Nii Tiit Hennoste, Sirje Kiin ja mõned teised veel on natukene üritanud seda mõtet kultuuritegelasteni tuua.  Meie kultuuriruumis on lausel "Põhjuse leiab alati" oma väga irooniline alltekst kujunenud. See põhjus, miks praegu nii on, et kuidagi ei tohi-ei saa midagi netti riputada, võib peituda labases pööblis, kes Internetis ees laiutab (aga kuna ta pole laiutanud),  google kapitalistide ahnuses (aga kuna nad pole ahned polnud), mingis erilises auras, mis trükitud sõna ümbritsevat (nagu kunagi ümbritses aura rahvalaulikut ja see kadus, kui rahvalaul paberile pandi), trükitud sõna toimetatuses (nagu e sõna ei võiks toimetada, seda küll ei tehta eriti, aga näidake taset, toimetage oma e sõnavõtte veidi) ja nii edasi ja nii edasi…  Aga rahvas, raisk, on kolinud Internetti juba täna. Ta on sellega reetnud eestluse, kultuuri, kõik püha, mis meil siin on, sinimustvalged  ideaalid kaasa arvatud. Aga ta raisk on kolinud juba ära ja ei kavatsegi tagasi välja kolida.  Ainuke võimalus teda tagasi võita, kas veenda tagasi kolima, või kasvõi vaimselt arenema, oleks laskuda talle siia soppa järgi ja ulatada vaimutoidule viiv õng - link, viide oma pabertrükitud raamatule või mõttele.  Te isegi ei pea hakkama seepi tootma ala õnne 13, et näitleja nime kaudu meelitada rahvas teatrisse. Te võiksite lihtsalt olla Internetis olemas, see ei olegi nii kohutav, kui tundub.  PS! Paawo kriitikaga natuke nõus.  Lahutagem maha tavapärased süüdistused hommikuse konjakijoomise kahjulikkusest ja ebaõigest eesti keelest ja , siis jääb järgi väide, et liiga palju linke ja liiga vähe lahtiseletusi.  Kes ei ole kursis kübermaailma alltekstidega, (incl. me), sellele võib jääda kogu tekst natuke liialt krüptiliseks.