et palaval päeval võin ma ennast 4 kraadises külmkambris jahutamas käia. Pikalt seal jahtuda ei  saa, sest siis võib hoopis haigeks jääda. Aga vahepeal külmkambris kauba järele minna on täitsa muhe. Ja see palav päev töö juures veeta on ju selles mõttes positiivne, et saan ka õhtul koju minna siis, kui kuum päike on juba loojunud ja puhub õhtune värskendav tuul. Halb asi selle juures on aga see, et 10-11 tundi oma päevast tööl veeta on parasjagu väsitav. Ennekõike väsivad jalad. Ja vahepeal on tõesti tunne, nagu ma elaksin töö juures, sarnaselt ühe kliendi sõnadele, keda ma juba korduvalt õhtuti näinud  olen. Jutu järgi tulevat ta igal õhtul trennist poodi.    Mul on feissbuuki üleskutsete suhtes üks eelarvamus, kuid ma kavatsen tõestada, et see tegelt on õige. Vähemalt, ma tean, et minu suhtes on. Ja kui see pole just kutse peole, kus võiks saada pidu, juua ja vaat et keppigi, siis tõenöoliselt on see igav. Ma kutsun Tartust 2 inimest endaga lennusõidule. Õhulennu teeb mu ema välja. Mulle ja kaaslastele. Aga kaaslased peavad siiski ise näiteks bussisõidu eest maksma. 20 eurot. Esimene barjäär  ongi raha. Aga seda oleks see ka peokutse puhul, mille tarvis nii või naa kulutataks 10 eurot sõidule, joogile, kondoomidele. Vaat et rohkemgi. Mina aga jooki ei paku, ei nussi ka kedagi. Küll aga teistmoodi sisustatud laupäeva, lennates ja mitu tundi bussiga sõites. Muidugi lisaks omalt poolt ka vestlust, kainet seekord. Kuid see on ju nii igav. Milleks selle eest 20 eurot maksta.    Kuram, ma olen nii vaenulik ikka kui mul endal kedagi vaja on. Aga tegelt ei ole.. ma saan ka üksi mindud.  Probleemitult. Kahju on sellest, et mul elamusi kellegiga jagada pole. Sõit paraplaaniga. Mitmed teist käinud on? Njaa. Eriti teeb tunde kehvaks see, et ema kinkis mulle pileti, kus ma võin kaks kaaslast kaasa võtta.. ja et siis hoopis üksi lähen. Sitt tunne on juba kohale minnes, kus piloot laiutab käsi.. vahi venda, tuli üksi. Häääh, polegi sõpru! Käi perse, piloot!    Oii ma olen ropu suuga täna. Aga minu suust ei kuulegi ainult kuldseid ja kiitvaid sõnu. Ma olen tasakaalukas. Püüan vältida, et minust  liiga head profiili ei looda, inimeste peades. Sest ma siiski tean ka inetuid sõnu ja ei ole vaid kukupai lillelaps, kes vaid enesesse elab. Pealegi püüan säilida ma stiilipuhtana, siis ei valmista ma edaspidi kellelegi üllatusi, kui mul peaks tänane tuju korduma.    Ja ma olen enda eluga nii hõivatud, et ei suutnud varem seda lennusõitu organiseerima hakata. Alles nüüd, kus lend juba et on ülehomme, hakkan ma muretsema, kelle ma küll kaasa võtan. Aga vot ma arvan, et keegi ei tule minuga Tartust  kaasa. Esiteks on enamus sõpru Viljandis. Teiseks on inimestel vabandused. Kolmandaks rahabarjäärid. Neljandaks jätan ma viienda vahele. Nagu Pränksule meeldib öelda. Ja kuuendaks, olen ma tänasega oma eelarvamust niimoodi süvendanud, et keegi ei tahagi minuga tulla. Aga lõpuks oli mul ikkagi õigus.    Aga on tagurpidi aga, eksole.