Vaimust sündinu ei lükka seepärast oma venda enesest ära, ollakse ju olemuslikud samased, vaid annetab seda, mis tal on, teeb kõik, et ka vend võiks olla seal, kus on ta ise. Nii on venna mure ka tema mure, venna valu ka tema valu, venna  edasijõudmine ka tema edasijõudmine. Ja pole religioossele inimesele midagi lihtsamat, loomulikumat ja kergemat kui annetada isetult ja tasuta oma otsivale vennale jumalikku väärtust, mida ta endas omab ja kannab.