Toona oli lõpupidude riietus rangelt reglementeeritud: poisid ülikondades, tüdrukutel tume seelik ja hele pluus. Riiete tegumoes oldi järeleandlikumad ja lasti fantaasial lennata. Meie  ettevõtlik klassijuhataja otsustas aga isepäiselt. Ta tellis kahele paralleelklassile Kingissepast paar rulli kangast. Sealt siis mõõdeti: neiudele meetrikaupa kleitideks, noormeestele sentimeetritega lipsudeks. Riie ise oli nooruslik ja lustakas, tumedamad lillad kontsentrilised ringid heledamas roosakaslillal taustal. Kleidi oleksin võinud ju vabalt ja tasuta valmis lasta õmmelda emal, aga kuna mul oli paaniline hirm, et ema minu pakutud tegumoes liiga suuri korrektiive teeb, otsustasin, et kasutan võõrast abi.  Hea ema sai aru, et otsus ei kuulu vaidlustamisele, ta ohkas järeleandlikult ning kangatükk saigi viidud ühe alevi niinimetatud nurgaõmbleja juurde.