/…/ aga kõige selle keskel võisin veeta mõne veerandtunni Immanuel Kanti ja tema puhta mõistuse kriitika seltsis, millest ei mina ega mu vanem vend aru ei saanud, kuid mis mind lakkamatult köitis. Mõelge vaid pealkirjalegi! Kuskil oli mees, kes teadis kõike puhtast  mõistusest ja oskas seda isegi kritiseerida. (lk. 63)