Ühelt poolt lääne ühiskonnas küll pidevalt kuulutatakse, et oleme nii demokraatlikud, et Ateena kahvatuks selle kõrval. Teiselt poolt näeme aga reaalsust, et paljud inimesed on minetanud igasuguse usu, et neist võiks ühiskonnas midagi sõltuda. Samuti näeme, et demokraatlike ideaalide pideva kuulutamisega püütakse luua  illusioon, millesse uskuma jäänud rahvaga on kerge massimeedia vahendusel manipuleerida ja rahva "arvamust" sobivalt vormida. Kokkuvõttes näib, et rahva tahet arvestatakse ühiskonnaelu vormimisel üksnes niivõrd, kui rahvas arvab "õigesti" ehk nii, nagu teevad seda tegelikel võimupositsioonidel olevad relativistlik-liberalistlikut ilmavaadet kandvad "vürstid".