Ainult lapsed suudavad suudelda valgust.  Ainult lapsed suudavad naeratada nii, et selles pole nukrust.  Ainult lapsed võivad sülelda kevadet.  Ainult lapsed võivad nautida maailma nii, et see ei tee kellelegi valu.  Kujutelmad käivad nii kaugel, et ei leia enam teed tagasi.  Tunded käivad nii kõrgel, et kõrgus kisub nad kiududeks.  Mõtted käivad nii sügaval, et sügavus neelab nende üdi.  Kes endast välja tungib, jõuab tühjusse.  Kes tühjusest tagasi pääseb, leiab midagi endast ikka veel ootavana.  Kui lapsikud on päikesed!  Mõelda ainult - niiviisi lõõmata ja lõõmata!  Kui lapsikud on laulud!  Mõelda  ainult - niiviisi lennata ja lennata!  Kui lapsikud on lootused!  Mõelda ainult - niiviisi lummata ja lummata!  Ja kui lapsik on veel armastus!  Mõeldamatu, mil määral võib ta juua ja januneda!  Oma ustavate ulmade nimel,  oma põgusate pettumuste nimel,  oma rahutute rõõmude nimel,  oma valitud valude nimel,  lammutatavate lahkumiste eelõhtute nimel,  üllatavate naasmiste järelhommikute nimel,  unede nimel, mis ennustasid, ilma et seda usutukski,  ärkamiste nimel väikesil võluvail lagendikel  keset tõeluse tumedaid tihnikuid,  kargelõhnaliste kuukombitsate nimel, mis panevad hinge kihelema,  rändavate, kodutute tähtede varjatud ärevuse nimel,  ununenud mängude nimel uttu mattunud mägedes,  kustumatute uskumuste nimel,  ilu nimel, mis kunagi pole ilmaaegne,  õnne nimel, mis alati võinuks varem alata,  kirgede kibeda õndsuse nimel,  lembemeloodiate kuuldamatute kulminatsioonide nimel,  tugeva tuule nimel  sinu naeru purjedes,  sinu pisarate nimel, mille eest pole kuhugile peitu minna,  kohustuste nimel kannatada,  vajaduse nimel vabaneda,  elu kõikvõimsuse nimel,  armastuse nimel, mis ei talu tardumust,  anun sind,  ära tee lapsele oma hinges haiget.