Selle asemel võtsid aga võimust tumedad mälestused möödanikust. Teiste seas pisuke kosutav film noiri stiilis episood, mis otsekui välja lõigatud Grim Fandango'st, ilmselt kõige jahedamast arvutimängust, mis eales huvilisteni jõudnud. Aga sellega kosutus ka piirdus, sest enne seda oli kinosõber jõudnud ära tunda kaadrid mitmest omaaegsest "hitist". Kas tõesti on filmitegijate fantaasia nii vaene, et vanaaegsedi B-filme peab kopeerima? Või olen mina loll ja pean filmide vaatamise maha jätma? Võib-olla tõesti. Kunagi pärisin ühelt tuttavalt, kes mingi ülikooli juures semiootikat tudeeris, et kas nii palju üksikasjalikke teadmisi iga asja kohta ei hakka mõtlemist segama. Sama asja küsin nüüd enda kohta kah ja jään vastuse võlgu.