õhtu tipphetk oli hoopiski ilma  akordionimuusikata - sellise kohtlemise peale, nagu Kimmo oma pillile osaks laseb saada, ei pea ükski õrn ja tundlik instrument vastu ja ühel hetkel võttis Kimmo laval pilli ees, kutsus abimehed kohale ja näitas neile suurt lahtist tükki, mis niisama laperdas pilli küljes, aga ilmselt seda tegema ei oleks pidanud.  ei jäänud pidu seisma, ei jäänud - trummide ja kidraga tehti imet, rahvast hoiti rütmide lummuses seni kuni 2 asjapulka mingite tööriistadega ringi sebisid, lõpuks kruviti midagi kinni ja pill mängis  edasi. Kimmo olevat korra elus kontserdi akordioni lagunemise tõttu pooleli jätnud, sest siis tal selliseid imemehi kaasas polnud.  ühele tublile tehnikamehele, sellele kes lava kõrvale pillivalvesse jäi, esitati kontserdi lõpus tänupala: hea rütmikas polkalugu Kimmolt ning hoogne tänutants kahelt ülejäänud karuselt pillimehelt.  lisalugusi oli ka, nagu ikka