Kunagi, kui me  sõbrannadega olime kahekümneaastased, olime me siiski ootamatult elutargad, leides, et täisväärtusliku elu elamiseks peab naisel olema vähemalt 5 meest. Üks, kellega käsikäes rannal või kõrges rohus jalutada, kuud ja tähti vaadata ning kes luuletusi loeks ja tahaks kaasa filosofeerida kõrgetel ning tunnetuslikel teemadel. Teine, kelle hoolde võiks muretult jätta lapsed ja haige vanaema; see oleks mees, kes aitaks kodus koristada, riputaks pesu kuivama, teeks vahel süüa, viiks lapsi jalutama ja mängiks nendega  arendavaid mänge. Kolmas paneks kokku kasvuhooneid, teeks remonti, krohviks seinu, sillutaks aiateid jne - ühesõnaga niisugune praktiliselt mehelik mees. Neljas mees pühenduks aina tööle, teeks ületunde ja tassiks raha koju, et kogu kamp elada saaks. Viies mees oleks jälle voodis hea. Vat nii. Aga mis teha, ei käi need asjad meie kultuuris nii, ja mehed ei oleks ilmselt nõus, kui neid viiekaupa peetaks. Nii et tuleb valida. Kas simblilööja või küprokipanija jne. Kõiki korraga ei saa. Deem.