Keelemapi põhimõtted  • Hinnatakse pädevust, mitte seda kus või kuidas see on omandatud (koolis või väljaspool seda, kursustel või iseseisvalt õppides). Pädevust hinnatakse EN-i keeleoskustasemete süsteemi alusel ja seega on  keelemapp otseselt seotud Euroopa keeleõppe raamdokumendiga.  • Keelemapp on õppija isiklik omand.  •  Keelemappidele on kehtestatud ühtsed põhimõtted ja koostatud vastavad juhend materjalid, kuid iga riik töötab välja oma keelemapi(d). Keelemappide mudelid võib jagada õppijate vajaduste järgi vastavalt eale,  õppimise eesmärgile ja kontekstile ning kultuuritaustale.    Keelemapi osad  1) Keelepass (Language Passport) annab ülevaate isiku võõrkeel(t)e oskuse kohta antud ajahetkel. Hinnang võib põhineda nii eksami tulemustel, kursusel saadud hindel kui ka enesehinnangul, kuid peab olema esitatud EN-i keeleoskustasemete süsteemis. Seetõttu on keelepassi kohustuslikuks osaks enesehindamise skaala.  2) Keelelugu (Language Biography)  Keelelugu hõlmab nelja osa:  1. Keele õppimise eesmärgid - põhjused, miks mingit keelt õpitakse.  2. Keele õppimise ajalugu - keele õppimise kogemused ajalises järjestuses.  3. Olulisimad keele- ja kultuurialased kogemused.  4. Keeleõppe praegused ja tulevased raskuspunktid - mida praeguste teadmistega osatakse ja mida  tulevikus osata tahetakse (planeerimine).  3) Kaust (Dossier)  Kaustas sisalduvad kõik materjalid, mis kinnitavad keelepassis ja keeleloos kirjapandut ja mida inimene oma keeleoskuse kohta soovib teistele näidata:  • näidised isiku keeleoskuse kohta - kirjalikud tööd, audiolindistused, videod, CD-d jne -, mida saab pidevalt vahetada, täiendada;  • ametlikud paberid, nt tunnistused ja tõendid keelekursustelt, millel on osaletud (seal on kirjas, mida ja kui palju õpiti, milline  tase saavutati) jne.    Mis kasu võiks keelemapist olla?  Koolidel ja (era)õpetajatel, keelefirmadel aitab Euroopa keelemapp paremini mõista uue õppija keeleoskustaset ning tema keeleõppevajadusi ja motivatsiooni.  Tööandjatel aitab keelemapp saada töötaja praktilise keel(t)eoskuse kohta parema ülevaate ja nii tema oskusi paremini ära käsutada.  Et keelemappi saaks neil eesmärkidel kasutada peavad nii keelekursuste kui ka mingil ametikohal nõutud keeleoskustasemed olema esitatud EN-i  keeleoskustasemete süsteemis.    EN-i keeleoskustasemete süsteem  Lähtutakse kolmest keeleoskustasemest:  a) algeline keelekasutus (Basic User) - A;  b) iseseisev keelekasutus (Independent User) - B;  c) vaba keelekasutus (Proficient User) - C.  Need kolm laia taset jagunevad igaüks omakorda kaheks kitsamaks tasemeks: Al, A2, Bl, B2, Cl,  C2, mida saab vajadusel veelgi kitsamateks tasemeteks jagada, nt Al.l, Al .2, A2.1, A2.2 jne.  Keeleoskust kirjeldatakse osaoskuste kaupa:  mõistmine - kuulamine ja lugemine, rääkimine -suuline suhtlus ja suuline esitus ning kirjutamine.  Keeleoskustasemed ja osaoskused on defineeritud väga olulises ja mahukas EN-i dokumendis -Euroopa keeleõppe raamdokument: õppimine, õpetamine ja hindamine (Common European Framework of Reference for Languages: learning, teaching and assessment, lühendatult CEF 2001).    Keelemappide erinevad mudelid  Keelemapid luuakse õppijate  vajaduste järgi vastavalt eale, õppimise eesmärgile ja kontekstile ning kultuuritaustale. Põhjalikum info Euroopa keelemapi kohta on EN-i koduleheküljel.    Keelemapi Eesti variant