase kestvusmälu - kaasaegse terminiga ajaloolise teadvuse. Nagu eelpool mainitud sai, täidab traditsioonilise rahvakultuuri  pärimuslik korpus omas keskkonnas suuresti neid funktsioone. Kuivõrd modernrahva "päris"ajalugu opereerib siiski ainult või valdavalt kirjalike allikatega ning saab seeläbi faktides kaugemale vaadata, on iseäranis mõistetav Hurda "pildikeste" laadi käsitluste ilmumine vaadeldaval üleminekuajal. Nii nagu eepos "Kalevipoeg" identiteeditekstina töötas ühtlasi ka uuemat sorti ajalooteadvuse äratajana, jätkasid "pildid" mõnevõrra teaduslikumalt sama liini.