Kuidas tahta tahtmata  igatseda igatsemata  jätta sind unedes nägemata  kui linnusilmast aina paistad  ja seda ohutist  mis mind aitaks  ei ole veel siinpool  suurt jõge  mille yhel kaldal olen mina ja maailm  ja teisel kaldal on mälu.    Kuidas loota lootmata  sest lootusel pole enam õigust  peale neid teisi jäljeradu su unedes  kuhu ma ise pole juba tykk aega teed leidnud    Kuidas jõuda jõudmata  ja  seista kindlalt igas tormis  terve tähestiku täies tähtedes  millega mind loobitakse  otsekui oleks need kivid  millega vihane rahvahulk  viskab surnuks neid  kes on eksinud tavade vastu  mida nad ei tunne.    Kuidas mõelda mõtlemata  päriskyynele keset võltspärleid  ja kaheksaharulistele tähtedele  mida kusagil lõigatakse põtrade sarvetyygastele  et nad ei kukuks taevaaugust alla siia ilma;  tantsudele ymber pööripäevalõkke  kus  iga ilmahulguse silmades  säravad  kadakapuust lendavad sädemed.    Kuidas muutuda muutumata  rännata rändamata  olla ringi hulkumata  kui päike on taevas teinud  ainult kakskymmend kõrgeimat kaart  ja pambud ei võtagi palju ruumi  kui kõik inimesed tunduvad sõbralikud  peale selle yhe kelle head soovid on olulised.    Kuidas olla olemata  Kuidas igatseda igatsemata  Kuidas tahta tahtmata    (sydakuu 16., 10222)  _________________________    Ma kyll arvasin enne Lätti tantsima minekut, et tuleb lihtsalt yks ööläbine tantsuklubi ja need ylevalolevad mõtted kaovad muude alla ära. Tyhjagi. Napilt jõudsin Viljandi bussi peale, valmistades tee peal pettumuse isale (sest ma ei jõudnud, tõesti ei jõudnud tassida miskeid mööblidetaile yhest kohast teise...) ja ilmselt veel mõnele nimetule vanatädile kes mu magamiskotiga pihta said. Kella poole neljaks olin igastahes Viljandis ja kulutasin aega enne kontserdi algust.  Jeerum, kui teistmoodi näeb seal kõik välja talvel! Peaaegu et ei tunne äragi. See ja teine ja kahekymne kuues asi on puudu ja too koht on kuidagi hirmus lage ja... Noh, Aita ma juba ära ei kaota, jõudsin ilusti kohale, märgates muuseas ka seda, et auto, mille peale ma hea õnnega olin tulnud, on kohal. Selgus, et koos juhiga sisaldab see nyyd suisa neli inimest. Ja peale kontserti, mille juurde kuulusid isetehtud leib, isetehtud või ja isetehtud leivast ise tehtud õlu (viimast ma ei proovinud, ylejäänud olid  ylimaitsvad), asusimegi teele Läti tantsuööle.    Lyhikese, kuid kirjapanemiseks liiga keerulise nimega toimumiskohta jõudes nägime veel nii mõndagi Eesti numbrimärgiga autot. Ja tõepoolest, sees olidki kohal ka mitmed tuttavad eestlased ja mõned mitte nii tuttavad, kuid siiski meelde jäänud näoga lätlased. Võõraid lätlasi oli muidugi palju. Ja tantsida sai terve öö. Kohale jõudsime orienteeruvalt yheksa paiku, tulema hakkasime kuuest hommikul. Kui sinnatee oli möödunud läti keele tähe all, siis  tagasitee liivi keele tähe all ei möödunud - inimesed olid selleks lihtsalt liiga unised. Proovisin uuesti vaadata tollesse lingvistikaylesannete kirjutisse, aga kui sealt tuttavad - ja vestlusest mõned korrad läbi lipsanud - nimed vastu tulema hakkasid, lõin ta laksuga kinni ja toppisin kotti tagasi. Pole vaja niigi väsinud pead vihastada.    Kuna kyyt läks otse Tallinna ja seda Viljandi kaudu, siis Tartusse koosolekule ma ei jõudnuki. Sellest on kahju, aga mitte meeletult. Nagunii olin selleks  ajaks juba zombi. Olen veidike ikka veel. Peakski magama kobima, pärast magan homme jälle tööle sisse.