C. Ajada lihtsalt mõnusat maakeelset juttu. Seega kõige etnofuturistlikum eesti filosoofia ei tohiks ennast nimetada ei eesti filosoofiaks, etnofuturistlikuks ega isegi filosoofiaks mitte. Kompida maakeele piire ja kasutada filosoofiat keele katsepolygonina, et näha, millised võimalused keeles võimalikud on. Sellise filosoofia mõte oleks ravida eesti keele kultuurilist skisofreeniat, vabastada meelt ja anda kindlam toetuspunkt emakeeles mõtlemiseks põliste, emakeelset algupära mõistetega. Põhimõtteliselt tähendaks see uue tekstuaalse traditsiooni rajamist, mille allikatena näen selliseid suulises pärimuses praegu või minevikus levinud tekste (nt mõistulugusid, õpetlikke pajatusi ja muud sarnast targutamist), mida selle rea ajajad filosoofiliseks peavad (st funktsionaalselt vastavaks õhtumaisele filosoofia-kontseptile). Uute tekstide tekitamisel järgitagu vanemate tekstide esteetikat ja anritunnuseid. Mõistlik oleks kasutada ka sobivaid kirjakultuuris syndinud tekste, näiteks Uku Masingu jutlusi Puu ja inimene ja Kui vanasti räägiti tuulest... (mõlemad Masing 1993) ja muid sarnaseid.