Aleviku olustikust esitab teos eeskätt varjukülgi: joomist, joo­mareid, salaviinamüümist, linlikke elemente snoobitsemas agulis, naabri kadedust, mustust,  vaesust, inetust - kuid seda ei saa lu­geda mingiks tendentslikuks valgustuseks, vaid see on tõeline, kuigi juhuline keskus, millesse sattus Silvia Vaekup liikuma. Kui leidub ka headust, siis seda ei varjata - nii näit. Silvia viinakauplejast tädi omast kohast õiglane meel ja armastav süda, rääkimata heast vanaemast.