Kolmeteistkümnes siis... :) Läksin hüppama koos Rakvere ümmargusekursusega. Lennukis oli tükk pusimist varustusega, olin võtnud liiga lühikesed rõngad. Püsti tõustes tuli vasak rõngas poolenisti lahti ja kott jäi kuidagi vildakil  rippuma, kättki ei ulatanud peale panna õieti. Lembit sõitis huvitavalt ja 400 asemel hüppasin 500m pealt. Astusin uksele ja Dill kohe nagu muuseas - 'No mine!'. Kohe väljahüppel varjukott tuulde laperdama. Avanemisel üks tropikeerd, mille otsustasin lahti keerata enne varustuse lahtilaskmist, mis aga polnudki nii lihtne. Kõrgusekogumise ajal oli vihma sadama hakanud, maandumine oli päris märg. 13 mis 13 ühesõnaga.. :)    Kui olin just kama kokku saanud ja varustuse selga upitanud, helises telefon. Mõtlesin et kurat, ei hakka varustust maha viskama, helistan hiljem tagasi. Pärast selgus, et helistas Dill lennukist ja tahtis öelda, et ma lennurajalt 2 verivärsket langevarjurit ära ajaks. Lennuk tegi lisaringi ja pidi ikkagi murule maanduma. Lauri oli 600m peal lumehelbeid näinud. Kauri sokutas maandumisel kupli teisele poole traataeda.