Käisin sadamas jalutamas. Jahisadamat arendatakse. Isegi mingi suvepuhvet on tekkinud. Aga sadama ja vanalinna vahele jääb endiselt üüratu tühermaa, mis pildi peal ehk isegi nii kole välja ei näe,  aga mis peidab eneses aegajalt paari ühiskonnast eemaletõugatut, mõnda väsinuks joonud naabrit. Päikesepaistelisel keskpäeval pole ehk veel hull, aga õhtuhakul ei tahaks küll sinna sattuda.  Ma ei mõista, miks kultuuripealinn, millel rääkida mereäärsed lood, just selliseid sissejuhatavaid lugusid laevaga saabujaile rääkima peab. Enne kui vanalinna lugusid kuulama jõutakse…  Kurb on ja häbi on ka.