Nii juhtuski, et võin öelda: oi, imelihtne - vaid kahe aastaga - oli ära teenida raadiotegemise tunnustus ka vanadelt olijailt. Kord peale "Start"-saadet võttis minuga ühendust "Raadio2″ ja palus mult saate laskmist ka üleriigilisse õhku. Imelihtne ja meeldiv oli nõustuda, aga selgus, et pooltki nii lihtne polnud saada saadet üleriigiliselt kõlbulikuks: kõik krõpsud, ohked, puhhid ja nohhid tuli välja puhastada. Arvan siiani, et see lõikamise vaev polnud seda väärt, sest tegi tegelased kuidagi  vähemusutavateks. Saade rääkis prostitutsioonist, tõmbenumbriks olid minu anonüümsed telefonikõned numbritel, kus kompleksivabadele neidudele pakuti tasuvat tööd, ja kahe noormehe telefonikõned lõbumajadesse. Säravaks tegi saate (mitteimelihtne ja kuus tundi kestnud) montaazh telefonikõnelintide kallal, kus madamidest ja turvameestest said tõeliselt kirjanduslikud tegelased. See saade oli tegelikult üks murrang mu raadioalases arengus: ma sain aru, kuipalju imelisi võimalusi pakub 1) helistamine inimestele, kes ei tea,  et neid lindistatakse, 2) montaazh, mille käigus saab välja lõigata enda küsimusi ja sellevõrra muuta vastaja teksti palju dünaamilisemaks, energilisemaks, närvilisemaks…