Üheks neist kordadest oligi eelkirjeldet' vestlus Camilla'ga (Margo Martindale), mille kestel näeme Dexter'it esmakordselt välise tasandi perspektiivilt enesevalitsust kaotamas. Sest' alates jääb mehesse pulbitsema üha  kuumemalt keev viha oma kasuisa valede aadressil, emotsioon, mis omakorda toimib mehe tähelepanuvõime ning ettevaatlikuse uinutajana. Sai Dex ju ainuüksi oma kasuisa toel ning juhendusel selgeks rituaalsed reeglid, mille - kuigi olles peamiselt mõeldud ohjama mehe sisimast vari-Mina - põhikese seisnes vääramatus õiglustundes, millele eelnes detailne uurimistöö ning ettevalmistus. Alati pead oma otsuses kindel olema, kunagi ei tohi lasta end emotsioonidest juhtida. Sellised olid vaid osad Harry õpetussõnadest, mis praeguseks hetkeks Dexter'i peas taaskasutusest juba viledaks on kulunud. Ja seda kulunumad näivad nad olevat nüüd, kui iga korraga mõistab Dex üha valusamalt, et kõik see, mis kasuisa kaitsvas rüpes kord omandatud sai, on õieti üles ehitatud valele, konstrueeritud pinnasele, mis on läbistet' olemuslikust ebatõest. Ja olles ise nüüdseks Dexter'i silmis kahepalgeline, oli Harry oma kasupojalt siiski alati põhjapanevlikku ausust nõudnud.