ei ole igavaks muutunud sugugi, võin kinnitada! ei teagi, miks ma siin käin. ükskord kuskilt sattusin ja oli huvitav. ja siiani on huvitav. pealegi sa kirjutad nii südamlikult :)    otsekohesusest rääkides..minu meelest on see ameeriklaste jaoks täielik tabu. põhiline on  kiipsmailing ja viisakus, mis peavad tulema enne ausust. minu jaoks oli see nii häiriv ja võlts ning ma ei suutnud sellega harjuda. ja ei osanud selle suhtes ka seisukohta võtta, et kas ma pean vaikima või ütlema, mis arvan. tihtipeale ma ikkagi ütlesin eestlasliku otsekohesusega välja ja minu teada sellest suuri torme ei tulnud. aga see võis muidugi selja taga ka toimuda :) aga mulle meeldis ameeriklaste kohatine siirus ja see, et nad siiski oskavad ka hoolida. nüüd pean diilima prantslaste pealiskaudsuse  ja arrogantsusega, mis on isegi hullem. eriti see, et nad on nii egoistlikud ja ei hooli kellestki peale iseenda. seda võid kindlasti oma Pariisi-unistusega tuttavale öelda, et ta peab kasvatama endale ümber tugeva kesta, sest prantslased ei ole ainult l'amour ja Eiffeli torn nagu filmides kujutatakse :) ühesõnaga ka nendega olen üritanud ausaks jääda, kuigi tihtipeale kuuleb, kuidas nad kurdavad, et idaeurooplased on väga robustsed ja ebaviisakad ning isegi lifti sisenedes ei öelda bonjour (kuigi liftis on  kõik võõrad).