Jõudsin registreerimispäeva hommikul isegi tööl ära käia. Mulle tuleb seda päeva meenutades  ikka meelde üks esimese klassi tirts, kes korduvalt sügavalt ohates end paremale ja vasakule poole keeras. "Mis viga on?" päris õpetaja lõpuks murelikult. "Mul on täna üks rubla kaasas!" paristas laps õnnelikult. Ma keerutasin ning ohkasin ka õnnelikult, aga põhjust ei saanud kellelegi avaldada. Tegelikult on üsna nadi tunne, kui iga imeväikseimgi keharakk hõiskab ja rõõmustab, aga seda õnne kellegagi jagada ei saa.