haigla koridor on hea koht, kus mõelda neid "aga kui mul ikkagi oleks ainult 10 päeva elada" mõtteid  (ma algul mõtlesin märksa... mmm... elusamaid mõtteid, aga siis kuidagi sattusin eksistentsiaalsetele radadele). et noh, ma olen viimasel ajal lugenud liiga palju teooriaid tegelemisest mingite teemadega, mis pinnale ujuvad, ja inimeste ja andestamisega.  ja see oli väga tore mõtteharjutus! sest ma sain aru, et ma teeksingi ikkagi need 10 päeva lihtsalt igasuguseid meeldivaid asju ja veedaksin aega minu inimestega.  ja muidugi on andestamine ja igasuguste enda jaoks aktuaalsete teemadega tegelemine  ka oluline, aga seda saab teha enda sees. lasta oma stress vabaks, anda andeks endale ja teistele ja olla õnnelik. ja kui siis veel mõnel teisel inimesel on minuga probleem, on see tegelikult tema probleem.  mind inspireeris ühest  blogist kõik see ka: "kui meie eludes toimuvad intensiivsed spirituaalsed läbielamised (mida ma vabatahtlikult viimase kahe aasta jooksul külluslikult ise hankinud olen), siis juhtub tihtipeale uue sündmuse/avastusega see, et meie vanad elust arusaamised ja struktuurid purunevad ning mõistus läheb lihtsalt üle paanikarežiimile, sest enam ei ole ju, millest kinni hoida. tühjus on. ainus, mis sel puhul teha, on mitte midagi teha. tuleb rahulikult lihtsalt oodata kuni uued struktuurid kasvavad, paika saavad ning meie aju uue arusaamaga seosed loob. /.../  see ongi enda sisse järjest sügavamale mineku protsess, see ongi enese avastamine, see ongi areng, see ongi evolutsioon. elu  testib meie usku, ajades meid kõhklusesse, segadusse, musta auku.. kui sellest läbi saame, siis jõuame uuele tasemele (nagu arvutimängus), aga ikka selleks, et uued väljakutsed vastu võtta, need lahendada ning ikka aina edasi järgmistele tasemetele hüpata... /.../  kui on tunne, et olen taaskord vastu maad surutud, siis hoopis naeratan ja tänan ning minu ehmunud ning löödud olek asendub ühtäkki elevusega, sest ma ju ometigi kasvan. tõepoolest, kui me ühel hetkel "valmis saaksime", siis ei oleks ju enam  elamisel mõtet!! elu mõte on ometigi ju kasvamine, pidev arenemine, paranemine."