Populaarteaduslike raamatutega on mul segased suhted. Ma ei orienteeru selles žanris eriti hästi ja seetõttu tuginen lugemisotsuse tegemisel teose esteetilistele omadustele ja tagakaanel asuvale kümnelauselisele ülevaatele. Samas säilib mus pea kogu lugemise vältel teatav skepsis, kuna ma üldiselt ei tea autorist suurt midagi ja siis ei tea alati, kas jääda teda uskuma või mitte. Samasugused segased tunded  jälitasid mind ka Dan Ariely "Predictably Irrationali" lugedes. Seekord läks küll kõik natuke lihtsamalt, kuna raamatu kinkis mulle jõuludeks kaasblogija Janika ja seetõttu ei tekkinud vähemalt küsimust, kas seda lugeda või mitte.    Esmamulje oli üsna paljulubav, sest raamatu kaaneümbris on kena ja katsumisel peaaegu naudingut pakkuv. Põhimõtteliselt ei tohtinuks kahtlustavalt suhtuda ka autori kompetentsi, sest Dan Ariely evib kaht doktorikraadi, õpetab nii MIT-s kui Duke'i ülikoolis ja on  esindatud ka ted.com-is. Olgu skepsisega kuidas on, käsitletav teema tundus mu jaoks vägagi huvitav, kuna ratsionaalsus pole mu kõige tugevam külg ja ma tean, et pole põhjust selle üle just eriti uhke olla. Ariely esindab sellist majandusteaduse ja psühholoogia piirialal asuvat koolkonda nagu biheivoristlik ökonoomika (  või  ). Kui inimesi käsitletakse üldiselt nii tavaelus kui teadustes ratsionaalsete olenditena, siis biheivoristlik ökonoomika võtab majandusteadusele appi psühholoogia ja püüab näidata, et inimesed pole mitte ainult kohati irratsionaalsed, vaid et need irratsionaalsusepuhangud on ennustatavad ja korduvad. Paralleelselt irratsionaalse käitumise jälgimisega uuritakse ka neid otsustamisprotsesse, mis sellist käitumist põhjustavad. Kui aga teada saada ja teadvustada, miks neid potentsiaalselt kahjulikke  otsuseid tehakse, on juba lootust edaspidi paremini otsustada. Sellele siis Ariely ja ta kolleegid keskendunud ongi.    Kõnealuse teose iga peatükk kolmeteistkümnest põhineb mingil eksperimendil, mille tulemused kantakse üle olukordadele päriselus, andes nii lugejale juhised omaenda otsuste ja valikute analüüsimiseks ja ehk ka parandamiseks. Lugejale selgitatakse muuhulgas:    Pärast raamatu lõpetamist olin ma endalegi arusaamatutel põhjustel veidi rahulolematu, kuigi tuleb tõdeda, et kirjeldatud eksperimendid panid mind nii mõnegi oma otsuse üle mõtlema ning kuigi ma olen endiselt  aeg-ajalt irratsionaalne, olen ma seda loodetavasti teadvustatumalt. Kohati tundus kirjutatu ehk liigagi selge, lõbus ja populaarselt teaduslik, aga teose lõpus on lehekülgede kaupa viiteid peatükkide aluseks olnud uurimustele ja need on kindlasti juba natuke tõsisem lugemine. Tutvusin pärast lugemist veel raamatuga seotud saidiga Predictably Irrational, kus saab lugeda autori blogi ja irratsionaalsusega seotud uurimustest, vaadata videoid, teha teste jne. Igatahes olen ma lõppkokkuvõttes Janika kingiga igati rahul ja söandan seda julgelt teistelegi soovitada (eriti minusugustele, kes majandusest ja turundusest midagi ei tea).