Igal sügisel on üks pühapäev, mil Viandeni-nimelises linnakeses toimub justkui pähkliteemaline üritus, laat või turg või midagi säärast. Ma olin sellest varemgi kuulnud ja eelmisel aastal vist mingit nännigi sõprade vahendusel saanud, aga ise polnud käinud-näinud.    Kuna Vianden on  muidu ilus koht keset mägesid ja orge ning ilm oli kah väga soe (võis olla ligi 20'C), otsustasime kohale vurada. Kui mulle öelda, et kuskil muinasjutukülas, mille kohal kõrgub muljetavaldav loss ja mis ise asub jõe kaldal, toimub pähklilaat, kerkib silme ette idülliline pilt erinevatest pähklitoodetest ja mitmest pähklisordist, mida müüvad sõbralikud memmed-taadid ja mida uudistavad teised toredad inimesed.    Sellisele üritusele ma omameelest läksingi. Reaalsus nägi aga välja selline, et üle oru  kaikusid vaheldumisi ja läbisegi Saksa šlaagrid, mingi ilge diskens ja sekka pisut Metallicat, lisaks inimkilkeid ja ilmselt ka loomade hädakisa. Kitsal peatänaval tuli purjus jorsside vahelt jõuga trügida, et üldse kuhugi pääseda, ja võis olla kindel, et vähemalt jalanõude küljes sai kaasa võetud mõni vorst, ketšup, sinep või natuke likööri. Seda viimast rüüpasid inimesed ilma igasuguse elegantsita otse pudelist.    Pärast seda hullust ja kiiret põgenemist oli raske Sergot veenda, et Vianden on  tegelikult üks armsamaid ja vaatamisväärsemaid linnu Luxis ja et siia võiks veel mõnikord tagasi tulla.