Kogu lugu on ülimalt sirgjooneline ja labane. Kirg, selle rahuldamine, Stravinski tiisikuses abikaasa, kes nagu ehtne Vene kangelanna kõik pühakuna välja  kannatab ja viimaks kire lõpp. Kuid ka sellest pole palju hullu midagi, sest näib, et see kirg polnud kuigi hukutav. Ja ongi praktiliselt kõik. Ah jaa, vahepeal on veel veidike kunstlikku draamat-võimuvõitlust, kui Chanel ütleb Stravinskile, et ta on sama võimas, ja Stravinski sõimab Chaneli seepeale õmblejaks.