Mina jääks mõõdukamaks n.ö. pooljuhiks siiski. Miks uskuda. Uskumise ja usaldumise võime ja tahe ja sund on mõnedes inimestes suurem kui teistes  ja süsteemi järgi karjuvam. Religioon annab sellele uskudatahtmisele isiku ja liiatigi veel süsteemi asetatud isiku. Metafüüsilisse süsteemi. Kui Jeesust ei oleks VT süsteemi ja metafüüsikasse asetatud tea mis oleks saanud. Kas me tast üldse midagi enam teaks. Aga asetati. Siuke eksistentsiaalne individualistlik kristlus metafüüsilist süsteemi üldiselt ei vaja ja Jeesus seal toimib nii nagu anektoodis keemia üliõpilasest kes taht sellist ainet leiutada mis kõik muud lahustab. Aga milles te seda hoidma  hakkate? küsind prohvessor. Jeesus kui PostModernistlik lagundusmootor. Aga milles te teda hoiate kui teil metafüüsilist süsteemi anumaks ei ole? Hea küsimus on see. Just kogukond on anumaks, milles Jeesust hoida. Retooriliselt on muidugi vastupidi - Jeesus hoiab kogukonda. Indiviidi religiossne kogemus, tavaliselt nn osaduskogemus pakub midagi sarnast indiviidi tasandil. Üksildane läänlane karjub seega pigem kogukonna kui metafüüsilise süsteemi järele. Aga kogukonnast on tema tulnud ja tagasi sinna teda  naljalt ei lasta. Ta on ju selleks juba liiga rikutud. Oma Nietzschede jms poolt. Liiga hästi teab ta juba et kristlus on orjamoraal ja nõrkadele ning ei lase loomulikul rivaliteedil õitseda. Keerub vehib mõõgaga kogukonna uksel. Tulise mõõgaga.