Katseisik pikutas fMRI-skänneris. Talle näidati näiteks "L" nagu "lahuta", seejärel ilmus ekraanile üks arv (43), natukese aja pärast teine (18) ja mõne sekundi pärast mõned vastusevariandid, millest katseisik pidi kõige õigema valima. Mõtetelugemiseks kasutati ajahetke pärast teise arvu näitamist, mil katseisik oletatavalt liitis või lahutas. Meenutagem: liitmine teeb esimese arvu suuremaks, seega peaks tähelepanu liikuma paremale (lahutamine => väiksemaks => vasakule); teadlased  olid huvitatud, kas nad suudavad ajuaktiivsuse mustri põhjal öelda, kas katseisikud liitsid või lahutasid; oluline: seda ajuaktiivsuse mustrist tehte väljalugemist tehti algoritmide abil, mis olid õppinud eristama silmaliigutuste suunda. Arvata on, et kui me seda tööd siin blogis kirjeldame (ja kui ta tippajakirjas Science avaldatakse), siis teadlastel see trikk tõepoolest õnnestus: nad suutsid katseisiku ajuaktiivsuse põhjal öelda, kas katseisik liitis või lahutas, kasutades selleks algoritme, mis olid õppinud eristama vasakule tehtavaid silmaliigutusi paremale tehtavatest silmaliigutustest.