Kose koguduse leerilaste nimekirjad eraldi raamatusse kirjapandult algavad 1750. aastast. Pastor Johann Heinrich Schwabe on vähemasti esimestel aastatel püüdnud  iga leerilast paari sõnaga iseloomustada, enamasti piirdus ta küll hinnangutega noore inimese teadmiste ja oskuste kohta, kuid mõne puhul on ta pidanud tarvilikuks veidi põhjalikum olla. Kõlli Hansu tütre Anu leerikandes on näiteks selline kena märkus, millest saab aimu ka Hansu ja tema naise kohta: leerilaps Anu "loeb puhtalt. On väga noor. Õrna südamega, mille ta on saanud oma usklike vanemate hea hoolitsuse läbi. Väga usklik" /liest rein. sehr jung. zartes Hertzens, so sie durch die treue Pflege ihren Gottesfürchtige Eltern mit gebracht. sehr gebeugt/. Ning teadmiste järgmise kontrolli ajal tehtud märkus: "Loeb veel sama arglikult. Oma sünnipärase puudulikkuse tajumine ja palav igatsus Lunastaja järele on selgelt suurenenud. On saanud Uue Testamendi" /liest noch ebenso scheu. Hat in der Erkentnis ihres natürl. Elendes und dem brunstigen Verlangen nach ihren Erlöser merkl. zugenommen. Bekam ein N. Testament/. Siit ilmneb, et Hans ja Kai olid väga usklikud inimesed, kes kasvatasid oma lapsi samas vaimus, ent samas on ridade vahelt välja lugeda ka see, et perekonnas valitses hea ja armastav õhkkond. Anu iseloomustus on kõike muud kui "tuima ja rumalavõitu eesti talutüdruku" oma.