Kui hommik juba ära keerab, siis ongi kogu päev untsu. Oli mul hommikul perearsti juures analüüside aeg kinni -  jah, oli. Aga just siis, kui ma hakkasin kodust välja astuma, kasukaski juba seljas, algas märul ja möll, millist minu silmad viimati nägid umbes … las ma mõtlen… no umbes kümme kuud tagasi. Maksuametist helistati. Ühesõnaga, meie raamatupidaja pole JÄLLE ja JÄTKUVALT oma asju ära teinud. Mul on sellest tõsiselt kõrini. Igakuiste dokumentide kokkukorjamine on minu jaoks niigi piisavalt suur administratiivne pingutus, ma ei jaksa peale selle veel raamatupidajale, täiskasvanud mehele, lapsehoidjaks olla.  Siis veel valetatakse, et tegi ikka ära; kui küsin, kus ta praegu on, et ma tulen kohe sinna, siis vastatakse: "Haapsalus!…. ei, Tallinnas ikka," järgmine kord on telefon välja lülitatud… Ja selline kino ei toimu üldse esimest korda.