2006; lavastaja ja stsenarist  Guillaume Canet; osades Francois Cluzet, Marie-Josée Croze, André Dussollier, Kristin Scott Thomas, Nathalie Baye, Jean Rochefort  6/10    Millegipärast tunnen end natuke halvasti, et "Tell No One'ist" nii   arvan, eriti peale kõigi nende vaimustunud kommentaaride ja arvustuste lugemist. See siis peakski olema "peaaegu täiuslik triller", loen ja hüppan kaks silma pärani lahti filmi. Lastearst Alex Becki naine tapetakse nende väljasõidu ajal  loodusesse. Kaheksa aastat hiljem saabub tema meili peale video, milles vaatab vastu tema surnud abikaasa. See ei ole õudusulmekas, järelikult peab naine veel elus olema, järelikult peavad olema mõjuvad põhjused, miks ta kaheksa aastat surnut on mänginud; ja loomulikult peab olema väga mõjuv põhjus, miks ta pärast kogu seda aega taas välja ilmub. Ja need kõik on konstrueeritud, võiks öelda, lausa matemaatilise täpsusega: ei ühtegi auku, kõik tundub niivõrd loogiline, ja mis kõige hullem - kõik seletatakse  ikka nii põhjalikult läbi, et iga loll mõistaks, mis toimub. Lõpus oli umbes sarnane tunne kui peale "Abre los ojosi" vaatamist - miks, miks kõik ära rääkida? Miks mitte jätta kasvõi   auk, mille üle pead murda,   seos, mis jääks mõistetamatuks?