Täpselt nii tundub mulle ka praegu. Kogu selle pulmapeo läbivaks ja kandvaks mõtteks oli see, et osalejad võiksid kõndida lõputu õnnemere poole, lasta end jalust rabada, minna vooluga kaasa, lubada selle lainetel end kanda.  Mul on tohutult hea meel selle üle, et inimestele pidu meeldis. Et kümned tulid ütlema: "Küll oli ilus ja tore!" Et tantsisid ka need, kes muidu harva tantsivad. Et sajandeid vanadelt Jäneda talliseintelt kajas naerukilkeid. Et need, kes tahtsid vägevalt tähistada,  said seda endale lubada. Et päike loojus just siis, kui ma itkevatelt tüdrukutelt oma pruudi taas kätte sain. Et päike tõusis just siis, kui viimased vaprad kõndisid järve äärt mööda magama, lipsud lõdvemalt ees ja laul suus.  Mul on eriti hea meel selle üle, et pulmast said osa inimesed, kes olid tulnud kohale lausa teiselt poolt maailma - ja kui nad ei saanudki tulla, siis laulsid meile ometi telefoni teel "Tuljakut" ja võtsid Austraalia jahenevas sügises meie auks veini.  Ja ma olen nii rahul  sellega, et minu vanaema sai siiski tulla ja sellega, et minu teine vanaema, kelle lahkumisest möödub tänavu kümme aastat, oleks kindlasti olnud uhke.  Kuid kõige rohkem meeldib mulle see, et nii mitmed inimesed tulid ütlema seda, kui palju inspiratsiooni, julgust või kindlustunnet me neile andsime. Et nad nägid, kuidas pulm võib olla ilus ja võimas üritus. Et võib korraldada ka teistmoodi, enda moodi. Et kevadhommik Eestimaal võib tunduda korraks pildikesena võluvast maailmast, mingist unistuste  reaalsusest, kus kõik ongi ilus ja hea.  Ma tahaksin tänada väga paljusid inimesi, eriti emasid ja isasid, kes andsid endast sedavõrd palju, et nii meil kui kõigil teistel oleks täiuslik muinasjutt. Aga eriti soojad tänusõnad lähevad Henrikule ja Tramile, kes hoolitsesid meie eest ja aitasid nii, kuidas said. Samuti Urmasele, kelle hoolde me usaldasime ennast jäägitult ja kes pidas kõne, mis ilmselt oli meie elu tähtsaim.  Ja maailma kõige suurem tänu läheb Tanelile, kes oli see pulmajuht, laulja ning  sõna otseses mõttes best man ehk parim mees, keda võiks eales endale sõbraks soovida. Kes vaatas alguses selle järele, et saabunud külalised saaks endale näppu Laupa koolikoka suurepärase lihapiruka ning hoolitses lõpus selle eest, et viimased ärkvelolijad võiks Jäneda koidikus saada sõba silmale.  Lõpuks eraldi tänud ka Laupa kooli direktor Kaarelile ja Jäneda "Musta Täku Talli" inimestele, eriti vaprale Enele ja tublile Elisele, kes andsid vankumatult panuse meie heaks.  Just kõigi teie  pärast me selle pulma pidasimegi.