'i lüpsirekordit täna ikka ilmselt ei taotletudki.  Okei, ma teadsin, et päev, kus ma pean ID-kaardi jaoks lõpuks ometi pildid ära tegema, ei saagi hästi lõppeda. No ma ju olen peeglisse vaadanud, eks ole.  Jäädvustatakse seda, mis on.  Fotograaf, valküürilaadne blond naisterahvas vaatab mind pilguga, mis ütleb: "Mis mõttes ei  tule Valhallasse." Pange tähele, ilma küsimärgita.  "Tähendab, dokumendifotol on väga kindlad nõudmised, kulmud väljas, silmad väljas. Teil on see tukk igal pool." Kena, kleebin tuka enam-vähem süljega lauba külge ja küsin alandlikult: "Kas nii?" Urahtus. "Ärge liigutage nüüd." Pilt. "No selline jäi." "Oi," nendin vaikselt, "äkki peaksin pead natuke otsem hoidma?" Õlakehitus, "Ei tea, aga selle kampsuni võtaks ära." Võtan. Ei pilguta. Pilt. Enam ei jaksa atmosfääri hingeõhuga soojendada ja lepin  sellega, mis peale jäi. "Tunni aja pärast saab valmis." Selge.  Pildid saan kätte tumedajuukselise tütarlapse käest. Avan ümbriku, jep, olemas. Küüliku ilme madu nähes on täpselt ja detailirikkalt jäädvustatud. Tuigun tänavale ja kohtan inimest, kellest oletan, et ta võiks mu ära tunda, ikkagi hea mitu aastat ühes kooris lauldud. Olen esimese lause ära öelnud, kui taipan, et ei, täna mitte. Mulle saab osaks heatahtlik pilk, mille valge turist heidab kerjavale ullikesele - liigutav, aga ma ei sekku, katsu ise  hakkama saada. Sammu aeglustamata liigub meesterahvas edasi. Tänan.  Neli dokumendifotot - 35 krooni.  Võimalus ennast ühe päeva jooksul kaks korda idioodina tunda -  .