Mis silmale ilu pakkus oli selle ülevoolav värvilisus. Nii interjöörid kui riided. Ma ei kujuta ette, mis toimub inimese peas, kes endale sehukese elamise kujundab. Samas - see oli nii krdima äge, et ... Mnjah. Ma arvan, et kui mind sinna külla kutsutaks, siis ma esimesed kaks ja pool tundi lihtsalt käiks ning ahhetaks ja ahastaks ja ilmetleks ja irvitaks kõiki neid detaile ja kombinatsioone ja  seda tohutut hulka kitši, mis on sinna kokku kuhjatud ning samas jääb mõjuma pigem mitte odav maitselagedus vaid nii peen stiilitunne, et lihtsalt ei ole sõnu. Nagu eespool ning hiljem veel ja veel ütlen - LSDlaks. Psühhedeeliline paradiis. Nii jaapanlik ja samas üldse mitte.