On kooliaasta möödas. Minul on veel aastake käia ses gümnaasiumis. Tean, et see aeg möödub kähku ja peagi leian juba iseennast riigieksamite otsast. Misjärel, järgmisel suvel teen juba oma valiku, ühe elu järgmistest tähtsamatest otsustest, mis hakkab minu elu  juhtima. See suvi on otsuselangetamine aga tänavuste lõpetajate ülesanne, lõpetajate hulgas ka minu onutütar, Elina, kes ehk sootuks võtab aasta, et käia maailmaga ka väljaspool Eestit tutvumas. Kolm aastat on möödas, nagu silmapilk tundub see. Alles justkui oli, mil tänavused lõpetajad istusid suures saalis sisseastumiskatsetel, murdes läbi oma tahet just sellesse konkreetsesse klassi saada. Valitutel see õnnestus. See rahuolu ja kergendus olid fantastilised, kui kooli kodulehelt leidsid, et sind on sinna klassi  vastu võetud. Mõned olid läbi pääsemises juba kindlad, teistele tuli see läbi raske ootuse. Nüüd, sel 2009.aasta suvel, istud sa aga lõpetanute seas. Kolm aastat on möödas. Ja nagu silmapilk.  See on järjekordne kurvameelne äraminek, mis vast meenutab meile põhikooli lahkumist, ometi on see kord pisut teistsugune. Just needsamad kaaslased, kellega jagasid kõik need kolm aastat ühist klassiruumi, päevast päeva üksteist nähes on olnud teil ühine teekond, eesmärgiga jõuda lõppu. Sinna, kus algab tõeline  valikuvabadus. See igapäevane seltskond läheb nüüd laiali, need näod, need inimesed kellega olime koguaeg harjunud, nüüd lähevad.  Ja sina oled saanud täisealiseks, saavutanud omale vanuse, mis on viinud mälestustesse sinu lapsepõlve. Ja kõik nagu silmapilk. Sinule on nüüd midagi teistsugust valla, seiklusterohke ja raske maailm. Seal tuleb sul hakata nüüd üha rohkem iseseisvalt heitlema nendes karmides olustikes. Ole tugev, seda sulle soovin!  Oma lõpuaktusel, viimsel koosviibimisel, leia aega  vaadata otsa oma klassikaaslastele. Mõtle igaühele neist kui kaaslasele, kellega põhikooli lõpp sind sidus ja nüüd gümnaasium lahutab. Kas sa ei üllatu, kui avastad enda jaoks inimesi, keda sa alles nüüd tähele paned? Paned teda tähele kui inimest, kes alati oli sinuga, aga pea kunagi sa teda ei märganud. On tuttav tunne? Tean. Ka sina oled üks nendest, kellest mõnigi samamoodi mõtleb. Ja kas sul ei tekkinud kunagi tunnet minna mõne inimese juurde, kõnetada teda ja küsida kuidas tal läheb, vaid selleks et anda  talle teada, et ta pole mitte märkamata jäänud. Või tekib see tunne alles nüüd? Nüüd nii hilja, kui on möödunud silmapilk.  Suvi on kestmas. Aga vaid piiratult. Ees on sisseastumised järgmistele õppekohtadele. See on sulle tuttav tunne, pinge ja ootus. Samasugune nagu ta oli seda nelja aasta tagusel ajal. Vaid nüüd on kaalukauss raskem ja ei pretendeeri sa enam oma kooli gümnaasiumisse, vaid uute, teistsugusesse kooli. Sul on veel minna. Tee muutub üha mägisemaks ja raskemini läbitavaks, kohati sa  kukud, aga ajad ennast jälle püsti. Kohati kaob jaks ja edasiminekutahe, kuid siis uju tagasi pinnale ja tea... et peale seda kõike, ootab sind parem tulevik!    Olge tublid- Helen, Liisid, Karoliina, Elina, Aleksander, Kaspar,Aksel, Mati, Kädi, Maarja & Egle!