Noh, alustuseks võib öelda, et see sinu uskmatus, et sa võiksid metsapoole olla, näitab küllalt hästi, et sa sinnapoole oled. ma ei viitsi väga pikalt kirjutada. ühesõnaga. sa oled üsna intelligentne, mitte liiga, aga üle keskmise. samas sa ise pead ennast metsikult intelligentseks. teiseks.  sa oled endale võtnud pähe, et sa oled juht ja seda vanuses, kus inimesed alles hakkavad uduseid vihjeid saama selle kohta milleks nad võimelised on. sina aga uurid juhiõpikuid ja enda arust ka juhid vist midagi. ent mida? kolmandaks. sa pead suuremat osa ennast ümbritsevaid inimesi alaväärseteks. mis kriteeriumitest sa lähtud seejuures, jääb arusaamatuks. sa nõuad teistelt, et nad vastaksid sinu ideaalsele (alluva?) mudelile ja kui nad ei vasta, nagu nad enamasti ei tee, siis sa liigitad nad jobude hulka.  neljandaks. sa oled kellegi, tõenäoliselt ema poolt varasemas nooruses ära hellitatud sellega, et sinu sõna on kõige tähtsam. täiskasvanute maailmas ent on vaja inimestega läbi rääkida ja sinu sõna ei ole praktiliselt kunagi kõige tähtsam. sellega sa pole siiani õppinud leppima. viiendaks. kui sa tahad et sind armastataks, siis ole inimeste vastu hea. kui sa tahad et sind ei sallitaks, siis käitu nendega halvasti. mul on tunne, et sina pole sellest aru saanud ja loodad armastust ka siis kui inimesi  halvasti kohtled. ja last (but not least), su naeratus on üleolevavõitu. nagu sa aru saad puudutavad enamus punkte tegelikult üht ja sama teemat. Ma nimetan seda Raskolnikovi kompleksiks. Iseenesest meeldiv ja tark inimene loob endast mõttes üliinimese ja arvab et maailm peab põlvili olema ta ees. Paraku lõpeb see seal kus ta lõppes. Ja nüüd kokkuvõte. Tule välja oma maailmavalitsemisillusioonidest ja võta ümbritsevaid inimesi sellistena nagu nad on, suhtu hästi saamatutesse ja rumalatesse ja ära ole ilmaasjata  jäme nende vastu. Ära naerata enne kui sa oled endalt ära harjutanud küljest üleoleva muige. Nalja tee vaid endast tugevamate üle. Ja lõpuks. Õpi NÄGEMA inimesi. Esialgu piisab sellest