Ärkasin vara-vara. Mis siin kottpimedas ikka niisama igavleda, küpsetaks midagi. Mõned kuud tagasi tundus, et see tuhin läks mul küll peaaegu igaveseks üle. Ma ei tea, oli see jahu, pärmi, tegija või maaväliste jõudude mõju, aga kõik mu  firmapirukad, -plaadid ja saiakesed vajusid ahjus õnnetult lösakile ja nägid jubedad välja. Aga täna võiks ju uuesti proovida.    Kuni taigen kerkib, vean kõik vajaliku lauale, et hiljem poleks mingit kohmerdamist. Nii, kaneeli- ikka südamest, rosinaid, et mustaks, õunad kooritud, suhkur, või. Purustaks veidi pähkleid kah.  Kringel ahjus. Kiiresti laud igasugu kolast puhtaks.  Mis potsikas see veel siin on? Aaahhh, mu suur jumal! Tsilli. Tsilli? Tsilli!!!!!  Ja seekord kerkis see paganama  asjandus seal ahjus kui täissöönud anakonda, kõrgeks ja laiaks.  Sokolaadiglasuuri mandli- ja kookoselaastudega jätsin targu ära.    Lahtilõikamise pidulik hetk, kringel on kuldne ja kohev, ekstraklass! Hoian hinge kinni.  " Oh, see on isegi parem kui Viinis ostetud õunastruudel, aga mu pealagi läheb vist nõrkusest märjaks" :DDDDD  Järgmine kord panen glasuuri ka peale.      Kuuldavasti haaras mu ämm kunagi verivorstide tegemise ajal pliidi kohal kõrvuti rippunud  majoraani asemel koirohukimbu. Temal sedasi ei vedanud:)    Tuul on nõrgem kui eile, vahetevahel sajab mingit mannat. Traktorid sõidavad. Külma -3,8C. Päästjat oleks õue vaja.