See ei olnud teadagi otsekohesest südamest lubatud: omasid ju riigid igaüks oma nõudmiste kogu, mis sageli Wilsoni programmist erines nagu taevas  maast. Senimaani oldi sõda peetud kõige suu­rema ägeduse ja vihaga ja sõja õnnelikust lõpust oodetud igasugu kompensatsioone kantud ohvrite eest. Ligi kaheksa miljoni surnut ja 20 miljoni haavatut, hävitatud linnad ja põllud, purustatud majandus, masendavad võlakoormad - kõik see oli mõjutanud uimastava sõjapsühoosi, mille kihvtistes aurudes võisid takistamatult kasvada ainult vihkamise, kättemaksu ja kadeduse ürgsed kired. Säärases umbses atmosfääris lämbusid kergesti kõik ülevamad püüded ja õilsemad  ideed, kuna šovinistlikud ja imperialistlikud hüüdsõnad nüüd isegi neis ringkonnis leidsid arvukaid pooldajaid, kes enne ilmasõda olid tuntud internatsionaalse ideoloogia ja rahvaste solidariteedi püüete veendunud toetajaina. Veel valdas Euroopa rahvaid "võimas psühhoos, mis massid üles piitsutab, instinktid üles äratab ja mõistuse ahe­laisse paneb".