Umbes 1850. aastal kadus Euroopas inimestel sügavam rütmitunne. Enne seda oli veel mõningal määral olemas see, millest just rääkisin. Kui lugeda teaduslikke uurimusi muusikalise kohta, Beethoveni jt. muusikaliste teemade rühmitamise kohta,  siis võib märgata, et just need, keda tol ajal võis nimetada muusikas autoriteetideks, tükeldasid ja rebisid sageli uskumatul kombel puruks selle, mis neis asjades elas. Te näete, et see aeg oli rütmika madalseis.