Kahtlemata, kui Rootsi valitsuse esindajad oleksid jät­kanud oma energilist tegevust endises suunas, oleks vist suurem osa soome asunikke Liivimaalt varsti kõrvaldatud. Aga nähtavasti olid eestkostevalitsuse sammud Soome asus­tuse vastu ainult lühidalt kestva meeleolu tulemuseks. Iga­tahes enne, kui Bengt Oxenstierna vahendid  oleksid pääse­nud täiele mõjule, hakkas Rootsi keskvalitsuse seisukoht pehmenema. 9. VIII 1640. a. kiitis eestkostevalitsus Bengt Oxenstierna poolt selles asjas seni ettevõetud sammud küll heaks, kuid vahepeal oli Liivimaa rüütelkond asjale vahele astunud, oma huvides muidugi katsudes soomlaste tagasi­saatmist ära hoida. Eestkostevalitsus teatas sellest Liivi kubernerile ja laskis asja seni lahtiseks jääda, kuni ta komis­sar Engelbrecht Mengdeni sellekohasele palvele lõpliku reso­lutsiooni teeb. Ka on teada, et  Bengt Oxenstierna sat­tus oma otsuste läbiviimisel omakorda raskustesse. Juba varemalt oli ta kahelnud, kui otstarbekohane on, valvetõkete seadmine Liivimaa piirile Soomest sisse rändamise ärahoid­miseks. Seda ei suutvat üksikud vahtkonnad takistada, sest et eriti talvel leiduvat väga palju ülepääsuteid. Juba enne, kui saabus kuninga lõpliku resolutsiooni edasilükkav kiri, oli Oxenstiernal peamurdmist selle üle, mis teha pal­jude soomlastega, eriti Tartu kreisis, kes juba Karl IX ajal ja varemini Liivimaale  olid ilmunud. Pikema jututa niisu­guseid perekondi tagasi saata ei olnud võimalik. Ka Oxen­stierna omalt poolt pöördus nüüd keskvalitsuse poole küsi­musega, mida peale hakata.