Ene: "Ja siis hakkas kannatuste retk ja see kestis mitu mitu pikka tundi. Raskemad mehed, kes muda ja vihma sees sõitsid, tekitasid oma rattaga lausa vao, kuhu oleks vajadusele olnud võimalik a la porgandid kasvama panna. Meie sellised võimsad traktorid õnneks ei olnud. Lõpuks tundus nii, et matk vihmaga on täiesti normaalne  nähtus. Peatuseid tehes väänati oma kindaid mitte üks kord, vaid mitmeid kordi ning kohendati kostüüme, tarvitasime mõõdukalt jõujooke ning väntasime rõõmsalt edasi. Mida rohkem esimese laagripaigani lähenema hakkasime, seda aktuaalsemaks ja tõsisemaks läks ööbimise teema. Kei, kes oli ju matkama tulnud ning arvestusega iga öö telgis veeta, soovis siiski vihmase ilmaga esialgsele ideele truuks jääda. Samas oli tal veel üks relv st. lapsed ju nii väga tahavad ikkagi telkida. No pole valikutki vastu vaielda, kui  juba lapsedki tahavad. Oli kuidas oli, aga mulle isiklikuks see esialgne idee muutus aina vastumeelsemaks õhtu saabudes. Õnneks Mari samuti ei pakatanud entusiasmist märja küljealusega öö veeta. Ma täpselt ei tea, mis hetkel Kei oma kindlasti ideest taganes, aga ta siiski õnneks tegi seda."