Seda tabab ära isegi imeline kirjuvärviline liblikas, keda äkitselt näed toas lendamas. See on juba miskit muud, kui see vana sõbralik, ent ometi  üsna tüütu ämblik, kes sulle igal õhtul, kui oled voodisse visanud ja just raamatu käte vahele võtnud, sulle äkitselt pähe ronib. Õueonu ei saa eales aru, miks ämblik just nimelt pähe ronib, kui muidu ei tule ämblik pähegi.