Astronoomid kirjeldavad ajakirjas Astrophysical Journal Maast ligikaudu 8000 valgusaasta kaugusel asuvat binaarset tähesüsteemi, mis võib igal suvalisel hetkel järgmise paarisaja tuhande aasta jooksul tekitada Maa elu ähvardava ja otse meie koduplaneedile suunatud massiivse gammakiirguse purske.  Kaksiktähesüsteem WR 104 koosneb kahest massiivsest tähest, mis teevad oma massikeskmele ringi peale 8 kuuga.  Mõlemast tähest lähtuvad tugevad päikesetuule puhangud, mis paiskavad  ainet laiali, põhjustades spiraalse kujuga kuuma gaasi ja tolmu jälje.  6 aasta vältel WR 104 uurinud Peter Tuthill ja ta kolleegid Sydney ülikoolist avastasid, et paraku on "plahvatusohtlik" tähesüsteem suunatud Maale oma teljega.  Tuthilli hinnangul osutab WR 104 telg meie suunas nurga all 0-16º.  Ta lisas, et viimased arvutused annavad selleks nurgaks küll 12º, ent selliste arvutuste täpsuses ei saa kunagi päris kindel olla.  Astronoomide kinnitusel on selge, et antud tähed hävinevad  ja see juhtub astronoomilises mõõtkavas väga varsti.  Esialgu pole aga selge, kas seeläbi tekib täheainet igas suunas laiali paiskav supernoova või tiirlevad tähed teineteise ümber nii kiiresti, et tekitavad surres kitsa ja võimsa gammakiirguse purske.  Kui tõeks peaks osutuma viimane variant, siis tuleb uurijate sõnul tunnistada, et paraku vaatame me otse "relvatorusse".  Pole selge, kui täpselt peaks gammakiirguse purse Maad tabama, et  see ohtlikuks osutuks.  Kuigi üldiselt arvatakse, et ka vaid pisut mööda suunatud purse ei tohiks probleeme tekitada, usub Tuthill, et ohtlik võib olla isegi 12º "möödalask".  Mõnede ekspertide hinnangul on taolised gammakiirguse pursked tabanud Maad ka varem ning just sellisest kosmilisest rünnakust võis olla põhjustatud ca 450 miljoni aasta eest aset leidnud Maa liikide massiline väljasuremislaine.  Selle teooriaga 2003. aastal lagedale tulnud Adrian Melott Kansase ülikoolist leidis, et WR  104 küsimusse tuleb suhtuda tõsiselt, sest tegemist on esimese avastatud tähesüsteemiga, mis võib tulevikus Maa elule ohtlikuks saada.  Melotti sõnul ei tapaks gammakiirguse purse meid koheselt - esimeseks märgiks sellest oleks ülimalt ere sähvatus, mis võib paljudelt inimestelt nägemise viia.  Taolise kosmilise sündmuse tegelik mõju hakkaks aga ilmnema siis, kui atmosfääri tunginud gammakiirguse mõjul hävineks Maad kaitsev osoonikiht purskele järgnenud paari päeva jooksul kas täielikult või  osaliselt.  Selle tulemusena jõuaks maapinnale massiliselt elusloodusele ohtlikku ultraviolettkiirgust ning osoonikihi hävinemise käigus atmosfääris tekkinud suured kogused lämmastikoksiide sajaks maha taimestikku hävitavate happevihmadena.  Tuthill märkis, et tema isiklikult ei kavatse võimaliku gammakiirguse purske pärast eriti muretseda, sest see võib toimuda või mitte toimuda ning aset  leida täna või paarisaja tuhande aasta pärast, ent selle ärahoidmiseks ei saa me nii või teisiti mitte midagi teha.  Astronoomid on välja arvutanud, et tuhandete valgusaastate kaugusel ja otse Maale suunatud gammakiirguse purse peaks tekitama liikide massilise väljasuremise, ent näiteks 1000 valgusaasta kagusel aset leidev purse oleks juba võrreldav olukorraga, kus sa seisad paari kilomeetri kaugusel tuumaplahvatusest, ning kui taoline plahvatus peaks toimuma Maast 100 valgusaasta kaugusel, puhuks see  minema atmosfääri, tekitaks ennenägematuid hiigellaineid ning sulataks osaliselt meie koduplaneedi pinnakihi.  Välja on arvutatud seegi, et kui Maa saaks gammakiirguse purske otsetabamuse 4,3 valgusaasta kaugusel paiknevalt lähimalt tähesüsteeminaabrilt Alpha Centaurilt, hävitaks see meie koduplaneedi täielikult.    Vaata ka: