Ometi on minu ümbruses kõige enam just sellist tüüpi inimesi, kes igaüks oma Rada käivad, korjates killukesi siit ja sealt, luues oma isikliku maailmapildi ja tehes oma valikuid pigem ise kui traditsioonidele toetudes. Muuseas, ma pean seda täiskasvanuks saanud inimkonna üheks peamiseks tunnuseks … või kui teile ei meeldi sõna täiskasvanu, siis vähemalt keskkooli-aegne. Lapsepõlv, mil suured religioonid inimesi käekõrval talutasid, hakkab läbi saama, aga ta  ei saa läbi järsult, vaid järk-järgult. Uskumine asendub tunnetusega ja usaldav järgmine teadliku tegutsemisega. Ses mõttes ma austan ka teadlikke ateiste, sest ka nemad eelkõige tegutsevad oma parema äranägemise järgi. Just see "oma" on eriti oluline.