Erakordselt ahvatlev ja labane oleks öelda, et teater on tänamatu töö. Ei ole - aplaus on üks kõige ehedamaid, vahetumaid tänukogemusi, mida loomeinimene võiks tunda. See on visuaalne ja heliline kiitus neile, kes on just paar tundi saali ühes nurgas kõva häälega rääkinud, oma  keha väänanud ja muljetavaldavaid päheõpitud tekstimassiive kordamööda ette kandnud.  Siiral aplausihetkel on teatrisaalis hõrgu maitsega ekstaatiline inimenergiate plahvatushetk, kus näitlejate poolt pika aja jooksul toimunud õrritamisele võib lõpuks vastata orgastilise vabanemisega. Kus pikka aega vait ja võimalikult liikumatult istunud inimmass tohib järsku kokkuleppeliselt kõva häält teha, huilata, vilistada ning käsi kokku taguda.  Ürgne ja ilus hetk. Read the rest of this entry »