Mina raamatu lõpu üle väga ei nuriseks. Asja iva ju oligi kogu aeg jõuda juhtunuga leppimise, enesesse selguse leidmise ja eluga edasi minekuni.    Intrigeeriv koht oli muidugi see Harvey ja jääpurika lugu - arvestades, et eespool oli Susie ju maininud, et kui tema sooviks täiuslikku mõrva sooritada, siis valiks ta selleks jääpurika. No nüüd siis jäigi, et huvitav kas oli siis Susie käsi  mängus või lihtsalt saatus toimetas temale meelepärasel moel. Ja muidugi - mis üldse on saatus või kuidas see sinna sellesse kirjaniku maailma mahub. Kuigi noh, jällegi, ise ta seal ju Susiele rõhutab (kirjanik -- Franny isikus), et oluline on loobuda küsimast, et miks just mina (mõneti saatusega seotud lahenduseotsimine ju), kui ta edasi sinna "õigesse" taevasse jõuda soovib.