Arvestades seda, et puhta söeenergia tehnoloogia (carbon capture and storage) on alles arendusjärgus (tehnoloogia äratasuvuseks peaks CO2 hind tõusma tänaselt 17 eurolt ligi 100 euroni tonni kohta) ja selle kasutamise perspektiivid tööstuslikul tasemel on vähemasti  praegu udused, võib sellest sammust välja lugeda kui mitte kliimapoliitika pendli hoo raugemist, siis vähemalt selle mõningast aeglustumist tulevikus. Millist mõju võiks see omakorda avaldada globaalse kliimapoliitika peamise eesmärgi ehk välistemperatuuri 2-kraadise soojenemise ärahoidmisele lähikümnendite jooksul, võime täna vaid arvata.    Samas on selge ka see, et hoolimata kõikvõimalikest ratsionaalsetest selgitustest tuumaenergeetika arendamise jätkamise vajalikkuse kohta vajab demokraatlike  riikide avalik arvamus täiendavat kinnitust tuumajaamade ohutuse suhtes. Tuumaenergiatööstus peab viima tuumajaamade ohutuse uuele tasemele, mis ei rajaneks üksnes nende jaamade disainipõhisel ohutusanalüüsil. Tuleb hakata arvesse võtma ka mõju, mida võivad kombineerudes avaldada võimalikud erakorralised sündmused nagu looduskatastroofid, terroristide rünnak jms.    Ajakirjanduses on olnud palju juttu Euroopa pankade tervist hinnanud stressitestidest, mis tehti investorite usalduse  tagasivõitmiseks. Tuumajaamade stressitestide ettevalmistamisel tuleks kindlasti õppida nendest vigadest, mida tehti pankade tervise hindamisel. Seega, stressitestid peaksid olema eelkõige usaldusväärsed. Kui mõni tuumajaam testi ei läbi, tuleb hinnata selle ohutuse tõhustamise võimalusi. Kui tõhustamine osutub majanduslikult ebaotstarbekaks või suisa võimatuks, tuleks jaam ka sulgeda. Tagamaks stressitestide usaldusväärsust, tuleb nende struktuuris kokku leppida ja muuta nende elluviimine riikidele õiguslikult siduvaks.  Seda on paraku lihtsam öelda kui teha, sest tuumaohutuse kultuur ja meetmed erinevad isegi ELi liikmesriikide hulgas märgatavalt. ELis on riike, näiteks Austria, kes arvustavad tuumaenergia kasutamist eriti kriitiliselt. Nemad hakkavad arvatavasti väga kriitiliselt hindama nii stressitestidega seonduvat kui ka mõne liikmesriigi tõenäolisi katseid vähendada ELi kliimapoliitika seatud sihte.    Kokkuvõtteks tuleb tõdeda, et aeg ei ole tuumaenergeetika arenguperspektiivide ega selle võimaliku  taandarengu mõjude hindamiseks täna veel küps. Eespool mainitud erandid esindavad eelkõige äärmusi ja põhivoolu seisukoht selgub lähema paari-kolme aasta jooksul. Ilmne on ka see, et häid lahendusi lihtsalt pole. Kaalukausil on avaliku arvamuse, energiajulgeoleku, kliimapoliitika ja elukvaliteedi säilitamise vajaduse vaheliste konfliktide pundar, kus kõiki mainitud aspekte ühekorraga rahuldavaid lahendusi pole kuskilt võtta.