Kui Maarja lapsepõlvekodust välja kolis, võttis ta kapi endaga kaasa. Inglil pidi ju olema koht, kus magada. Mees, kellega Maarja peagi oma uut kodu jagama hakkas, suhtus sellesse täiesti tavalisse riidekappi  pisut kummaliselt juba esimesest korrast, mil ta Maarja juures ööbinud oli.Ta keeldus oma asju sinna panemast ja rääkis, et nad peaksid ostma uue ja suurema riidekapi. Vana kapp olevat juba ajast ja arust ning ei sobivat ülejäänud mööbliga kokku. Pealegi polnud tema arvates selles piisavalt ruumi kahe inimese riiete jaoks. Tegelikult oli selles alati ruumi, sest Maarja tahtis, et tema ingel ennast mugavalt tunneks. Sellegi poolest lasi ta oma kallimal vana kapi koost lahti võtta ja esialgu kuuri viia, sest  Maarjal polnud südant kappi päriselt välja visata. Ta palus mõttes ingli käest andeks, kuid rohkem ta oma valvurit enam ei näinud. Ingel oli kadunud koos kapiga.