Aja survele allutatud kiire ja kvantiteedile rõhku panev õigusloomeprotsess on tekitanud arvamuse, et kõik seadused tuleb õigussüsteemi sobitumiseks niikuinii vähemalt kaks korda läbi kirjutada. Levinud on arusaam, et kuus-seitse aastat tagasi vastuvõetud seadus on juba ajale jalgu jäänud, samuti arusaam, et seadusandja tööd saab mõõta vastuvõetud õigusaktide hulgaga. Nende arusaamadega on kaugemas perspektiivis raske nõustuda. Meie  õigussüsteemil lasub küll ajastule omane paratamatu kiirustamise vari, kuid see ei saa õigustada kiirustamise märke värskelt kehtima pandud seadustes. Kui mõni aasta kehtinud seadus osutub ajale jalgu jäänuks, viitab see sellele, et seadus võeti vastu kiirustades, suutmata kaardistada olemasolevaid suhteid, suhete muutmise vajadust, ei suudetud prognoosida õigussüsteemis kaasnevaid muudatusi.