Üks mõte tekkis mul siiski veel luulega seoses.    Oletagem nüüd, et autor eksib paljude soovituste vastu. Kangutab riimi, on naiivne, ebaoriginaalne ja dogmaatiline. Ütleme nii, et suure lugemusega lugejale ei anna ta eriti midagi, ei ole talle huvitav ega inspireeriv.  Ent oletagem, et luuletus räägib siiski õigest asjast ja on üldinimlikult adekvaatne ja siiras, ja seetõttu leiab väga suurt mõistmist ja heakskiitu suure hulga  inimeste poolt. Ja mõjutab neid rohkem, kui mõned keerulised ja võib-olla fragmentaalse tähendusega haikud või tankad, mis tegelikult on äärmiselt head, aga millega ei suudeta haakuda, ega neid mõista.  Ja kui me nüüd ütleme, et mõju lugejale on oluline kriteerium, siis võib ju juhtuda, et see "arusaadavuse" mõõde lööb kaardid natuke segamini luule hindamisel.  Kas pole?!