Alles sugupuu-uurimise kaudu hakkas ajalugu tunduma mulle huvitav. Sest mulle ei piisanud ainuüksi teadmisest, et minu vanavana…isa sündis aastal tuhat seitsesada millegagi, ma tahtsin saada mingigi ettekujutuse sellest, mis oludes ta elas, mis toimus Eestis ja maailmas samal ajal, miks tema elu kujunes just selliseks nagu ta kujunes. See sundis uurima. Ajalugu omandas ühtäkki mingi inimliku mõõtme. Need olid elavad, lihast ja  luust inimesed, kes elasid ja toimetasid oma toimetusi just selles ajas ja selles ruumis. Vähe sellest, nad olid minu liha ja veri. Poleks neid, poleks mindki.