Pettunult naasis keemik direktori juurest. Ent ta ei andnud alla. Järgmistel päevadel jooksis ta läbi kõik vähegi tähtsad asutused ja tegelased, kes tema avastuse kasutuselevõtmist oleksid saanud mõjutada, kuid iga päevaga sai talle üha selgemaks, et mingit maailma ülevärvimist ei tule, et inimesed pelgavad ta värvipiiskadega katseklaase ja tahavad, et kõik jääks nii nagu on - sest nii oldi kord juba harjutud.  Kummatigi tundus keemikule oma kabinetis istudes ja värve vaadates võimatuna, et need inimestele ei meeldi.