Kõik teavad seda, et Brasiilia on ilmatusuur riik, kuid kas seda, et kliima erineb riigi erinevates osades nagu öö ja päev, ka kõik teavad? Mul õnnestus tööasjus eelmisel nädalal käia riigi lõunaosa suurimas linnas Porto Alegres. Kõik hoiatasid ette, et see on väga külm piirkond, kuid sellegi poolest suutis külm mind seal üllatada. Ühel päeval näiteks ei tõusnud temperatuur kordagi üle viie kraadi, mis Eestiga võrreldes  oleks umbes mingi -5 kraadi. Huvitav on muidugi see, et kurguvalu hakkasin tundma juba teel Porto Alegresse, lennujaamas São Paulos. Loomulikult kulges siis kogu mess nohisemise täha all. Pühapäeva hommikul tagasi lennates oli nagu juba parem, kuid siis andis São Paulo lõpliku paugu ja võttis kõigele lisaks mult ära ka hääle :D Nüüd on neljapäev ja justkui hakkaks juba parem. Oleks ma brasiillane, siis oleks ma jõudnud juba arsti juures ära käia ja neelaks tugevatoimelisi antibiootikume. Õnneks saan ma  külmetusest ka teede ja paratsetamooliga jagu.    Porto Alegresse tagasi. Linn oli üsna suur, aga tundus suures osas inimtühi Brasiiliat arvesse võttes. Eks see külm mängis ka oma rolli, aga tänavatel oli tõesti vähe inimesi. Selles linnas on selgelt ka näha, et praegu kestab veel talv, sest puudelt olid lehed langenud ja kõik tundus hall. Ma kujutan ette, et suvel võib see linn päris ilus olla.    Brasiilias teavad kõik, et Porto Alegres tuleb grill-liha süüa ja nii ma ka tegin. Käisime  Brasiilia kolleegidega vist iga päev grillirallil ja eks sellise külma vastu ongi vaja rohke lihaga võidelda. Ma olin enne minekut täiesti kindel, et lisaks chimarrãole (soe matetee) juuakse selles piirkonnas palju Jägermeisterit, sest on siin ju ikkagi väga palju Saksa verd. Mu üllatus oli päris suur, et enamikes baarides ei teadnud keegi sellest joogist midagi ning kohalikega vesteldes jäi mulje, et ega siin juuakse ka külmal ajal külma õlut.    Päevad olid aga väga väsitavad, messilt ei lahkunud me  ühelgi päeval enne 22 ning hotelli ei jõudnud ma kordagi enne keskööd. Pikim oli öö vastu laupäeva, kui läksime pärast messi sööma ning paari õlut võtma. Söögikohast lahkudes mõtlesin hotelli ära minna, aga kuna kõik olid seda meelt, et enne viimast messipäeva võiks ikka lõõgastuda ka, siis mõtlesin, et lähen ikka kaasa ja saan ka teada, kus ja kuidas lõunaosariikides lõõgastutakse.    Kohalik autojuht viis meid kohta, mille nimeks on La Barca. Väljast paistis olevat selline korralikum õllekas, aga  kuidagi palju turvamehi oli. Uksepeal selgus, et sissepääs on 80 riaali (üle 500 krooni), selle saime kaubelda 60 riaali peale, aga ma hakkasin kahtlustama miskit erilist, kui kõik meie seltskonna tegelased hakkasid oma otsese bossina esinema nime kirja pandes. Ma ei hakanud bossi nimega turvamehi vaevama ja muutusin tolleks õhtuks sakslaseks Peteriks. Uksest sisse saanuna sain juba aru, kuhu meid toodud oli - kõik kohad olid poolpaljaid naisi täis ning mõned neist tantsisid laval. 60 riaaliga koos toodi  igale sisenejale neli 330ml õlut ning istusime lauda maha. Kui enamus kohadesse Brasiilias on juba jõudnud reegel, et siseruumides ei suitsetata, siis selles kohas oli suitsuvine meeletu ja lausa hingemattev.    Ma pole kunagi eriline naistemagnet olnud, aga selles kohas olin ma ikka jube populaarne :D Populaarsem kui teised mehed me seltskonnas ja juba 10 minuti jooksul oli üks blondeeritud tsikk sõpra mängimas. Abielumehena polnud mul erilist huvi tema vastu, kuid ajakirjaniku veri pani mind ikka  uurima ja puurima erinevaid detaile. Selgus, et lisaks ülisuurele tantsusaalile olid hoones ka vooditega toakesed ning tüdrukute hinnad varieerusid 150 riaalist 300 riaalini. Lisaks oleks pidanud toa eest maksma 50 riaali ning tegema neiule joogi välja. Kallis lõbu, mis? Viksid ja viisakad mehed küsivad ikka lõbutüdrukutelt nende elu kohta ja põhjuste kohta, miks sellises kohas töötavad. Selgus, et blondiinike töötavat seal, sest teenistus on hea ja tal on vaja ülikooli jaoks raha koguda. See konkreetne  neiu oleks kõik mu soovid rahuldanud 300 riaali eest - ju nägi, et välismaalane ja et ju olen rikas. Ma tegin talle viisakalt selgeks, et olen niisama sõpradega kaasas, et mingeid muid soove mul nagu polegi. Lahkudes sositas neiu mulle veel kõrva, et tegelt minu jaoks saaks ta ka 200 riaali peale hinna lasta. Naeratasin tänulikult ja ütlesin, et kui ümber mõtlen, siis annan teada.    Õhtu jooksul vajus mulle kõrvale kokku 4 sellist näitsikut. Üks neist nägi välja nagu Genie 70ndate seriaalist.  Muidugi ei olnud tema sellest midagi kuulnud. Üks neist ütles, et on jube häbelik ja sellepärast kunagi lavale tantsima ei lähe. Ma miskipärast arvan, et häbelik neiu ei lähe üldse sellisesse kohta tööle. Teine rääkis, et on varem ka modellindusega tegelenud, aga siin saavat rohkem palka. Samas pidi ta olema eriti ettevaatlik, sest isa ei tohtivat teada saada, et ta La Barcas töötab :D    Meie seltskonnast ei olnud keegi nii rikas või desperate, et oleks hakanud eraldi tuppa minema. Ka vabad ja  vallalised vaatasid ainult veidi tantsuprogramme, ajasid juttu ning peagi hakkas ka uni häirima ja me lahkusime.    Hotelli jõudes oli kell juba viiele lähenemas. Mõtlesin, et oleks võinud ikka varem hotelli minna, siis oleks korralikult magada saanud, aga samas oli selline kultuurielamus mulle ka esmakordne, seega oli minemist väärt. Muide, kui tavaliselt on sellistes kohtades tööl väga koledad neiud (mitte, et ma sellistes kohtades käinud oleks, aga filmidest ja uudistest on jäänud selline mulje), siis  La Barcas jäi silma nii mõnigi kaunitar.    Hinnaklassilt on Porto Alegre São Paulost siiski mõnevõrra odavam. Väga korraliku lõunasöögi saab ka 13 riaali eest ning taksu on ka palju odavam. Sinna tuleks mõnel soojemal aastaajal taas tagasi minna!