Puhuh, kuidas väsimus on mõnus. Kadri lubas mul voodisse minna, aga püsin veel siin läpaka taga. Vaja kirjutada. Alustan eilsest, teile ok? Ise teate.    Rauno eile käis Heidiga OSI-klubis, kus teemaks meile kõigile südamelähedane baltisakslus. Ach ja! Maris Saagpakk oli lektor, kohal nii kallid inimesed, kellest polnud ammu kuulnud. Säravaks tegite  mu õhtu. Kadri ja Nele ja Heidi ja teised. Tõime külakostiks viinamarju hapusid ja mahla kahtlast. Porgandid ja kaalikas kooritud, sai alguse slideshow, mis tõestas, et Kreutzwald oli mölakas. Läksime tsipa enne lõppu Nelega Jääääre kontserdile Von Krahlis, Paula ootas meid ees.  Kontsert oli vinka vonka lahe. Tegime tantsu ka lõpus, muidu ainult nelepluusinööri masaaz. Mina ei saanud.    Täna, pääle kooli sai N-i oodatud Reaalkooli ees, sildiga. Marge kuulsin ka ära, tema mu freehugs silti  kahjuks ei näinud. Aga T-d näeb küll enne. Päh! Reeturlus! Tegelt oli nii lahe N-i näha, eriti lahe oli muidugi suhkurt mantlitaskusse saada. Vaene Anne, sa olid täna nati haige. Sorri, kui sind tüütasin oma kultuuri/raamatujutuga, aga ma näen sust intellektuaali. Nautisin täiega. Lahe läpakakott ja hallituspildid. Päevik ja käekiri. Luuletus(!!) ja jooks bussi peale.  After that siis Noortekohvikusse Jarkoga mulli puhuma, kogemata ühines ka Nele, kes ei saanudki meie pärast enam ära. Oli juttu nii  lahutustest kui abiellust, armastuset kui armumisest, sigadest kui ussidest. Oh, teid kalleid usse. Koju jõudsime siis alles üheteistkümne ajal, jah. Oli alles päev. Olid ajad. Ja muidugi ka majad.    Teen teile nii sügava kummarduse, mu kallid. Kamummmmm.