22. mail otsustas Himmler, et ta ei kavatse enam lõunasse põgeneda, vaid ta järgib nõu, mida talle paljud (von Krosigk, Otto Ohlendorf, Werner Grothmann jt) olid andnud ja annab end brittidele üles. Himmler soovis endiselt kohtuda marssal Montgomeryga, et talle selgitada, mis olud viisid koonduslaagrite kohutava seiskorrani, ning lõpuks võtta endale täis vastutus organisatsiooni eest, mis tema loodud oli. Umbes kell 17 arreteeriti need kolm kadunud politseinikku. Järgneva päeva hommikul kell 7 saadeti ka nemad Westertimke laagrisse. Pärast laagrisse saabumist nõudis Himmler kohtumist laagri komandandiga. Kui laagri komandant Bafeld ta jutule võttis andis Himmler teada, et tema on Reichsführer-SS. Seejärel algasid rohked kontrollid tema isiku tuvastamiseks. Reichsführer pidi oma allkirja panema tühjale lehele - tegevus, mis talle üsna vastumeelne oli, kuna ta kartis, et hiljem võib sellest kokku klopsida mingisuguse ülestunnistuse. Himmler otsiti teist korda läbi, temalt võti ära ta riided. Asemele pakuti talle briti vormi, kuid ta ei tahtnud seda vastu võtta, kartes, et pärast võib propaganda väita nagu oleks ta selles vormis kinni võetud. Himmler põlastas inglaste võitlusmeetodeid, olid britid prantsuse Maquis Saksa vormis Inglise langevarjureid kasutanud. Nii jäi Himmlerile ainult särk selga ja tekk ümber. Läbiotsimise käigus leiti metallist kapsel, mille sees oli klaasist ampull. Himmler ütles, et tegu on rohuga tema kõhuprobleemide leevendamiseks. Ampull korjati loomulikult ära. Pärast protseduure otsustati Himmler viia Lüneburgi, Uelzner Strasse 31a, kohta, mis jäi ta viimseks peatuspaigaks. Sõit Westertimke laagrist Lüneburgi (15 km) kestis erinevatel andmetel 45 minutit kuni kolm tundi. Ilmselt tehti vahepeal teadmata kohas peatus, kus viidi läbi "intensiivsem küsitlemine". Tõenäoline on, et ähvardati ka tema lähedasi nagu seda on teada Rudolf Hössi juhtumist. Himmler jõudis Lüneburgi kohale umbes kell 23 ning 15 minutit pärast seda oli ta surnud. [15]