Tõelistel, elust võetud kujudel on lavateoses väljamõeldutega võrreldes kindlasti see paremus, et nad vaatajasse märksa veenvamalt mõjuvad kui viimased. Koguni eriline võlu aga on meie publikule sellistel kujudel, nagu Kreutzwald ja Koidula, kelle ümber ajaloo, kir­jandusloo ja hariduselu ning  kasvatuse traditsioonid on kiiritanud kustumatu oreooli. Seda oreooli on omakorda veel suurendanud kahe suure lauliku omavaheline kirjavahetus, mis üldsusele on tutvusta­nud nende inimlikult liigutavat, aga seejuures siiski romantilist saatusedraamat. Just sellest kirjavahetusest oma näidendi loomiseks materjali ammutades on Adson kahtlemata väga õnnelikult talitanud.