Ja taluelu ise (no ma võin põnevil olla surnu kordasättimisest või Kopi koorekihi hulka kuuluva homopaari eralõbudest, kuid võrdluspildid sähvisid silme eest läbi ikka talu-  ja põllumehe kirjelduste juures). Need oli paljudes, väga paljudes joontes ehedaks koopiaks ühest talust ja elust pisikeses Lõuna-Jüütimaa külas ja talus. Päevad kui pärlid pikitud keesse, kaugelt hallilt ühesugused, lähemalt vaadates igaüks eri karva. Ilm, ilm ja veel kord ilm, mis määrab ja otsustab kõik. Kohvi lürpimine, millega algab ja lõpeb kõik, viimne kui väike toimetus. Aruanded, taotlused, toetused, normid ja direktiivid, mida näpuga järge ajades täita. Makrellid tomatikastmes, salmiaak,  lõunaleivad jne, jne. Aa, ja no otseloomulikult ei saa üle ega ümber matustel leinakimpude ja -pärgade üles märkimisest. Nii et, pisiasjad, õigupoolest lademetes pisiasju, mis pakkusid äratundmisrõõmu ja tuttavat ümbrust.