Miks peab alati kõik nii nässu minema ja tooma selliseid halbu tagajärgi?Miks elu ei võiks olla nii hea, tore ja ilus?  Kas tõesti ma olen ära teeninud selle, et mind ühel ilusal laupäeval haiglasse viiakse, kui ma mõtlesin nii palju kodus teha ja Kerlega aega veeta?Või seda et, ma ühe kõige kallima sõbraga tülli lähen?  Aina rohkem küsimusi sööstub mu pähe, millele ma ise  vastust ei oska leida.Kas keegi oskaks nendele vastata?  Tahaks mõnda asja, mõnda ilusat asja soovida, mis jääks kogu eluks meelde, ainult hetkena, mida ma nautsin tohutult.See võiks ju juhtuda, aga päriselt ei juhtu.Kõik tuleb tasapisi, kuid ära läheb nagu rong.  Neid hetki, mida ma elus täiel rinnal naudin, on väheseid.Aga miks ei võiks neid olla rohkem?Suvel joosta paljajalu, pööratud "fotosessoonid", meeletud peod, ujuda mitu tundi järjest-on need vähesed, mida ma naudin.  Kas võiks  paluda paradiisi?