Kuigi tüvirakud on olemas ja tegutsevad kõigis organismides, ei olda mõnes vähemasti konservatiivsemas ringkonnas sugugi  nõus sellega, et tüvirakkudega manipuleerimise abil peaks tegema võimalikuks üksikinimeste elukaare teise poole põhjaliku väljavenitamise. Naturalismi argument on kasutusel õige mitmetes kõige elavamates ja keerukamates meditsiinieetika vaidlustes, olgu nende näitena nimetatud artiklis edaspidi käsitletav kehavälise viljastamise või organismide geneetilise muundamise teema. Mittekvaliteetsete kehaosade väljavahetamise väljavaadete arutlused jõuavad nii või teisiti välja inimkonda juba pikka aega paelunud  surematuse teema juurde. Kui siiani on seda üritatud saavutada eeskätt mõnede inimeste ideede ja väljanägemise sotsiaalsete ja kultuuriliste vahenditega säilitamise teel, siis õnnestunud tüvirakuasendused toidavad mõnede julgemate fantaseerijate lootusi hoida ka inimese keha senisest palju kauem talitlemas ja tegutsemas. Nii nagu varem tõstatavad uued lootused nii vanu kui ka uusi eetikaküsimusi inimelu kestuse, sisu ja piiritlemise üle. Et inimühiskonnad ning ka meditsiin on järjest enam sekkunud maailma  asjadesse, siis kindlasti ei paista pääseteeks olevat mõnede arstiteaduse valdkondade ja praktikate täielik keeld, vaid pigem nende võimaldamine järjest ulatuslikuma sotsiaalse kontrolli all.