Siin on nüüd väike täpsustus kohane. Nimelt väga oluline on, et mitte 'eksootilisi' vaid 'pärismaiseid'! Ja see on tähtis niisuguse harrastuse puhul üldisemalt - ka haljasalad saaksid olla elurikkamad, kui seal kasvavad kohalikud liigid - sest just nende kaudu on võimalik ka kohalike liblikate jm elustiku kooslus, rikas konsortsium.    Jah, vist 1981 tõin Vana-Kuustest, kus Rein Sander tollal metsapuudekasvataja ametit pidas, mõnisada noort Eestimaist männitaime, ja panin need oma üürikorteri aeda Veerikul mulda. Sealt siis pühapäevahommikuti mõned käru peale, ja istutasin neid linna haljasaladele. Ja nagu Viktor Masing, me parimaid linnaökolooge, ennustas - enamik said hukka. Vanemuise ees niideti maha, Puusepa ja Riia tn ristis tehti roheline väljak parklaks, ühes tänavaveeres jäi autodele ette, mõni murti mängides, mõni  jäi hekipügaja kääridele vahele, jne. Umbes 20 puud neist kasvavad siiski tänini. Emajõe oru kaldapealseil on varemalt rohkesti mände kasvanud. :-))