Täpsem analüüs üllatab: miks kõne all on just vene kultuur. Huvi Shakespeare näidendite vastu polnud Tšehhovi omadest sugugi väiksem, vene  kirjanikest ei räägitud juudi intelligentsi ringkondades rohkem kui Hemingwayst või Faulknerist, prantsuse impressionistid ei huvitanud vähem kui peredvižnikud. Miks teadvustatakse ja rõhutatakse sidet just vene, mitte maailma kultuuriga? Miks sellist massilist ja otsustavat samastumist kohtas ka neis ringkondades, kes tegelikult seisid igasugusest kultuurist eemal?