Perekond peaks olema inimese esimene sotsialiseerimise koht, kus ta õpib ohverdamist ja teineteisest hoolimist. Usaldus, koostöö ja teised spetsiifilised poliitilised hoiakud saavad alguse perekonnasuhetest. Perekonnaelu koos kooli ja töökohaga võtavad suurema osa inimese suhtlemiseks kuluvast ajast. Usaldus, armastus ja kaastunne on altruistlikult positiivse mõjuga ja  mitte sellepärast, et nad korrastavad kõrgema tasandi sotsiaalseid ja poliitilisi küsimusi, vaid kuna nad loovad radikaalselt erinevaid käitumishoiakuid, millele saab rajada uusi lahendusi. Armastuse eesmärk on tekitada nii kõrgendatud meeleolu kui ka ebaisekat tunnet teiste heaolu suhtes ning julgustab inimesi teiste aitamisele. Perekonnasuhted, milles mängivad oma osa ka tööandjad ja valitsus, on olulise tähtsusega faktor inimliku ühiskonna ülesehitamisel.