Proua Jakobson nõuab, et mees loobuks teose kirjutamisest, sest selle tõttu jäävat hooletusse perekond, eriti lapsed. Ta on kuri ja kategooriline oma nõudmistes, piinab ja salvab meest ala­tasa. Mehe  siseheitlused on valusad, ta kannatab palju, kuid jääb siiski truuks oma tahte teostamisele. Lõpp on traagiline: naine murrab lahti laualaeka ja heidab tulle hiljuti valminud teose käsikirja. "Teosest on järele jäänud ainult süsi." "Naine vaatleb teda iroo­nilise muigega, nii umbes nagu vaadeldakse karistatud kooli­poissi." Võidab nagu ikka - tegelik elu. Mees, keda süüdistati perekonnast põgenemises, peab alistuma. Probleem oma põhiole­muses on vana ja tihti on belletristid teda püüdnud lahendada.