Huvitava vastandsõna on teadupärast "igav" ja just nimelt igav mul oli, kui geopeituse enda jaoks avastasin. Oli igav jalgrattaga sõita lihtsalt  sõitmise enese pärast. Geopeitus andis mu sõitudele sihi. Samuti oli igav nädalavahetustel ühe mainstream vaatamisväärsuse juurest teise juurde sõita ning nentida, et siin ma olen juba käinud ning seda ma olen näinud. Geopeituse aardeid otsides olen sattunud Eestimaa (ja mitte ainult Eestimaa!) kõige huvitavamatesse nurgakestesse ning kogenud paljutki, mille olemasolust mul varem aimugi polnud: näinud puutumata loodust keset soid ja rabasid; külastanud Peeter I aegseid pimedaid kindlustuskäike; avastanud kohti Tallinna kesklinna piiril, kus kunagi laiusid karjamaad või voolasid jõed; leidnud enda jaoks Saaremaa ja Ida-Virumaa kaugeimad punktid; sõitnud kinnijäämisohtu trotsides tavalise sõiduautoga läbi polügoonide; roninud vanadel raudteesildadel ja puude otsas; jne jne.