Mäletan oma hämmingut ja joovastavat kergendust koorma liikuma hakkamise tundest, kui tulin Luule Viilma juurest, taskus paberileht, kus kirjas minu eelmisest siinilmas viibimisest kaasa toodud stressid. Kust on pärit üks või teine minu iseloomujoontest? Miks mul on valus, kui näen lagendikul kasvavat üksikul puud? Ma ei olnud osanud enda käest nii küsida, ma ei olnud osanud oodata ka vastuseid, mida neile küsimustele sain. Aga ma tundsin, et need sidemed on olemas ja ma tundsin ära valu, mis nad mulle teinud olid. Raviks oli määratud andeksand. Ma tundsin sisimas, et ravi on õige, aga seda järgida polnudki kerge, nii lihtsat asja ei osanud äkki! Et probleemid olid ammused, püüdsin mitte lähtuda enesest, vaid andestust leida ja andeks anda palves. Pikkamisi läks see kergemaks. Pikkamisi andis järele ka valu.