Mõni aeg tagasi andis Venemaa president Dimitri Medvedjev välja ukaasi, loomaks komisjoni, mille töö tulemusena peaks tekkima adekvaatne ning faktidele tuginev ajalookäsitlus. Presidendi taotletud ainuõige ja uus ajalookäsitlus hõlmab põhiliselt Teist maailmasõda, milles osalesid otseselt või kaudselt tüki enam kui poolsada riiki. Kardan, et seda loomeprotsessi on võimalik käivitada vaid teatud arusaamadest loobudes.    Kauaaegse ajaloo-  ja eriti sõjaajaloohuvilisena olen aru saanud, et ajalugu on riukaline nagu selle asjaosalisedki. Seepärast pakun sissejuhatuseks sõjajärgse anekdoodi.    Juut loeb kroonikat sõjale järgnenud näljast ning sõnab lõpuks:  "Ai-vai-ai-vai . . . ja kõik selle vuntsilise kuradi pärast!" Parajasti möödaastuv Beria tassib juudi Stalini juurde ning viimane küsib:  "Keda te, seltsimees Rabinovitš, "vuntsilise kuradi" all silmas pidasite?"  "Hitlerit muidugi!" vastab juut.  Stalin  köhatab tähendusrikkalt ning pöördub siis Beria poole:  "Aga teie, Lavrenti Pavlovitš?"    Aga edasi ilma naljata! Viimase kuuekümne aasta jooksul on Teise maailmasõja kohta juba nii palju kirjutatud, et isegi ajaloolastele, kõnelemata lihtsurelikest muutub kõige selle läbilugemine üle jõu käivaks.