Et skeptitsismi kui ühiselulise paha küsimus meil Eestis arutamise all ei ole olnud, siis lubatagu, kui selle juures veel natuke peatume. Skepsisest räägime siin nimelt kui liialdatud, haigla­sest nähtusest, kui ühiselulisest pahast, mis vaimuelu ei värskenda, vaid suretab. Sellega ei jutlusta meie mitte mõnda dogmade usku ega räägi kahtluse vastu üleüldse. Meie teame väga hästi, missugune mõju kahtlusel vabamate ja värskemate mõttevoolude mõjule  pääsemisel on olnud, sest et kahtlus enesega arvustust kaasa toob. Natukene arvustada tahame siin seda tagasikiskuvat skeptisismi.