Ma olen väikese vaheajaga elanud Ungaris juba 8 aastat. Uskumatu, võttes arvesse, et mulle see maa ei meeldi. Aga töö, mida ma teen, meeldib, ja on suutnud seda mittemeeldimist enam-vähem kompenseerida.    Ent kui ma nüüd mõtlen ungarlaste peale, siis minu arvates on nad väheefektiivsed, enam ma isegi seda niipalju ei märka, sest eks ma olen ise ka siin väheefektiivseks muutunud,  aga tulles olid küll jubedad käärid. Teiseks, väga halvasti kannatavad stressi või natuke vähegi komplitseeritumaid situatsioone. Ja kolmandaks, millega ma ise olen kõige rohkem kimpus olnud - jube agressiivsed (see käib rohkem meeste kohta), eriti teel ja autoga.    Mitte kuskil maailmas kui ainult Ungaris juhtub seda, et kihutad 160 km/h kiirteel parasjagu rekkadest mööda, kui keegi tõmbab sulle täiesti taha, no 5 cm vahe, kukub tuledega märku andma jne, jne, kuigi on absoluutselt selge, et  eesolevat autot ei ole võimalik kuhugi pressida, vaid lihtsalt jätkata möödasõitu. Mul on olnud tihti tahtmine sel hetkel pidurile vajutada. Ja ma räägin SUURTEST KIIRUSTEST, mitta uina-muina kellegi ees olemisest. Enne last ja eelmise aotoga kihutasin ma ikka pidevalt 180 km/h. Jumal tänatud, need ajad on läbi!    No ja sellestsamast kategooriast oli hiljutine intsident. Parkisime kuhugi Vaci utca lähistele, ja sealt välja saada oli võimalik ainult tagurdades. Tagurdan, laveerin tüüpilisel kitsal  tänaval, kuhu kahele poole on autod pargitud, ja järsku lihtsalt sõidab mulle samalt poolt, kus ma tulen, mingi väike autokökats peaaegu otsa. Peaaegu, 5 cm enne mu autot jääb seisma, mees hüppab autost välja ja kukub mu autot, kujuta ette!, lükkama, et kiiremini must mööda saada. Ausõna - esmalt tegin ma kiire pilguheitega selgeks, et mehele ei ole sünnitavat naist autos, ning siis tagurdasin rahulikult edasi.    Viis minutit hiljem istusime mõlemad tüüpilises liiklusummikus. Tema minu taga.    Selliseid asju näeb või kogeb peaaegu iga päev.    Seda ungaripoolaka raamatut oleks huvitav lugeda küll.