Reedel alustasin tööd muuseumiprojektidega: no antakse neile kuskilt raha puhtalt selleks, et mõnehuvitava eksponaadi kohta lasta mõnel kirjanikul pisike kena jutuke või tutvustav tekst kirjutada ja "linti" lugeda. Siis muuseumikülastajad saavad muuseumis selleeseme juures seistes kuulata, mida kirjanikul asja kohta öelda on. Mind ahvatleb eriti võimalus kirjutada vabavärsiline luuletus raudteemuuseumis nähtud raudteevahi saapa kohta, mis on vähemalt nr 60 suur,  tehtud 2 cm paksust vildist, julge 5 cm puutalla peal ning uhkesti nahkrihmade ja nahast ninaosaga ära ehitud. Võrratu saabas. Selle kõrval tunned end nagu Gulliver seal hiiglaste riigis, mille nime ma ära olen unustanud. Ja siis oli seal jumalik rongi esimese klassi pesukapp, kraaniga ja puha, veepütt peegli taha sisse ehitatud ja puha, marmor, puit ja metall… mmmmmm. Ma ei suuda kuidagi otsustada, kummast ma kirjutada tahan.  Reedesse mahus veel arstilkäik plikaga, tema sünnipärane diagnoos on taas  ennast ilmutanud, aga hoopis ootamatust suunast. Aga me saame sellestki jagu. Kindlasti saame.