Jutt alles hakkas veerema eile. Liiga palju märksõnu on seal minu jaoks. Arm ja õigus. Arm on laiemalt võttes minu jaoks see et vihma(lund) sajab ja päike tõuseb jms ühesõnaga see et eksisteerib elu ja võimalikkus eluks. Kitsamalt võttes on arm teenimatu soosing mida inimlaps saab isiklikult võtta. Kogeb isiklikult. Antud kaasuses õiguse sisse/välja toomine ei tähendanud muud kui seda et ma lootsin teatud mööndust vähemalt sellele et minulgi iniviidina on  osalt õigus ametkonna meelest. Et ametkond möönab et käitus teatud osas indiviidi suhtes valesti. Pigem aga oleks sellegi soovi varjutanud lihtsalt mõni hea tahte avaldus. Seda ei ole tulnud ega olnud. Sest on otsustatud olla reaktiivsed iga hinna hinna eest, mitte proaktiivsed. Ja nõnda antakse laiemalt võttes vabatahtlikkult ära igasugune omaosalus meie ühiskonnas kaasalöömiseks. Ja eks ole juba kohtutud ka. See oli siis antud kaasuses arm kitsamalt minu arvates. Et suudetaks armu nimel ehk arveraamatutest  üle vaadata. Ja eks seda ole mul endalgi vaja. Et suuta ametkonna tegudest üle vaadata. Aga mul on mõnetine emotsionaalne ükskõiksus ses osas juba. See selleks. Ja mina indiviidina ei ole armuasutis vähemalt. Oleks nagu pisut liiast nõnda enda kohta öelda. Absoluutne arm on aga jah kui Pauliga siin rääkida, siis raskestihoomatav suurus ja harva me seda näeme ja kogeme. Absoluutne arm läheb tagasi vihma ja päikese juurde ja homeostaasi juurde. Seda võib ja tuleb muidugi ka isikliku soosinguna võtta sest  juhus elada ei ole kuigi sage. Juba see et sa elus oled teeb su süüdlaseks nende suhtes kes süütalastena oma elu on pidanud jätma. Mis õigus ja inimsoosing või jumalik juhtimine mind küll läbi abortide tihniku (kolm ühe sünni kohta toonases ühiskonnas) juhtis ja mulle elu võimaldas. Miks mina, miks mitte mina, miks just mina? Jah, see peaks olema inimlapse lõpmata rõõmu ja heatahte aluseks tema igapäevases ellusuhtumises. Absoluutne arm minu jaoks ei sõltu sellisena sellest mida inimene teeb või ei tee - see  ongi see et Kirik kui armuasutis kuulutab Jumala absoluutset soosingut ja eluvõimalikkust inimesele olgu ta teinud misiganes. Ja see arm ei ole sõltuv inimesest. Seda saab muidu ja muidu tuleb ta ka vastu võtta, ilma tingimusteta antud ja võetud. Läbi Kristuse eeskuju (lunastuse). Nagu Paul, mis Paul, Enn on ta nimi. Nagu Enn ütles, saab seda vaid tingimusteta vastu võtta. Just. Olen seda absoluutset armu vahel armulaual ehk ka ise kogenud. Selle absoluutsuse taustal eksisteerib siis relatiivne arm kus  kogukonna/kiriku soosing käib kokku/lahku sellega mida inimene teinud on. Absoluutset armu saab mulle kuulutada ka siis kui ma näiteks olen kurjategija ja istun kinnimajas vastavalt ühiskonna poolt määratud "meeleparandusajale". Kui kirik muutub aga liialt relatiivseks ja unustab armu absoluutse dimensiooni, siis pole hea, mulle meeldib aeg-ajalt ikka kuulda vihmast ja päikesest ehk absoluutsest armust mis minust ei olene aga siiski mulle laieneb. Kui ka muidu mitte, siis seeläbi ikka, et tänu sellele ma elus  olen ja seda kogeda saan, et elusolu ongi arm. Aga tänase päeva kaasused tähendavad minu jaoks vaid ühte, seda et tuleb avalikustada, tuleb. Mind pisut ärritas see "äraootav seisukoht" ekn-lt. Ma saan aru et liikmeskirikud ja ei sekkuta siseasjusse jne. Aga kui tegemist ongi ühemehekirikuga, mis siis? Aga sellele oleks tulnud nagu öeldakse, pisut varem mõelda. Ma nägin vaest meest kel oli hea nõu aga keegi ei võtnud teda kuulda sest ta oli vaene, ütleb Koguja. Nii ongi. Ma lihtsalt mõtlesin et kui oleks meie  lugupeetav olnud metsateel ja näinud ütleme et vägistamiskatset kas oleks ka siis olnud kohane jääda äraootavale seisukohale. Ja mitte sekkuda liikmeskirikute siseasjusse, eriti kui veel tegemist on kahe erineva liiikmeskirikuga ja nende esindajatega. Ja kui üks liikmeskirik vaieldamatult püüab parasjagu just teise kiriku siseasjusse sekkuda? Kui ühe esindaja teisele liiga teeb. Ja kumbki neist ei ole su enda kiriku liige. Nagu Samaaria teel, jäid ju nood seal ka äraootavale seisukohale kõik. Peale Samaaria  mehe. Selge see et kirik on rünnaku all ühiskonnas tervikuna. Lahendiks ei ole aga mitte iga hinna eest näo päästmine ja bürokraatlik ringkaitse ja äraootamine, vaid avalikkustamine. Lahendiks ei ole fundamentalism ja mustasajalisus ning misogüünia ja mingite traditsiooniliste survamisskeemide ehk intitutsionaalsete kiriku enda pattude põlistamine. Ei, avalikustamine, täielik ja mööndusteta. Wikileaksi eeskujul. Ma ei suutnud hommikul Meego Delfi artiklisse süübida. Aga tema vist räägib seal ürgusalduse  õõnestumisest lekkimise läbi. Et me ei tea enam, sest me ei suuda informatsiooni põhjal otsustada ja siis me kas usume või ei usu inimeste kohta seda mida öeldakse. Vastavalt ürgusaldusele meis. Eriti kui pole tegu krim kaasuse ja süüdimõistva otsusega. Aga isegi kui on, siis võib järgmise kohtu tasandi otsus olla õigeksmõistev. Või siis viimselt Euroopa kohtu otsus, nagu näiteks või Tiit Veeberi asjas. Süütuse presumptsioon aga kehtib vaid esimese astme kohtu otsuseni ja vahel tundub et kuni vahi alla  võtmiseni vaid. Ja siis on veel terve hulk eetilisi tasandeid mis jäävad krim lahenditest n.ö. ülespoole. Nii et maailm me ümber on tulvil eetilist keerukust ja seda enam eeldatakse meilt vastutustunnet aga ka armastavat sallimatust iseenda institutsiooni ja selle esindajate patu suhtes ning kaastunnet ennekõike ohvrite ja ka /kurja/tegijate (uurimise alla olijate) omaste suhtes kes on ju samuti ohvrid. Ehk küll ühed ohvrid tavaliselt teisi vihkavad ja samuti süüdistavad. Siin peaks kirik olema rahutegija ja  rahuvahendaja. Mitte mingi reaktiivne ootaja, ära ootaja veelgi vähem. Ei oota ta nõnda midagi peale enda huku ära. Ja sedagi ei jõua ära oodata. Mina rõhutaksin pigem ürgusaldust mis meis peaks olema tõe vastu, tulgu ta või läbi lekkimise avalikuks. Usaldust tõe kui sellise vastu mis on nende näivuste taga mida meie silme ette säätakse. Nende nägude ja imagode taga. Nagu Tony-le öeldakse Paulie kohta. He has only his business, and boys and his image and nothing more left. Õnneks sunnib kirikut  seisukohavõttudeks ühiskond sest kirik ise selleks tundub et eriti võimeline ei ole. Sisemiseks puhastuseks. Võetakse seisukohti küll homoseksualismi kohta aga mitte vägistamiskatsete kohta. Pihisaladusele viitamine siin aga ei ole kohane sest seda tehakse antud juhul ohvri arvelt ja selleks vaid et ei peaks kommenteerima. Motiiv on vale antud juhul pihisaladuse mõiste kasutamisel. Liiatigi jätab seadus selle kiriku(te) endi määrata mis pihisaldus on ja mis pole. Pihtija meelest ei pruugi antud kaasuses mingit saladust  olla. Aga nii eelk kui katokirik viitavad ometi sellele. Ja on ilmne et libeda mäenõlva efekt on täiesti toimiv. Ja et libiseb mõlemat pidi. Kui sa ei poolda naisvaimulikke ja oled autokraatne meesvaimulik küllap sa siis ka… libised järgnevale astmele. Nii et libiseb tõesti mõlemat pidi. Ainult et kui kirik ühiskonna survel ja vastutahtsi puhastub siis kaotab ta enam kui siis kui ta ise seda teeks. Aga ilmselt ei saa eeldada liiast hierarhiliste struktuuridega asutistelt, mis koosnevad sageli peamiselt  anduvatest naistest ja autokraatlikest meestest. Kummaline fenomen veel et naised hakkavad kohe ja reeglina süüdistama suuremalt jaolt teist naist mitte meest. See on vist seesama asi et anduvad naised ja autokraatlikud mehed. Et mehel on ikka rohkem õigus kui naisel. Juba selle poolest et ta mees on. Ja mehele antakse ka enam andeks sellest johtuvalt.