Ütleme nii, et kaks korda viissada lehekülge Carlos Ruiz Zafóni raamatuid lugeda on minu jaoks liig. Või pidanuks lugema "Tuule varju" ka soojamaareisil nagu "Ingli mängu"? Seal oleks vast üldmulje parem olnud - sopakas ei ole, kriminull ka mitte, aga põnev (kohati isegi väga põnev) on küll. Kahjuks hakkasin mina "Tuule varju" lugema PÄRAST soojamaareisi ja KUIGI pool raamatut läks eelmise teose tuules väga ladusalt, KUIGI nentisin üle lehekülje, et midagi uut ei ole, häiris mind juba tõsiselt see filmistsenaariumlik stiil.    Kui lugeda jäi teine pool, kiskus asi tüütuks. Pidanuksin tegema vist nii, nagu tegi killuke, s.t jättis selle osa raamatust vahele, kus tõmmati niidiotsi kokku. Aga kuna ma lugesin rida-realt kõik läbi, sai sellest raamatust üpris tüütu mitmekuune lugemiskogemus.    Nagu öeldud on süžee tuttavlikult filmilik, tegelased otsapidi seotud "Ingli mängu" tegelastega, tegevuskohad samuti kohati sarnased, alates unustatud raamatute surnuaiast ja lõpetades jälle ühe kummitusliku häärberiga. "Ingli mängus" oli ajalugu ja linna rohkem. Võib-olla see on näiline, sest lugesin neid kahte raamatut just selles järjekorras. "Tuule varju" tekst tundus labaselt väljendudes lihtsalt punnitatud. Kõik need rohked pärlsententsid ei  avaldanud mingit muljet peale selle, et kirjaniku eesmärk oli kirjutada paks põnevik ja et raamatule "kaalu" juurde anda, tuli ikka ja jälle teksti sisse mõni tõetera poetada.    Minu puhul on "Tuule vari" tõestus sellest, mis juhtub, kui vale inimene valel ajal ja vales kohas loeb valet raamatut. Praegu jääb mulje, et ma ei soovitaks seda raamatut kellelgi lugeda. Tegelikult pigem vastupidi. Ei tea, kas niisugune põnevuse joon on hispaania kirjanikele (kirjandusele?) omane või mis, aga tegelaste  paljusus, lausa pöörased käigud ajavad segadusse. Lihtsalt enam ei mäleta, kes on kes ja miks see keegi nii oluline terviku mõistes on. Maagiline ei-tea-mis-asi võiks olla selle raamatu žanrimääratlus.    Peategelane on "Ingli mängust" tuttava raamatukaupluse peremehe 18aastane võsu Daniel, kelle isa on 10aastaselt viinud jälle sinna Unustatud Raamatute Surnuaeda ja kes väljub sealt Juliàn Caraxi nimelise kirjaniku romaaniga. Muidugi tahab ta kirjaniku kohta rohkem teada ja muidugi on "Tuule  varjus" omajagu armastust, verd ja pisaraid.