Elan, üritan igapäevaeluga toimetulla. Üritan leida Hingele Aega leida. Ja see mis igapäevaelus toimub, marsib enamasti ka unedemaailma. Mõni tavaelu sasipundar võib unes end sümbolkeeles lahtiharutada. Ärgates tahaks mõistus kohe teda, mis see siis tähendada  võiks, millele see vihjab, kuidas seda siinses elus kastada. Siinne tundub nagu reaalsem kui sealne. Ühel hetkel aga võib sealne tundub nagu reaalsem kui siinne ja kohati taban end mõttelt, et see mis siin on, pole muudkui uni. Ja et tõeliselt ärkvel olen hoopis siis kui olen siit ära. Ja nüüd siis on mul kaks und ja ma nuputan, et kuidasmoodi võiksid nad üks tervik olla. Kuidasmoodi ühendada uned nii et üks olemise viis ei tunduks unisem kui teine. Kas see ongi võimalik. Unes toimuvasse olen suhtundud  aegade jooksul väga erinevalt. Vahel lüües käega, ah see uni, vahel uurides ja tüüdates kõiki oma tuttavaid, et mis arvad, mida see võiks tähendada. Siis on perioodid, kus uni tundub üldsegi puudutavat, aga nagu targad raamatud räägivad, ma lihtsalt ei mäleta. Uni elab ikka oma elu rõõmsalt edasi, minul lihtsalt puuduvad mälestused unest. Aga kui uni on erksam kui siinne olek ? Kogu see loetud ja kuuldud ärkamise teema tundub vahel endas õlakehitust tekitavat. Sest kui ma ikka tunnen hetkel et olen üleval,  kuhu mul siis veel ärgata on ? Kuigi teoreetiliselt saan ju aru, et ilmselt on mingi lisaärkamine võimalik, aga pratikas ei ole seda ju näha, kui ma olen hetkel sellises seisus nagu olen. Aga magamist uuriks küll. Ehk see ongi ärkamine, kui kõikide ilmade uned kokkusaavad üheks tervikuks ja ükski neist ei tekitaks õlakehitust, et ahh näeb ikka igasugu asju unes…