Kus on kvaliteet?  Millegipärast võetakse akadeemilisel puhkusel olevalt üliõpilaselt ka tervi­sekindlustus. Põhjendusloogika on äraspidine. Et ära elada, pead akadeemilise puhkuse ajal töötama ja riskima oma tervisega. Aga kas töötavad tudengid polnud meie kõrghariduse üks suurimaid probleeme? Oled sunnitud olema efektiivne ja tootlik, kuni jõuad reanimatsiooni! Ehkki välja­ravimata haigused on tervishoiusüsteemile tunduvalt koormavamad  kui oleks noore inimese tervisekindlustus.    Seesugune raamatupidajamentaliteet näeb vaid otseseid kulusid ja tulusid. Pehmemad väärtused, nagu "kvaliteet", jäävad tuima kalkulatsiooni varju. Millist kvaliteeti tähendab kultuurivaldkonna "kulutõhus" funktsioneerimine, tootlikkuse tõstmine ja rahalise efektiivsuse suurendamine? Kultuur ega haridus ei seisa raamatukogus või muuseumis, need avalduvad seda loovates inimestes. Seal tähendab kvaliteet inimeste kvaliteeti. Seda mõistmata võib näida  mõistlikuna idee hoida raamatukogu avatuna vaid laupäeviti kella 16-18. Milline mastaabisääst ja mäherdune efektiivsus - ühes ajaühikus külastaks raamatukogu sadu korda rohkem inimesi kui tööpäeval.    Seega, kui tõesti vajame ülikoolidest ainult rohkem lõpetajaid - tel­limuse täitmist -, on lahendus häbiväärselt lihtne: laseme lati alla. Aga kas on kedagi, kes julgeks väita, et seda juba katsetatud pole?    Ühiskonnale tekitab probleeme poiste põhikoolist väljalangus (oh seda lõpetamata  haridusele raisatud raha!). Kasutades peaministri sõnu: "miks me peaksime mingeid suvalisi eksperte kuulama", nende pakutud lahendused on ju alati nii keerulised… Laseme jälle lati alla ja väljakukkumise probleem kaob. Või lihtsalt keelame riskigruppi kuuluvatel lastel riigi raha eest hariduse omandamise. Milline sääst, Gordioni sõlm on poliitikuametiga kaasa tulnud jumaliku mõistuse abil lahti raiutud, ning mis kõige tähtsam - raha kokku hoitud.