Ennetava inflatsiooni poliitika koos dollariseerumise soosimisega (seda rahapoliitikaks nimetada oleks siiski küsitav, ja kui, siis pigem raha poliitikaks) kergendas oluliselt hilisemat krooni kasutuselevõttu - põletavad rublad olid selleks ajaks kas inflatsiooni poolt söödud või siis materialiseeritud kas välisvaluutaks või hilisema "konverteerimise" lootuses kõikvõimalikeks kaupadeks (mööbel, viin, suhkur jms.).