Käisin eile Lauluväljakul Metallica kontserdil, kus rahvast oli rohkem kui murdu. Tunne oli selline, nagu oleks aasta 1988 ja teemaks laulev  revolutsioon. Kuigi ma eriti Metallicat ei fänna, oli kontsert omaette elamus siiski - ilm, siider, rahvamassid ja rokkiv muusika. Väga lahe oli hetk, kui esitlusse tuli hitt lugu "Nothing Else Matters", kus rahvas otsis kibe kiiresti välja oma välgumihklid ja helendavate ekraanidega telefonid, et siis neid üheskoos pimedas kõigutada. Ehk siis Metallica massipsühhoos rokkis täiega. :)