Möödunud sajandi lõpupoolel tehti katseid sõja humaniseerimiseks. Kuna mõiste humaansest sõjast, humaansest tapmisest on osalt samavõrra  paradoksaalne ja vastuoluline kui mõisted ringi kvadratuurist ja mustast valgusest, siis olid need õilsad katsed juba ette määratud luhtuma. Maailmasõda tühistas paljude kongresside ja konverentside pisisaavutused sel alal. On küsimus, kas poleks õigem neid sõja humaniseerimise katseid nimetada sõja ratsionaliseerimise katseteks, katseteks vähimate pingutuste ja jõukulutustega saavutada suurimaid tulemusi, kindlamaid ja kiiremaid lõppefekte. Kui aga avastati veel vähema vastupanu tee, s. t. leiutati  ratsionaalsemad ja efektsemad hävitusmeetodid, siis loobuti senistest.