Algus on algus, mis tuleb kunagi lõpetada. Üritan juba teist korda seda blogi täita, kuna esimene kustus ära. Vallatlesin liiga. Asetsen Noortekohvikus, täpsemalt vasakpoolsel aknaorvas, patjade keskel, paar fliistekki mu paremal käel. Väljas lumi vaid sulab ja sulab, tipptund algamas.    Ok, nüüdseks juba õhtuses kodus. Kavatsesin teha teile väikese  nostalgianurga, aga see peab ootama. Mainin ära vaid kaks tähtsat sündmust:    1) Sain Annega kokku Revalis (sorri, et jälle hilinesin), tegime kiire kohvi ja viuhti Nupsul tuju rõõmsaks tegema Reaalkooli ette lumesõja näol. Juba teel ütles üks vanamees, et viskaksin Anne poole palli. Ootasime siis N-i sääl oma 15min, kui tema lõpuks tuleb raamatukogu poolt ning satub lumepallide rahe alla. Oma jao sai ka Marge, kes mängib meil jalgpalli(!). Paistab, et N oli rõõmus selle üllatuse üle. Mina sain lumepalliga  avatud silma pihta, mis läks punaseks ja hakkas nutma. On silm alles.    2) Nelega Noortekohvikus - nii võileivanosimine, kööginaljad, ITimeeste tögamine, nõudepesu kui ka hilisõhtune teejoomine olid kõik võrratud. Te võibolla juba olete ära tabanud ühe asja, et meie vahel on midagi ;) Tublid! Üks asi on ka veel, aga seda ma ei tea, kas te olete juba tabanud. Mina alles hiljuti tabasin.    On nii nõmedaid kui ka ülilahedaid inimesi. Tuleb lihtsalt valida, kumbaga sina tahad suhelda. Vot.