neid vaikseid päevi, eks neid juba kantud  sööd alandlikult mis sul ette antud  siis hüüad jah!, kui palutud on hüüda  peaasi, tõesti, mitte üle püüda    lööd rõõmsalt seda kellele saad pihta  on pikki kuid, mil enamat ei tihka  hulk päevi, mil sa enamat ei ihka    kuid juhtub, et saad ninna õige haisu  just nagu õlekõrre, naerdes murrad paisu  sa kergelt tõused, ülbe oma väes -  taas libahundi lauluaeg on käes!    sa sööstad  üle nõmme, tuules saba  see peksleb vastu puid - nii õiglane ja vaba  ei enam tabu pea! ei riiv! ei taba!