nad räägivad ja kõnnivad unes. need minu magamistoakaaslased.  näiteks tõuseb vanamees  öösel voodist püsti ja kõnnib joonelt minema. konflikti pole olnud, mis sellist efektset lahkumist selgitaks. kuhu läheb, kuulda pole. lähen vaatan. magab diivanil. on kaine, terve ja magama minnes ei jonninud. küsin: kuule, miks sa diivanil magad?  "see käib mingi programmi juurde". on vanamehe vastus.  veenmise peale kõnnib magamistuppa tagasi ja hommikul ei mäleta midagi.    teine naaber.  magab. magab, magab, magab. kel 7 hommikul ütleb läbi une selgelt ja valjult: piparkook.  magab edasi. kell 10 äratan üles ja viin ema juurde kartuleid koorima, sest mul on vaja bodipampi minna.    sellised pühademeeleolud.