nelikümmend viis korda jõudsin ma öelda, et armastan  kogu hingest kogu südamest sind  viis korda vähem kui viiskümmend naerukõlksatust  peegeldumas tapjapäikeses kõrbenud heinalt  meie peade all  suvises  sinitaevas kus olime  Emajõe kaldal, ei mitte seal, kus Nemad  vaid kaugel kaugel eemal  alasti, kilkamas kui väiksed lapsed  sest keegi ei näinud meid, kuigi  läksid mööda ja vaatasid viisakalt mujale