Paar sõna ka minu isiklikust suhtest grifoonidega. Tööga seoses otsisin aastaid sobivat väikest tõugu koera. Nõuded kandidaadile olid karmid: koer peab olema lõbus, julge ja mitte mingil juhul agressiivne (tal tuleb tegemist teha paljude lastega). Koer peab olema füüsiliselt vastupidav, suutmaks looduses kilomeetreid ja tunde järjest liikuda. Koer ei tohi olla raske, et ma vajadusel jaksaks teda süles/kotis kaasas kanda. Koera karv ei tohi liigset  hoolt vajada (mul oli kunagi väike puudel - muidu tore koer, aga järgmise selle tõu esindaja võtan siis, kui nad lühikarvalisteks aretatakse). Koeral ei tohi esineda tõust tingitud pärilikke haigusi (ma pole just põetaja tüüp). Pärast pikki eksirännakuid kääbuskoerte maailmas (ärge valesti aru saage, ma ei tassinud tosinate kaupa ilukoeri koju, ekslesin infotulvas ja heade soovituste rägastikus) jõudsin väikese brüsseli grifoonini.