On vallandunud minu palju aastaid korjunud kirg mütata varavalgest hilisõhtuni aias - tõepoolest, see metsistunud krunt ei andnud peale lume  sulamist eriti koduaia mõõtu välja, kui mitte arvestada eelmiste omanike rohtu kasvanud peenramaad. Majaümbruses oli seletamatutel põhjustel kogu viljakas pinnas kokku kraabitud hiiglaslikuks hunnikuks, millest turritasid välja umbrohi ja kivid. Kevade arenedes hakkas siit-sealt tärkama kõiksugu tuntud või tundmatuid (minu jaoks) taimi. Enne esimeste äratuntavate lehe-või õievormide puhkemist ei julgenud ma midagi puudutada - et mitte hävitada mineteamisväärtuslikke puhmaid. Mõnedel juhtudel maksis see hiljem  kurjasti kätte, sest ploomipuu võsusid andis kaks kuud hiljem (kui ma olin tuvastanud, et need on ploomipuu võsud) ikka kaevata ...  Kui see hiigelmullahunnik oli laiali lõpuks aetud (elutöö, ma ütlen), siis selgus, et sellest jätkub vaid poolele aiast, ülejäänud osa oli ikka kui kivikõrb. Ja kivid, müstika ... kuhu iganes labidat ka ei lööks, põrkab see kolinal ... pooliku telliskivi vastu. Võibolla peaks siia arheoloogid kutsuma - paljastub ehk äkki mõni vana asulakoht vms.  Esimese muru  külvasin ma aprilli viimastel päevadel. Täna olen saanud seda platsi juba kolm korda niita :) Muuseas, kuivaperioodil kõndisin ma oma kollase kastekannuga IGAL õhtul kolmkümmend kaheksa korda vannitoa vahet.  Taimeturud ja aiapoed on minu lemmikud ... Ostsin enelaid, enelaid ja veelkord enelaid (see valge kaarduvate okstega Grefsheim!), lillat lavendlit, põnevate vormidega okaspõõsaid, mõned pinnakatteroosid ... oehh. Inimene võib vabalt lolliks minna, ma ütlen :)    Aias on vanu sireleid, võrratuid lopsakaid pojenge, flokse ja vanu talulilli nagu saialilled ja mõned roosid. Kõike katab muidugi paks  naadikiht. Aianurgast leidsin isegi kasvuhoone varemed.  Teine hunnik mulda peaks laiali saama nendel päevadel nüüd. Siis pole muud kui jääda ootama sealgi tärkavat muru. Kuuritagusest umbrohuga kaetud (ma lihtsalt ei jõua kõike korraga) maasikapeenralt leiame juba esimesi maasikaid. Mustad sõstrad hakkavad kohe-kohe värvi võtma. Eh, elu on lill, ma ütlen :) Ma olin sellest kõigest juba liiga kaua unistanud.    Pubekas eriti õue ei tule. Pistab nina ukse vahelt välja ja kurdab, et ilm on kole või liiga palav vms.    Väikestest on saanud maakad.    Olen ma midagi kaotanud? Jah, 10  kilo :)    See maja on väga-väga vana ... 1947            Meil on kemmergus palju aknaid, mulle meeldib, aga teised virisesid, et ei saavat potil istuda. Leidur Leo kombel mõtlesin tükk aega, kuidas pakettaknale kardinat külge saada - ja leidsin sellise lahenduse: krõpsupael tugeva liimiga aknaraami külge, kardin krookesse ja vastuse külge  õmmelda ja seejärel krõps-krõps kinnitada. Saab akent pesta ja puha :)   Sada korda rohkem on muidugi veel tegemata! Maaler (pahteldused, tapeedid) ja siseviimistleja olin  Mina Ise. Köögisaare ladus vanadest tellistest minu täiskasvanud poeg.    Muuseas, meil pole senini telekat. Elion otsib lahendust kaabli vedamiseks ja muid variante ma pole sestap viitsinud sebida. Juba teine kuu läheb ja selgub, et elu ilma selle kastita on täiesti võimalik.