Kunstnike tsunft on nagu iga  teinegi - suur, lai ja kohutavalt läbipaistmatu. Kirjanike oma nõndasamuti. Kui sa ise siseringi ei kuulu, siis kõik oma teadmised kogud sa kokku kuulujuttude või siis mälestuste põhjal. Häbi tunnistada, nimi Ootsing ütles mulle raamatu kättevõtmise hetkel täpselt null asja. Aga raamatuid ma austan ja inimesi, kes raamatutest hoolivad seda enam. Igatahes ilmus Enno Ootsing mu radariekraanile nüüd raamatukujundaja ja -kunstnikuna. Vaevalt ma muidu teda kuidagi leidnud või tajunud oleksin. Ja see ongi minu  jaoks selle raamatu suurim väärtus. Lugu ise on ju tavaline Eesti inimese lugu. Või ükskõik millise inimese oma. Ja pole kirja pandud paremini või halvemini kui enamus elulugusid. Seda ta ongi, inimese lugu, kes on oma tööd ja elu armastanud. Muud siit ei leia. Aga oskaks ma ise niimoodi …