Eestlaste põhiline toiduaine eelmistel sajanditel oli teravili ja kõige tähtsam teraviljatoit leib. Taluleiva puhul olid määravateks teguriteks ka võimalused: kui palju saadi teravilja, millest leiba teha ja mida lisandiks kasutada. Lisandite suhtes näidati küll üles vastuseisu, kuid aganaleib oli siiski üsna tavaline kuni 19. sajandi teise pooleni.  Alles pärast seda jõudis eestlaste lauale ka puhtast rukkijahust rukkileib, ja mitte ainult jämedast sõelumata jahust, vaid ka püülijahust, sest tehnilised võimalused olid juba niipalju arenenud, et jahu hakati sõeluma. Siit omakorda sai alguse meie uus leivavalmistamise viis - keetudega rukkileivad­keeva­veeleivad.