Seevastu Soomes alustati juba 1939. aasta suvel laialdaste vaba­tahtlike kindlustustöödega, mida tehti peamiselt tulevases otsusta­vas piirkonnas Karjala Kannasel. Eestis ei tehtud midagi selletao­list ei riigivõimu poolt ega muidugi mitte ka vabatahtlikul algatusel. Diktatuuri puhul on vabatahtlikud kodanikualgatused  tavaliselt ras­kendatud, isegi kui need teenivad riigi julgeoleku huve. Soomes oli kindlustustööde algatajaks Akadeemiline Karjala Selts. Tegelikud korraldustööd võttis enda peale Kaitseliit. Toitlustuse ja transpordi eest kohapeal hoolitses Lotta Svärd. Talvesõja ametlikus ajalooraa­matus, mis kannabki pealkirja "Talvesõja ajalugu" on kirjas: "Vaba­tahtlikud kindlustustööd laienesid lausa spontaanseteks rahvaliiku­misteks. Kohe alguses andis ennast üles nii palju vabatahtlikke, et kõik soovijad lihtsalt ei  mahtunud töökohtadele ära. Eriti üllatav oli, et tööle pürgisid mehed kõikidest ühiskonna kihtidest ja vägapaljud ka väljastpoolt Kaitseliidu organisatsioone. Ligi 70 000 mehe ja üle 2500 lotta kindlustustele ohverdatud töönädal räägib kodani­ke murest riigi tuleviku pärast ja suurepärasest talguvaimust." (288) Vabatahtlikud kindlustustööd jätkusid sügiseni välja, kuni mobili­satsioonini. Pärast seda hakkasid väliarmee väeosad ise oma kaitse­positsioone kindlustama. Mobilisatsiooni algusest oktoobri algu­ses kuni  sõja puhkemiseni 30. novembril 1939 jäi aega umbes kaks kuud. Selle ajaga parandati otsustavalt nii Karjala maakitsuse kui ka Laadoga Karjala kindlustusvöönde ja põhjapool paiknevate riiki viivate teede suunal olevaid kindlustusi.