Meil läheb  nüüd juba peaaegu et kl 17.30 pimedaks ja hommikul kl 6 on suhteliselt hämar, mis välistab minu puhul hoobilt selle imelise hommikuse energilisuse, mida esimestel kuudel tundisin. Ma ikka ei väsi imestamast selle üle, kuivõrd vastupidi ja teistmoodi on kõik maailma teisel poolel. Ja samaaegselt ka samamoodi.    PS. Otseloomulikult on mul mokk villis peale merel tuultega flirtimist. Javigi siin pakkus, et tegemist on reisisündroomiga, viimasel ajal õigupoolest küll rohkem reisi järel- kui  kõrvalnähuga. No ei tea... paljud reisid lihtsalt sisaldavad rohkem päikest ja tuult kui seda igapäevaelus on. Lõbuelu nõuab ohvreid. Oh elukest!