Temagi paiskab üksikuid mõtteid üksikuile lehekestele  sarnase ürgjõuga, et grammatika ja süntakski selle all kannatavad. Paradoksaalsed on need mõtted sagedasti ja pole raske neil üksteisega vast­olusid leida. Kuid tema eksitusedki tunduvad huvitavamad kui mõne teise mehe tõed, sest et ulatavad sügavamale: nad on - tõde liialda­tud kujul.