Kõigi muude pahanduste seas olen ma veel ühe  poolriikliku väärteoga hakkama saanud.  Ma nimelt olen kodakondsuseksamil läbi kukkunud.  Siin peaks vist kohe kinnitama, et tegelikult ma olen sünnipärane ja õigusjärgne Ee-Vee kodanik, õnnelikul kombel oli kasulik vanade vanemate laps olla, mõlemad sündinud Eesti Vabariigis enne sõda ja õigel pool piiri - Setumaa kandis on see tähtis. Näiteks need, kelle juurikas ulatus Petseri maakonda, näinud kurja vaeva. Ja mu esimene naine, kel vanemad Saksa ja Nõuka okupatsiooni aegu sündinud, oleks pidanud  ootama, kuni nemad oma paberid korda saavad… lihtsam oli tõmmata linnuke kasti, et kodakondsus läbi abielu täisverelise kodanikuga, st minuga.  Aga eksami asi oli nii. Mingi viis või kuus aastat tagasi käis jälle oigamine, et küll on ikka rasked. Ei ole siin palju vaja hämara vaimuga tegelasele, et: ma lähen, proovin ka. On ta siis tõesti nii ränk, et.  Tegelikult on neid eksameid kaks. Ühes näitad oma kodakondsusteadmisi, teine on keeleeksam, mille järel omistatakse kategooria: on võimeline  kõigest aru saama ja kõike väljendama või siis, heh, võimeline vigadega aru saama.  Läheks pikaks kogu värki uuesti kirjeldada - ma olen seda pealegi juba kunagi teinud, ka venekeelne kohalik ajakirjandus mainis ära - lühidalt, ma kukkusin läbi, kuna ei kasutanud spikreid. Spikrid, st põhiseadus ja muu tarvilik lugemisvara on igaühel laua peal kasutamiseks. Et eksam ära teha, peab olema võimeline eesti keelt lugema.  Seega oleks sest üks hirmus igav lugu tulnud, mistõttu tundus huvitav välja selgitada  - mida ma sellest riigist ilma abivahenditeta tean. Õnnestumisprotsent oli vist üks viiest. Mida seal küsitakse, ei mäletagi, peale ühe: kellele kuuluvad Eestis maavarad? Variandid, jälle "vist": riigile, valitsusele, Riigikogule, rahvale, presidendile.  Õige vastus on riigile. Mis laseb natuke juhtme kokku, kui edasi mõelda, sest riigi kõrgeim võimukandja olla ju rahvas… ja et kas riik on siis rahvast eraldi… ja… No laseb juhtme kokku? Suisa teine teema.  Igatahes tuli pärast kuulata tükk aega  sõprade-tutvate ilkumist: millal sa, Jüri, siis passi ära viid ja ausalt hallivatimeheks hakkad? Kes vajab vaenlasi, kui on sellised sõbrad.  Keeleeksamile ma ei läinudki. Tunnistan ausalt, ega väga julgenud. Unenägudeski ilmuvad aegajalt küsimused laadi- ja vältevaheldusest, käänd- ja pöördkondadest, alati tuleb õud peale (kas lihtsast õigekirjast ei piisa?).  Mina meenutasin, mina mõtlesin.  Praegu, enne järjekordseid valimisi, on ju igasuguste ettepanekute aeg. Et kuidas ikka tagada, et  valitsema pääsevad tõepoolest need, kes on võimekad, ausad, tublid, targad ja muidu puhta silmavaatega.  Pakuks siis omalt poolt kah: las teevad kõigepealt eksamid ära. Nii kodakondsuseksami kui keeleeksami, mõistagi tasemel, millega mitte-eestlane kodanikuks saaks. Ainult ilma spikriteta.  Miks mitte? Mingisugune loogika selles ju on - kas on õige nõuda teistelt seda, millega ise hakkama ei tarvitse saada? Tahad inimestele öelda, mida nad peaksid tegema, kuidas elama, siis tõesta ära, et sa ise kah  midagi jagad sellest riigist ja maast, mida roolida tahad. Ja oled võimeline ennast riigikeeles selgelt väljendama. Pole eriline kompra… aga mõningane toimetajakogemus mitmetes ajalehtedes lubab mul nentida: kirjaoskus ei ole siin maal väga tasemel. Meie kõigi kogemus lubab mõnegi sõnavõtu puhul imestada: kas ta ise ka aru saab, millest räägib?  Köh. Võibolla teeme nii, et seda te ei kuulnud…  Mis sest parem saaks? Eks ole see juba vastatud - välistaks täiesti õpivõimetud ja keeleliselt andetud.  Vähemalt osa ajast, mille võimuletahtjad kulutavad enesenäitamisele ja jaburate lubaduste väljamõtlemisele, kuluks pigem õppimisele. Millal on õppimine kedagi rumalamaks teinud, eks ju? Mida me oma poliitikutele ning nendeks pürgijatele ette heidame, on ju?  Ja mis viga teha hulle ettepanekuid, mis niikuinii kaalumisele ei lähe.