2) monistlikku, kus kujud-sümbolid mitte üksi millegi muu aimeanne ega vastavus pole, vaid otsekohene ühendus sisemise ja välimise, noumeni ja fenomeni vahel, s. o. antud kunstilise kuju ja selle, mis kuju sümboliseerima peab, lahutamata ühte­sulamine.