Eilne Teeme ära on nüüd tehtud. Oma panuse Eesti puhastamisesse andnuna  tundsin end tõeliselt hästi. Aga alustame algusest.    Kell 7.37 oli väga valus ärgata, arvestades seda, et ma jäin magama alles kolme paiku öösel. Veidike ringiuimamist ja juba oligi Loora kohal, kes jagas mu valu, ainult et tema oli ärganud kell viis. Kell viis laupäeva hommikul!    Kell 8.30 EMT juures bussile ja algas sõit Tapa poole. Meil Looraga tulid kohe meelde Tapa noored, kes eelmisel aastal meiega samas laevas olid ja sellise nime all väga ühtselt karaoket laulsid. Loora ütles,  et meil tuli paremini välja.    Kümne paiku prügijaamas saime kätte instruktsioonid prügimaardla koristamiseks.    Koristustalgusid alga!  Ning inimesed suundusid prügi otsima. Ega seda just liiga otsima ei pidanud, jagus kõigile. Hästi palju oli kõrvalasuva saekaatri prahti, lisaks veel kivivilla ja telliseid ja muidugi meie lemmikuid- pamperseid. Seda kohutavat kasutatud pampersite mäge vaadates tekkis tunne, et säästev areng on küll mõnest inimesest väga mööda läinud. Meeldiv  oli ka leida šampooni, mis minust vanem oli. Üldiselt olid aroomid prügihunnikutes hindamatud- alustades pampersitest ja äädikast ja lõpetades selle 20 aastase šampooni ja odekolonniga, mis haises hullemini kui Kolmekordne.  Päikest sai ka päris kõvasti, käed on mingi pruunika kihiga kaetud ka peale pesemist :)  Aga mu absoluutne lemmik prügi osas oli tankitõrjemiin. Mingi täiesti suvaline koht Tapal ja hoplaa, 3 või 4 tankitõrjemiini. Nende juures leidis aset vestlus:    Kristi: "Jüri,  kuule, võta see, see on väga raske!"  Jüri: " See on ju miin!"  Mina: "Tassi, tassi, ära virise!"    Väga kuum oli ka see diivan, mis lihtsalt oli seal. Ja traktorirehv ja umbes kasvuhoonejagu klaasi ja kolm paari kingi ja...ja...ja...    4 tunniga sai siiski puhtaks ja tagasisõit Tallinna poole võis alata. Buss oli väga vaikne ja pooled vähemalt magasid. Ma vaatasin aknast välja ja tundsin ennast väga-väga hästi. See lihtsalt oli nii õige.