See  mahavaikimine on andnud põhjust rääkida kriisist ilukirjanduslikes romaanides ja kunstis üleüldse, ning inimeste elu ajalise organisatsiooni lagunemisest - kriisist, mida tuntakse kui postmodernistlikku seisundit. Ometi on sellest kriisist tõusnud uus huvi narratiivi vastu, semiootika, lingivistika ja narratoloogia näol - hilinenuna näiv uurimus selle kohta, mida paljud tajuvad kaduva nähtusena. See taastekkinud huvi on suurel määral piiritlenud ennast kultuuriliste artefaktide süstemaatilise uurimisega - see  vaatleb lugusid [story] kui teoseid, tooteid, või tekste. Ometi on selle uuest huvist innustust saanud mitmed teoreetikud, kes näivad liikuvat selle poole, et vaadata narratiivi protsessina.