Aegajalt üllatame ennast oma lapsiku käitumisega, kui miski meie elus meenutab minevikku ja aktiveerib haiget saanud lapse. See on see osa meist, mida me eitame, mida me ignoreerime ja koos sellega ignoreerime ka vaba last. Me hoiame oma haiget saanud last allasurutuna, et mitte valu tunda. Seda tehes surume samuti alla oma vaba last ja seepärast ei tunne me ka rõõmu.