Gide on olnud tunnustet õpetaja sugupõlvele, kes elab praegu läbi oma küpsuse aega: J. Romains'ile, G. Duhamelile, Arcos'le, kes  debüteerisid unanimistide nime all. Nende õpetus paistab olevat Maiste toitude lüüriliste puhangute otsekohene jätk. Poeedi vastutustunde, millest Gide kõnelenud, viib Romains ühiskondlikku valdkonda. Tema luule on "usalduslaul igavesele Meiele", nagu ta ütleb oma Vie unanime'i eessõnas (1925). Poeedi ülesanne on kahesugune: esmalt ta käsitab rühma ehk rahvahulka individuaalse tegurina, ühehingelisena (unaniimsena) ja kannab selle tunded üle oma luulesse. "Rahvas, su hing on terveni püsti ajanud end minus." Kasarm, maja, küla saavad luulekunsti teemadeks. Teisest küljest avaldab poeet ise mõju rahvahulka, tema ise peab olema elustav kääraine, organiseeriv element massile, kes muidu oleks amorfne mass. Alles poeet muudab ta tõeliselt ühehingeliseks.