Raamat on meie kõigi ajalugu. Ta on oma elujõudu tõestanud kõikvõimalikes keerulistes olukordades. Oli aegu, kus raamat tuli kõrgemalt poolt saadetud käsukirja alusel maha kanda ja hävitada, ainult mõni julge leidis sellisele raamatule kindla peidukoha. Raamatukogust pidid kaduma Solzenitseni raamatud ja Sahharovi publitsistika, ei meeldinud Hemingway "Hüvasti relvad", Kivikase "Nimed marmortahvlil" ega "Eesti Vabadussõda 1918-1920". Viimasel ajal on raamatut ähvardanud mugavamad, odavamad ja kiiremad kommunikatsioonivormid, aga infoühiskonna esimene aastakümme on näidanud, et raamatu kõrvale tulevad lihtsalt uued meediumid. Raamat oli, on ja jääb.