Eile, kui oli päeva kõige palavam aeg, otsustasin ma, et peaks midagi ikka tegema ja mis võiks olla parem, kui minna ujuma. Kuna Harku järv on ujumiseks kõlbmatu, Stroomi rannas ei lähe korralikult sügavakski, Kakumäele üksi viitsimist minna polnud ja Pirita on nagunii rahvast täis, jäi üle vaid üks valik, minu jaoks tundmatu Pikakari rand.  Tallinna linn võib küll palju asju valesti teha, aga üks on hea- veebikaart. Sisestasin bussi lõpp-peatuse ja oma kodu ning kaardile joonistus tee, mis väidetavalt on 6,1 km pikk. Kirjutasin marsruudi tubli koolilapsena pastakaga endale käe peale ja sadulasse ma hüppasingi. Algus oli lihtne, aga kui kaart ütles mulle, et pööra Ehte tänavale, siis seda ma ei teinud ja sõitsin Sõle tänavani mööda Kolde puiesteed. Edasi läks juba koba peale, sest tegelikult ma ei tea, kus Niidi-Sitsi-jms tänavad asuvad. Imelikul  kombel leidsin ma kõik juba esimesel korral üles ja ei olnudki nii raske. Hakkasin juba lõpu poole jõudma, Kopli tänavale. Siis aga kogu seiklus algas, sest ma sõitsin valesti. Sõitsin Kopli tänavat nii kaua, kuni ette tuli asumisilt Kalamaja, siis mõtlesin, et see ei saa küll õige olla ja pöörasin ümber. Otsustasin, et jälitan bussi 59 marsruuti. Vale pidi seekord. Jälle olin ma asumisildi Kalamaja juures. Ümberpöörd. Kopli tänavat teistpidi sõites märkasin asumisilti Paljassaare, aga see oli nii kummalise  tee otsas, et see nüüd küll ei saa õige olla. Tegelikult siiski oli. Minu teekond, mis pidi olema 6,1 km sai kokku 16 km. Aga ma jõudsin kohale.