Eesti impordi struktuur on suuresti sõltunud vajadusest osta kütuseid  ja muid tooraineid (näiteks puuvilla, mis on oluline tooraine Eesti üsna suure tekstiilitööstuse jaoks). Lisaks sellele on impordis olulisel kohal olnud masinad, mehhaanilised aparaadid ja elektriseadmed. Kohe pärast rahareformi muudeti Eesti majandussubjektide ostujõud kunstlikult väga madalaks. Siseriiklik inflatsioon ja tegelike sissetulekute kasv pärast 1995. aastat suurendasid nõudlust importkaupade järele. Seda tõendas imporditud tarbekaupade väärtuse kasv, mis aitas omakorda kaasa väliskaubanduse  puudujäägi suurenemisele. Alles 1999. aastal paranes väliskaubanduse tasakaal Venemaa finantskriisi jätkuva mõju ja kohaliku nõudluse vähenemise tõttu. Majanduskasvu taastumine peaks kõnealusele tasakaalule hakkama taas survet avaldama, kuigi riigi ekspordipotentsiaal on viimastel aastatel suuresti tänu välismaistele otseinvesteeringutele paranenud.