Kohe tuleb öelda, et kaugelt kõiki Läänemaa hukkamispaiku me veel ei tea. Tuntumad neist asusid linnade või linnaliste alevite (Haapsalu, Lihula, Kuressaare) juures. Oli ju keskajal nii vasallide (mõisnike) kui ka talurahva üle  kohtumõistjaks maahärra (Läänemaal niisiis Saare-Lääne piiskop) ise või tema volinik (foogt). Seetõttu viidi ka karistus üldiselt täide maahärra asupaigas ja seda võimalikult kiiresti peale otsuse langetamist. Seoses maade läänistamisega läks aga ka kohtumõistmine lääni piires elavate talupoegade üle maahärralt vasalli (mõisniku) kätte.  Muidugi ei olnud mõisnikul mingit mõtet oma talupoegi lihtsalt maha tappa või invaliidiks teha lasta. Seetõttu püüti ilmselt enamasti läbi ajada rahatrahvide või kergemate  ihuliste karistustega. Ometi ei saa välistada ka surmanuhtlust, seda vähemalt otsese vastuhaku puhul ülematele. Seetõttu võib arvata, et hukkamiskohti võis tekkida peale linnade ka väiksemates kohtades. Läänemaa puhul võiks sellise karistuspaiga olemasolu oletada eelkõige võimsa vasalliperekonna Lodede asukohalinnuse Kolovere lähistel, võib olla ka Virtsus Üxküllile kuulunud linnuse juures.