Mäletan, et olin kolmeteistkümneaastane koolipoiss, kui mulle Linda-nimelise perekonnalehe kaudu hakkas silma puutuma Gustav Suitsu esimesi luuletusi: "Nooruse unenäod", "Tulevik", "Las kas­vame" j. t. Tugeva sisendusjõuga raiusid end meelde selle tundmata, Kustas Vahuri varjunime taha peitunud noorluuletaja värsiveermed: