käisin nädalavahetusel kumus  tohutu ruumipuudus  ja piinlik ülerahvastus    kaks köölerit üksteise seljas  pildid üldse neljas reas  hingamisruumi pole kopika eest  kohvik tikutoosi suurune  ja punnis täis    järjekord oli heaks lisaks  nõuka saasta väljapanekule    popslik ja  nõme  aga kõige hullem  on see et tegu on  okupatsioonimuuseumiga  kogu ekspositsioon räägib sellest  kuidas me oleme võõra  mõtteviisi omaks võtnud    ise ja rõõmuga    kord pärdi  kord baruto kord  karmen kassi kombel    piinlik  kultuuriimperialismi järjekordne võit  5. korruse euroinstallatsiooni sitt  on mulle kama    aga omade inimeste  ajupehmenemist vaadates  hakkab süda läikima    andersonil oli õigus  kirjaoskamatuse paraad    ainsad helged hetked oli  okupatsiooniaegne formalism  hoia avangardist vaka all  ja tuleb mitte nagu see  mandunud kunst 5. korrusel    ma küsin  kus on ülbus  kus on jultumus  kus on püha seakeeramine (:)