Pealkirja tuleks võtta sõna-sõnalt, sest täpselt nii kole asi eile toimuski. Ehk siis pärast küllaltki uimast päeva, mis sisaldas kokkamist, järjekordset vene keele tuupimist ja suurtes kogustes taevasse vahtimist lootuses mõnd lennukit tabada, leidsin ennast bussipeatusest trolli ootamas, kui äkitselt tuli meelde, et piletid, mida eelneval õhtul Statoilist muretsemas käisime, lebavad endiselt kenasti Maria übersassis elutoas laua  peal, kuskil raamatute kuhila ja minu punase kleidi (jah, see käib ka laua peal) all.