Ja veel  analoogia ühelt poolt Soome-Rootsi ning teiselt poolt Eesti-Soome sõjalise koostöö osas on silmanähtav. Riik, kes pidas oma positsiooni soodsamaks, ei soovinud oma saatust ebakindlamas seisundis naabri toetamisega kaalule panna. Teatavasti lükkas Helsingi juba 1920. aastate algul Eesti-Soome sõjalis-poliitilise koostöö taotluse tagasi, valitsus ja kindralstaap pidasid Eesti ning teiste  Balti riikide ohustatust Soomega võrreldes palju suuremaks. Arvestati, et väikesed lõunanaabrid ei suuda Soomet oluliselt aidata, vaid vastupidi  tihedam koostöö nendega võib Soomele ohtlikuks kujuneda. Kuigi 1930. aastatel oli Eesti-Soome salajane sõjaline koostöö rannakaitse alal vägagi edukas, ei tähenda see, et Soome oleks 1939. aasta sügisel valmis olnud Eestit sõjaliselt toetama. Seetõttu ei saa nõustuda Talvesõja autorite väitega, et just Eesti alistamise tõttu jäi kasutamata eriti tõhusaks ja  kaasaegseks peetud Soome lahe tõke Eesti Naissaare ja Soome Mäkiluoto kindluse vahel. Ei ole usutav, et uurijad viimase väite tõestamiseks fakte või loogilisi argumente leiaksid. Soome käitus Eesti suhtes samuti nagu Rootsi Soome suhtes. Tõsi küll, selle erinevusega, et Eesti Soomelt abi ei palunud, pidades seda lootusetuks.