Vene on ikka olnud kõrge tasemega teatrimaa ja on seda ka praegu. Tohutu kiht, mis seal valitsevasse olekusse tõusnud, on värske ja näljane oma vaimsetes huvides ning  täidab tulvil nõukogude loendamatud teatrid. Parteilistes kõrgustes taibatakse teatri kui massikunsti tähtsust uue sotsialistliku inimese kasvatamisel. Seda piinlikumana tundub nõukogulise dramaturgia mannetus repertuaaris.