Terve tänase hommiku olen jälle kuulnud seda mõtlemapanevat väljendit ilmateadetes - "ilm on oluliste sademeteta". Huvitav,  et millised need olulised sademed siis on? Ja kas mitteolulised on sademed siis, kui ilmajaamas arvatakse, et kõigil on üsna ükskõik, kas sajab või ei saja?Kõlab ju veidi jaburalt...    Aga nüüd siis nädalavahetusest. Nagu eelmisest postitusest aru saab, ei olnud mina sugugi enam kõige selgemas konditsioonis, kui arvuti ette sattusin.Tegelikult oleme juba pikka aega arutanud, et peaks ühe korraliku tequila-festivali tegema. Kui tavaliselt on meie plaanide tegemise juures deviisiks "Mõeldud -  mõeldud", siis seekord sai asi siiski ka tehtud. Ja jahh.  Lausa klišeeks on kujunenud väljendid, et tulge mulle siis bussijaama vastu - et punane vaip ja pasunakoor ja... No vot. Aga see kuidas me herr Antti bussijaamas vastu võtsime. UIUIUI. Antti oli nii üllatunud ja pisarateni liigutatud ja. Igatahes oli meil korralik vastuvõtukomisjon - punane vaip rulliti lahti ja kandikukese peal oli pits tequilat ja sidrun ja sool ja suupisted, ja lilleõis koos veikese tervituskaardiga sai külalisele üle antud. RQ  oli paparazzo ja pasunakoor ühes isikus.. ja Rarru ning Mirili etendasid hullunud fänne. Rahvas bussijaamas oli eriti heade ja jäädvustamisväärsete nägudega. Siiani tuleb naer peale, kui mõtlen. Igatahes lammutasime Jana õue peal mingid tunnid ja siis käisime vahepeal tequilat juurde toomas ja läksime Rarru pessa. Tema perenaine tahtis ta välja visata. Ja üleüldse oli nalja ja naeru ja napsu rohkem, kui rubla eest. (Rarru kalad surid ära, akvaariumi seinal on rist ning kiri "Puhake rahus"... kalade laipu seal  loomulikult pole. Aga hommikul ujusid seal vees kalade asemel Antti sokid). Uijahh. Ei hakka kõiki pisikesi räpaseid detaile siia kirja panema, aga selle ühes eelmises postituses pragatud sõbraga sai kah kõik korda, meil õnnetsus ta kaasa meelitada ja asjad klaarida...    Järgmisel päeval tuli veidi tervist ravida. Kel rohkem, kel vähem. Aga lõuna ajal pakkisime Antti ja RQ auto pakiruumi ja sõitsime Asso töö juurde. Ja siis istusime mäekünka peal, toitsime oma ihudega sipelgaid ja vaatasime  möödakõndivaid hul... (ei tohi nii öelda, ütleme hoopis, et oravaid).    Ja õhtul istusin Rarru ja Anttiga Liverpoolis. Pläägutaisme niisama ja ajasime asju... aga mingil hetkel purskasin mina kõik just klaasist suhu lonksatud siidri igale poole laiali, sest nema ajasid mulle hüsteerilise naeruhoo just sellel hetkel peale. Natuke oli piinlik kah (kõrvallauas oli üks peenem seltskond keskealisi daame, kes tordi ja konjaki ja kohviga midagi tähistasid). Need daamed kah turtsusid naerda, ma loodan, et  see siider ei purskunud selle daami pluusi peale, kes minu vastas istus, seljaga mu poole. Ehk mu tekitatud purkkaev ikka nii võimas ei olnud. Koduteel istusime ja vahtisime pea sõnatult pool tundi lastepargis värvilist purskkaevu.    Igatahhes eila hommikul kell 7 oli äratus. Buss sõitis mitte tee peal, vaid tee kõrval. Vähemalt sehuke tunne oli küll, mul isegi olid õlad ja selg sellest "massaažist" valusad. Seega bussis magada küll ei õnnestunud. Sõin Anttil töö juures kõhu täis, seiklesin emaga  mööda Tartu linna ringi ja õhtaks jõudsin ikka koju.  Sehuke lugu siis seal Vilhandis käiguga.  Aga arvata võib, et lähiaegadel tuleb seal veel olla, sest plaanis on selle maa tolmu jalgelt pühkimise eel üks korralik lahkumisfestival maha pidada.