Püüan Jüri avaldist täpsustada, täiendada ja arvustada. Loodan, et siis saavad asjad veelgi selgemaks.  1) Kõigepealt pean Jürile kaasa tundma tema eksilootuses et "rõhuv enamus eestlasi tahavad ikka veel ... et meie põline kodumaa jääks püsima ka tulevikus riigina kus valitsevad eestlased". Kahjuks just see nii pole. Palju oli neid kes sellest OMA PÕLISE riigi iseseisvusest 2003.a loobusid? Vastan ise: 3-st 2. Vaat see on rõhuv enamus. Edasi, kui oma  riiki sooviks kasvõi 1/3 poleks ka veel eriti hullu lahti. On ju ligikaudu kolmandik ikka olnud see osa kes on tunnete najal kõikunud seinast seina ning seega ka olnud põhimõtteliselt ostetavad. Nii et kasvõi nende arvel poleks võimatu kasvatada 1/3 taas 2/3-ks. Ent asi on keerulisem. Kui meil mingi iseseisvuskond kuskil end valida laseks siis jääks ka see eeldatav iseseisvuse pooldajate 1/3 unistuseks. Ei eita et eesotsas on valed vennad, et on valed vahendid, ent ikkagi selge siht - iseseisvus - seda  koormat edasi ei vea. Hääled antakse hoopis näitlejatele kes pole salanudki et nad kõik on Eesti riikliku iseseisvumise vastu. Ja annavad enamikus ka need kes 2003.a olid 1/3 hulgas. Oled aga iseseisvusest loobunud on vaid aja küsimus millal hakkavad pead tõstma staanid ja taunid.