Eestis tähistati enne 16. sajandit praegust aastavahetusaega nääridena, mis on alamsaksa keelest tulnud nimetus. Pärast 16. sajandit on aga hakatud seda tähistama  aastavahetusena. Pärast südaööd tuleb uskumuse järgi õues hääli kuulata, et teada, mis uus aasta toob. Nii märkis kirikukellade kuulmine kellegi surma, kilgete ja naeru kuulmine pulmi ning lapse nutt imiku sündi. Alles 20. sajandi teisel poolel on kujunenud aastavahetusest olulisim tähtpäev kogu aastas, mida tähistatakse üle Euroopa. Õues käimine, kolamine ja paugutamine on kogu aeg kuulunud tavandisse. Nii peletati eemale deemonlikke jõude. 20. sajandi keskpaigas kuulusid Lääne-Eesti tavandisse näärisokud,  nääripoisid ning näärikarud, kes käisid aastavahetuse järel head uut aastat soovimas.