Järgmiseks päevaks plaanisime linna peal ringi tuiamist ja väikest deiti eestlastega. Sõitsime A. juurest bussiga linna. Korralike kodanikena  ostsime piletid ja puha. Piletikompostrid olid sellisd naljakad väikesed junnid ja kontrollideks osutusid popi ja noortepärase väljanägemisega noored kutid. On alles kaabaklus sellised tüübid panna jäneseid püüdma. Piletikontrollid on ju ikka vastikud vanamehenässid või tigedad tädid, kellest alguses arugi ei saa, kas ta on mees või naine. Kaval igatahes. Ma loodan, et me tegime nende päeva ka, ei pidanud trahvi tegema ja sai eesti keelt kuulda. Siis me piidlesime üksteist vastastikku, kuni kesklinna jõudsime.  Või sinna, mida Cluj'is kesklinnaks nimetatakse (ilgelt närviline ja tihe liiklus, üks platsike siin, teine seal, kõik kohad parkivaid autosid täis). Vaatasime ära Matyasi sünnimaja, kus praegu on miski kuntsiasutus), St. Mihaly kiriku ja veel mingi pisikese (ortodoksi) kiriku, Cluj'i (mu meelest suht koleda) rahvusteatri maja, jalutasime botaanikaaias, kus olid mangroovpalmid ja peenral kasvas aatompomm, ausõna! Kohtusime hobuse saba all Mareti ja Kärdiga, Marko ei andnud seekord näole. Ételbar oli täpselt samasugune nagu Ungaris ja kõik rääkisid madjaruuli, ses mõttes oli täitsa kodune. Linnapargis oli püsti plakatid lindudest, kes seal elutsevad. H lemmikuks sai kohe  mugurar. Minu nõudmisel käisime pärast veel surnuaias, mis oli suht masendav. See oli liiga suur ja kivine.