Kõik algab tahtmisest. Kui seda pole, siis ei muutu ka midagi. Arutelud "ma ise olengi selline, inimesed ongi sellised" on puhtteoreetilised seni, kuni inimene pole teinud pingutust muutumiseks. Kui ta tunneb end mugavalt sellisena, nagu ta on, siis olgu. Aga see, kui kivistada oma olemus ja suhtumine ära teismeliseea lõpuks ning siis terve elu sellisena edasi lasta ei tähenda, et teistmoodi ei saaks.  Proovimislaiskus ja harjumusmugavus on tavaliselt küll kroonilised ent mitte ravimatud.