Vaimne olend pole enam seostatud tungide ja ümbruse sundusse, vaid  ta on võimeline looma distantsi asjale, millega tal tegemist. Tal pole tegemist mitte ainult "ümbrusega" vaid ta on valla lõpmatult avardatavale "maailmale". Loom elab oma ümbrusse ekstaatiliselt sisse: ta kannab, nagu tigu oma maja, oma ümbrust kui teatavat struktuuri kõikjale, kuhu ta läheb. Alles inimene suudab vahenditu "ümbruse" kujundada "maailmaks" ja on võimeline asju käsitama sõltumata nende tähtsusest vitaalselt seisukohalt; ta suudab käsitada asju "esemetena" (Gegenstände) (lk. 47 jj.).