Niisiis sõitsime Hannuga ringi ja ma sain tugeva keelepraktika osaliseks, sest tema räägib ainult soome keelt ja mina mitte eriti. Õnneks on mul arusaamisega täitsa hästi ja rääkimine tuleb tasapisi järgi. Teise päeva õhtuks läheb juba päris mõnusalt. Kuna Soomes on pesitsejaid palju, siis on järeltulijaid veelgi rohkem. Meie eesmärgiks oligi saada pilte tervest perest, kuid tavaliselt tegutsevad  küllaltki suured pojad juba julgelt omapäi ja vanematest natuke kaugemal, mistõttu ei saa me neid hästi ühele pildile. Olemegi juba alla andmas ja tagasiteel, kui näeme, et ühe vahva sügisvärvidest pakata järve ääres päris kalda lähedal toituvad kaks vanalindu ja neli poega. Muidugi võtavad nad meie saabumise vastu tagumike paraadiga, millest pilte ei saa ja polegi mõtet teha. Eks näpp ikka vajutab mõned, kuid hiljem ekraanilt kontrollides lähevad nad kustutamisele. Oleks tagumikega pildistamine piirdunudki,  siis oleks need pildid võib olla päevagi üle elanud, mitte aga rohkem.