Hiinas pesitseva Phoenix TV ühes saates räägiti hiljuti sellest, kuidas USA tunneb muret Hiina aktiviseerunud huvi pärast Ida-Euroopa riikide vastu. Täpsemini oli juttu Tšehhist, mille sõjaväe delegatsioon eesotsas kindral-leitnant Josef Bečvářiga  külastas hiljuti Hiinat.    Tšehhi sõjaväe delegatsiooni külastus Hiina toimus "hea tahte" egiidi all, kuid varasemad uudised samalt rindelt reedavad, et Hiinal on Tšehhi vastu üsna spetsiifiline huvi. Nimelt on Hiina püüdnud Tšehhi elektroonikafirmalt ERA Pardubicelt kätte saada VERA-E passiivõhuseiresüsteemi. Sellele tehingule on väga resoluutselt vastu seisnud just USA, kelle sekkumisel müük on varem ka katkestatud (huvitaval kombel sai nö lohutusmüügi käigus 2004.aastal üks sellistest  süsteemidest Eestile müüdud).    Hiina huvi Ida-Euroopa vastu on aga osalt tänu kommunistlikule ühiskogemusele jäänud kuni tänaseni aktiivseks ning Euroopa Liitu ja NATOsse astumata oleks Pekingi kohalolek kindlasti veelgi nähtavam. Võime lähinaabritest näitena võtta Ukraina, kellel on Hiinaga eeskätt militaarvaldkonnas väga tihe koostöö. Palju ei jää maha ka Valgevene ning Moldova.    Huvitav küsimus on aga lobitöö EL poolt Hiina vastu kehtestatud  relvaembargo kaotamise suhtes. Ida-Euroopa väiksemad militaarvaldkonnaga koostööd tegevad ettevõtted tahaksid kindlasti leida uusi potentsiaalseid partnereid ning kuna Hiina sõjavägi on valguskiirusel laienemas, siis vaimusilmas näeksid paljud just seda turgu.    Lisaks on Hiina ida suunast Euroopale lähenemisel üha aktiivsem - seni musta auguna eksisteerinud Kaukaasia on juba märgistatud ning EL-st väljajäänud Ukrainas, Valgevenes ja Moldovas on Hiina huvi ja kohalolek üha nähtavam. On teada, et  Ungaril ja Bulgaarial on Hiinaga väga head suhted ning kehvemal positsioonil pole ka Poola ning siin rindel võiks silmad lahti hoida küll.    Tšehhi endine president Vaclav Havel ütles hiljuti Obama otsust dalai-lamaga mitte kohtuda kritiseerides, et kahju on vaadata, kuidas huvid kaaluvad üles väärtused. Minu meelest muutub üha ilmsemaks areng, et huvid on üha enam rahvusvahelises suhtluses tooni andmas ning on väga huvitav vaadata, kuidas Hiina selles olukorras Ida-Euroopa rindel käitub. Ütleme  nii, et Hiinal on võime riikidel suu lukku panna.    Praktiliselt iga kord, kui keegi Lääne poliitikutest Hiina välja vihastab, astub areenile keegi teine ja hakkab Hiinat rahustama. See on juhtunud ka Eestiga ja hakkabki nii olema.