Tulemusena on seaduse see osa kehtestatud tüüpilises eestlaslikus pugejalikus mõisavalitseja stiilis - analoogiliselt "kraanikausiseadusega" kaubanduses või "raipetehaseseadusega" loomakasvatuses. Kõigile kehtestatakse "võrdsed" tingimused - eeldatakse ühesugust  kontrollimatust nii 100 alluvaga palgaettevõttes kui omaniku täisvastutusega väikeettevõttes. Tulemuseks on see, et väikeettevõtlusele lüüakse seaduslikult kirves selga, suurettevõtlus saab lahti vastikutest konkurentidest. Ja ikka, kõige paremaid tavasid, üldist heaolu ja õnne arvestades. Raipetehase seadusest (või hullulehma seadusest, kuidas seda oleks parem nimetada) koos kõigi kaasnevate analoogiliselt tarbijat "kaitsvate" EU saba alt õigustust otsivate seadustega on esimesed õnnelikud ohvrid olemas - nende kraesse  võib kirjutada pooled tänavu kevadel kulutules hukkunud ja mahapõletatud talud. Hajutatud kahju (ja heaolu langust) ei ole võimalik kokku arvata, küll saavad aga vastikutest väikekonkurentidest vabanenud suurmõisnikud kirjutada taevasse näivat majanduskasvu ja seda heaolu tõusuks kiita.