Laulmist õpetati ainult häälega. Pärastpoole olla muretsenud kihelkonna koolivalitsus igale koolile iseäralise mänguriista. See olevat olnud lapse puusärgi sarnane, ühe traat- või kõõluskeelega; mängimisel asetatud mänguriist lauale ja mängitud sõrmi keelele asetades poognaga. Koolide revideerijaks olid kirikuõpetajad ühes kohaliste mõisnikkudega. A. 1844 loeti koolikonvendile ette ülema kiriku-vöörmündri käsk, mille põhjal tuli  asutada Rõugesse kõrgem kool - kihelkonnakool - talurahva lastele. Kooli õppekava ja majaplaani koostab kirikuõpetaja K. G. Hollmann. Kooli asutamise vastu on mõisnikud, kes kardavad, et talupoja-lapsed suuremat haridust saades, oma seisusest võõrduvad. Hollmanni lubadusel, et koolmeistriks ei saa säärane isik, kes oleks kardetav heale korrale, ja et lastele ei anta niisuguseid kooliraamatuid, mis oleksid kahjulikud, asutatakse 1846. a. Rõuge kihelkonnakool. Õppekava koosnes 1) lugemisest (mõlemad  murrakud), 2) kirjutamine ja vaba teema, 3) kirikulaul ja usuõpetus ning 4) rehkendamine, kusjuures rõhutati, et kõiges õpetuses tuleb pearõhku panna kristlikule eluviisile ja isamaa-armastusele. Kooli kursus kestis kolm aastat (oktoobrist aprillini). Esimesel aastal astusid kooli 25 poissi, nad pidid ainult oma toidu eest muretsema. 2 poissi peeti üleval mõisnikkude poolt. 1847.a. kooli katsumisel andis kool rahuldavaid vastuseid. 1848.a. tõsteti kooliõpetaja endist 70-rublalist palka sellega, et iga adramaa peale  pandi 30-kop. maks, mis läks kooliõpetajale, ja iga laps pidi tooma l sülla puid. 1859. a. peetakse nõu, kas ka mitte suvel kooli pidada. Ollakse vastu, sest see tegevat lapsed laisaks ja võõrutavat oma seisusest. Üldse kardetakse väga laiskust, nii et 1867. a. konvendi otsuse põhjal pidid õpilased päevas 1-2 tundi puid lõhkuma, põrandaid pesema, lund rookima, ahju kütma jne. 1872. a. on saksa keel alamas klassis õppeaineks, aga ülemais õppekeeleks; 1874. a. asutatakse üks vene keele klass, kuhu vastu  võetakse kuni 20-a. noormehi. A. 1879 on konvendi otsusel õppekeeleks saksa keel, kuna õppeaineina esinevad eesti ja vene keel. 1883. a. mahapõlenud maja asemele ehitati uus, ajakohane ehitis, kus töötas kool kolme klassi ja kolme õpetajaga, pärastpoole 4 õpetaja ja klassiga. Õppekeeleks on ikkagi saksa keel, erandi moodustavad ainult vene ajalugu ja Venemaa maateadus. Kool omab väga head kuulsust, nõnda et lapsi tuleb isegi Riiast ja Lätimaalt kõrgesse kooli. A. 1885 kooli ministeeriumi alla minnes muutus  paljugi. Mõisnikud ütlesid kooli ülalpidamisest lahti, õppekeeleks sai vene keel, saksa keel keelatakse ära, eesti keelt sallitakse ainult. Okupatsiooni ajal muudeti kool (kus oli 173 õpilast) progümnaasiumiks, milles sunduslikuks õppekeeleks saksa keel. Kooli juures korraldati saksa keele kursused 1918. a. 3. juun. - 1. juulini. Lektoreiks olid üks saksa kooliõpetaja ja kohalik koolijuhataja Assor ning kirikuõpetaja Hollmann. Enamlaste ja Vabadussõjas purustati koolimaja ning hävitati inventar. 1919./20. a.  pärandati hooned ja õppetöö jätkus nüüd juba kõrgema algkooli V ja VI õppeaastasena kolme õpetajaga ja kolme klassikompleksiga.