Pärast seda, kui 1954. aastal kukkus läbi "Pleveni plaan", mille eesmärk oli luua Euroopa ühised sõjajõud ühise väejuhatuse juhtimise all, avaldus esimene konkreetne poliitilise tahte väljendus Haagi tippkohtumisel 2. detsembril 1969. aastal. Kuus välisministrit tutvustasid Davignoni raportina tuntud teksti, mis kujutas endast esimest sammu Euroopa poliitilise koosöö (EPK) suunas; selle aluseks olid liikmesriikide vahelised koosöömenetlused väljaspool ühenduse struktuuri. EPK raames tugevdasid  liikmesriigid välispoliitika omavahelist kooskõlastamist ja võtsid vastu mitu ühist seisukohta, eriti Lähis-Ida piirkonna küsimustes. EPKd tugevdasid veelgi Euroopa Nõukogu moodustamine 1974. aastal, mis määras kindlaks EPK sisu põhisuunad, ning 1987. aasta ühtne Euroopa akt, millega sätestati menetluse õiguslik alus.