Eesti okupeerimise järel 1940. ja 1941. aastal põgenesid sajad okupatsioonivõimu mittetunnustavad ja nende vastu võidelda soovivad eestlased üle  Soome lahe. Soome mindi nii paatidel kui ka talve saabudes ning lahe külmudes üle jää jalgsi, suuskadel, tõukekelkudel ja hobustega. Põgenemine kujutas endast ohtlikku ettevõtmist, sest Nõukogude piirivalve üritas teha kõik endast sõltuva põgenike tabamiseks. Nii lõppesid mitmed põgenemiskatsed surmaga. 1941. aasta kevadeks oli Eesti sõjaväeatašee Soomes major Aksel Kristian võtnud arvele 70 Soomes viibivat eestlast, kes olid avaldanud soovi aidata kaasa võitlusele Eesti vabastamiseks. 1941. aasta kevadel  kutsus Soome sõjaväeluure teenistusse 15 Eesti vabatahtlikku ja saatis nad väljaõppele Sökö saarele. Hiljem lisandus veel vabatahtlikke ning eestlaste väljaõpetamisse kaasati ohvitsere Saksa sõjaväeluurest. Meestel olid Soome vormid ja Soome relvad. Erna nime saanud luurerühma esimeseks ülemaks oli kolonel Henn-Ants Kurg, luureüksus pidi Eestis alluma Saksa 18. armeele.