1 suur sibul  1 paprika  2 küüslauguküünt  1 tl tšillipulbrit  1 tl kuivatatud paprikat  1 tl jahvatatud vürtsköömneid  500 g (veise) hakkliha*  1 veiseliha-puljongi  maitseaine kuubik  400 g tükeldatud tomateid konservist  0,5 tl kuivatatud oreganot  1 ruut tumedat šokolaadi  (2 sl tomatipüreed)  400 g punaseid "kidney"-ube konservist    Tükelda sibul, küüslauk ja paprika. Kuumuta suur pann, lisa sinna törts õli ja sibulad ning kuumuta segades u 5 minutit, kuni sibul pehmenenud ja kergelt läbipaistev. Lisa paprika, küüslauk, tšilli, paprika-pulber ja vürtsköömned ning kuumuta aeg-ajalt segades veel 5 minutit. Seejärel pruunista pannil  hakkliha (tõstes vajadusel veidike ka pliidi kuumust).  Kui liha pruunistunud purusta panni kohal puljongi-kuubik ning vala peale 3 dl sooja vett koos tomati-konservi, oregano, šokolaadi ja tomatipüreega (mul loetelust viimane ununes). Aja kogu segu keema, sega läbi ning kata pann kaanega. Alanda kuumust nõnda, et segu keeks õrnalt (vaikselt mulisedes) ning lase tal seal 20 minutit rahulikult olla (paar korda võib seda igaks-juhuks ka segamas käia).  Kui kaste on juba paksenenud eemalda kaas ning vala  hukla eelnevalt nõrutatud ja loputatud oad. Maitsesta ka soola ja pipraga. Sega läbi ning lase roal 10 minutit ilma kaaneta keeda. Kui ta peaks selle ajaga muutuma liiga kuivaks, võib lisada veidike vett. Enne serveerimist lase chillil veel 10 minutit kaane all ilma kuumutamata "seista", et maitsed imbuksid.  Serveeri kas riisi või tortillaga. Peale sobib väga hästi hapu koor, aga ka riivitud juust võib seal mõnus olla.    *   Asendades  hakkliha sama koguse puljongis keedetud soja hakk-massiga, saab väga maitsva taimse alternatiivi (pilt allpool!).        Ma ei hakka üldse mitte  valetama ja ütlen kohe välja, et idee teha chilli con carnet tuli joonisfilmist  . Veetes I'ga üht õndsat talvise vaheaja õhtupoolikut telekat klõpsides ning selle saate peale sattudes avastasime mõlemad, et me kumbki ei tea absoluutselt midagi sellest Ameerikas ülipopulaarsest roast. Peale kiiret guugeldamist jõudsime ka selguseni selles, et antud roog väärib kindlasti proovimist.    Tegu oli tõsiselt AUSA roaga. Igast komponendist on välja  pigistatud maksimum-maitset, lisatud on täpselt parajalt vurtsu ning kelmikust. Šokolaad hakkliha-hautises tundus esialgu üllatav, kuid usun, et ta täitis selles ilusas tervikus kindlasti oma rolli. Ning üks julge törts hapukooret sinna peale on lausa kohustuslik! Sattusin sellest roast lausa nii entusiasmi, et esmakordselt arvestasin retseptile lisatud näpunäiteid ning väga Ameerika-päraselt pistsin ülejäägid sügavkülma mustadeks (e koolisteks) päevadeks (olgu mainitud, et midagi kodus tehtud, peale toormooside  ja jäätiste, ma varem sügavkülmutaud pole).    Endale tegin taimse versiooni roast, mis oli ka väga hea (kuid väidetavalt jäi loomsele variandile siiski kõvasti alla) :