Kõige rohkem häirib AGA seebikarpidega plõksijad, kellel ei ole enamus kordi ka taktitunnet (tõeline fotograaf püüab jääda märkamatuks, ei tuigerda jalus ja teeb asja ära ja hoiab kõrvale, üritusel  ei tohiks olla üle 1-2 plõksja, liigne segav faktor, inimesed on tulnud Jumala Sõna kuulama. Pildistamisõiguse saba see, kes varakult esimesena on registreerinud või on vahe kas kristlik meediakanal või kellegi isiklik hobi sellest ka valik, kui taotlejaid on palju.) Seebikatega taidlejad aga marsivad müta-müta vahekäigus nagu läheks jutlustajale kallale, põrutavad ette (enamuse pead käivad, kes see on) ja siis siiberdavad seal ees, mõni isegi astub jutlustaja kõrvale, et Homer Simpsonina tunda, mis tunne  on seista ja vaadata seda rahvast ja siis noh moe pärast teen ka pildi. KOMPLEKSID! Kord nägin seebikaga agropaati, kes kantsli ees, seal mitte ei pannud põlve maha ja ei teinud pilti vaid läks peaaegu kõhuli, et saada soovitud pilti, rahvas vaatas What A Wärk, mis siin toimub. Ma arvan, et sellist jampsi ei tohiks kohanäitajad lubada. Või siis ülistad võõras koguduses, silmad kinni ülistad Jumalat ja järsku läbi suletud silmade tunned säuh välk käib ära ja keegi põhimõtteliselt pildistas su avatud suud ja  su hammaste olukorda, arvatavasti su hambaarsti abiline, kes tuli hammaste kaarti tegema, kuna eelmine kadus ära!