Pärandkultuur on osa  maarahva ajaloost: inimestest, nende tööst, elupaikadest, omavahelisest läbikäimisest, kombestikust. Sama tähtis kui loodusväärtuste säilitamine on ka inimtegevuse jälgede märkamine ja hoidmine. Selleks kuluvadki nii maaomanikule kui metsamajandajale ära konsulendi soovitused, et metsatööde käigus ei rikutaks kiviaedu, ei saetaks maha metsade sügavusse jäänud talukohtade põlispuid või vanu viljapuid, ei aetaks kinni kaeve ega lõhutaks hoonete kivimüüre või vundamente. Soovituslikud on ka nõuanded neid paiku  korrastada ja teistelegi näidata. Peremetsades võiks iga pisemagi kaugete aegade märgi näitamine lastele ja lapselastele olema enesestmõistetav. Kui metsas osatakse peale puidutihumeetrite ka muid väärtusi oluliseks pidada, kasvavad maale peremehed, kel juured tugevasti esivanemate kodumullas.