On võõrastav, et veel nüüdki ei taheta mõnigi kord mäletada ega mõista Eesti saatuse-aastaid ja Teises maailmasõjas Vene vastu peetud Eesti meeste võitluse olemust, ei taheta tunnistada tõsiasja, et need mehed võitlesid ja surid vaba Eesti eest. Nii kirjutas 29. septembril 2007 Postimees oma juhtkirjas (Vene ajaloopropaganda: Eesti ei tohi võtta vastutust natside või kommunistide  kuritegude eest. - Postimees, 29. september 2007): Kuid Jakobsoni raport (President Lennart Meri poolt 1998. aastal asutatud ja Max Jakobsoni juhitud Rahvusvahelise Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Komisjoni dokument) ei jäta kahtlust: tegu oli küll ausameelsete eesti meestega, kes aga meelitati valelikke lootusi õhutades kahurilihaks juba ette kaotusele määratud võitluses. Nad väärivad mälestust Saksa okupatsiooni ohvritena, mitte Eesti sõduritena. Asudes Eesti Leegioni ja teisi Saksa relvaüksusi automaatselt samastama Eesti vabadusvõitlusega, üritame kaitsta seisukohti, mis ei ole kaitstavad. Ning Eesti ajalugu muutubki kergeks saagiks vaenulikule propagandale. Eesti ei tohi endale võtta vastutust Saksa natside või Nõukogude kommunistide kuritegude eest. Me olime II maailmasõjas neutraalne riik, kelle iseseisvuse tallasid häbitult jalge alla kaks suurriiki. Postimees kinnitab: ausameelsed eesti mehed meelitati valelikke lootusi õhutades kahurilihaks juba ette kaotusele määratud võitluses.  Millega siis neid ausameelseid eesti mehi meelitati sakslastele kahurilihaks, milliseid valelikke lootusi neis õhutati ja keda selles patus süüdistada. Kas ehk sakslasi? Kuid sakslased ei lubanud kuni siit jalgalaskmiseni eestlastele oma riiki! Juba vastus prof Jüri Uluotsa jt rahvuslaste poolt koostatud memorandumile Eesti iseseisvuse kohta 1941. aasta augustikuus oli selge ja ühemõtteline: Saksamaa ei luba okupeeritud idaaladel mingit valitsuse tekkimist ega rahvuslike sõjavägede loomist. (H. Lindmäe. Suvesõda Tartumaal 1941. - Trt, 1999, lk 263-266) Kinnitati vaid, et Eesti saatus määratakse pärast võiduka sõja lõppu. Kuid sõja võidukasse lõppu pärast Stalingradi lahingut, eriti aga pärast liitlasvägede invasiooni 1944. aasta suvel, Eestis ei usutud.  Ja milliseid valelikke lootusi õhutasid või lubadusi andsid Saksa sõjaväevõimud Idarinde kokkuvarisemisel Soomest 19. augustil 1944 koju tulnud 1752-le soomepoisile (2. septembril tuli veel 49 Soome mereväes  teeninud vabatahtlikku), kes arvati nüüd Saksa väkke (ärgem unustagem, et ka Soome rahvas võitles Teises maailmasõjas koos sakslastega), et meelitada kahurilihaks neid, kes tulid Eestisse tagasi selleks, et pidada siin nn lootusetut võitlust (Eesti ajalugu VI: Vabadussõjast taasiseseisvumiseni / Peatoimet S. Vahtre. - Trt, 2005, lk 222; E. Sarv, P. Varju. Ülevaade okupatsioonidest. - Valge Raamat: Eesti rahva kaotustest okupatsioonide läbi / 1940-1991 / ORURK. - Trt, 2005, lk 20). Ja mida lubati admiral Johan  Pitkale, kes tuli 22. aprillil 1944 Soomest Tallinna ja organiseeris siin omanimelise löögiüksuse (Admiral Joh. Pitka kodumaal. - Eesti Sõna, 23. aprill 1944).  Kui sakslased ei andnud eestlastele iseseisva riigi taastamiseks mingeid lootusi (ja mille eest olid eesti mehed siin veel valmis sõdima kui mitte oma riigi eest), siis kes oli see valelike lootuste õhutaja ja kahurilihaks meelitaja? Kas selleks oli Eesti Vabariigi viimane peaminister ja Saksa okupatsiooni tingimustes presidendivõimu kandja prof  Jüri Uluots, kes õiguspärastas Eesti meeste mobiliseerimise Saksa sõjaväkke ja pidas Eesti sõdurite võitlust Ida vastu Vabadussõja jätkuks. Eks siis meenutagem tema sõnu: ...Meie peame katsuma maa vaba hoida kuni rahuni või vähemalt kuni vaherahuni. Ainult see võib meid hoida hävimise eest. Meie sõdime vaid enesekaitseks... Meie peame selles võitluses arvestama realiteetidega ja meil on õigus vastu võtta abi sealt, kus meilt seda on võimalik saada. Praegu võime abi saada vaid sakslastelt ja meie sõdime koos sakslastega. Teist ega kolmandat võimalust ei ole. Kuid meie siht on meie rahva ja riigi kaitse õigustamata kallaletungi vastu... Võitlusega ida vastu tõendame, et meie ei ole N. Liidu osa... Meie Vabadussõda jätkub praegu erinevates ja keerulisemates ajaloolistes tingimustes kui eelmine... Kui praegu meie maa ida poolt vallutatakse, siis eesti rahvas osalt hävib ja osalt paiskub maailma kaudu laiali... Võitluses ida vastu meie, eestlased, oleme praegu hädakaitse seisundis... Nagu Eesti põllumehel on igal aastal tulnud ikka ja jälle võidelda umbrohuga oma põllul, on eesti rahval ikka ja jälle tulnud võidelda rünnakute vastu idast.  Ja edasi: Millisel viisil me oma rahva elu tulevikus ka ei kujutaks ja millist head ja ilusat Eestit me ka omas mõttes ja südames ei kannaks kui oma kallimat vara, on kõige selle tulevase elava Eesti eeltingimuseks ikka see, et kommunistlik nõukogude võim meie maale ei pääseks kuni rahu saabumiseni ja selle rahu kindlustamiseni. ("Praegune olukord on eesti rahvale  äärmiselt tõsine"  - ütleb prof. J. Uluots. - Eesti Sõna, 8. veebruar 1944; H. Lindmäe. Professor Jüri Uluotsa poliitiline tegevus Saksa okupatsiooni ajal ja selle riigiõiguslik tähendus. - Juridica / Tartu Ülikooli Õigusteaduskonna ajakiri. 2/2006, lk 113 jj)