Edasi võib arutleda selle üle mis tagab sooja korrektse multikulti ja vastata see küsimuse ka ise ära - armastus. Armumine ja armastus ja lisaks veel muidugi töö. Nii Dovlatov kui Justin on ajakirjanikud ja seetõttu peavad nad hommikust õhtuni tuhnima meie n.ö. Eesti asjas ja sellest kirjutama. Mõni ime siis kui see asi sind viimaks ka huvitama hakkab. Või ära tüütab. Ja detailid. Detailide peale on Justinil silma ja ta suudab neist  tõesti ilusalt ja pikalt kirjutada nii et tüütuks ei lähe. Ei ole vist ühtegi rahvuslik/rahvalikku klisheed mida ta oma raamatus ei käsitle. Teisisõnu ei jäta ta ühtegi rahvsulikku kivi meie jõepõhjas tagurpidi keeramata. Teeb ta seda üsna piiri peale jäädes, ilma et läheks teravaks või astuks üle nähtamatust delikaatsuse piirist.