Aurora:    Mida ma peaksin arvama meilist, kus domineerivad mõtteavaldused nagu: mul on karmavõlg,  ,  , universum   ? Ja ükski kokkulepe ega plaan (teada peaaegu aasta tagasi) ei kehti.  Ja keeltesrääkijast, kes helistab mulle hommikul: mis minuga öösel juhtus? Ta palvetas mu eest enda sõnul kl 4-ni. Nõudis isiklikku  kokkusaamist. Ütlesin, et sõidan ära. Nõudlik küsimus: "Miks?" Ütlesin, et tööasjad. Kõige eest peab maksma, ka kellegi üleloomulike (?) võimete ärakasutamise (?) eest.    Kas öisel problemaatilisel meilil ja hommikusel kõnel on seost? Või läks inim-jumalike-signaalide-vastuvõtja katki? Või?  Või sellel, et murdsin eile õhtul üht endale antud lubadust?    Inimeste viha kunsti vastu on piiritu, piisab neutraalsel toonil kirjutatud artiklist ajalehes, et lugeda sõimu: "Provintsiiidioodid!" Mul ei  tule endal pähegi mingit kaasaaegset muusikat puudutavat artiklit kommenteerida: "Debiilid! Mul hakkavad kõrvad sitavett jooksma, kui seda kääksutamist kuulma pean!"    Aga kui ma oleksin Tõnis Mägi, oleks kõik väga lihtne. Mu sõnum inimkonnale oleks järgmine:  "Bäng bäng bäng,  ! Üks jäi ellu, teine mällu..."  Kogu inimlik filosoofia kahes tobedas lauses. Ma ei tea, miks ma seda plaati kuulan.