Pühapäeval kõneldakse kirikus Kristuse ristimisest. Teiste  jaoks tähendas Ristija Johannese läbiviidud ristimisrituaal meeleparandust, Jeesuse jaoks oli see aga avaliku tegevuse alguseks. Alates ristimisest Jeesus õpetas, tervendas ja sammus kindlalt vastu ristisurmale.  Jeesuse ristimisele mõtlemine tuletab meelde ka meie endi ristimist. Meid liidab ristimine Kristuse ja kirikuga. Ristimine on Jumala suur kingitus inimesele, milles Jumal on andja ja inimene saaja rollis. Ristimises võtab Jumal inimese vastu oma lapseks. Me saame osa kõigist tõotustest, mis Jumal  oma rahvale on andnud. Pühakiri ütleb: «Kes usub ja on ristitud, see päästetakse, aga kes ei usu, mõistetakse hukka» (Mk 16:16). Seega ristimine omab olulist rolli inimese pääsemisel igavesse ellu. Ristimise läbi saame osa Jumala Poja toodud lunastusest.  Jumala Poeg suri ristil ja kandis meie patud. Ristimises saame kõik oma eksimused andeks ja võime oma ristimisele mõeldes iga päev paluda Jumalalt andestust. Ristimine on uue, Jumala lapse tee alguseks. Nii nagu Jeesuse Jumala teenimise tee sai  alguse ristimisega, võib meiegi Jumala teenimise tee alguseks olla ristimine. Sel teel on nii rõõme kui raskusi. Kuid selle tee lõpus ootab kõiki jääv võit.  Kaido Soom