Avastasin selle blogi, kui ma otsisin internetiavarustest oma lapsepõlveradasid. Leidsin, et ka blogijat paelub minu sünnikodu Pudivere mõisahoone koos pargiga. Blogi sisu iseloomustab blogijat kui aktiivse eluhoiakuga kirjandushuvilist  ja tundeerksat inimest, keda huvitab möödanik. Seda üllatavam oli kirjutaja kergelt halvustav suhtumine mõisa praegustesse ja endistesse asukatesse. Praegune mõisavalduse omanik ei ole "narva ärikas", vaid on transpordiettevõtte omanik, kelle esivanemad on pärit Pärnust. Tema abikaasa on lahkelt ja sõbralikult tutvustanud paljudele uudistajatele oma eravalduse taastamist. See töökas perekond on mõne aasta jooksul korrastanud pargi, remontinud kõrvalhooned aida ja viinakeldri, koristanud prahist ja võsast  maalilised viinavabriku varemed, puhastanud ja taastanud väikese tiigi. Kahjuks mõisahoone täielikuks taastamiseks endisel kujul puuduvad igasugused endisaegsed joonised ja renoveerimise projekt, kuna need hävisid Triigi mõisa põlemise käigus. Isegi vanu fotosid on vähe säilinud. On tore, et leidus perekond, kellel on tahtmist, aega ja raha, et anda uus elu sellele kaunile pargile ja uhkele majale. Just sellele majale, kus oli "ühes otsas pood, teises elas mingi suur pere", selle "mingi" suure pere liikmena on  mul olnud õnn ja au nimetada seda paika läbi aastakümnete enda koduks.