Üleeile õhtul alustasin ma "Minu Horvaatiaga" ja täna hommikul panin selle juba riiulisse tagasi. Mingil hetkel ma mõtlesin, kui paljusid "Minu"-raamatuid ma siis lugenud olen. Õigem oleks tegelikult küsida, milliseid ma ei ole. Nimekiri tuleb siit:  Dagmar Raudam: Minu Gruusia (veel ei ole, aga tahan)  Rein Sikk: Minu Ugrimugri(on riiulis olemas, ilmselt saab ka loetud)  Ave Ungro: Minu Kolumbia (veel ei ole, aga tahan)  Ene Timmusk: Minu Kanada (ei ole  lugenud, pole huvi olnud)  Kätlin Hommik-Mrabte: Minu Maroko (ei ole lugenud, aga tahan)  Roy Strider: Minu Mongoolia (ei ole lugenud, pole huvi)  Kaia-Kaire Hunt: Minu Nepaal (ei ole, sest pole meeldegi tulnud)  Kaja Saksakulm Tampere: Minu Soome (ei tundu väga põnev)  Airi Ilisson-Cruz: Minu Austraalia (ei ole lugenud, kah mu vaateväljast välja jäänud)  Kristiina Praakli: Minu Itaalia (ka kuidagi tähelepanuta jäänud)  Mai Loog: Minu Tai (seda ma ilmselt ei loegi)  Maria Kupinskaja: Minu Alaska (Ma ei ole kindel, kas ma lugesin seda või mitte)    Ma pean ütlema, et Horvaatia-raamat ei tundunud mulle kirjelduse järgi just kõige põnevam ja tegevuse koha pealt ta seda ka kindlasti ei ole, sest vastandina neile autoritele, kes läksid elama mõna suurlinna (näiteks Buenos Aires), siis Horvaatia tegevus toimub saarel ja püsitegelasi on seal küllaltki vähe inimeste näol. Loomulikult on seda tore lugeda kõigil looma- ja loodusesõpradel, sest loodust on seal väga palju  ja loomadest on ka juttu pidevalt. Väga mõnus on kuidagi see, et autori suur ja välismaine armastuslugu on praktiliselt puutumata selles raamatus, põhirõhk on siiski kultuuril ja inimestel, mitte eraelul. Ma ei tea, kas see on minu võiga või ei, aga mind natuke häirisid remargid, milles oli kirjas "mitte nagu Eestis", justkui oleks need halvustava varjundiga. Ilmselt on see minu viga, aga lihtsalt. Neutraalset teksti ei saa kirjutada ja ei tohikski, aga see häiris mind. Ja vähemalt mul oli hea meel lõpuks  lugeda seda, et tuldi Eestisse elama. Niisama, selline juhuslik rõõmus emotsioon minu poolt. Kaheks õhtuks lugeda sobib küll ja lausa võib, sest see läheb kiiresti ja kergelt. Naerda saab ka ("Lammas on lammas").    K.