Vaikselt kaduva kultuuri kõrval on ka teine või õigemini esimese erivorm, mida saab ideaalselt kasutada jällegi poliitiliseks propagandaks. Kui Hiinal ei õnnestunud poliitikute abil maailma oma tegude õigsuses veenda, võeti appi usaldusväärsemad vahendid, kuhu oma sõnum ära peita - taidlejad, akadeemikud ja muu säärane. Meie tunneme seda erinevate vahetusprogrammide nime all - kultuurivahetus, vahetusüliõpilased, teadusrahad jne. Õpetlasi, turiste ja ajakirjanikke kutsutakse Tiibetisse tegelikku olukorda vaatama, ja Hiinast saadetakse erinevaid gruppe ja inimesi oma sõnumitega üle maailma. Siin tuleb muidugi märkida, et Tiibetis on raske liikuda ilma ametlike saatjateta ega kõrvale astuda kindlaksmääratud rajalt ja vaadata asju, mida võimud ei taha näidata. Ning saatjad võivad olla ka varjatud, mitte giidid või korravalvurid.