Oluline kasvatustegur on kino. Raamatud, ajalehed, õpetajad ja sõbrad õpetavad, jutlustavad ja manitsevad, kino näitab. Ekraani pildilt antavat  elu vastu võtta on kergem kui konstruida seda sõnadest ja mõistetest oma kujutluses. Pilt mõjutab rohkem kui sõna. Teame aga, et meie tegevuse määravad kujutlused, mitte põhimõtted. Pikemas võitluses tahe lõpuks ikkagi alistub kujutlusele. Oma sisult on kinol sarnadust kirjandusega selles, et on häid filme ja halbu, nagu on häid ja halbu raamatuid. Kuid kino keskmine tase on palju madalam kirjanduse keskmisest tasemest. On häid raamatuid, mida välja annab autor omal arvel või toetavad metseenid või kõrgete  eesmärkidega asutised. Või mille  tasuvaks kirjastamiseks jätkub paarist tuhandest ostjast, mis võivad olla laiali pillatud üle kogu maailma. Ja raamatut saab iga tarvitaja üksikult endale välja tellida ükskõik kus kohalt maakeral. Filmiga on teisiti. Kui head filmi ka saaks valmistada toetusega, siis ei saa seda soovijaile üksikult näidata, tarvitaja ei suuda tasuda kulu. Seepärast saavad levida ainult sellised filmid, mis on küllalt huvitavad arvukamale osale inimkonnast, mis liiaks ei eraldu  keskmisest tasemest ei oma sisu erilaadsuselt ega esitusviisi süviselt, mille jaoks igast kinoümbruskonnast filmi tasuvuseks vajalikud saalitäied rahvast kokku tuleb. Haritlase jaoks on sellest vähe. Teiseks film on rahvusvaheline kaup. Rahvusvahelisus on temale kasuks - ei saa siis iga valitsus teda oma tahte järgi "suunata", sest propagandafilm piiri taga levib halvasti. Kahjuks on aga see, et film on ainult kaup, mille väärtuse määrab ostjate enamus. Film tahab tarvitaja maitset teenida ja rahuldada, mitte  arendada ega tõsta. Teame, et mida madalad maitse, seda laiem tarvitajaskond. Mida laiem levik, seda suurem äri. Produtsendi põhimõtteks jääb viia filmi tase sellele viimsele madalusele, mis kõige laiemaid hulki tõmbab, kuid riikide kõlblustsensorist veel läbi pääseb. Nii et väga tähtis on siin tsensor.