Näe, Lang hakkab ajama veel ühte asja, mis ammu ajamist tahtis:  kultuuripoliitika põhisuunade määratlemist ja arengukava väljatöötamist. Sellestsamast natuke teise nurga alt on juttu ka veel  siin uudises. Nii et pole üldse paha!  Võib ju mõelda küll, ja mina ka kunagi mõtlesin nii, et mis mõtet on neil kõikvõimalikel kümnete ning sadade lehekülgede pikkustel arengukavadel, nõrkuste-tugevuste ja vajalike tegevussuundade määratlemisel, sõnastamisel ja üleskirjutamisel… sest saab ju niisamagi…? Aga aastad linnavolikogus õpetasid mulle seda, et ilma arengukavadesse sisse kandmiseta ei hakka ükski ühiskondlik asi kunagi edenema. Seda poleks seni nagu olemaski. Mis siis, et kõik näevad. Aga kuni pole  arengukavas sees, seni on lihtne ignoreerida.  Ja pealegi, meie riigi kultuuripolitiika hõlmab nii paljusid erinevaid valdkondi ja erineva iseloomu, otstarbe ja tähendusega asutusi ning organisatsioone, küll täisriiklikke, küll mittetulunduslikke, küll ärilisi, küll täielikke vabaühendusi…, et seal mingid üldised tegutsemise ja/või tegutsemise toetamise/rahastuse põhimõtted ja teatav kaardistatus välja töötada oleks tõepoolest oluline.  Sinna kultuuriridade alla mahub iseenesest ju täiesti üllatavaid  asju. Näiteks just lugesin, et ka vanades  mõisahoonetes tegutsevad koolid saavad kultuuriridadelt toetusi. Esmapilgul kuidagi üllatav, aga sekundi jagu järele mõeldes - elementaarne, härra Watson!  Ma ju olen juba varemgi kirjutanud, kui väga mulle meeldivad need vanad kaunid mõisakoolid. Ja see, et neis hoonetes toimub aktiivne inimtegevus, hoiab neid mõisaid ju ka järje  peal, säästab tühjaks jäämisest ja lagunemisest, millise saatuse osaks on sattunud hulganisti teisi, õnnetumaid mõisasüdameid Eestis.  Lihtsalt, miks ma sellest kirjutan… et jagada oma jätkuvaid ahhaa-elamusi selle kohta, mille kõigega ja kui laia diapasooniga tegeleb Eesti kultuuripoliitika. Ja et peabki tegelema, ja et see pole üldse niisama lihtne, et laulupeod, teatrid, muuseumid ja kõik.  Muidugi juba nädal tagasi tuli  uudis selle kohta, et järgmise aasta riigieelarvesse planeeritakse kultuuriridadele kuus miljonit eurot vähem raha kui 2011. aastaks ette nähti. See on jälle niisugune asi, mis esmapilgul kõlab üsna halvasti, aga ei maksa unustada, et käesoleva aasta kultuurieelarvet kasvatasid oluliselt just "Kultuuripealinn Tallinn" programmi rahad. Kultuuripealinn aga lõpeb ju selle aastanumbriga otsa ja ka vastav rahastuseosa, mis suures osas tuli Euroopa Liidust ju. Kahjuks ma praegu peast ei oska öelda, mitu miljonit selle aasta eelarves oli just "Kultuuripealinnale" mõeldud, see tahaks natuke otsimist ja tuustimist… kui selle aasta kultuurirahadest üldse arvutada need Euroopast tulnud sihtotstarbelised "Kultuuripealinna" rahad maha, siis saaksime võrrelda võrreldavat ja siis oleks ka selge pilt, kas muutus on traagiline või ei ole.  Kui kultuurirahastus tervikuna kukub täiesti tagasi 2008. aasta teise poole - 2010.a tasemele, siis oleks kurb küll. Äsja ilmus ülevaade meie filmindusest 2010. aastal, mis ei rõõmusta tõesti.