Küsimus ei ole Eesti müütilises energeetilises julgeolekus või sõltumatuses, vaid meie ajude julgeolekus või sõltumatuses. Küsimus ei ole selles, kui palju meie tuumajaamale ette ütleme, vaid selles, kui palju hakkab tuumajaam  ette ütlema Eestile. Kui palju Eesti vajab tuumajaama teenindamiseks füüsilist ja vaimset ollust. Turvaarmeed, kriisiteenistust, kaitsepolitseid, päästeteenistust ja muud taolist värki. Pole ju halb, kui päästeteenistus tänu tuumajaamale hakkab olema veel tegusam, kuid kes selle kinni maksab? Kas see pannakse tuumaelektrile otsa? Juhin kurbusega tähelepanu, et praegu ei suuda Eesti riik isegi talvist laevaliiklust turvata, kõnelemata võimaliku naftareostusega hakkama saamisest.