Tere jälle üle pika aja!    Nüüd on siis taas käes argipäev ja aeg maha pühkida pühadejärgne tolm. Nii toast kui peast. Ja genereerida uusi môtteid.    Otsustasin täna teha pika jalutuskäigu ja tulin Frankfurdi peavaksalist jalgsi koju, mis asub u 45 minuti tee kaugusel.  Päike säras nagu pöörane, tahtis vist tasa teha kôik need viimased udused ja imelikud päevad, mis viimasel nädalal siin olid. Igatahes päike ja tänavalôhnad kokku tekitasid sellise tunde, et nagu ei olekski Saksamaa, vaid mingi lôunapoolne riik.    Kui hakkasin rongijaamast astuma, siis tulid alguses vastu loomulikult reisijate hulgad kohvrite ja pakkidega. Muide, üks onu jäi oma rongist niimoodi maha, et katsus isegi ust, aga rong juba sôitis tasakesi minema. Kahju oli onust... Aga küllap ta sai kohe  järgmise peale ehk! Nonii, et siis turistid ja äraminejad ning siiatulijad.    Ületades tänava, nägin kohe noori välismaiseid mehi "asju ajamas", ehk teisisônu mingit peent äri ajamas. Keda vôi mida nad müüsid, ei tea, aga niimoodi kahe-kolmekesi nad igatahes mingit äri tegid. Vot sedasi siis.    Umbes viie minuti pärast jôudsin Euroopa Väljakule, seal keskel ilutseb paarikümne meetri kôrgune euro. Selle platsi järel algabki siis Frankfurdi City, kus on kôrghooned, pangad, börsid jms.  Kôrghoonete vahel jooksevad ringi mustades ülikondades ja kergete kohvritega hea väljanägemisega onud, kelle suust lipsasid vaid märkused, et oiro niipidi ja oiro naapidi. Tundsin end selles seltskonnas jope ja täiesti ilma kohvrita imelikuna. Kôndisin sellest kvartalist umbes kümne minutiga läbi ja siis môtlesin, et see ongi ju tegelikult see linnaosa, mille järgi Frankfurt oma teise nime - Bankfurt - on saanud ja mille järgi teda maailmas tuntakse. Aga seda Frankfurti jätkus ainult natukeseks ajaks minu  pisikesel teekonnal. Kindlasti mônele on see aga ainus Frankfurt...    Siis jôudsin järgmisesse môjusfääri, mille nimetasin St.Moritziks, sest seal ostlesid kenad daamid ja tänaval levis magus saia- ja parfüürmihông - jôudsin pika ostuparadiisi , Zeili, algusesse. Päike säras endiselt ja minu kôrvu kuuldus nii inglise kui itaalia keele ilus kôla. (Uhh, kui magusaks kisub jutt...). Läksin edasi.    Mida enam Zeilil edasi astusin (majanumbrite järgi kôndisin tänava alguse suunas tegelikult),  seda tumedamaks muutusid ostjad ja tänaval kôndijad, tähendab üha araabiapärasemaks muutus keskkond. Üsna Zeili alguses on turuplats, kus teatud päevadel näeb tôelist türgi turgu kogu hiilguses. Täna ei olnud turupäev, aga platsil kihas ikkagi. Zeil oli ka loomulikult rahvast täis, nagu alati. Segadused börsil ei olnud ostjaid kuhugi peletanud.    Varsti jôudsingi kodukvartalisse. Muide, meie lähedal asub loomaaed ja müüri tagant oli kuulda, kuidas (ilmselt kirevad ja lôunamaised) linnud ägedalt  siristasid ja sebisid. Kevadet oli tunda!    Ja siis ma jôudsingi koju. Huvitav matk oli. Selline on siis tegelikult Frankfurdi linn.    K