Elu läheb edasi. Sa ei pea ju arvet, mitu pagulast su ellu vahepeal veel juurde on tekkinud. Mitu vahel lahkunud, ilma hüvastijätuta. Südamega antud ununeb alati andmise ajal. Kui oleks arvepidamine, siis teaksid, et neid on palju. Justkui hallid tombud hinges koha sisse võtnud. Nokad avali kui linnupojal sinu sooja ja armastuse järele.  Ühel hetkel tunned küll, et hingata on raske aga sa ei tee ruumi südame sisse põgenenud hingede arvelt. Ikka endalt võtad asju maha. Sest mis nüüd mina… Pole ju nii vaja.