Öö. Pime. Udud. Prillid higised. Nähtavus  10-20 meetrit. Neetult lõbus. Selline oli eelmise laupäeva airsofti üritus kokkuvõtvalt. Kui me kohale saabusime, sadas vihma mõnusa tibutamisega, mets oli märg ja udu oli päris tihe. Siis hakkas kohale sadama vene meeskondi, kõik hambuni relvis, kogemused näkku kirjutatud. Päris kurb hakkas nende varustuse taset vaadates, meil ju üks mees lausa dressides. Mängu ülesandeks oli metsast kaardi järgi kuuest kohast üles leida numbrid, millest sai kokku ühe mobiilinumbri, kuhu helistada. Igal juhul oli meil  võitlusvaim kõrge, lasime end metsa vedada ning hakkasime liikuma. Udu läks tihedamaks, vihma tibutas edasi ja mets tundus vaenlasi paksult täis olevat. Tegelikult oli meil ainult viis kontakti. Esimese punkti juures nägime korra kaugelt udust ilmuvaid kogusid, vahetasime paar lasku aga siis saime vajaliku numbri kätte, taganesime ära. Teise kohaga läks natuke nirusti, majast väljumisel lippasid me kaks skauti põõsastiku poole, kui sealt hakkas täristamist kostma. Ülejäänud taganesid mingi pisikese augu kaudu  maja seinas ära. Astusin seal mõnuga põlvest saadik vette. Siis me eksisime natuke ära, saime uuesti kaardile ja kolmanda punkti kätte. Neljandasse punkti minnes kuulsid tagumised me taga samme, liikusime varitsusse. Vastane tuli mööda teed, peatus siis. Paar minutit oli vaikust, siis süttis nende pool valgus. Täristasime mõnuga, kuniks nende pool kaks tükki pihta said. Siis taganesime uuesti, kuna vajalik punkt oli meil otse selja taga ning vastane nõrgestatud. Kiirelt punkt võetud ja edasi. Viies punkt oli  füüsiliselt kõige koormavam, kuna seal oli lumi põlvini enamuse ajast. Mitte nii heas vormis olevatel inimestel oli seal päris kirves, minagi puhkisin nagu vedurike. Kuuendasse punkti minnes kohtasid me eespool liikuvad skaudid ristmikul veel ühte vaenlast, vahetati pisut plastikut siis me võtsime positsioonid sisse ühe liivakünka peal. Kuid tüng, vastased läksid hoopis meist mööda, süütasid mingi paarsada meetrit meist vasakul tule, tegid paar proovivalangut vales suunas (mille peale meie omad muidugi äksi  täis läksid, õnneks keegi ei tulistanud vastu) ning me saime neist mööda hiilida.