Singapuri märksõnadeks on kindlasti poodlemine ja söömine. Esimesel  juhul on siin täielik ostuhullude paradiis, kus poode jagub igale maitsele. Kokku on linnas umbes 80 kaubanduskeskust, kus hea tahtmise korral saab lihtsalt hulluks  . Kui küsida kohalikelt, et miks just poodlemine ja mitte sport, siis saad kõhklematult vastuseks ainult ühe küsimuse - sellise ilmaga sportima? Sellest tuleb järeldada ainult üht - konditsioneer on kohalike parim sõber ja sporti tehakse ainult jõusaalis.      Lisaks poodlemisele on kohalikud väga  kinni oma söömistraditsioonides, mistõttu on toit alati väga tähtsalt kohal. Toidu tähtsuses võisin ise veenduda, kui kolleegidega käisin lõunat ja õhtust söömas, kus need siis tellisid lauale ohjeldamatus koguses erinevate kohalike regioonide toite. Ühtlasi tundub toitudest väga tähtsal kohal olevat tšilli kastmes krabid, kala ja liha. Ainuke häda selle tšilli juures on see, et peale tšilli maitse midagi suurt tunda ei ole, sest suus valitseb lihtsalt suuremat sorti tulekahju. Nagu sellest veel vähe oleks,  küsib kohalik sinu käest väga asjatundliku näoga: "Kas pole mitte hõrk krabi ja kala?" Pisarad silmis noogutad ainult takka ja otsid kiirelt midagi pealejoogiks. Samas maitsesin igasuguse nimega asju, mille koostisest arusaamisest oli lihtsam loobuda ja keskenduda heauskselt ainult söömisele. Ütleme nii, et kui tegu just tšilliga pole, on toit päris maitsev, kuigi koostist on raske tuvastada .    Inimesed reeglina on Singapuris väga sõbralikud ja külalislahked. Kuigi ka nende kommetes kehtivad  mõningad reeglid. Näiteks ei tohi kunagi puudutada kohaliku pead seda siis kas või pai tegemise kontekstis, sest inimese pea on püha ja puudutamine on suurim solvang. Lisaks ei tohi siin tänavale sülitada ega pole soovitatav ka nätsu närida. Nätsuga on üldse nii, et seda poest ei leia ja importimine riiki on keelatud. Kui see sul juba kaasas on, siis keegi suust ära kiskuma otseselt ei tule, aga hästi ka otsa ei vaadata. Üldiselt valitseb siin suuremat sorti puhtus, mida Aasia kontekstis on üldse veidi kummaline  vaadata ja tõenäoliselt on raske leida ka Euroopas nii puhast linna kui seda on Singapur.      Singapuri majanduslik edu seisneb aga kvalifitseeritud tööjõus ning valitsus teeb selle nimel kõik, et riik paistaks välisinvestoritele võimalikul atraktiivsena. Kolleeg teadis rääkida, et 40 aastat tagasi oli Singapur tavaline kalastamistüüpi küla-linn, kus polnud olemas midagi sellist, mis täna näha on. Sisuliselt tulid ühel hetkel sotsialistid võimule ja otsustasid, et nüüd saagu Singapurist Aasia nö õitsengu  näide ja nii juhtuski. Seega pole midagi ka imestada, et linna ehitatakse lihtsalt vette ja võetakse merelt maad juurde, kuna nii on vaja. Sisuliselt on kogu särav Marina Bay linnaosa ehitatud kohta, kus 40 aastat tagasi lainetas ei midagi muud kui ainult vesi.    Kui juba elukorraldusest rääkida, siis üheks huvitavaks faktiks on aga asjaolu, et 90% Singapuri majadest kuulub riigile. Nüüd kui keegi otsustab endale osta korteri, siis sisuliselt liisib ta seda riigilt 99 aastat. Kui aga 99 aastat  kukub, saab otsa ka isiku kasutusõigus korterile ning riik võtab selle lihtsalt tagasi ja nö müüb edasi uutele omanikele. Faktiliselt justkui oled omanik aga juriidiliselt mitte ja selline trall käib siin lõputult. Vot sellised on lood Singapuris, kus täna on mu viimane õhtu ja homme hommikul juba uutele jahimaadele. :)