Üsna traditsiooniliselt on perel  põhjust uhke olla, kui mõni selle liikmetest on arst või advokaat. Ausalt öeldes pole ma kunagi tõsiselt kaalunud kummakski hakkamist (lootes, et mu pere on nagunii mu üle uhke - no midagi ikka leiavad ehk), aga kokkupuuted siinsete arstidega hakkavad mind vaikselt veenma, et võib-olla tuleks ikkagi teha ära see kannapööre.    No ma toon ühe näite. Mul on siin Luxis igal talvel mingi hull nina-kurgu-kamm käinud. Juba sügise saabudes on ühel päeval platsis kurguvalu, mis areneb sujuvalt kinniseks  ninaks ja valutavaks peaks ning kulmineerub kuid kestva ja mu meelest üsna ravimatu läkaköhaga. Sel aastal on lisandunud uus nüanss: hääl võib lihtsalt suvalisel hetkel katkeda, millele siis järgneb intensiivne köhimissessioon. Kevade algul hakkab tavaliselt juba looma, kui saabub uus haiguslaine, mis samuti kestab nädalaid.    Kui Argentinas käisin, läksid mul kõrvad kolmeks päevaks lukku, sest nohu oli hakanud tulema täpselt lennureisi ajal. Kas te ikka teate, et nohu korral ei tohi väidetavalt üldse  lennukiga sõita? No igatahes ma sain väiksemat sorti šoki ja otsustasin esimest korda ninakurgukõrvaarsti juurde minna. See toimus ligi kaks nädalat tagasi ja ma ei teagi, kas naerda või nutta või kas ma tõesti peaksin hakkama ainult Eestis arstil käima.    Kuna ma arstide suhtes ka muidu skeptiline olen ja Luxi arstide tase polevat üldiselt kõige parem, otsustasin esiti tuttavatelt uurida, kas neil on kogemusi ja kas nad soovitavad kedagi konkreetset. Lõpuks valisin arsti, kellel olevat moodne  tehnika (mis pole siin üldsegi tingimata alati nii, nagu selgub näiteks Pille jutust) ja kes jätvat väga asjaliku mulje.    Ja pärast seda käiku ma hakkasingi mõtlema, et peaks hoopis arstiks hakkama.    Sest vähemalt minu muljete põhjal võib olla kindel, et kui sa oled arst, on su ooteruum alati täis norisevaid ja truuilt ootavaid lolle, kellele kõigile võib siis sama diagnoosi panna, kellelt ei pea küsimagi nende konkreetse  mure kohta, kellele saab kirjutada välja palju rohtusid (ja nõnda ka farmaatsiatööstusele raha sisse tuua) ning loota, et mõni neist toimib, kellele teistkordsel külastusel saab välja kirjutada uusi rohtusid (mis söödab muidu vaest ja kurnatud farmaatsiatööstust veelgi), keda saab saata igast uuringutele jne.    Ja kellelt saab cashida 76 eurot kolme minuti eest. Kolm minutit on siis visiidi pikkus, mille käigus kõik nimetatud menetlused aset leiavad. Ja järgmisel korral sama lugu, uued retseptid,  üks retooriline küsimus, säh! su retsept ja köhi nüüd pappi kah.    Nagu Rein ütles, et kiirsöögikohas läheb ka kauem aega kui selle ninakurgukõrvaarsti juures! Kusjuures, tema sai maksta ka hiljem ülekandega, aga minule kui ilmselgelt kahtlasele idaeuroopa tšikile seda luksust ei võimaldatud. Ja veider on ulatada oma pangakaart otse arstile, kes sinuga üldse tegelenud pole ja kellel muude uhkete seadmete kõrvale on paigaldatud ka kaardimakseautomaat.    Aga ma räägin seda juttu  sellepärast, et olin valel pool lauda. Kui mu kolm osavõtmatut minutit maksaksid sama palju, mõmiseksin rahulolevalt ja elaksin hulga peenemat elu.