Mis siin siis öelda? Die Hard on ja jääb klassikaks. See andis eeskuju ning tegi Willisest hetkega kuumima actionstaari. Miks aga see nii hästi peale läks? Tänapäeval muidugi ei pruugi see nii hea paista aga siiski. Tegemist on lihtsa mehega. Ei ole ta pealtnäha mingisugune macho ega paista ka hullu relvakangelase moodi.   Tegu on tavalise inimesega, kes satub ebatavalisse olukorda. Muidugi on Die Hardi taga ka Joel Silver, kes on tuntud just selliste filmide poolest. Alan Rickman oli tollal veel tundmatu kuju  aga vaat kui hästi sobis ta sellist ida-saksa härrasmees-terroristi mängima. Blondid sakslased on justkui täiuslikud terroristid, keda McClane ükshaaval maha nottida sai.   Die Hard on ju tõsine actionfilm aga Bruce Willis suutis muuta McClane tegelaskuju niivõrd koomiliseks ja kaasahaaravaks samal ajal. Nii palju kuldaväärt ja meeldejäävaid tsitaate oskab Willis ainult pilduda. Muidugi on film ka iga märulisõbra unistus. Plahvatused, kokkupõrked, tulevahetused- kõik on olemas.   Samas ei seisne Die Hard ainult lahedas möllus vaid seda möllu väga huvitvaks muutvad näitlejad. Lisaks toimus Nakatomi Plaza rünnak jõulude  ajal ja lõpus kõlab ka minu ammune lemmik "Let it snow". Lõpukaadrites näeb alati vaest McClane-i, kes on täiesti vaeseomaks pekstud ning üleni verine. Ta ei päästa olukorda, sest on kangelane vaid sellepärast, et ta on juhtumisi seal ja tal on oskused ja tahtmine midagi korda saata. Die Hard 9/10