Panin reaalsusele ligidale suitsuanduri juhuks kui ta liig kiirelt muutuma hakkab. Et siis oleks tunda ja teada. Ja läkski põlema. Päästsin reaalsusest mõned tükikesed ja tarisin oma uude kodusse. Viimselt on vaid surm väga reaalne ja elusolu märgiks pigem mäng kui morbiidsus. Veekord mingi pingutatud reaalsusega tegelemine annab küll ehk tähtsustunnet et näe ma siin tähtsa asjaga tegelen, nimelt sellega et "siis ei saa enam istuda toolil". Aga see on ka kõik. Usk on ka oluline ja  tähtis asi. Usk on ärarippumine sellest elu- ja tulevikulootusest mis sus on. Ja mis sus on see sind ka nii kaugele veab kui kaugel ta sus on.