Teate, mis tunne on kõik jõulukingid ühe  päevaga ära osta (olgu, umbes 90% neist)? See ei ole hea tunne. Vaja läks kahte linnatiiru, liiga palju ressursse ja tohutut tahtejõudu. Selg valutab hirmsasti ning igasugune poodlemise isu on täielikult kadunud. Minu meelest on poes käimine üks kõike stressirohkemaid ning väsitavamaid tegevusi, kingitusi mulle üldiselt isegi meeldib komponeerida, aga jõulude ajal on kingisaajaid nii palju, et tahes-tahtmata tekib küllastumus. Ühele (kallile) inimesele millegi hea otsimine/leidmine võib aga päris mõnus olla.  Praegu on igatahes igasugu jõluvärgendustest villand, küllap jõuab pühadeks see õige emotsioon siiski kohale (sest mida muud saakski oodata toredatest perekonna seltsis veedetud õhtutest).  Vähemalt on õues lumiselt valge, vaated kannavad päris korraliku talvise muinasjutumaa mõõdu välja. Igasugune jõuluemotsioon, mis minus hetkel olemas on, pärinebki värskest õhust ja loodusest, sest tuppa pole mul ei Tartus ega Võrus ühtki pühadehõngulist dekoratsiooni veel ära eksinud. Rääkimata sellest, et minu  kappides-sahtlites lihtsalt ei eksisteerigi neid.      Sess on juba alanud, stardipaugu andsid sel aastal looduskaitse- ja muinsuskaitseseaduse meeliköitvad paragrahvid. Võin julgelt väita - esmaklassilist juristi poleks minust saanud. Eksameid jagub jaanuari lõpuni välja. Isegi 28. detsembril kavatsen tulla eksamit tegema, loodetavasti on õppejõud pühademeeleolus. Pärast seda saan ehk viimaks lõputöö kirjutamisega pihta hakata (õnneks ei tule mul nullist alustada), sest siiani on ta nukralt kõrvalejäetud olnud.