MINA EI OLE RUJAST mitte kunagi ära läinud ega Rujat maha jätnud.  Mõlemal korral, kui teed lahku läksid, jäin ma lihtsalt hõivatuse tõttu mujal bändi tegevusest kõrvale. Samas ei mõelnud ma siis hetkekski, et ma ei soovi enam olla Ruja juht ja helilooja. Teised tahtsid aktiivsemalt tegutseda kui mul parasjagu aega oli, ja eks neil, eriti Jaanusel, oli ka väike okas minu vastu, et mis see Rannap mõtleb, et ta on suur juht ja õpetaja, näitame talle, et me pole nannipunnid, saame ise hakkama, paremini ja demokraatlikumalt. Mina aga leian, et kontroll ja juhtimine on ansamblis  vajalik. Teatris võivad ka näitlejad eraldi võttes andekad olla, aga kui nad ilma lavastajata kõik lavale laiali jooksevad, siis ei tule sellest midagi. See, mis Ruja algul ilma minuta tegi, oli kaootiline. Seda näitavad ka esimesed lindistused.  Ootamatult kuulsin 1976. aastal, et nad lindistasid iseseisvalt raadios minu lugusid. Need said kehvad ülesvõtted, kuigi parimatest lugudest - "Sügispäev" ja "Lumi sädeles". Viimane algab ingliskeelselt, viimaseks sõnaks on "rain" - vihm. Selles versioonis  hääldab Urmas seda palju kordi järjest nagu minu nime, etteheitva häälevarjundiga, et "miks sa meid küll maha jätsid".