Tee lennujaamast Herati kesklinna pidi LP järgi olema 8 km, seega polnud imeks panna, et tegelikult oli sinna ca 20. Kabuli hotelliomanik Abdullah pidi helistama oma tuttavale Heratis, kelle on ka mingi hotell seal, kuid otsustasime hoopis ühe kesklinnas asuva odava hotelli kasuks. Hotel Jaam, ehk eesti keeles Vaksali Lesila. Lennujaamas oli meile pakutud ka kohalikku 5 tärni hotelli, algul -20% ja siis juba  -50%, kuid ikkagi oleks hind jäänud kuhugi 30 dollari kanti kahese toa eest. Hinnas polegi vist niipalju asi kinni, kuid Hannesele põhimõtteliselt ei meeldi mugavates kohtades olla. Nüüd maksime 10 dollarit toa eest. Olles varasest ärkamisest ja eilsest pikale veninud peost pisut väsinud, proovisin teha väikse uinaku. Millegipärast ei suutnud hotelli personal seda kuidagi taluda ja marssis erinevatel ettekäänetel tuppa sisse, kord niisama vahtima, siis ventilaatorit näppima ja lõpuks geniaalse ideega, et  võiksime tuba vahetada. Minu väide, et oleme sellega rahul. mis on ja kuhugi minna ei viitsi, nad ei leppinud ja käisid kümneminutiste vahedega piilumas, kas ma olen üles ärganud ja valmis minema tuppa, kus on telekas. Pistku see endale, kuhu mahub! Krt, ma nagunii ei viitsi seda vahtida ja Liivo, kellega kokku olime kolinud, seda vähem. Lõpuks olime sunnitud terrorile järele andma ja teise majatiiba kolima. Jama oli selles, et koridori peal asuvad vetsud ja dušširuum jäid nüüd meist hoopis kaugemale. Läbi  maja minnes aga pidi kaks korda jalanõud ära võtma ja uuesti jalga panema. Pakuti küll ka mingeid hotellipoolseid plastmassplähve, kuid need tundusid vastikusjudinaid tekitavalt ebahügieenilised.