Naljafilmide eri.      Erksamad filmiblogijad valmistuvad juba Polaarjoone Kangelastest kirjutama, mul veel   (2010) ülestähendamatagi.   Üksjagu naljakas, aga kui loo aluseks olnud lühifilmid nähtud, siis täispikk sind just krampides vähkrema ei pane. On ju teada, kuhu lõpuks välja jõutakse ning kasutatavaks meetodiks on klassikaline täiskasvanud ei kuula sugugi, mis lapsed räägivad, kuni on peaaegu et liiga hilja.    Kui jõulude ajal päkapiku püüdmise soov tekib, siis hiirelõksuga pole midagi teha. Tuleb maalt vanaisa juurest aida alt karu- või no vähemalt  rebaserauad välja otsida.  Muhe vaatamine.         Järgmiseks mõnusalt kahemõttelise pealkirjaga   (2008), mille  mina eesti keelde tõlgiks kõhklematult Seksikihuks.    Jällegi üksjagu naljakas, aga norimiseks jäeti ka kuhjaga ruumi.      Ei ole just kõige koledama välimusega tüdruk. Ian pidi aga surmaeelse kogemuse läbi elama nägemaks, mida juhtkoera koju unustanud pime talle öelda oleks osanud. Nimelt siis  seda, et on teada juhtumeid, kus inimesed end internetis veidi üles kiidavad.  Miinuspoolele ka muidugi see, et tegemist on Euroretke klooniga, kust puuduvad Itaalia libedik ja Vinnie Jones. Plusspunkte teenib aga uskumatult sarkastiline Seth Green. Ning teenib neid nii palju, et üldmulje jääb filmist positiivne. Ning seda vaatamata uskumatult vaimuvaeselt lahendatud Rexi liinile.         Lisaks soomlastele ja ameeriklastele oskavad veidi nalja teha ka hispaanlased.   (2008).    Õnnetul kombel oli filmi naljakaim hetk, vennad Marxid kohtuvad Screamiga, kohe alguses ära. Edasipidi seda millegagi üle trumbata ei õnnestunud ja mida lõpu poole, seda raskemaks tundus minevat. Hägusaid vihjeid klassikalistele linateostele (Braindead, Evil Dead, Re-Animator)  võis tabada, aga paroodia kohta selgelt liiga tagasihoidlik.       Ameerika poolelt astusid seepeale  võistlustulle kaks tagasihoidliku meest   (2010).    Lühifilmina oleks selgelt parem olnud, sest sel hetkel kui lõppesid noored, keda kogemata vardasse ajada, lõppes ka filmil jaks. Pinge hoidmiseks pidi ju mõlemale poolele piisav hulk võitlusvõimelisi osalisi jääma ning see päris sarimõrvari liin, mis tegevuse üleval hoidmiseks sisse toodi ei toitnud.  Suurepärase treileriga normaalne film.         Eriti pikalt on oma järge oodanud   (2007), mis sai vaadatud ühel vihmasel õhtupoolikul ammu ammu lodjakojas lambanahkadel istudes ja silmanurgast  piiludes, et kuhu see kirvega mees nüüd jäi.   Tavaliselt tuleb sellises mahus palja naiseihu nägemiseks hoopis nõrgema süžeega filmi vaadata. Nii et siit võiks nagu BDD plussi kirja saada. Õnnetuseks ei alastus aga mitte iga kord seksikas, nagu Anne saunas pensionäride   ajal igaüks veenduda võib. Nii et nii uskumatult kui see ka ei kõlaks, siis ropu suuga mänguasja ja mitte kõige kaunimate ega kõige siivsamate naiste vahelise sugutamise vaatamine muutub suhteliselt kiiresti tüütuks. Ja suurt ei päästa seda ka ketšupiga kastmine. Aga kui sa oled sedasorti inimene, kes võtabki kätte ja läheb Anne sauna minu väite tõepärasust kontrollima, siis on BDD just sinu jaoks.