Kõik ähvardab vabadust, sest kõik paistab vabadust piiravat. Kui me oleme nii kaugele läinud,  kas ei ole siis aeg endasse süüvida ja mõelda: "Kas probleem ei ole pigem minu sees? Kas ma olen leidnud tõelise vabaduse? Või kas olen, vastupidi, seadnud endale põhiväärtuseks näilise vabaduse? Millegi, mida me nimetame vabaduseks, aga mis ei ole tõeline vabadus". Kui ma autot juhin, kas olen siis tõesti vaba sõitma otse kraavi, sest mulle ei meeldi, et tee keerab vasakule või paremale? Või huvitab mind pigem tõeline vabadus järgida teed ja jõuda turvaliselt eesmärgile?