niih. t2na hakkan minema. koju. vaja veel m6ned asjad kohvrisse visata, v6ileib kaasa teha ja siis peterboro poole minema. ja 66 vedan lannujaamas. vahva. yksip2ini.  see t2hendab, et lohistan oma kohvrikest kaasa ka vetsu ja suitsu tegema. krt, ma ei m2leta, milline see lennujaam v2ljagi n2gi, sest olime ju paraja auru all, kui lennukist v2lja saime. siis oli ainus mure, et uurida, kas viinad kohvris on terveks j22nud (ja loomulikult olid 6elad ja pahad lennuv2ljat66lised yhe pudeli kohvrisse katki teinud). no tegelikult olin mina niiehknaa 2revuses ja paanikas, sest polnud ju enne kunagi lennanud. praegu olen kyll suht rahulik, v2hemalt sellist reisi2revust kyll sees  ei ole, pigem tohutu koduigatsus.    aga viimane t66n2dal oli jabur. nagu eelmises postituses mainit, olin selle n2dala taimekoolis ehk siis nurcery's. kui eelmisel pyhap2eval saamuel-maanuel helistas ja kysis, kas ma tahan sinna minna, olin ma otse loomulikult n6us. ja siis uurisin temalt, et kas ma pean lastega midagi tegema (sama s6na ju lastes6ime t2hendab). ja siis uurisin veel, et kas mul on kiivrit ka seal vaja :D. njahh. saamuel-maanuel ei osanud eriti 6elda, mis ma seal tegema pean, aga  soovitas mul soojalt riidesse panna. mitu korda ja tungivalt soovitas. ei, seal oli vahva. sehukesed vanemas keskeas naisterahvad. inglased. sellised tyypilised maainglased. ma olin 3 p2eva seal t66l olnud, kui nad mulle j6ulukaardi kirjutasid. ei j22nd muud yle, kui pidin ise kah siis miskit neile kokku kompunnima, sest muidu oleks inglase hing solvunud. sellest ka see eelmise postituse liimijutt. sest ma olen vist viimased 10 aastat ise j6uludeks kaardid teinud.  no ja kui ma reede 6htul kontorist  l2bi k2isin, siis saamuel-maanuel t2nas mind k2sipidi, et ma taimekoolis t66l k2isin, sest mitte keegi ei taha seal olla. ja ytles, et ma saan laup2eval minna kuhu iganes. ja nii ma siis laup2eva varahommikul friikatehasesse s6istingi. aga kui tehase ees juba olime, yks portugali n2itsik ei saanud van'i ust lahti. tiris ja t6mbas, aga ei miskit, hakkas lukku muukima. ma m6tlesin, et mul ikka nii palju j6udu on. tirisin siis lingist. ust lahti ei saanud, aga link j2i pihku. oi kuidas mul oli h2bi. aga naljakas  ka. 6htul tuli sama bussijuht, ricky, meile j2rgi. ma vabandasin ta ees, et ma ei tahtnud ju seda linki katki teha. tyyp irvitas ja palus, et ma rohkem linke katki ei teeks, sest see sel n2dalal juba neljas buss oli, mis paranduses k2is. ma lubasin talle, et ei puutu seda linki, kas v6i j22ngi bussi, aga ei puutu. ning kui kolme panni ees pidin bussist maha minema, siis sirutasin juba k2e lingi poole, aga t6mbasin ruttu k2e tagasi ja irvitasin, et ma ju lubasin, et ma seda linki ei puutu enam... yks  portugali noormees avas mulle dzhentelmenlikult ukse. situatsioonikoomika... aga sehukesed naljad sobivad 12 tunnise t66rygamise l6petuseks.    niih, nyyd pakkima.  j2rgmine postitus juba koduse eestimaa pinnalt. kuulsin, et seal pidi pak-paks lumi maas olema. vahva. ma olen sellest puudust tundnud.