Tänapäeva materialistlik filosoofia propageerib psüühika füüsikaga seostatuse nn. funktsionalistlikku ehk informatsiooniteoreetilist kontseptsiooni. Käsitledes aju kui informatsiooni töötlevat süsteemi, püütakse mentaalsed kvaliteedid assotsieerida informatsiooniteoreetiliste kategooriatega. Kuna informatsiooni sisu ei sõltu infokandjast, siis ei pea ka  informatsioonina tõlgendatavaid mentaalseid modaalsusi siduma infotöötlust teostavate konkreetsete füüsikaliste reaalidega. Nii arvatakse olevat lahti saadud vajadusest ühendada psüühika otseselt füüsikaga. See lootus on aga õigustamatu. Füüsikalis-keemiliste jõudude mõjul aatomi-tasemel funktsioneeriva organismi ja aju asemel võiksime võtta ühe temaga isomorfse süsteemi - munakividest hiigelkonfiguratsiooni, kus iga kivi liigutab sinna juurde pandud inimene eelnevalt koostatud ajagraafiku järgi. Sellisel munakividest  süsteemil peaks siis olema täpselt sama mentaalne maailm, mis tema abil jäljendataval lihast ja luust olendilgi. Nii absurdse järelduse pareerimise ainus võimalus on väita, et välisjõudude poolt liigutatava süsteemi käitumine pole see "päris", tõeline funktsioneerimine, vaid tühipaljas simulatsioon ning et sellise kunstlikult kopeeritud käitumisega ei kaasne psüühika. Kuid niisugune väide viib järeldusele, et süsteemi psüühika põhialuseks on seesama konkreetne reaalsus, mis kujundab ka süsteemi füüsikalise  käitumise. Selline psüühika vahetu seostatus füüsikaga on aga otseses vastuolus funktsionalistliku materialismi põhiteesiga.