Kusjuures, nüüd algse teema juurest veidi ära kaldudes: just sel põhjusel ei usu ma juttusid homogeensusest ja ühtsusest - tänapäeval, mil individuatsiooniprotsess on võrreldes mõne sajandi eelse ajaga palju kaugemale arenenud (ja ma ei pea siin silmas mitte individualismi, vaid oma ISEst ja selle vajadustest teadlikuks saamist), on kõik unistused keskajale ja veelgi varasematele aegadele omaseks olnud  ühtsusest vaid unistus, kui üldse mitte pelk konstruktsioon. Ja ma ei näe tegelikult muud lahendust kui "hoidkem rohkem omade keskele ja omaette".