See oli õilis ja õiglane programm, mis viimase sõjaaasta pine­vate rahuigatsuste meeleolu  hästi näis tõlgitsevat. See programm sisaldas endas terve "ootuste ilma" miljonitele inimestele ja täitis kõikjal sõjaraskuste all kannatavate rahvaste südamed uute, julgete lootustega. Tänu Ühisriikide presidendi suurejoonelisele poliitikale pidi suitsevaist sõja ahervartest tärkama uus ilusam ja parem elu. Kõigi rahvaste pilgud olid pöördunud Ühisriikidele, kellelt oodeti võimatut, üliloomulikku, imet. Demokraatlikud ringkonnad vaatasid usaldava imetlemisega Wilsoni poole üles "nagu kellale", ja Itaalias  põletasid talupojad tema pildi ees küünlaid, austades teda nägu mõnd punikut. See üldine idealistlik puhang, mis ilmasõja lõpule jõudes rahvaid valdas, oli alguses niivõrra tugev, et isegi liitriikide valit­sused paremaks pidasid Wilsoni põhimõtteid tunnustada ja nõusoleku avaldasid neid võtta Saksamaaga peetavate, rahuläbirääkimiste aluseks.