Õrnalt värvi ja pintsliga töötades on kunstnik loonud justkui juhuslikke mustreid, mis tavakiirustajale sageli märkamatuks võivad jääda, kui ta, kõrvaklapid peas, silmad nii optimaalsel kõnni- kui  visuaaltrajektooril mööda tänavat ruttab. Kunstnik sunnib meid tegema sama, mis Helimärgid/Tuned City Tallinn tegi heliga, ehk paneb vaataja/linnaelaniku kogema keskkonda harjumuspärasest teisel viisil. Visuaalkunstnikuna, inimesena, kes töötab pindade ja struktuuridega, tahaks nagu autor meile rõõmsalt ja lihtsameelselt öelda, et vaadaku me vaid neid hurmavaid materjalikooslusi, värve, kivi ja metalli, planku ja puitu! Kas sellest ei ole siis küll!? Italo Calvino on öelnud: "Üksnes pärast asjade  pealispinna tundmaõppimist /-/ võib asuda uurima seda, mis asub sügavamal. Asjade pealispind on aga ammendamatu." Siin kutsubki kunstnik hülgama hetkeks tähendustevälja ja nautima pealispinnapoeesiat, et samas lagedale tulla lööva kommentaariga linnareaalsusest, mis eelmise hüüatuse ära nullib.