Apollolise kultuuri hinge sümboliks oli eraldatud keha. Kreeklasele polnud olemas piirita ruumi, kreeklastele oli surmanuhtlusega keelatud astronoomiaga tegutseda. Skulptuur oli sellepärast kreeklasele kõige suurem kunst, selles väljendus täielikult isoleeritud keha idee. Apolloline inimene ei vaadanud tagasi minevikku, ei mõlgutanud tuleviku üle, ei tunnustanud ajalugu ega igavikku. Tema moraal on vastandiks faustilisele moraalile, mis on  sallimatu, üldkohustav, nõudes tahtetust ning passiivsust. Helleeni elamused olid täpsed ja selged, tema armsaim valgustus oli hele päikesepaiste. See valgustus valitseb freskomaalides, vaasijoonistustes; heledal keskpäeval mängiti antiikkomöödiad. See kõik on põhjuseks, et antiikteosed on absoluutselt selged ja arusaadavad, neis pole midagi hämarat ning udust.