Nii nagu ühel hetkel olin täiesti isetu, mõttetu Eikeegi, on olnud ka vastupidi. Olin vaba, kärsitu. Tahtsin ise kõike tellida. Ja see oli nii kuradi mõnus! Nädalas käisin õhtul väljas vähemalt neljal või viiel korral. Polnud tunnet, et tahaksin kellegagi elu mõttest rääkida. Kui üldse muretsesin, siis selle üle, kellega täna ja kuhu.