Mõisted nagu ajalugu, pärimus või traditsiooniline on meile tavapäraselt arusaadavad ainult (ja ainult) läbi kaasaegse modernse konstrueerituse. Seega pole ka traditsiooniline enam mitte see, mis ta "kunagi oli", vaid miski, mille me oleme ise oma ettekujutuses (teaduslikult või romantiliselt) loonud (vrd Anttonen 2005: 13. 14). Jakob Hurda suhet pärimusliku või traditsioonilisega on käsitlenud nii ajaloolased (puudutades näiteks Hurda eluloo varasemat etappi, samuti folkloorikogumise aktsiooni) kui folkloristid (uurides Hurda poolset folkloori kui sellise ja selle erinevate zanride määratlusprintsiipe). Modernsest prismast lähtudes on mõiste traditsiooniline unifitseerunud teatud tunnustega diskursiivseks kontiinumiks, mille ühtne peatunnus näib olevat vastandatavus enam uusaegsele.