Kui  kõvasti ka põldudel ei töötatud, sõjavanker üha lähenes. 1942. aasta suvel läks olukord põnevaks. Juuli lõpupoole oli selge, et parteilased ja külanõukogu valmistuvad põgenemiseks. Nende peredele eraldati järelejäänud autod ja hobused vankritega, neile tapeti kolhoosi sigu teemoonaks. Lehmi ei puudutatud, neid määrati tagalasse saatmiseks. Anton Ström kavatses ka perega evakueeruda, käis külanõukogus parimas, millal ja milline transpordivahend talle eraldatakse, kuid teda hoiatati, et ta ei külvaks paanikat  ja kõik saab omal ajal korda. 1. augustil läks Ström teist korda, kuid sai teada, et kõik hobused on ära jaotatud, tal lubati lahkelt võtta härjad. Ta ütles neist ära. Tagasiteel ilmus küla kohale saksa lennuk ja viskas alla kaks pommi. Anton sai haavata, üks venelane ja tütarlaps surma. Samal päeval asus voor parteilastega Divnoje kaudu teele Astrahani poole. Teele läksid ka loomakari ning traktoristid traktorite ja kombainidega. Küla jäi mõneks ajaks omapäi, ilma valitsuseta. Algas kaupluste riisumine,  siis tehti kolhoosiaidad viljast tühjaks. Ladudes olid valmis pandud suured lambavilla pakid, ka need kadusid. Igaüks, kes tahtis, sai oma noosi. Tehti tühjaks ka artelli "Sotsialistlik Tee" laod ja tööruumid, kadusid õmblus-masinad ja kõik, mis ära viia andis.