Reedel pakkus ETV teatrisõpradele vaatamiseks NO99 "GEP"-i, mis on kohe kindlasti üks minu lemmiklavastusi ever. Tegelikult võib seda teost nautida igaüks, eriti aga eestlased. Asja võetakse mõnusa huumoriga, kuigi tegelikult on selles  poliitilis-sotsiaalses tükis peidus vägagi sügav mõte. See räägib meist kui surevast rahvast, inimestest, kellest peagi saab tühi statistika, kui me just ei suuda taas hakata oma rahvaarvu kasvatama. Igas Eesti peres võiks olla 3 last, vähemalt 2, siis oleks meil lootust mitte ära kaduda. Muide, minu meelest sobib Rasmus Kaljujärvele teatrilava teleekraanist paremini, kuigi veenev on ta alati. Ma loodan, et eesti inimesed, kes isegi vähe teatris kipuvad käima, kasutasid võimaluse ära, vaatamata sellele, et pidi ohverdama  osakese oma reede õhtust. Minu meelest oli see aeg igatahes väga hästi kulutatud, investeeritud endasse. Ja mina olin juba teisel ringil. Parimaks stseeniks oli minu meelest PR-firmas toimunud vaidlus eestlaste ja venelaste vahel. Ja ka üksiku ema pilt reaalsusest, sellest, milline ühe ema elu tegelikult olla võib. Läks südamesse. Oluliseks meeleolutekitajaks olid ka isamaalised laulud, mille viis meile kõigile tuttav. MAA TULEKS TÄITA LASTEGA!! :)  Õpime Eesti pähe!