Lugu mehest, kes on kolmekümne nelja aastane ning suremas. Pärast aastaid perekonnast eemaldumist, otsustab Louis koju tagasi minna, et neile lõpuks tõtt rääkida. Rääkimisest saab aga kuulamine, sest aastatega on jäänud ütlemata palju asju, mis nüüd iseenesest pinnale tuleb.    Kohati meenutas see etendus mulle "Minu tädi", kus sarnaselt  Helene Vannarile vaikis Priit Võigemast suurem osa ajast ning tema ainukeseks suhtlusviisiks oli miimika ja kehakeel. Erinevalt "Minu tädist", kippus see näidend aga veinima, mistõttu tuli pidevalt mõtteid pingutada, et käia teemaga kaasas. Üldine arvamus on vaadatav aga ei midagi erilist.