Milline võis olla Jakob Hurda aegne traditsiooniline maaeluline reaalsus? Päris kindlasti peame siin kõnelema maalähedasest (st nii füüsiliselt kui ka mentaalselt maaga seotud) talupojakultuurist, milles domineerisid kõigele vaatamata suulisele kultuurile ja  tugevale paigaga seotud identiteedile omased jooned, mis kirjakultuurse linlase jaoks kipuvad (eriti tänapäeval) olema suhteliselt udused mõisted. Ehkki 19. sajandi keskpaigaks toimis ammu (küla)kooliharidus, loeti rahvapärast ajaviitekirjandust ja perioodikat ning üritati tõlgendada kirja pandud seadusi, ei maksaks sellest kõigele vaatamata tõmmata lihtsat võrdusmärki kaasaegse inimese juurde, kelle jaoks abstraktsema teabe olulisimaid informatiivseid meediume ning mäluprotsessi toetav viis on kirjasõna.  Niisiis, ehkki raamatuid loeti ja küllap kirjasõna järgi paiguti ka januneti, ei saanud selle osa inimese intellektuaalses tervikpildis olla sedavõrd valdav nagu ta selleks kujunes 20. sajandi jooksul, seda vaatamata asjaolule, et üleminek intensiivselt ekstensiivsele lugemisele oli alanud juba enne Hurta.