Haneema küll istus kevadel truult oma aja munade peal ära, kuid tibusid sealt ei tulnud. Viga oli ilmselt selles, et munad olid liiga vanad. Nimelt kadusid esimesed hane all olnud munad ära ja panin talle igaks juhuks, eriti midagi lootmata, riiulil seisnud hanemunad alla. Nüüd aga on haned endale siiski lapsed saanud. Nimelt juhtus nii, et kitsed lõhkusid ära suurte hanede ning hane- ja pardipoegade vahel olnud aia. Kui seda avastasin, siis olin algul eriti pardipoegade pärast väga mures, kuna eelnevalt ei  ole mu haned teiste linnuliikidega eriti läbi saanud. Kipuvad kohe ründama. Õhtupoole paistis siiski, et muretsemiseks ei ole põhjust - inkubaatoris hautatud 2 hane- ja 4 pardipoega olid täie tervise juures ja näis, nagu suured haned hoiaksid neid. Niisiis ei olnud mul õhtul midagi selle vastu, kui nad kõik ühte kuuti ööd veetma minna tahtsid. Nüüd on nii, et nad käivad kõik koos. Samuti kutsuvad suured haned neid peaaegu kolmekuuseid kasulapsi kenasti sööma ja sisisevad kurjalt, kui näevad mingit ohtu.  Näiteks tulid pardipojad elektrikarjuse traadi alt läbi ja ajasime neid tagasi. See ei meeldinud hanepaarile üldse. Igatahes on mul hea meel, et hane- ja pardipojad saavad veidi vabamalt ringi liikuda, samas neid kaitstakse. Eelmisel aastal panin ka neli inkubaatoris hautatud hanetibu suurte juurde ja peale vähest tõrjumist võeti nad kenasti omaks. Siiski ei julge ma Norrast pärit 14 hanetibu nende juurde panna. Ehk võetaksegi nad omaks, kuid ma ei ole päris kindel, kas nad nii suure karja eest hoolitsemisega  hakkama saavad. Kuna kõikvõimalikke röövloomi liigub palju, kardan neist seeläbi ilma jääda. Ja selleks on nad liiga palju väärt.