Mis sellest etteheitest arvata? Ta ei taba, samuti kui eelmisedki, esteetika  ülesannet, sest kõigepealt ei tahagi ju meie igavesest ajast igavesti kindlaks määrata, mis on ilus ja mis mitte; me tunnustame hoopis vastuoksa, et kogu kunstiilm on alaliselt arenemas. Meie arust aga ongi see kunstiideaalide arenemise ja muutumise tõsiasi üheks tähtsamaks esteetika uurimusesemeks. Alles estee­tilisel uurimusel on ülesandeks vastata küsimusele, kas selles kunsti ja kunstiideaalide vaheldumises ka midagi püsi­vat ilmsiks tuleb ja mis laadi see on. Esteetika ülesandeks ei ole mitte mõne üksiku  alamaksva kunstiideaali ja abso­luutse maksvusega maitseotsustuse ülesseadmine, vaid ta peab ka siin aru saama kunstiideaalidest ja maitseotsustus­test, ja ära näitama, mis tingimustest nad olenevad ja kuidas nad tekivad. Me ei soovigi kunstiideaale määrata - seda teeb ju igal ajal kunst ise - vaid tahame neist aru saada ja neid seletada, nende tähendust tervele inimkonna vaimsele ja kultuurilisele edule selgeks teha. Me tahame näit. seletada, miks keskajal tingimata pidid teised kunstiideaalid  olema kui antiikajal; missugustest rahvuslikest, poliitilistest, usulistest ja ühiskondlikest oludest võrsus see kunstiideaal, mis põhjusel moodne kunst kipub valjude kunstivormide kammitsaid lõhkuma jne. Teiste sõnadega, kunstiideaalide ja maitse otsustuse muutumise nähtus saab ise uurimise ja arusaamise esemeks. Ja siis alles mõistame inimkonna esteetilise ilu, kui oleme aru saanud tervest sest tingimuste ja põhjuste kogust, millest esteetilise elu alalõpmatu muutumine oleneb - olgu need sotsiaalsed või  individuaalsed, usulised või ilmalikud, kultuu­rilised või majanduslikud tingimused.