Edasised aastad polnud Rootsi jaoks niivõrd edukad. 1635. aastal lõppes Poolaga sõlmitud vaherahu ja Rootsis kardeti tõsiselt, et sõda puhkeb uuesti. Kuningas Wladyslaw IV oli just 1634. aastal võitnud venelasi  ning ta jätkas Rootsi kuningakrooni taotlemist (Wladyslawi isa Zygmunt III ehk Sigismund oli olnud Rootsi troonil aastatel 1592-1599). Siiski õnnestus Rootsil Brandenburgi kuurvürsti vahendusel 1635. aastal sõlmida Stuhmsdorfi vaherahu 25 aastaks (lõpptähtajaks oli 1661. aasta 1. juuli), millega ta aga Poolale pidi tagastama vahepeal tema valduses olnud Preisimaa sadamalinnad. Liivimaa jäi küll Rootsile, kuid Wladyslaw selle nõudlemisest ametlikult ei loobunud ning kandis edasi ka Rootsi kuninga tiitlit.  Seega oli tegemist hapra kompromissiga, mis riikidevahelist tüli tegelikult ei lahendanud.