Võib kõndida mööda vanu radu, aga pea alati hakkab midagi uut silma. Pidev evolutsioon, asjade areng. Huvitav, et alles 2011 aastal avastati mul kodus, et ülihea idee oleks akendele paigaldada sääsevõrgud. Iga suve kuumimal perioodil on olnud paras kannatamine, aga nüüd on täitsa lahe olla. Sõna otseses mõttes. Isegi nii mõnus olla, et mu  uni on hakanud katkema enne kella 14 ning ma olen ennast ka välja puhanuna tundnud. Mis muidugi ei tähendaks, et mingi aeg ei lööks sisse täielikku tahtmist koomasse vajuda, eriti just seesuguste ilmadega nagu praegu on.    Huvitav, et päikesekiirgus on kahjulik ja inimesi manitsetakse sellest hoiduma, aga seda siiski tihtipeale ei tehta. Eelistatakse ennast kaitsta hoopis sellega, et makstakse kellelegi kuskil peale, et määrida ennast erinevate kreemide ja möksidega kokku. Kummaline mentaliteet.    Oh ilmajaam, oh ilmajaam ära mulle valeta ja too täna vihma.    Väga super oli neljapäeval olla selle vihma käes, mis hakkas järsku sadama, peale seda kui terve päev oli taevas täiesti pilvitu olnud. Oli hoiatuseks vaid paar mürinat ja välku ning siis kohe vuhh...    Jutud soojast vihmast tunduvad millegi müütilisena, kuid seda see tõepoolest oli. Elu nagu vihmametsas.    Kõige selle taustal tundub, et ma olen leidnud endale ideaalse paarilise. Kellegi, kelle võib  tembeldada keeruliseks, sest ta käitub erinevates keskkondades erinevat moodi. Seletamatu äratundmisrõõm, aga ka selgus enese suhtes.    What we have here is a failure to communicate.  -.-