Need on tavaliselt kirjutatud järgmise põhiskeemi alusel: ilus algus, järsk õnnetus, ja hädast jagu saamine. Ka juhul, kui õnnetusest jagu saamine on näiline, kirjeldatakse lugu kontekstis, mis jätab lõpu kõlama positiivselt. Kasvõi see, kuidas peategelane kirjeldab ja analüüsib õnnetust takkajärgi tekitab mulje üleolekust ja õnnelikust lõpust.  Antud lugu vastab täpselt kirjeldatud standardile, alates juba pealkirjast -  "Nagu fööniks tuhast". Esialgsele perekondlikule õnnele ("meie suurepärane õnnelik elu, elu kui üks suur pidu väga paljude sõpradega.") järgnes õnnetus, mees lahkus peres juurest. Peategelanna ahastus on antud edasi võimalikult dramaatiliselt: ""Olen käinud selle tee läbi, kannatanud, nutnud - oi, kuidas nutnud!""  Ja sellele järgnes omakorda triumf: ""Mu vahepeal põrmuks varisenud abielunaise enesehinnang on taastunud uuel kujul, vaba naise vääriliselt. /-/ Nüüd olen oma parimais aastais ja parimas  sõiduvees."