Seda avaldust lugedes tekib  vastuoluline tunne. Ühelt poolt on muidugi õige, et küüditamine ja selle sarnased kuriteod tuleb ühemõtteliselt hukka mõista. Neid tuleb meeles pidada, neist tuleb ausalt rääkida, neist tuleb siiralt õppida. Teiselt poolt mõtlen tihti, kui mineviku ebaõiglusest räägitakse, kui võlts see on, kui samal ajal eiratakse palju mastaapsemaid inimsusevastaseid kuritegusid, mis leiavad aset just praegu otse meie keskel ja meie (k.a. selle ühisavalduse tegijate) otsesel või kaudsel heakskiidul või koguni osalusel ja  toetusel.