Ei tea, kas oli hinges tavapärasest hellem tunne või tundsin oma kiisude järgi igatsust (ikkagi neli päeva kodust ära), kuid eile rongis Doris Lessingu raamatut "Kassid" lugedes hakkasid kahel korral lausa pisarad voolama. Nõnda läks hinge lugu uhkest isakassist, kellel vähi tõttu üks esijalg amputeeriti ja kelle egole oli see tõeline hoop. Ja lugu punasest hulkurkassist, kelle Lessing oma hoole alla võttis ja kes kahe juba olemaosleva kassiga peres oma kohta otsis. Ja hall siiamigeenidega kaunitar, kes pärast steriliseerimist kibestunud vanatüdrukuks muutus.