Muu seas esineb tõlkijal mõndagi, mis kuulub juba ta arvu­kate tavalisest õigekeelest erinevate omapärasuste liiki. Sääraseid omapärasusi leidub peale muu lauseis:  "….hooste laudjail kantavaist…" (lk. 31); "…hooste kasvatused osavalt juhitud…" (lk. 83). Siia kuulub ka järjekindlalt tarvitatud "seeaeg" pro sel ajal, "sarnaaeg" pro samal ajal; siis "kohemaid" tavaliselt tarvitatava "otsekohe" asemel (".. .kohemaid jooksis ori…" Ik. 22) j. n. e. Kuigi tõlkija tõendust mööda keele "puhtväline, sisule tähtsusetu häälikuline ja ortograafne külg alistub… tõrku­mata Õigekeelsuse-sõnaraamatu juhistele", tarvitab ta muu seas ka õ.-s. vananenuks  tunnustatud vorme argtus, kurbtus, põlgtus (pro argus, kurbus, põlgus) ja millegi pärast veel elevandi lott Õ.-s. leiduva ja üldtarvitusel oleva "lont" asemel. Ning hoolimata tõlkija arvamisest, et puhtväline, häälikuline külg olevat sisule tähtsusetu, mõjuvad need omapärasused ikkagi ebameeldivalt ja kohmakalt; "lott" isegi koomiliselt, mis ei jäta sisugi mõ­justamata.