Oleks ennatlik arvata, et Ateena mõõtu rahutused võiksid tekkida ainult tänu kehvadele majandusoludele või äärmuslikele politseinikele - ka mujal maailmas lokkab tööpuudus ja politseivägivald, aga pisargaasihaisu ei tunne ei Londonis ega New Yorgis. Tõsi, Kreeka puhul on nii vägivaldne politsei kui korrumpeerunud poliitika kroonilised  nähtused, ja mitte keegi ei ole rutanud neid olusid muutma. Viimane kord, kui midagi sellist välja pakuti, saabusid Ühendriikide tääkide toel riiki valitsema sõjaväelased. Sellises suletud seisukorras on tekkinud kestvad traditsioonid, mis lihtsalt eiravad taolisi kivistunud struktuure. Anarhistlik liikumine on Kreekas olnud elujõuline juba hunta kukutamisest saadik ning ka nende rahutuste vaibumise järel võib oodata, et poliitilist mõjuvõimu noorte seas võidavad just nemad.