Sellest lahingust on pikemalt kirjutatud mälestusraamatus "Sakalamaa ei unusta" (2) , kust selguvad veel mõned olulised üksikasjad. Punkri ümbrus oli mineeritud kahe lennukipommiga, mida aga lahingu ajal kasutada ei õnnestunud - arvatavasti olid lõhkamistraadid  jäätunud. Lahingu toimumise ajal viibis maa-aluses peidikus 11-12 inimest, nende seas ka üks naine (Meeta Ronk). Punkri ümberpiiramise alguses toppisid sõdurid sissepääsuavadesse hagu, mis seejärel põlema süüdati. Suitsu tõttu olid metsavennad sunnitud maa alt välja tulema ja lahingut pidama avatud maastikul. Kindlasti on teada järgmiste langenud metsavendade nimed: Evald Sova (1912), Jaan Sova (1916), Peeter Mallene (1914), Paul Olep (1924) - kõik Holstrest ja Karl Tilk (1901), Valgamaalt. Kahe ülejäänu suhtes  täit kindlust pole, nendeks olid arvatavasti Aleksander Kristian ja Viidik Valgamaalt. Lahingu järel maeti surmasaanud metsavennad sinnasamasse punkri põhja, kust nad 1993. aastal ümber sängitati Paistu kalmistule.  Viie arreteeritu saatus oli äärmiselt traagiline. Kopsu haavatud Arved Rull (1914) mõisteti 10+5 aastaks laagrisse, suri Magadani laagris 18.9. 1947 (3) ; Tuhalaane vallast pärit August Ronk (1906) sai 20+5 aastat, suri Norilskis  1951 (4) , tema abikaasa Meeta Ronk sai 10+5, suri Leningradis 8.8.1946(5). Elmar Ronk põgenes Viljandi "Politseilossist" läbi akna ja langes metsavennana 23.11.45 (6) .