Eilse päeva sisustas koosolek. Koosolekule andis nii-öelda helistiku kolleeg See, Kes Kogu Aeg Räägib, kes andis projektijuhi esitatud paberile allkirja ja teatas siis vaikselt, kuid kuuldavalt: "Get lost." Ei ole minagi projektijuhist vaimustuses (ikka ärritab ju see, et su nime järjekindlalt  valesti kirjutatakse), aga kui eksamikeskus on ta tööle võtnud, siis töötagem koos. (Eksamikeskust tegelikult ei fänna eriti vist keegi, populaarsuses võistlevad selle töötajad enamasti ju riigikogulaste ja slolehe ajakirjanikega, ja eks nad üht-teist on oma maine ärateenimiseks teinud kah. Mind võttis eile sõnatuks teadmine, et kui Tallinnasse koosolekuks eelmisel õhtul valmis sõita, tuleb kulude hüvitamise jaoks esitada seletuskiri, miks on piletid eri päevadest.Tundsin ennast nagu Toomas Alatalu pärast  valijale lasteprae tellimist.) Siis selgus, et analüüsiks on paljundatud valed tööd. Siis esineti kohal mitteviibivate inimeste vastase umbusaldusavaldusega, mis tuletas meelde, et kui mittekohalviibijad ükskord kohal viibisid, esinesid nemad omakorda umbusaldusavaldusega Selle vastu, Kes Kogu Aeg Räägib, õigemini, panid kahtluse alla tema töö mõttekuse ja kasutuskõlblikkuse. No just sellisel heinamaal peamegi pidu. Samal ajal illustreerib töörühma tulevase produkti vajalikkust juba see, kui kõndida pedas  viiendalt korruselt sööklasse ja lugeda seina pealt, et pakutakse hak. rulli mädaroiga kastmes, ja kus tütarlaps leti taga ei saa aru küsimusest, kus saab käsi pesta.  Äkki eile oligi lihtsalt halb päev? Kui tulin üle Raekoja platsi, anus giid väsinud välismaalasi: "Please stay with me for another ten minutes, then I'll let you go, take my word for it." Kiirendasin sammu ja olin raudteejaamas peaaegu pool tundi enne rongi väljumist, võtsin vagunis koha sisse ja hingasin välja. Umbes selline tunne oli, nagu  vanasti välismaal Eesti Õhu lennukisse astudes, et nii, nüüd olen kodus.  Ma annan endale täitsa aru, et kõlan nagu hüsteeriline vanamutt (kes ma ju ka mingis taustsüsteemis olen), aga mis toimub? Juba teist korda tulen ma keeleinimeste kogunemiselt tagasi täielikus kummastuses. Kas nii ongi, igal pool ja kogu aeg? Kus ma seni elanud olen?