Viimase kuu jooksul olen käinud vaatamas kahte uut Eesti filmi, mis erinevad üksteisest nagu siga ja kägu. Tegemist on siis filmidega "Sügisball" ja "Georg". Esimesel juhul ei ole ma kunagi varem vaadanud nii mõttetut, sisutut ja venivat filmi, mida on suudetud venitada 2 h pikkuseks. Kõik see aeg ma, kas nihelesin pingil, vahtisin kella või siis võitlesin pideva unega. Aru ma ei saa,  milleks tehakse sellist s***a, mis on nii masendava ja negatiivse tooniga, rääkimata olematust sisust. Ma ei ole kunagi raamatut lugenud, kuid peale seda filmi, ei tekkinud isegi mitte isu võtta kätte samanimelist raamatut. Minupärast jäägu see lugemata ja nendele inimestele, kes mõistavad paremini tänapäeva "klassikat". Lisaks jääb minu jaoks ka mõistatuseks, mille eest sellele filmile auhindu jagati...    Kuna "Sügisball" tekitas minus nii suure negatiivse emotsiooni, siis ei ole väga isu vaadata  ka teisi viimasel ajal tehtavaid Eesti filme, olgugi et patriootlikuse mõttes võiks seda ju teha. Nagu ma kriitikast olen kuulnud, siis ka teised filmid ei erine oluliselt eelpool nimetatud filmist, mistõttu, lähen ja panustan parem oma kinopileti holliwuudi järjekordsesse ekraniseeringusse, mille sisu võiks kokku võtta nii - head, pahad ja     Aga meelidvaks üllatuseks osutus minu jaoks "Georg", mida sattusin vaatama ka puht juhuse läbi,  kuna piletid soovitud seansile olid lihtsalt välja müüdud. " See film esindab minu jaoks sellist klassikat nagu "Siin me oleme", "Kevade" jne. Väga mõnus oli vaadata, kuulata ilusaid laule, sisse elada antud ajastusse ja saada osa selle aja sündmustest. Ei oskagi nagu pikemalt midagi öelda, lihtsalt peab nägema ja enda jaoks arvamuse kujundama. Loodetavasti suudab Eesti toota veel teisi samahäid filme nagu "Georg" ning saada üle oma negatiivsest ja melanhoonsest hoiakust.