Kui Libarott moodsa hilinemisega pärmivabrikusse jõudis, oli näituseavamine juba alanud. Kottpimeda trepikoja ja koridorilabürindi seljatamise järel leidsin kunztizaali üles ja tuvastasin, et üritus on igati stiilipuhas; sisu määrab vormi. Niisiis pakuti  külastajatele Bocki ja pilsnerit, esimene oli tasuta ja sai õite kähku otsa. Teine maksis 12 raha ja range baarmeni osa täitis Albert, kes kuidagi ei tahtnud vaestele tuttavatele hinda alla lasta (eks vist seepärast, et kõik kohalviibijad olid tema vaesed tuttavad). Erandi tegi ta minu teada ainult isikliku IT-konsultandi naisele, mis on igati õigustatud; igaüks teab, kui oluline on omada tuttavat, kes arvutitest midagi jagab.