Kuid kõige sellega ei saada hakkama, kui ei arvestata vastavalt ka seda, et inimloomus, nagu ma juba eile ütlesin, lähtub põhiliselt tegevusest ja alles pärast seda läheb üle puhkeseisundisse. Nii nagu laps lõpetab rabelemise puhkamisega, nii lähtub kogu inimese loomus tegevusest ning peab rahu alles omandama. Aga seda tuleb õpetada just tõesti süstemaatiliselt. Jutt on sellest, et teatud määral  kujundame me inimese tegevuse kaudu välja inimest ennast. Tänapäeval võib siin kergesti eksida. Ma juba püüdsin selgitada, kui tähtis on juba rahvakooli alguses muusika, laulmine. See on kunstilise üks külg. Lapse muusikalisele vajadusele tuleb vastu tulla võimalikult palju. Siin võib tekkida väga kergesti hävitav eelarvamus. Kui me vaatame ringi tänapäeva maailmas, siis on teist juba enamik märganud, et kõikjal eksisteerib peaaegu sama palju lauluõpetuse meetodeid kui on nimelt lauluõpetajaid ja-  õpetajannasid. Iga õpetaja arvates on tema poolt kasutatav meetod kõige parem. Kui neid laulu- ja muusikameetodeid rakendatakse täiskasvanute juures, kes on tegelikust arengust juba välja jõudnud, siis võib ju neile need puuhobused jätta, kellele need meetodid meeldivad. Kuid tavaliselt on nende meetodite lähtealus vale. Nad lähtuvad sellest, et inimloomus peab töösse rakendama puhkeolekus organid, et kutsuda esile tegevust. Kopsud ja teised organid peavad lülituma töösse, et tuleks päevavalgele tegevus, mis näiteks  kaasneb laulmisel. See on vastupidine sellele, mis tuleneb inimese enda loomusest. Peaaegu kõik laulmismeetodid, mida ma olen näinud, lähtuvad tegelikult meie aja materialismist, lähtuvad arvamusest, et inimene on midagi mehhaanilist, mida saab sisse lülitada ja millest tuleb esile kutsuda mingi tegevus, kui teda õigesti häälestada. Tegelikult, kui inimese olemust mõistetakse õigesti, ei saa sellest iialgi juttu olla. Õige suhtumine lauluõpetusse ja muusikalise kuulmise arendamisse eeldab seda, et lapsi  õpetatakse eelkõige õigesti kuulama ja äratatakse sellega neis matkimistung, mis kohaneb õige kuulamisega. Parim meetod on see, kui õpetaja laulab ette armastusega, arvestades sellega, mis võib raskusi tekitada ja õpilane matkib seda, mida ta kuuleb õpetajalt ja õpetaja parandab tema vigu. Lapsel tuleb lauldes omandada see, mis tuleb organite instinktiivsest töösse häälestumisest.