Naljakas, mismoodi inimene reisil olles  muutub ja üsna ruttu kohalike oludega niivõrd kohaneb, et suurim kultuurišokk saabub hoopis mingil kummalisel vulkaanimaastikku meenutaval halli-musta-valgekirjul külmal kaugel maal nimega Eesti tagasi olles… Ühtäkki ei saa enam aru, kus või mis see normaalsus siis tegelikult on või kes või mida ikkagi siis lõppude lõpuks valesti teeb… Loen mina näiteks täna lehest, et Tallinna kesklinnast leiti elus kukk, lausa uudistelõik televiisorissegi sellest tehtud… ja ei taipa mõhkugi, miks kurat ei võiks kukk kesklinnas  elada, kui mitme pika nädala vältel oled harjunud hommikusöögilauas istuma koos mõne kana, kuke ja lugematu arvu sipelgatega. Vaid korra kergitasin Phnom Penhi kohvikus istudes kulmu, kui elevant ukse tagant mööda jalutas (üldiselt Kambodžas elevante siiski linnades ei ole), aga mõni keset südalinna jalutav lehma- või lambakari ei saanud enam isegi kulmukergituse vääriliseks. Vaba maa, las jalutavad.