Lihtsustatult tähendab  ülalkirjeldatud lõtv ja stimuleeriv rahapoliitika järgmist. Kujutage endale ette turgu. Näiteks täiesti tavalist turgu, kus pakutakse kõike alates kartulist ja õuntest kuni sealiha ja seenteni. Kõik turuosalised toimetavad vastavalt oma eesmärgile, kes oma kaupa pakkudes, kes soovitut otsides. Ostjad on üldjuhul tulnud turule soetama kindlaid kaupu ja nende selleks ette nähtud raha hulk on piiratud. Sellises olukorras, kus näiteks turule tulnu eesmärk on soetada kõik korraliku kõhutäie tarbeks vajalik  ostab ta pisut liha, juurde kartuleid ning raha ongi selleks korraks otsas. Oletame nüüd, et turuväravas antakse igale sisenejale kinkekaart, millel toodud summa ulatuses saab vabal valikul tasuta kaupu. Ainus tingimus on, et kinkekaart kehtib ainult nüüd ja praegu. Ratsionaalne käitumine on lisaks eelkirjeldatud kartulitele ja lihale osta ka pisut seeni ja kui kinkekaardi summa veel lubas siis ka õunu ja kõike muud pakutavat. Juhul kui kõik turule tulnud käituvad sama moodi, on peagi kogu kaup otsas. Kuna lisa  ei ole kaupmeestel kohe kusagilt võtta, siis tundub mõistlik tõsta hinda. Mõned nupukamad turul kauplejad nähes, et müük läheb üle ootuste hästi, tõstavad tasapisi hinda juba samal päeval. Teised alles järgmisel päeval uue kaubalaadungiga turule jõudes. Ka järgmisel päeval jagatakse turuväravas kinkekaarte ning inimestel on võimalik selle eest soetada, mida iganes nad soovivad ja jällegi ainult tingimusel, et seda tehakse kohe ja antud turul. Nüüd näeme juba rohkem kaupmehi, kes mõne aja möödudes ja oma  juba pooleldi tühjaksmüüdud kaubavarusid tunnistades julgelt hinda tõstavad. Tähelepanu väärib antud juhul see, et hinda tõstavad nii lihamüüjad, õuntega kauplejad kui ka seeni pakkuvad kaupmehed. Samas vahepeal ei ole juhtunud midagi olulist õunasaagiga, mis kaupmehel on võimalik turule tuua, ega ka seened pole üleöö metsast kaduma läinud. Ainus muutus oli ostjatele kinkekaartide jagamine ehk majandusterminites väljendades raha pakkumise suurendamine, mille tulemusena tõusid turul kõik hinnad. Teisisõnu kui  seni õunte ja seente hindade vahel puudus korrelatiivne seos, siis ühtäkki ainuüksi kinkekaartide (raha) pakkumisega oli nimetatud hindade vahel tekkinud positiivne korrelatiivne seos. Ülaltoodut tagasi finantsturgude konteksti asetades - ekspansiivse rahapakkumise, väärtpaberite kokkuostuprogrammide ja verbaalse interventsiooni koosmõjul ja vastava signaali tulles opereerib finantsturg kord valimatult varasid ostes (mille tulemusena kõigi varade hinnad tõusevad), kord jälle müües (kõigi varade hinnad  langevad). Sellise käitumise tulemusena suurenebki instrumentidevaheline positiivne korrelatsioon. Olles nüüdseks mõistnud toimunud muutusi finantsturgude olemuses ja instrumentidevahelistes seostes, mis tekivad lõdva rahapoliitika viljelemisel jääb vastata küsimusele - kuidas see mõjutab minu investeerimisportfelli?