Ematunne, see tõeline, tuleb 3-4 kuuga või ka hiljem. See, et tuleb uue elukorraldusega harjuda ja selle tundega, et vahel  ei ole üldse aega endaks olemiseks, läheb veel kauem leppida. Vahel see kõik ja veidi enam tekitab sünnitusjärgset masendust ( või lausa depressiooni) ja seda põevad erinevate allikate väitel 70-90 protsenti emadest.  Ise olen selle mõlema lapsega läbi teinud, esimese lapsega oli eriti karm. Samas kui ma oleksin rääkinud sellest ja tunnistanud ja uskunud, e tkõik läheb üle, siis oleks asi arvatavasti palju lihtsamini lahenenud.    Nipid, mis mind on aidanud kõige enam: Iga päev tuleb leida  aega iseendale! Rahu ja vaikus on parim. Näiteks saata issi v sõbra lapsega jalutama või minna ise.. Juba pool tundi määrab palju.  Võimalikult palju magada ja unustada kodutööd, need ei jookse ju eest.  Kandelina tegi elu lihtsamaks - laps oli süles, kuid ma ei pidanud teda hoidma. See aitas lapsel gaase väljutada ja paremini uinuda, ema lähedalolek tegi lapse palju rahulikumaks. Elu parim ost minul!  Ja peamine - mitte lasta end igasugu imelikest häirida. Ükskõik, mis mõttes. Me kõik oleme  erinevad, meie lapsed on erinevad, peaasi, et asjaosalised end hästi tunnevad, õpetajad ja imestajad mingu kukele!    Parimat!