Keegi ei teosta oma olemust täielikult. Kõige aktiivsem karakter jääb enesele elus midagi võlgu. Inimeses püsib midagi, mis ta avaliku elu tribüünil, seltskondlikul saalimisel, eraelu intiimsustes ei suuda teoks vabastada. Selle salajase ja puutumatu ainukeseks päästjaks ja lahendajaks on kunst, kunstilooming. Loomulikult elus saamatud, passiivsed karakterid tungivad kunstiloomingule: see on nende  ainuke eneseteostamise võimalus. Nende elamata jäänud elud ja tegemata jäänud teod nüüd sünnivad luuletõeluses ja annavad loojale rahulduse ja rahu.