Kui me võrdpäevsuse kuupäevad hetkeks kõrvale jätame, siis äratab kõigepealt muidugi tähelepanu niisuguse aastajaotuse märgatav "ebakorrapärasus." Tavaliselt oleme me ju harjunud sellega, et nii suvi, sügis, talv kui ka kevad on kõik praktiliselt ühepikkused - igaüks kolm kuud.  (Siinkohal peaksin ehk mainima, et ma ei saa siiani päris hästi aru, miks 21. juunit, 22. septembrit, 21. detsembrit ja 20. märtsi vastavalt suve, sügise, talve ja kevade alguseks nimetatakse. Loogiliselt võttes peaksid need kuupäevad tähistama pigem aastaaegade astronoomilisi keskpunkte ning seega võiks neljaks võrdseks osaks jaotatud aasta puhul olla suve algus pigem kusagil mais, sügise algus augustis, talve algus novembris ja kevade algus veebruaris.)  Aga vaadakem nüüd uuesti ülalmainitud kuupäevi - 22. aprilli, 20. augustit, 28. oktoobrit ja 15. veebruari. Kõigepealt võib niisiis näha, et need kuupäevad jagavad aasta küll neljaks, aga nõnda, et suvi kestab ligikaudu neli, sügis kaks, talv  samuti neli ning kevad jälle kaks kuud.