Juba poolaaegses Tartus oli eestlastest kodanikke nii palju, et kui neil 1583 keelati luteri jutluste kuulamine, esitasid nad kuningale palvekirja, viidates kuningas Stefan Bathory privileegile, kus on kirjas, et linnainimesed võivad oma usu säilitada: kuna ka eestlased on inimesed, ning mitte haned, siis peaks ka neil olema õigus palvetada oma isade usus. Alla kirjutanud olid enamasti  lina­kangrumeistrid, sh raeprotokollides tihti esinev Tõnis Morsa, hilisem suurkaupmees Hans Bull ja Hans Pick, relvameister, kelle teeneid poolakad hindasid maja kinkimisega. Mõne aasta pärast sama maja müües on omaniku nimi juba Hans Lang. Nimede tõlkimine oli tavaline, näiteks on Kristjan Jaak Petersoni gümnaasiumitunnistusel tema nimi Christianus Jacobus Petri filius. Eestikeelsetes tekstides mugandati jälle saksa nimed eestlastele suupäraseks. Seepärast on lootusetu jõuda eestlastest linnakodanike või  üliõpilaste jälile nimeanalüüsi abil. Eesti nimesid säilitati harva; Kurwitz Peep kõlas niigi saksapäraselt.