Just, nagu Oop ütles, avalik ametnik on avalikus ametis (avalikkuse poolt rahastatud, avalikkuse huvides) töötav isik, "public official" toortõlge, mina ei ole paremat  terminit seni leidnud. Probleem on selles, et eesti tavakeeles ministrit ei taheta ametnikuks nimetada, aga ma pidasin ministrit ka silmas.    Aga mina arvan, et see, kuidas berlusca endale kataloogist naisi valib, kuidas ta teeb kahekümne allakahekümnese tibi/eskordi/prostituudiga õhtusööke (mõned selgelt ka alaealised), kus ta kingib kõigile liblikaid ja siis mõnikord üritab pooltega neist korraga magada, ma arvan, et see ei ole ainult "peaminister tahab vabal ajal natukene lõbutseda"... Ma  arvan, et see on midagi absoluutselt vastikut ja ma arvan, et seesama aspekt näitab, miks ta on sitapea ja miks ta on oma kohale sobimatu (kuigi tegelikkuses on tal nii palju patte, korruptsiooni ja mida kõike veel, et kui ta poleks peaminister, siis ta läheks küll kohe vangi).    Et teatud asjades on era- ja avalik seotud...    Aga ühiskonnas laiutav mõtteviis, eestlased on ju alati legalistid olnud. Kunagi nõukaajal oli tuli nõue, et "diplomitööd tuleb esitada valgel paberil" - eestlased  tormasid siis kohe mingit eriti valget joonestuspaberit nõudma/hankima (sest tavaline paber oli tookord kollakas) ja kõik hullusid selle kätte. Kuni ühel jätkus julgust Moskvast üle küsida, et mismõttes valgel. Seal siis naerdi ja seletati, et vaadake, see kõige tavalisem paber, mis saada on. Siin kasahhid meil esitasid pakkepaberil ja me selle vältimiseks...    Või see lugu, kuidas piirivalvur lasi maha kurdi tegelase, kes hoiatust ei kuulnud. Väike piiripunkt oli, kõik teadsid, et seal lähedal  elab kurt mees, kes armastab metsas kollata. Läti piirivalve jättis ta rahule, eesti oma paraku mitte.    See on kõik samast ooperist, loeb kirjapandud seadusetäht... Teatud mõttes ja kohtades on see mõistlik, aga mingi terve mõistuse aspekt peaks ikka ka säilima...