Ning kuna ma oma paralleelide tõmbamise ja näidete toomisega mõned lõigud eespool juba sisuliselt kaasaega trügisin, siis ilmselt ei saa ma mööda minna ka sellest sümbolist, mis praegu, 2008. aastal, vaat et Eesti üheks kõige aktuaalsemaks  teemaks on tõusnud - Tallinna kesklinna kavandatavast ristisambast. Tõsi, selle samba keskseks elemendiks on muidugi ladina rist ehk siis rist, mille sümmeetria on ühe pikendatud haru tõttu veidi rikutud, aga ma julgeks selle väikese kõrvalekalde siinses kontekstis siiski ebaoluliseks lugeda - rohkem nagu kosmeetiliseks puuduseks või nii. Sest põhiolemuselt on tegemist ikkagi ristiga - neljase jaotusega - ning ma ei usu millegipärast, et eestirahva kollektiivne alateadvus sellele sümmeetriast hälbivale detailile  suuremat tähtsust omistaks.  Nõnda siis esitasid selle samba autorid oma kavandi ning olid selle otsustava komisjoniga lood siis natuke nii või natuke teisiti - fakt on siiski see, et märkimisväärne osa (kas nüüd just ilmtingimata üle või alla poole, see pole siinkohal kõige olulisem) rahvast kiitis selle kavandi heaks. Miks? Aga kuidas John Weir Perry nüüd ütleski: