Nii, nüüd siis võin öelda, et olen lõplikult rasedusest prii.  Saabus aeg, kui ka minu juuksed on lahti . Jälle vaatab aeg-ajalt vastu mõni väike punane punn. Ja kui juba, siis võtsin julguse kokku ning külastasin ka hambarasti. Olukord suus polnudki õnneks nii kurjakuulutav, kui omakeskis pelgasin.    Ainumas, mis rõõmu teeb, on kehakaal.  Paistab, et olen oma keha ja kaalunumbrist ikka sedavõrd sõltuvuses, et mida lähemale oma normaalkaalule jõuan, seda rohkem end iseendana tunnen.  Poolteist kilo on veel otsas. Aga, oh kui palju riideid mul jälle on.    Selg läheb samuti sirgemaks, jalg kergemaks, tunne tugevamaks.  Paganama hea tunne.    Raske on ikka ka.  Raske ja kerge korraga.  Kaalud ju.  Eile oli raskem. Itu sai must taas kord võitu ning nutsin  üle pika aja ühe peatäie. Väikse küll, peab tunnistama. Aga piisas täielikult.  Et täna jälle kergem oleks.  Homme on suisa laupäev. Ilusad plaanid.    Mõne aja pärast on meri. Palju õhku. Avarust.  Ja väike onn.  Suvi noh.