Kujuta ette olukorda, kus viibid oma poisi kaisus ja juhuslikult mainid, et sulle endiselt naeratavad ka teised poisid. Poiss ei reageeri. Ka tema kehakeel ei muutu. Sind teeb see murelikuks.  Sinu provokatsioon ei õnnestunud. Ausalt öeldes oli see suhteliselt lapsik provokatsioon. Ehk poiss on lihtsalt tark, et sinu mänguga mitte kaasa tulla. Tüdrukut, kes on suhtes ebakindel, haarab aga paanika, et tema poiss on ükskõikne. Tüdruk hakkab otsima võimalusi ja tekitama olukordi, kus on võimalik kontrollida poisi tundeid tema vastu. Üha tihedamini hakkab tüdruk väljas käima, ilma poisita. Kuid see, et tüdruk pidevalt ilma temata väljas käib, ei paista poissi häirivat. Tüdruku paanika süveneb ja  mingil hetkel võib ta teha midagi, mida ta kunagi ei tahaks oma poisile teha. Näiteks magab poisiga, kes paistab temast hoolivat. Kasvõi ühel ööl. Ja kui oma poiss ka veel ei reageeri, siis polegi midagi muud teha, kui asjad pakkida ja minema kõndida. Või äkki võiks omavahel rääkida. Millest tuleneb see ükskõiksus? Kas poiss ikka on ükskõikne või ta lihtsalt ei oska või ei suuda asjadest rääkida nii nagu need on? Pahatihti poiss ei saagi aru, et tüdrukus on tekkinud rahulolematus.