Mõtlesin täna jälle, et kuna vaesest peast peab nagunii koonerdama, siis rikkast peast seda teha ei tasu, muidu peab kogu aeg virelema. Endale jäätist keelata, kui saaks seda endale lubada, on piinarikas, kui raha otsas - käkitegu. Mis elul nii viga: kui on, luhvtitan sajalisi ja joon poolsuletud laugudega šampanjat, kui ei ole, loen rõõmuga sente, tunnen  perversset rahuldust allahinnatud toidu leti seiramisest ja uhkust, et täna tegin jälle ise suurepärase odava kodulõuna.  Kuni mulle meenus, et minu vaesus tähendab seda, et näe, ei saagi väljas söömas käia ja oih, peab vist arvelduskrediiti kasutama ja issake, äkki peab selle Aline Kominsky-Crumbi paksu raamatu ostmisega natuke kannatama ja ma peaks tõepoolest midagi nendest keldrijuurikatest süüa tegema. Mitte seda, et äkki homme saab päris süüa, täna teeme savikooke.