5,30 ajasin voodist välja. Kella helin oli asjatu raiskamine- vähkresin küljelt küljele niikuinii terve öö ja korralikult ei maganudki.    Seitsmene täistunni ekspress sõidutas mu Tartu poole - veidi vestlust, tunnine uni ja veel veidi  vestlust. Hommikusöök Werneris (söögiisu üle ei saa ma hoolimata närvipingest endiselt kurta).  Tegin paar täpsustust kaitsekõnes - lisasin slaidide numbritele ka nimed.  Minu peamine oponent komisjonist viibis hambaarstil, üks juhendajatest ootas kodus torumeest, üks komisjoni liige kadus Tallinna ja Tartu vahele teadmata paigas.  Alustasime. Oponent nr 2, pr Tabloidivihkaja vaikis. Tema vist kaitsmist juhtiski - oli väljapeetud ja ainsana külm. (Kuuma ilmaga kuluski ära)    Ja  siis ma rääkisin:) Vahetasin slaide ja muudkui lugesin maha, tehes samas kavalat nägu rääkimisest. Ühe silmaga piilusin juhendajat, kes teatud kohtadel heakskiitvalt noogutas. Slaidinäituse keskel mõistsin, et see on minu töö, millest ma usinalt seletan. Ja siis läks kergelt - retsensent (ei tulnud kohale), retsensioon. (Pr Tabloidivihkaja: Kas te ikka mõistate, et nendele küsimustele peate vastama? Ojaa, ikka, ma olen üsna arukas tüdruk:P)    Vastused. Üks asjalik märkus komisjoni liikmelt ja  samalt liikmelt üks küsimus.  Kas veel küsimusi? Ei.  Väike arutelu, juhendaja selgitus, positiivne kommentaar ühelt õppejõult. 10,27 jalutasin Toomemäe treppidest üles.    *********************************  B - Väga hea!    Need aastad pingutust on nüüd läbi!!!! (Edaspidi võib pöörduda: sotsiaalteaduste bakalaureus:)))))      Jeee! Tegelikult on see hetk, minut peale hinde teadasaamist, ikka kirjeldamatult ülev!