Ja nüüd on nad nii suured poisid. Naeratavad kumbki  oma 8hambalist naeratust, kehad väikeseid sinakaid täis turnimisest ja kukkumisest, räägivad üksteisega minule arusaamatus lalinas ja kuigi ilmselt nad veel sõnu ega nende tähendusi ei mõista, on jutu toonist selge, kui neil on rõõmus vestlus või kui kumbki teisega õiendab. Õhtul magama pannes kostab toast tükk aega naerulaginat ja ma endamisi mõtlen, mis pagan see on, mis neile teineteise juures nii palju nalja teeb. Mine tea, räägivad ehk minust…