Apokrüüfiline Toobija raamat jutustab loo  Tobitist, suuremeelsest juudist, kes aitas paguluses olevaid rahvuskaaslasi. Põhja-Iisraeli riigi kokkuvarisemisel andis Assuri kuningas Salmanassari käsu küüditada Naftali suguharust pärit Tobiti koos naise Anna ja poja Toobijaga kaugemale - Niinivesse. Võõrsil tegi Tobit keelatut: mattis assüürlaste poolt hukatud juudi. "Kui päike oli loojunud, siis ma läksin, kaevasin haua ning matsin ta maha. Aga naabrid naersid, üteldes: "Ta ei karda enam, et teda selle teo pärast tapetakse! Ta pidi põgenema, aga vaata,  ta matab jälle surnuid!"" (Tb 2:8) Kui Tobit öösel salakäigult koju jõudis, heitis ta õue müüri äärde magama, nägu katmata. Varblased sirtsutasid sooja väljaheidet Tobiti silmadesse ja sinna tekkisid valged laigud. Arstidki ei suutnud takistada mehe pimedaksjäämist. Nägemise kaotanud Tobitit ootas kaasmaalase matmise eest karistus. Et karistusest pääseda, laskis Tobit oma vara konfiskeerida ja leppis vaesusega.