Esimene romaan sest sarjast Les Déracinés (1897) on eelmiste romaa­nidega võrreldes vähem allegooriline, selles pole enam nii palju vahelekiilut arutusi, reisipeatükke, filosoofilisi dialooge. Ratsionalismi kriitika kestab edasi. Seekord langevad arvustuse alla selle ilmavaate kandjad, haritlased. Pinnatud, juuretud on need, kes välja on kistud omast kodust ja kõrgema hariduse saanud, kuid kes enam mulda ei leia, kus edasi kas­vada. Äratet isu ei saa vastavat toitu. Puudub seltskond ja ümbrus, kus end saaks päris kodus tunda. Need "juuritud" on ühiskonna orgaanilisest arenemisest välja sulet ja kidunemisele määrat. "Kindla jalgealu­sega inimene on aga võina, olgu selleks aluseks kas bürood, ilmutuse või teaduse kirik, maa või ka panga ja tööstuse kapital, või tööliste ühingud." Kui inimene ühessegi seltskonna rühma ei kuulu, on tal juured alt lõigat.