Võitlejana ei seisa Jakobson oma lapse- ja varasema noor­põlve tundmustes ja mõtetes meile avatuna. Tema süvenenud kinnisus ei lasknud ka sõpradel heita pilku tema hinge salajaisse intiimsustesse. Kuid aimata võime, et Jakobsoni vaimne ümber­kujunemine pärast lahkumist vagatsevast vennastekoguduslikust isamajast Zimse seminari ratsionalistlikku õhkkonda ei toimunud ilma sügavate ja pinevate  siseheitlusteta. Sellise iseloomu juures, nagu Jakobsonil, pidi see küll olema paramata.