kui kahe nädala tagune surevate lumehelbekeste tants budapesti tõenäoliselt ühtede parimate diidžeide seti saatel (ei, praegu ei pea ma silmas üldse mitte elpi) välja arvata, siis pole juba liiga pikka aega tantsimist kui tõsist spordiala ette võetud. ei taha kuidagi uskuda, et see on tingitud lisanduvatest aastatest ning et see teooria juba eos kummutada, toimus söögiorgiajärgne oleng claros. just nagu aasta tagasi. lett sai jälle vallutatud, baarikülastajad hämmingusse aetud, mõned ka kiima.  meie õnneks toimib kodukõrtsus endiselt protektsioon, mis seisneb selles, et kõik kutsumata meesisendid aetakse eemale juba enne, kui nad üleüldse meieni jõuavad. gergő tegi väga tublit tööd, suured tänud talle selle eest. selles, et mõned episoodid õhtust-ööst on mu mälust igaveseks kustunud (ei aidanud ka see, et teised pusletükke kokku aitasid panna - mida pole, seda pole), võis väga vabalt teatud rolli mängida ka fakt, et ühel hetkel ei huvitanud mind absoluutselt, kas tekse serveeritakse puuviljadega või  ei. kellele neid vitamiine sellise dekadentsi laineharjal ikka vaja on, eksole.