Avastasin, et uued raamatud ja vanad raamatud, mõlemad,  lõhnavad imehästi. Lasta lehtedel sabiseda su nina eest läbi, sa tõmba üks imeline sõõm ise enesesse ning naudi. Oh, nii hea, nii hea. Uued raamatud on justkui värske maasikamari suve esimeses seenevihmas. Vanad, see eest, on vanaema pöönikuräästa alla kogunenud mälestused, õpetlikud ning siiski veel karged. Igal raamatul, igal lehel ja sõnal on oma iseloomupärane lõhn. Oma lugu rääkida. Paljud neist lõhnavad kui lapsepõlv.