Kui ma olin väike oli mul üks sõber ja mulle tundus, et ta on parem inimene kui mina. Lahedam poiss. Ta oli nägusam, oli sportlik (vihkan sporti nii väga), sorava jutuga tüüp, meeldis tüdrukutele, sai häid hindeid. Mäletan ühte seika lapsepõlvest kus maal igavledes mingis eelpuberteediealises enesehaletsushoos võtsin ja sodisin terveid pabereid täis seda kui palju lahedam mu sõber must oli, kui palju naisi ta saab, kui rikkaks ta saab, mis kõvad autod tal olema saab  (vihkan autosid). Millegi pärast joonistasin ma teda imelike lakitud juustega ja naeruväärses valges ülikonnas. See tundus tol hektel kuidagi õige kujund laheduse väljendamiseks. Aeg-ajalt näen teda unes ja vihkan teda.