Päris õnnestunuks muidugi võistlust lugeda ei saa, kuna paar kilomeetrit enne finišit, kus olulisemad sündmused hargnema hakkasid, suutsin ma ennast  ikkagi karpi sõita, kuna võtsin ulja kaare valelt poolt ringteed ja jäin enne otsustavat mäge ikkagi grupi sappa, kus ka parema tahtmise puhul ei olnud võimalik kohta parandada. Linnas võtsin kurvides hoo maha ja loksusin rõõmsalt peagrupi teises pooles üle joone. Eest ära sai üldse ainult käputäis mehi, seega sõitu ennast just eriti meeliülendavaks pidada ei saa - eestikate rada võiks ju olla pisut raskem, et vahed välja joonistuks. Seejurees meenutan ma hea sõnaga eelmise aasta Viljandi Kõrgemäe 22%  tõusu - koos tekkinud viirastusega vikatimehest ja inglikooridest. See oli tough shit, Rakvere rada oli selle kõrval ikkagi üks paras nali! Hinne tulemusele: 2, hinne enesetundele 5++ (keskmine pulss ainult 164)!