Kummaline, kuidas meid meeled mõjutavad.  Kui ma meenutan aegu, mil need esemed olid osa mu igapäevaelust, siis on see steriilne mälupilt, millest olen välja puhastanud kõik emotsioonid.  Nüüd,  kui võtsin kastist hoolikalt pakutud klaaseseme, keerasin ta lahti kümne aasta vanuse ajalehe seest ja tundes oma sõrmede vahel ootamatult hebrast ning graatsilist vaasikaela käis mu seest kui elekter läbi. Mulle meenusid kümned korrad enne nüüdset, mil olen samuti oma sõrmed sama eseme ümber surunud, tundes näpuotste all savi krobelist pinda, glasuuritud mustri keerdkäike... Meenutused löövad üle pea kokku nagu vesi, isegi uppumistunne saabub hetkeks.  Või juba ammu tühjaks saanud tsaariaegse  õllepudeli avamisel tajutav tugev vaniljearoom - viimased viiskümmend aastat hoiti seal kristalilist vaniljet. Tundsin, kuidas aeg jookseb minust tagurpidi mööda, kuni hetkeni, mil ma seda pudelit esmakordselt vanavanaema juures nägin.