Einstein kasutas konstanti üldrelatiivsusteoorias esimest korda 1917. aastal , et tasakaalustada gravitatsiooni tõmbejõudu. Nimelt uskus ta, et universum on igikestev ning statsionaarne. Ta arvas, et kosmoloogiline konstant on ruumiomadus, kuid seda saab tõlgendada ka energiana, mis täidab ühtlaselt kogu ruumi. Kui lambda on nullist suurem, avaldab energia negatiivset rõhku ning loob veidra, tõukuva gravitatsioonitüübi. Ent Einstein vabanes oma eksiarvamusest ning hülgas lambda 1931. aastal, kui Edwin Hubble ning Milton Humason tõestasid, et universum paisub. (Huvitav on teada, et Isaac Newton kaalus lambda-sarnase lineaarse jõu olemasolu oma 1687 ilmunud Principias, kus see "seletas kahte peamist tõmbumise juhtu.")