"Positivismi" õitseajal ilmunud romaan Soosaare näikse olevat peamiselt  autobiograafilise ilmega, kus meie väiketalunikkude isikliku töömurdmise ja ainult selle abil edasijõudmise rõhutamine iseendast ju ei tarvitse olla liialdet, kuigi see liiga "aktuaalsena" mõnele arvustajale tundus ka liiga tellituna. Pigem kipub ta olema liiga ainult-miljööline kujutus, nagu meie viimase aja romaanidest suurem osa, tõusmata seega suurema haaravuseni, ei mingi ideelise pinevusega, ei ka mingi tundmusliku hooga.