sellest päevast peaaegu polekski midagi toredat meelde jäänud, kui me andriga poleks hotellis õhtust süües sattunud lauda jagama kahe saatusekaaslasega. need umbes meievanused vennad, kes pidid viini sõitma. seni oli mul natuke kripeldanud, et ei teagi mida see rahvas  seal ise oma elust arvab. ja just umbes sellised inimesed, nagu meie. päris lahedad tüübid olid. lõpuks ma küsisin neilt, et mis värk selle tänamisega on portugali keeles. sõnaraamat ütleb et obrigado(m)/obrigada(f), et kas see lõpp oleneb sellest, kes ütleb, või kellele öeldakse. üks vend ütles kohe, et ega enamus portugallasi ise ka ei tea ja kasutatakse sellist ebamäärase lõpuga varianti, aga siiski pigem obrigado. aga kõige lahedam oli see, et vennad ei olnud üldse ühel arvamusel selles asjas. üks arvas,  et ikka ütlejast oleneb ja teine, et sellest, kellele öeldakse. niiet see jäigi lahtiseks. nüüd kodus vaatasin wikist ja paistab, et ikka oleneb kellele öedakse.