Harry Potter and the Sorcerer's Stone (2001)    "Let The Magic Begin."    Harry Potteri esimesed kümme eluaastat on väga kurvalt möödunud - ta vanemad surid autoõnnetuses, kui ta oli vaid beebi ning ainus perekond, mis tal on, koosneb onu Vernon ja tädi Petuniast, samuti ka paksust nõost Dudley't. Dursley'de terve perekond näib Harry't vihkavat, lastel tal elada trepi all kapis, samuti ei räägita kunagi tema vanematest.  Üheteistkümnenda sünnipäeva lähenedes jõuab temani aga kahtlane kiri Hogwarts'ist. Onu Vernon keelab Harry'l avada toda kirja ning ka sadu teisi, mis tulevad samast kohast ja on Harry'le adresseeritud, kuni onu Vernon otsustab nad viia kodust nii kaugele kui võimalik, hütti, kuhu ükski kiri ei jõuaks. Kesköö - ja Harry sünnipäeva - saabudes lööb hüti ukse maha kohutavalt suur mees, kes tutvustab end Hagridina.      Hagrid seletab Harry'le, kuidas ta vanemad ei surnud autoõnnetuses, vaid läbi kurja võluri Voldemorti, üritades Harry't päästa ning kuidas Harry on nüüd oodatud uut kooliaastat alustama Hogwartsis. Dursley'd olid Harry tegeliku olemuse mahasalanud, vihates kõike,  millel maagiaga vähegi seost on. Hogwarts'ist leidab Harry endale sõbrad Ron Weasley ja Hermione Grangeri, kellega Harry'l õnnestub ühte majja neljast - Gryffindori - saada. Peagi avastavad nad, et kolmandal korrusel, kuhu neil ei ole lubatud minna, on suur kolmepealine koer ning usuvad, et kahtlasel nõiajookide õppejõul Severus Snape'il on midagi plaanis.      Ma olen ühel või teisel hetkel suutnud kõik Harry Potteri filmid korra ära vaadata, hiljuti võtsin ka Rowlingu raamatud huvi pärast kätte. Ja kui kõik raamatud (seni olen jõudnud neljandani) on otsast lõpuni kohutavalt huvitavad, siis esimene film, uuesti peale oma 6-7 aastalist vahet vaatamist, nii huvitav  päris ei olnud.      Ehk on asi selles, et nüüd on juba vaikselt harjutud selle vanema, targema Potter'iga ja järsku tuleb uuesti väike ja väeti 11-aastane  Potter. Ometi, kui "Harry Potter and the Half-Blood Prince" on järgmine aasta tulemas, võiks mälu värskendamiseks ju taaskord kõik ära vaadata. Arusaadav, et 6-7 aastat tagasi polnud nii häid efekte kui on nüüd - need on tõesti kiiresti arenenud - aga kohati oli sellist arvutivärki Potteri esimeses filmis kergelt valus vaadata (võite ette kujutada, kuidas mulle igast äikeseefektid nt Elm Streeti või Hellraiserite filmides meeldivad).    Potterit mänginud Daniel Radcliffe on alles viimasel ajal  sümpaatseks saanud - algul näis ta kõige kohutavam valik üldse olevat. Ehk pole süüdi tema, vaid Potterile omased ümmarguse klaasiga prillid (või Radcliffe'i labidalõug (nali!)).    Siiski sisu on tänu Rowlingu hästikirjutatud romaanile huvitav ning mitmekülgne ning teeb filmi kindlasti vaatamisväärseks - kuigi, raamat ise on parem.    Hinnang: 6,5/10    Posted by: Shin