Alo alustas sõimepäeva sellega, et lõi preili R-le kotiga piki pead. Kott on pehmest riidest ja selle sisuks on padi, nii et suuremat ihulist kahju sest ei sündinud, aga.     Eilne film pakkus koolimineva lapse vanemale palju ebameeldivat äratundmist.    Sirvisin läbi perekond Impossible netikajastuse (tüdruku & poisi blogid, twitterid, mõned seotud persoonide lehed kah).  Palju mõtteid tekkis.  - mu lapsed kasvavad ka sama suureks. Mida ma saan teha, et nendega nii ei läheks?  - kas nende vanemad loevad oma laste internetti?  - mida on need vanemad teinud (v tegemata jätnud), et nii läks?  - millal võtab meie politsei narkoennetuse osakond sotsiaalse meedia ette? pmst võiks kogu selle kamba laksust uurimise alla võtta.  - kas keegi kunagi loeb ka minu/iida blogi/kodukat ja mõtleb "OMFG misinimesedneedon kasnadelavadminugasamasuniversumis jeesus"?  - miks tundub mu enda noorus nüüd mulle nii igav_&_mõttetu, ah?  - kas ma oma lastele soovin pigem "igav_&_mõttetu" või "et_oleks_mida_mäletada" sorti noorust?    Ärge küsige minult, kuhu kooli I. läheb; me ei tea; hetke seisuga mitte kuhugi.