Üleminekuriikide või arenevate turgude börsidel on näha nende turgude sõltuvust maailma turgudest. Mida väiksem ja mida kaugemal, seda suurem on kõikumine, kui vahendid tulevad välisinvestoride käest. Kardan, et nii on ka tulevikus. Rahvusmajanduse strateegia peaks olema konservatiivne, nii et kõik ei ole kõige võimsama käes.  Usaldusest Eesti krooni suhtes ma ei räägi, Eesti pankuritel on ainult usaldus iseenda vastu. Aga kui krooni on nii kaua püsinud, oleks hea, kui ta  püsiks edasi kuni vahetamiseni euroga.  Teiselt poolt, jumal tänatud, 90. aastate majanduse eesmärk on olnud avatud konkurents kõigile ja välisinvestoride vähene eelistamine privatiseerimises. Strateegiline investor koos lääne tehnoloogiaga on kindlasti olnud parem alternatiiv kui vene stiilis erastamine ja väliskonkurentsi piiramine. Välisinvestoride osakaal nii börsil kui otseinvesteeringutes üldse on selge baromeeter majanduse olukorrale. Mida enam, seda parem, kuna see peegeldab majanduse  usaldusväärsust. Jälle võiks öelda, et rahvusriigi ja riigi kodanike huvid oleksid nagu teised, aga pikemas perspektiivis on majanduse areng ja ka riigi poliitiline areng kindlustatud ainult siis, kui EL või lääne majandusel on tarbeks majandushuvi, mida siin kaitsta. Investeeringute ja tulude kaitsmine on teine asi, kui demokraatia ja vabaduse kaitsmine. Kes seda ei usu, võib vaadata Kosovo poole.  Loomulikult, välisomaniku huvid mõjutavad riigi ja inimeste elu teistpidi kui kodumaiste  investorite mõttemall. Seda on tulevikus kerge näha mitte ainult ettevõtetes või majanduses. Ka mõju kultuurile on paratamatu. Aga kas teist võimalust üldse on, kui elutaseme tõstmine on eesmärk?