Suvel teisel poolel hakkan lugu pidama riistapuust, mis enamus aastast tegevusetult sahvris konksu otsas ripub - kärbsepiitsast. Mõistatamine, mil moel tüütud tiivulised elamisse tungivad, nõuab parajat detektiivitööd. Ent kuna krimisarjad on siinpool sood jätkuvalt in, siis ei kesta nuputamine pikalt. Nii ööl kui päeval avatud aknast koridori ja sealt edasi juba pisut vajunud puitukse pragudest elamisse. Jajah, tere tulemast koju, "Lepatriinude jõuludest" pärit Salvadored! Kärbsed on mõnes mõttes tüütumad putukad kui sääsed. Sääsk varastab tilgakese verd ja rohkem inimene teda ei huvita. Kärbes alustab aktiivselt suhtlemisega peale niipea, kui toas hakkab ahetama. Tundub, et tema kõige hinnatum jalutamisplats on mõni magaja teki alt välja ulatuv kehaosa. Hoolimatu järjekindlusega maandub ta sinna, kust teda on äsja minema peletatud. Köögis mekib kõike, mida vähegi maitsta annab. Hei, kahetiivalised, kas ema ei õpetanud teile, et jalgupidi ei sobi toidus sebida? Ja ükskõik kui palju sa lapiga ringi ei käi, on aknaklaasid ja heledamad pinnad kaetud lauake, kata end - võluväel kärbsemustaga, millele lisanduvad kärbeste fataalsel tabamisel tekkivad inetud punased lärakad. Eile tekkis vallatu mõte: mis saaks kui lõpetaks kollastelt köögikappidelt, laelambilt ja seintelt kärbsesita puhastamise ning mängiks, et see on selle suve moodne dekoor?