Kahjuks aitasime me iseseisvuse järjekordsele kaotusele ise kaasa. Kõige enam oli meil taastatud Eesti Vabariigi eksistentsi kahekümne aasta jooksul puudus väärikustundest. Väärikus ei võrsu  tõusiklikkusest, poliitilisest lehmakauplemisest ega võõraste moodide ahvimisest. Me vahetasime rahvuslikud aated läätseleeme vastu, nagu tegi seda Eesav piibliloos. Minu enda erakondki pole plekita. IRL triivis märkamatult Reformierakonnaga sarnastele positsioonidele, mistõttu meie valijaskond, alalhoidlik ja eestimeelne, hakkas kahtlema meie võimes seista rahvusluse aadete, aususe, kõlbluse ning noorte perede eest. Euroopa Liidu vanades riikides täheldatava kristlikust pärandist kaugenemise tõttu ei olnudki  lõpuks ühendavat ideed, mis oleks mobiliseerinud Vene punarevanšismile vastu hakkama.