Igal õhtul, kui metsast väsinuna ja näljasena koju jõuan, unistan, et söök oleks juba laual ja tuba soe. Nagu see oli siis, kui ema kodus toimetas. Et võiksin päevatööst puhata, veidi pikutada, lehti lugeda ja laiselda. Aga see pole viimased 14 aastat mitte kunagi nii. Tuleb alustada puukuurist. Saagida pliidipuid, ahjupuud tuppa tassida ja tuled alla teha. Ilmselt ei muretseks ma päris üksi elades toidu pärast üldse, keedaksin kerge supi või puljongi, teeksin võileiba ja  salatit, teed või kohvi. Aga tagatoas voodis on ema, kelle pärast ikka midagi toekamat ja sooja valmistan.