Oeh, ma olin sellest onnikesest nii vaimustuses, et tõepoolest jäi kogu info natuke ebamääraseks: lähima kohani, kus inimesed aastaringi sees elavad, on kuus-seitse kilomeetrit (No võibolla NATUKE liialdan), sinna saab  põhimõtteliselt ainult ühte teed pidi, mis lõpeb sisuliselt eikusagil. Ma tean, et selles elatakse-suvitatakse päris aktiivselt, ent mingit peenramajandust ega muruniitmist ei toimu.  Aadress - või maja nimi - on ainulaadne ilmselt terves maakonnas. Telegrammi sinna vist saata ei saa...    Ehtne nõiamaja, aga kunagi on seal olnud suur talu, kui õigesti olen vanainimeste jutudest aru saanud, siis oli talu nimi Kasemäe. Või kui ma eksin, siis Kasemäe oli tolle koha naabertalu nimi. Soojaku taga on  praegugi lauda müüridest nurk ja kuna ma olen seal kolanud juba enne praeguste asukate ilmumist, siis tean, et ka elumajast on jälg järgi.(Head maasikad kasvasid selle vundamendi kiviserval).  Elektrit pole, ei ole kunagi, ka talu päevil, olnudki, kaev... ausalt, ma ei tea. Üle ukseläve on kohalikud parimad kuuseriisikakohad ja karu mängumaa.      Unistuste koht misantroobi pensionopõlveks.