Veski ja Kalluste äratasid "Jazzkaarel" juba kaks aastat tagasi tähelepanu oma esimese "Põhjala saarte häältega". Nüüdne kava õnneks seda ei korranud, vastupidi - kogu see karge folkloorne poeesia, mis Põhjala rahvaste muusikas peidus on, tuli ilmsiks vähemalt sama ehedalt või veel paremini. Kõige olulisemaks pean siin seda, et Veski ja Kalluste mitte ei flirdi pealiskaudselt folkloorsete motiividega, vaid suudavad tungida asja olemusse. Just süvitsi minev mõtestamine, rahvamuusika arhailise sõnumi värviküllane avamine tegi nende "Põhjala saarte hääled 2" nauditavaks.