Kui mõelda  sellele, missugune peab olema minu riik ja millised on tema suhted elanikega, tuleb kõigepealt heita pilk põhiseadusele.  Kuigi vastavalt Eesti põhiseadusele on kõrgeim võim rahva käes ja meil on demokraatlik riik, tuleb samas teha kõik, et need ei oleks samasugused katteta "deklaratiivsused" nagu 1936. aasta Stalini konstitutsioonil, kus kehtis põhimõte: pole inimest - pole probleemi. Heino Kiik kirjutas sellise riigi kohta, et riik on vahel nagu hull mees, kes tuleb sulle küla vahel vastu ja annab  sõnagi lausumata kaikaga vastu pead.  Tänapäeval Eesti riigis sellist ohtu pole, kuid ikkagi räägitakse palju kodaniku võõrandumisest oma riigist ning riigi ja kodanike vahel eksisteerivast usalduskriisist. Et seda vältida, tuleb leida koos ühine eesmärk, jagada vastutust ja selle nimel koos tööd teha.