Kui praegu arvestama hakata, meenub mulle ainult kaks kuud, mil tõesti külalisi pole olnudki: veebruar ja mai.  Hetkelgi on meil kolmeks nädalaks siin teismelised tütarlapsed, kaks Bianka sõbrannat ja endist klassiõde, kuid nendega on lihtne - peamiselt paelub neid pimedas ning konditsioneeritud õhuga toas õudusfilmide vaatamine ja hirmsa häälega karjumine. Laiemas plaanis tundub külalistega novembrini muretu olevat - ja ma ei kirjuta seda hirmust, vaid vaimustusest, ehkki tuleb tunnistada, et vähemalt tänavusuvine maailmameistriks saamise ja olemise periood oli…. kuidas seda nüüd öeldagi… intensiivne.