Homme on Notsu viimane päev koolieelikuna. Ei mingit õhinat, ei mingit soovi kooli minna. Ässitasin - võtsin ranitsalt hinnalipikud ja lisainfo  sildid, sättisin ostetud koolikraami tühjadesse riiulitesse virna.  Ei midagi - ekraanil jooksis Mikihiire multikas ning laps ise luges Tommy&Jerry raamatut...    Viigitud koolivorm seisab garderoobis, lakk-kingad sealsamas koos punasetäpiliste põlvikute ning vanaema poolt Itaalia-reisilt kingiks toodud imekauni "esimese koolipäeva patsikummiga" :)    Homme ostan kaks komplekti astreid - teise pundi viib uude kooli meie tutikas pereliige, 16-aastane kümnendik. Jah, minust on  mitte eriti ootamatult saanud kasuema pubekale. Kerge sellises eas noortega ei ole. (Aga kuhu on kirjutet, et elu peab häästi roosa ja mugav olema:P)    Nii, et nüüd pesitseme pudulojustega kokku siin kuuekesi ning uusi asju sajab järjepanu nagu oavarrest. (Mäletan, kuidas ma oma esimese õpetaja klaverimuusika taustal laulsin kõik-kõik on uus septembrikuus, siis aabits uus, siis ranits uus...)  PS. Ma ei ole vist ju kirjutanudki, et peatselt-peatselt, keset kõikse sügavamat masu muutub uueks ka  töö:)