Katseisikud olid vastamisi klassikalise visuaalse otsingu katsega: neile esitati kas kolm või kuus ringi, mille seas oli üks ellips (tundub, et ellipsitega katsetamine on päris populaarseks saanud!). Katseisikud pidid ellipsi võimalikult kiiresti leidma, et võimalikult kiiresti vastata, kas see ellips oli horisontaalne või vertikaalne. Kena trikk selle katse juures  seisnes selles, et enne otsinguobjektide esitamist näidati lühidalt (125 ms) filmiklippi, milles oli näha objekti, mis suurenes justnagu ta tuleks lähemale (on varem korduvalt näidatud, et katseisikud selliseid stiimuleid just nõnda tajuvad - miski läheneb suure kiirusega). Manipuleeriti seda, (1) kas selle läheneva stiimuli trajektoor oli suunatud katseisiku pihta (= on ohtlik) või ei ning seda, (2) kas läheneva stiimuli lõpp-positsioon läks kokku otsingukatse eesmärgi asukohaga või ei (ohtlike ja mitteohtlike lähenevate stiimulite lõpp-positsioon oli sama). See võimaldas uurida, kas ohustiimulid, mis kas on või ei ole trajektooriga katseisiku suunas, tõmbavad endale tähelepanu - kui tõmbavad, siis peaks reaktsioon ellipsile otsingukatses olema kiirem (sest tähelepanu oleks ohtliku stiimuli poolt õigesse positsiooni suunatud).