Kui ta ei ole varas ja abistaja kodu lagastaja, siis ma teda küll lõplikult minema ei saadaks. Kui inimene ikka suudab ennast taolisest kiusatusest eemale hoida ja ausalt tahab oma elu parandada, peab ikka tegema kõik mis võimalik, et ta selleks ka võimaluse saaks, seni kui ise jalad piisavalt tugevasti maha saab. Kas siis tõesti ei ole võimalust teda natuke kauem kostil  pidada - kasvõi kuniks "sotsiaaltöötaja" puhkuselt tagasi jõuab? On tal kuskil vahepeal elada? Mingi oma nurgake kuskil kõigest hoolimata? S.t. ma mõtlesin tõsiselt, mida ütlesin - et kui see kodanik, kes nädalalõpul seal tahtis olla, on ära käinud, siis võiks poiss ehk ikkagi tagasi tulla - kasvõi seniks, kuni õnnestub talle leida mingi sotsiaalselt tagatud peavari, olgu hooldekodus või sotsiaalkorteris.    Kas talle mõne väiksema-vaiksema kutsekooli ühiselamusse minek ei oleks mingil hetkel  vastuvõetav lahendus? Või kooli lähistel mõne inimese juurde kostile - kui talle veel natukenegi midagi makstakse, siis ehk saaks sellega või osaliseltki ta oma peavarju eest tasuda. Ja mingit väikest tööotsa võtta - ehk teeniks ka midagi ja tekiks eneseväärikuse ja hakkamasaamise tunnet juurde. Vaatasin just eile, et otsiti näiteks abi tänavakivide paigaldamisel jmt. Et sellised haridust mitte nõudvad tööd, kasvõi paar päevagi tuurivad, mis võimaldaks natuke ikka raha saada ja ehk jälle mingi pidepunkt leida. Kui  ta praegu käega lööb või temale lüüakse, siis on küllaltki tõenäoline, et ta ei tule sellest enam pinnale.    Manipuleerimise ohvriks võime muidugi kõik sattuda. Olen selliseid kroonilisi pisarakiskujaid ja teesklejaid ka kohanud oma elus. Aga pole kunagi enda peale pahameelt tundnud, kui neid ka uskunud olen. Taoline valetamine on kõigest hoolimata probleemse või suisa haige inimese tunnus, ning haigele kaasa tundmise eest ei saa küll kedagi süüdistada või rumalaks nimetada. Peaasi kui ikkagi  selge pea säilib ja kui hakkab ilmnema, et manipuleerimine väga jõuliseks muutub, siis muidugi asjast eemalduda. Aga süüdistada kedagi selles, et ta püüdis takistada järjekordse parandamatu ja äratuimunud asotsiaali lisandumist nende praegustegi juba arvukasse armeesse, küll kuidagi ei ole alust ega õigust.    Praeguse seisuga minu silma järgi vaadates oleks mõne väiksema kutsekooli ühiselamu talle siiski variant. Ei pea linnas asuma, võib mujal Eestimaa peal ju ka olla - oluline on, et antaks  peavari, haridus ja võimalusel ka lõunasöök. Ja kui on kartus, et ühiselamus võivad pahad poisid talle liiga teha või halvale teele tõugata jälle, siis ehk saab keegi oma korterist või majast toakese talle välja üürida? Ainult et ega keegi muidugi seda pakkuma tule - peab otsima ja küsima ja helistama ja kasvõi ise kohal käima, kui tarvis.    Ma sellepärast nii kirglikult võtan sõna, et mul endalgi perekonnas neid selliseid musti lambaid ja eluga hakkamasaamatuid omajagu - ja olen kogenud, et kuigi  kõiki päästa ei õnnestu, siis mõnesid ikkagi saab. Ja nähtud vaev (mis nägemise hetkel võib küll üsna närvesööv olla) tasub ennast ära, kui ei pea hiljem vaevlema mõtetes tema haletsusväärsest lõpust vaid võib rõõmuga vaadata enda elu järje peale saanud inimest. Oma vendade pealt näen seda. Õde muidugi on raskem juhus, ja mis temaga saab, tõesti ei tea - aga teda aidata vist tõesti enam ei saa. Võib-olla kunagi hiljem oleks see taas võimalik, aga ma kahtlen, et ta selleks ajaks veel elus on.