Seejärel astusime valmistama endale pärlikeed, millele Metsapiiga juba jõudis vihjata. Nimelt anti meile ette 1 suur kastitäis kirjusid, eri suurusega plast-ja puupärleid ning pidime nendest endale koostama rea, kusjuures iga pärl selles reas peaks sümbliseerima midagi või kedagi, kes mind selle möödunud aasta jooksul toetanud on. Algul tundus mulle see täiesti võimatu ülesandena. Ent tasapisi tagasi hakates mõtlema, sain kokkuvõttes päris huvitava rea… sellise veidi laiema käevõru mõõtu roosikrantsi, nagu ma seda enda jaoks nimetan. Ja edaspidi seda roosikrantsi oma sõrmede vahel veeretades mõtlengi iga üksiku pärli puhul konkreetselt sellele inimesele, kes minu jaoks nii oluline oli. Kokku 18 pärlit. Eh…igatahes Metsapiiga ei tundnud küll enda kohta kehtivat pärlit seal kees ära:) Aga kokkuvõttes annab see hämmastavalt mõnusa sisemise soojuse ja tugevuse, kui seda roosikrantsi kätte võtan ja pärleid keerutan…korraks aeg peatub ja inimesed tulevad silme ette.