Üheksa ja kümnenda eluaasta vahel toimub lapses erakorraliselt tähtsad. Seda peab õpetaja märkama. Laps õpib end eristama oma ümbrusest, seda vaatama kui välist ja mitte tema mina juurde kuuluvat. See on nüüd ligilähedalt ja abstraktselt  väljendatud. Hoolikal süvenemisel paneme tähele, et laps selles vanuses läheneb armastatud õpetajale mingi raskusega hinges. Mõnukord ta ei jõuagi selle väljaütlemiseni, mis tema hinge rõhub vaid kõneleb hoopis muust. Õpetaja peab aga teadma, et see tuleb lapse hinge põhjast. Nüüd tuleb õige sõna, õige käitumine leida. Sellest sõltub tohutult palju lapse kogu elu jaoks.