Taavet ja Koljat ehk Kuidas väike Eesti impeeriumi lammutas    1975 - NSV Liit allkirjastab Helsingi julgeoleku- ja koostöö konverentsi lõppakti, millega lubab austada inimõigusi. Sellest saab hoogu juurde dissidentlus.  Detsember 1986 -  Mihhail Gorbatšov vabastab koduarestist kuulsaima dissidendi, Nobeli rahupreemia laureaadi Andrei Sahharovi; vanglast vabanevad ka Eesti dissidendid.  23. august 1987 - Tallinnas Hirvepargis nõutakse meeleavaldusel Molotovi-Ribbentropi pakti salaprotokollide avalikustamist.    Millal algas kommunismi lõpp Euroopas? Alguskuupäevade otsimine ajaloos on alati vaieldav. Võib isegi väita, et kommunistlikud süsteemid olid algusest peale surmale määratud, sest marksism-leninism oli vildakas õpetus.  Ometi kestsid need inimvaenulikud režiimid Euroopas 40 aastat ja Nõukogude Liidus lausa 70 aastat. Kuidas nii?    Pika eluea aluseks ei olnud mitte rahva tahe, vaid kõikvõimsad julgeolekujõud (KGB), mis olid kompartei ja selle kitsa ladviku alluvuses. Kõikjal idablokis oli rahva omaalgatus täielikult maha surutud: keelatud olid sõltumatud ühendused, rahvakogunemised, vaba eneseväljendus. Selle tulemusel oli kodanik režiimi ees üksi ja kaitsetu. Need võtted on iga diktatuuri ABC.    Kommunistlikud diktatuurid nagu kõik diktatuurid kestsid tänu vägivallale. Nõukogude ideoloogias räägiti avalikult proletariaadi ehk töörahva diktatuurist ja revolutsioonilisest terrorist. Stalini ajal omandas terror massimõrva mõõtmed. Kuid pärast Stalini surma, Hruštšovi, Brežnevi, Andropovi ja Tšernenko valitsemisajal puudutas vägivald vaid kõige ohtlikumaid vastaseid. Siis tuli võimule Mihhail Gorbatšov, kes lootis kehtestada "inimnäolist sotsialismi" ilma igasuguse terrorita. Kuid see ei olnud võimalik!