Pühapäeva õhtul, kui väljas oli juba pime, jõudsime Gotlandi põhjanuki varju. Lebasin sel hetkel veel voodis ega teadnud vähimatki, kus kaugel oleme, ainult sellest, et laine suht äkki muutus, oletasin, et avameri on selja taga. Meri ei korraldanud enam  kõrvulukustavaid kärakaid ja õõtsumine muutus korrapärasemaks.  Vaata kogu artiklit