Puhanud inimese jaoks on maailm väike-väike. Kõik on siinsamas , Pariis ja Brüssel , Tripura ja Faro. Sevillas kaotasin südame, Cordobas surma saan.... Sellist luuletust saab kirjutada ainult väsimusest lõhkumata inimene, ma tean, et see luuletus on õnnetust armastusest, aga... maailm on nii tibatilluke ta jaoks, manner või teine- vahet pole. Frederico Garcia Lorca . Kui ma õigesti mäletan . (Gayluule avangard  tollal, muide . Sellest mul suva.)  Mõte lipsab Hispaaniast edelasse.  Minu maailm venib ja venib viimasel ajal. Kaugelt on näha veel udukirjas read:"Portugal eu te amo". Kustuvad read. Ma pole kunagi ihanud Hispaaniasse või Egiptusesse, ehkki tean imehästi, et iial ei suuda ma ühestki reisist ära öelda. No mitte kunagi, tõepoolest. Mul on olnud aegu, kus komandeeringud on olnud parim osa aastast, olen nautinud neist viimast kui üht. Aga Portugal - selle reisi eest müüks ma end jupikaupa koeratoiduks.  Üks viga on mu unistusel. Ma keeldun Portugali minekust kui see peaks toimuma como uma mãe ou enfermeira. Ma tahan reisida nii , et ma ei peaks kellegi pärast muretsema või kellegi eest hoolitsema . Just seepärast näen oma "eu te amo`t" kadumashajumaskustumas. Mul on nii konkreetne kujutlus sellest mitte kunagi toimuvast reisist, et pühaduseteotus oleks ... see on MINU estrada holy.  Kahjuks on püha tee laotud käimiseks vabadele hingedele.  Olgu-olgu. Te ei pea seda kogu aeg nina alla  hõõruma, ma tean isegi, et ma olen paha.      Fernando Pessoa:        Dixi.