See oli mulle seda üllatavam, et Ilves on ise pidanud end president Haloneni sõbraks ja vähemalt enne presidendiks valimist kuulus ta Eesti sotside hulka, st peaks vähemalt teoreetiliselt jagama sama maailmavaadet, mida esindab Halonen. Ilves on varem kutsunud Eestit lähenema Soomele ja Põhjamaadele. Tundub, et tema päritolumaa nõuandjatele see ei meeldinud, sest juba  mõnda aega paneme tähele Eesti välispoliitika sarnastumist USA neokonservatiivide sõjaka välispoliitikaga. Ilvese tegutsemine välispoliitilisel areenil ei jäta minus enam kahtlust Eesti tüürimisest USA vasalliks. Presidendina ja esiarvamusliidrina oleks Ilvese võimuses talitseda oma kunagisi kolleege välisministeeriumist. Aga meenutades Ilvese esinemist suve hakul Hantõ-Mansiiskis soome-ugri rahvaste maailmakongressil (inglise keeles!), tema ülepeakaela tormamist Gruusiasse meelevaldusele (ma ei kujutaks ette,  et kadunud Lennart Meri, kelle välispoliitilised improvisatsioonid panid nii mõnegi lähikondlase pea valutama, oleks analoogiliselt käitunud!), Ilvese katseid moodustada Euroopa Liidus Balti riikidest ja Poolast survegruppi, paistab mulle küll, et Ilvese orientatsioon on seesama, mis Eesti võimueliidi pistrikel, kes - 11. septembri Postimehest Paavo Kanguri arvamusloole osutades - tahaksid vormida Eestist "herilasriiki".