Õhtul voodis sain ainult kõhuli veel vaevalt magada--nii hullusti valutasid mõlemad puusad, neile mõlemale oli vähemalt kuus korda kukutud. Järgmisel päeval ei olnud ma enam võimeline mäele minema. Kui teised mäele läksid, võtsime meie Rixiga hoopis murdmaasuusad ja sõitsime rahulikult paarkümmend kilomeetrit klassikalises stiilis. See osutus isegi seni parimaks looduse vaatlemise võimaluseks.  Nägin näiteks väikesi puid, mis olid nii tihedalt lumega kaetud, et paistsid üleni valged. Neil polnud näha mitte ühtegi tumedat kohta. Selline pilt on ilmselt kerge tuisu ja vaevumärgatava jäite pikaajaline töö. Rahvast oli rajal vähe, vahel võis rahulikult seisma jääda ja ümbrust vaadelda. Ainult oleksin pidanud oma murdmaasuusad kaasa võtma. Sellega oleksin mitukümmend marka kokku hoidnud.