Porine ja trööstitu. Viimati nägin ma nii palju pori siis, kui viiendas klassis kästi kunstiõpetuse tunnis sügist kardulapõldu joonistada. Või noh. Värvida (sest seda  guaššidega plötserdamist ma maalimiseks nimetada küll ei raatsi). Igastahes minu pilt oli põmst üks suur sama karva latakas, kus peal pisike sinine müstiline objekt (bellaruss, mis teie siis arvasite), miskiseid kollasemat karva täpikesi ja üks õnnetu kükitav olend all paremas nurgas, punase baretiga. Aga aitab küll minu kunstilistest saavutustest.