Seoses Euroopa Liitu minekuga on palju räägitud tööjõu vabast liikumisest ja üleminekuperioodist. Tunduvalt vähem on juttu olnud teenuste vabast liikumisest, mis rakendub tõepoolest hetkest, mil me üle Euroopa Liidu  lävepaku astume. Teenuste osas on üleminekuperioodi kehtestanud vaid Saksamaa ja Austria.  Eesti ettevõtete jaoks tähendab see võimalust oma töötajatega Euroopa Liidu riikides tööd teha, kui õnnestub selline leping sõlmida. Sealjuures saab ettevõte lähetada ainult oma töötajaid, lähetus saab kesta kuni 12 kuud ning kahtlemata peab ettevõte vastaval alal Eestis ka reaalselt tegutsema.  Seni on Euroopa Liidus sel viisil kõige rohkem rakendust leidnud ehitustöölised.    Teisalt võimaldab  teenuste vaba liikumine lisaks töötajate lähetamisele tuua töötajaid ka sisse harudesse, kus tööjõudu napib.  Sotsiaalse dumpingu ärahoidmiseks on Euroopa Liidus kokku lepitud, et ka teenuste vaba liikumise puhul tuleb lähtuda õiglasest konkurentsist. On kehtestatud sellekohane direktiivgi, mille rakendamise eest liikmesriigid hea seisma peavad. Nüüd harmoneeris ka Eesti selle direktiivi. Möödunud nädala kolmapäeval võttiski Riigikogu vastu Eestisse lähetatud töötajate töötingimuste seaduse.    Mida liikmesriigid reguleerivad?    Nagu rahvusvahelises eraõiguses tavaks, on lepingupooltel võimalik valida, millise riigi õigust rakendatakse. Antud kontekstis kohaldatakse lähetatud töötajatele reeglina tema koduriigi tööseadusi ja sotsiaalkindlustust.  Samas tuleb ebavõrdsuse ärahoidmiseks arvestada ka selle riigi tingimusi, kuhu ollakse lähetatud. Regulatsiooni eesmärk on kaitsta töötajat ja tagada, et teda koheldakse põhitingimuste osas samuti nagu kohalikku  samaväärsel ametikohal olevat töötajat.    Euroopa Liidu direktiivi (96/71/EÜ) alusel reguleerib iga liikmesriik ise teenuste osutamise raames sellesse riiki tööle tulevate töötajate garantiisid. Seega peaks ettevõte endale eelnevalt selgeks tegema, kuidas riigis, kuhu ta oma töötajaid lähetab, asju korraldada, mida arvesse võtta.  Seadusandluse kõrval tuleb meeles pidada, et mõnel pool tuleb arvestada ka kollektiivlepingutega, mis on kuulutatud kõigile antud valdkonnas, harus või piirkonnas  kohaldatavateks. Olukorra tundmine hoiab ära seaduserikkumised, sest mõnel pool nõutakse eelnevat registreerimist sealses tööinspektsioonis.    Lähetav ettevõte peab garanteerima lähetatud töötajatele töökohariigi põhitingimused:  · maksimaalne tööaeg ja minimaalne puhkeaeg;  · minimaalne tasustatav puhkus;  · palga miinimummäär, kaasa arvatud ületunnitasu;  · tööohutus ja -tervisekaitse, tööhügieen;  · meetmed, mis kaitsevad rasedate naiste või äsjasünnitanud naiste, samuti laste  ja noorukite töötingimusi;  · meeste ja naiste võrdne kohtlemine ja teised mittediskrimineerimist käsitlevad sätted.    Oluline on teada, et sarnaselt liikmesriikide töötajaile tuleb kohelda ka kolmandatest riikidest tulnud töötajaid. Seda tuleks Eesti ettevõtjal arvesse võtta, kui on plaan näiteks Ukrainast odavamat tööjõudu sisse tuua.  Üha suurem arv ettevõtjaid lähetab teenuste vaba liikumise raames oma töötajaid ajutiselt teise riiki tööle. Kõige rohkem lähetatakse töötajaid  Prantsusmaale ja Saksamaale. Kõige rohkem lähetab oma töötajaid aga Portugal, kellele järgnevad lähetatud töötajate arvu poolest Kreeka, Hispaania ja Itaalia.  Kui tööjõu vaba liikumise raames mujale siirdujate puhul tajume ohtu, et neist saavad mõne teise riigi elanikud ja maksumaksjad, siis teenuste vaba liikumise raames Eestist lähetatud töötajad jäävad meie töötajateks ja maksumaksjateks ning tulevad siia tagasi.