Surma ja elu kaleidoskoopi pöörab edasi hoopis "Saja-aastane maja". Avaraid tõlgendusvõimalusi lubav materjal on laval  selge lavastajasuhtega. Seekord pööratakse kaleidoskoop paeluvalt lõpuni, nõnda, et sellest peaaegu teleskoop saab, mis surmale kui elu paratamatule osale halastamatult lähedale viib. Sünguse ja trööstituse kaudu avaldub üksilduse poeesia.