Meil EWs on aga võimalik saada kolme päevaga ekstrasensiks! Aga korralikuks ravijaks saamine võtab veel kauem aega, kui meistriks saamine ja see eeldab pikka praktikat nö meisterravitseja juures, enne, kui omal käel saaks tegutsema hakata. Rusikareegel aga on, et ravijaks sünnitakse, mitte selleks ei saada. Meil siin aga nimetavad end ravitsejateks juba teismelised poisid-tüdrukud,  kuigi enne Kristuse-iga ei tohiks üldse ravimisega tegelda, kuna see on kahjulik just sellele ravitsejahakatisele endale. Kõige hullem asi nende algajate ravitsejate juures on see, et ponnestatakse üle - hakkatakse kohe, kui mingid edusammud ilmnevad, tegelema kõigi haiguste raviga. See on väga vale. Tuleb areneda edasi pisitasa ja õppida, õppida, õppida. Ei tohi kohe selgroogu paika käänama hakata või vähki ravima. Kõik tuleb omal ajal ja võib-olla ei tule üldsegi. Sest mõni võib olla näiteks väga edukas  taimedega ravija, kes teab täpselt, milliste taimesegudega mingit tõbe ravitakse, kuid ta pole suuteline korralikult diagnoosi panema; teine on jälle väga perfektne diagnoosija, kuid puudub igasugune soodumus ravida. Seega on igati soovitav oma liistude juurde jääda ja mitte üle oma varju hüpata. Ja põhiline - jääda kurdiks "hääde sõprade" soovitustele ja utsitustele - "et noh mis sul siis ära ei ole ravida minu maohaavand, kui sa mu peavalu ju nii hästi ära võtsid" või "no mis mees sa ka oled, et Aidsi ei  ravi". See on väga libedale teele minek, kui sellega kaasa minnakse ja proovitakse kohe seda siis teha, mis siis, et pole mingit eelnevat kogemust.