Oehh, kui ma saaks 100 forinti iga sõna eest, millest aru ei saa, siis oleksin juba ammu miljonär. Näiteks kolmapäeval Liliomi-nimelisel etendusel. Saalis tuli kodune tunne peale. Täpselt Sadamateatri black-box. Importige nüüd keegi Jääboiler või Dagö siia, kiiremas korras. Hing läheb varsti katki, kui neid laivis ei kuule. Aga etendusest ei saanud ma küll aru. Oleks pidanud ehk mainima, et vaatamas on kari udupäid, kes mõmmigi aru ei  saa kohalikust keelest. Iseenesest oli etenduse ülesehitus päris omapärane. Näitlejad ronisid redelist üles-alla nagu oravad, kalpsasid mööda treppe vaatajate seas, kolisid lava edasi-tagasi mööda saali. Käskisid püsti tõusta ja uuesti istuda. Üks peaosalistest oli vist küll väga halvas tujus, isegi aplausi peale ta ei naeratanud. Mitte kordagi.  No tõesti, meil on vist liiga palju vaba aega neljapäeva õhtuti. Kuna elu on näidanud, et pool kolm öösel tuleb nälg, siis oleks tark mõte külmkapp L.  magamistuppa kolida. Või ta käsklustele alluma õpetada. Ungari kassid eesti keelt ei räägi ja kss-kss jätab nad täitsa külmaks. Huvitavaks läheb siis, kui mõnele hulkuvale kassile pss-pss öelda. Seega tekib küsimus, et mis keelt külmkapid räägivad. Või millele nad reageerivad. Jõudsime järeldusele, et oleks otstarbekas välja uurida. Plaan järgmine: unine Helina istub hommikul kell 7 tekki mähkununa tugitoolis ja hoiab käes singitükki, vehib sellega külmkapi poole ning üritab valget elukat dresseerida. Leelo hakkab  samal ajal kooli minema. Kuigi oma voodis on palju parem magada.