Mõned kommentaarid. Pikalt ja põhjalikult ei  viitsi, tegu on praegu ikkagi esiteks oma ajast ning laiemast kontekstist väljakistud fragmendiga. Aga paar asja siiski.    "This page" oli kadunud xoom'i serveris olnud ancientboy koduleht. Kusagil on need skännitud pildid ka alles aga kas need kunagi ka uuesti üles saavad, tont teab.    See kuramuse skänner oli aga käsiskänner. Selline fotorulli (kui keegi veel mäletab, millised need veel välja nägid :) ) moodi asjandus, mida pidi konstantse kiirusega üle pildi lohistama. Iga väiksemgi jõnksatus kajastus kohe ka skännitud pildil ja siis sai neid ma-ei-mäletagi-mitmenda Photoshopi piraatversiooniga hiljem arvutis õgvendatud. Oeh, see oli tüütus!    Tädi on uuemate uudiste järgi ka tänavu laekumas. Nagu viimastel aastatel ikka, tuleb üksinda, jättes abikaasa kodu valvama. Või mida iganes ta seal teeb. Nende koer on juba ammu paradiisi künoloogilises sektsioonis (arvestades kui kõrgele see tegelane hüpata suutis, pole kahtlustki, et tal avaldusid juba maa peal mõningad  tiivulise koeraingli geenid) ning kümnendik sajandit on oma tööd teinud ka inimloomade kallal aga eks see külaskäik saab kõigest hoolimata taaskord üsna lahe aeg olema. Eriti kui arvestada, et möödunud aastal olin ma sama ürituse ajal hoopistükkis teisel pool maakera ning me suhtlesime paar korda telefonitsi kui ta loomulikult helistas sealse aja järgi pool neli öösel. :)    Kümne aastaga on ka ajad kõvasti muutunud. Täna ei ole kiviga rõngas mõne kuti kõrvas enam mingi uudis, ma olen isegi oma homme fatale'le juba mitme aasta eest Hispaaniast mitu paari selliseid rõngaid kohale tarinud. Aga siis oli see midagi uut. Nagu veel kaheksa-üheksa aastat varem oli uus see kui ühe õnnetult surma saanud kuti vanem vend provintsis ühena esimestest vasakusse kõrvalesta istutatud kuldrõngaga ringi patseerima hakkas ning sellega elukutseliste klatšimooride ja -vaaride maailmapildi üsna sassi lõi. Nojah, see oli umbes samal ajal kui mina ühel linna peatänavatest teise kutiga käest kinni ringi patseerisin ja seegi võttis mitmed inimesed kõnevõimetuks. :P    Veel üks asi, mis on selle kümne aastaga kolossaalselt muutunud, on see va interneedus ise. Ning muidugi ka ma ise. Kui tookord püüdsin ma pea igale kontakti võtnud inimesele midagi vastata, siis nüüd ei viitsi ma seda enamasti üldse teha. Tuttavad ja mõni erandlik, mingi põhjusel muljet avaldanud võõras ehk välja arvatud. See oli alles eile, mil üks pildi järgi otsustades üsna kena filipiinost kutt üritas viisakat vestlust arendama hakata ja mina  kehitasin õlgu ning kustutasin selle kirja lihtsalt ära. Ning kui mõnes populaarses veebikeskkonnas üritab mõni minu jaoks absoluutselt tundmatu isik (minu tuttava tuttava tuttavaks olemine tähendab endiselt tundmatut isikut, eksole) end mu üsna olematusse sõpruskonda möllida, siis unustagu ära. Reeglina saavad nad eitavad vastused. Kümme aastat tagasi oleksid asjaolud aga tükkis teistmoodi olnud, samas kümme aastat tagasi ei olnud veeb täis veel ka selliseid rahvamasse. :)