Siis. Laupäeval oli meil mõnus söömaaeg Hosei ülikooli välisüliõpilaste direktrissi kodus. Ta tegi meil väga palju head ja paremat, tuba oli soe ja hubane, diivanid pehmed ja meie vahetuse koordinaator, see direktriss ja tema Waseda ülikooli (üks kõvemaid Jaapanis) professorist abikaasa olid väga muhedad ja avatud. Oli ilus õhtu täis päris sööki (mis vahelduseks ei olnud jaapani köögist). Kuna kõht oli pärast seda kõike väga täis, siis me kaks tarka  Cezkaga otsustasime pärast keskööd jalutama minna. Võtsin oma kaamera kaasa ja võtsime suuna põhja poole, et mingi oletatav mini-loomaaed üles leida (teadsime, et see asub põhjas. See on ka kõik). (Muidugi on loomaaed öösel lahti, muidugi..) (Me olime kained, me oleme lihtsalt lahedad). Igatahes. Põhja poole me siis läksime. Kõva tund aega kõndisime. Loomaaeda ei leidnud. Väljas oli jää ja mitte ühtegi inimest. Kõndisime tagasi. Peaaegu kaks tundi kõndisime, tegin paar pilti ka.