Kes lüürilise sõnakunsti kaudu tahab tundma õppida Taani loodust ja loomust, see astub vist küll enne kõike meie provintsiluule valdkonda. Siin leiab ta Taani looduse mahedust, siniseid lahti ja lausku rohelisi kün­kaid. Siin kohtab ta Taani lüürikale omase - võiks ütelda: eriti taanilise - vaikse ja tagasihoidliku põhitooni. Igal pool tasaseid sõnu, mis peidavad sügavat elu, sumbunud valu ja suuri  hingevõitlusi. See omadus asetab Taani lüürika ilmsesse ja teravasse vastollu näit. moodsa Rootsi lüürikaga, kus alaline pingutatud paatos teeb umbusklikuks andumise.