13. sajandi alguse Baltikumi rahvad olid enamvähem ühesugusel arengutasemel. Tähelepandavad erinevused puudusid ka relvastuses ja sõjapidamisviisides. Feodaalse Lääne- Euroopa sõjakunstis ja relvasepises tehti sel ajal kiireid edusamme. Kasutusele võeti vibupüss ehk amb, uus raske kaitserelvastus, uued piiramismasinad. Tõhusamate relvadega kaasnesid uuendused taktikas ja strateegias. Paremini relvastatud ja organiseeritud vallutajatele tuli eestlastel 13. sajandil alla jääda. Austus mõõga kui tõhusa ja väärtusliku relva vastu jäi aga rahva hulgas püsima järgnevatel orjussajanditelgi. Selle peegeldusi kohtame rahvaluules ja kommetes (näiteks pulmakommetes).