"Tõde ja õigus" esitab elu inimnäidete kaudu. Esijoones ei  valgustata olustikku ajas ja ruumis, vaid üksikinimesi. Kuid ini­meste juures ei püüta jälle tungida igakülgselt nende omapäraste mitmekesisusteni, et niiviisi kujundada võimalikult tabavamalt ja täielikumalt inimest, anda tüüpi kogu tema keerukuses. A. H. Tammsaare tabab küll inimeste omadusi ootamatu sügavuseni, kuid peamiselt niipalju, kui see kuulub tema probleemide ahelikku. Autor nagu ei näekski, mis tuleb tema teosest, vaid tal on silma ainult inimeste omavaheliseks ristluseks: selleks on huvi ülekaalu­kalt  elav, muu jääb tagaplaanile. Kirjandusliku teosena saab "Tõele ja õigusele" mõndagi ette heita, kuid elust ja elule ütleb ta palju. Nii kuis isiklikult saan elulähedusest aru, on "Tõde ja õigus" V elulähedasem teos, mis Eestis ilmunud.