Annabeli ära viimisest oli möödas kolm päeva. Temast ei olnud ühtegi teadet, ta läks ja kadus täpselt nii nagu iga päev oli kadunud veel üks nende seast. Ainus vahe oli selles, et  tüdruku viisid ära raudrüüdes mehed, teiste järel käisid koonlased. Siin aga oli kõik korrapärane. Hommikul toodi kõigile viil leiba, keedetud kartul ja terasest topsiga vett. Õhtusöögiks anti veel üks kartul. See oli kogu toit mis nad said. Vanaeit andis tihti oma jao Oliverile, kuigi poiss ei tahtnud võtta, jäi naine endale kindlaks. Kongis olijad ei suhelnud omavahel eriti. Siin oli igasuguseid inimesi ja iga päev viidi üks neist minema. Kuhu, ei teadnud keegi aga mõned arvasid, et neid söödetakse  lohedele. Teised aga, et nende meeled mürgitati. Oliver uskus viimast.