Hana yori mo naho  (r: Hirokazu Koreeda)    Olen selle filmi kohta juba eelnevalt  erinevates kohtades paar sõna kirjutanud, kuid kõik need jäävad minu blogi-eelsesse aega. Vaatasin filmi teist korda üle et ka siia mingi sissekanne teha.    Filmi tegevus kandub 1702 aasta Jaapanisse, rääkides loo samuraist kes püüab täita oma isa viimse soovi et tema tapjale kätte maksta. On ainult üks probleem - pehmelt öeldes tema võitlusvõimed jätavad sügavalt soovida.    Film tõstatab küsimuse kas au ja lubadus on tähtsam kui õnn ja elu? Koreeda arvates pole ning mina nõustun temaga  täielikult.      Tegu on suurepärase filmiga. Mulle väga sobib kuidas hea huumor on segatud sügavama draamaga. Ja huumor on siin väga hea, mina naersin end mõlemal vaatamiskorral ribadeks.    Filmi suurim viga on lõpu liiga suur hajuvus. Selline tunne nagu pole suudetud käsikirja lõpetada. Sama võib öelda ka mõne tegevusliini kohta, mina oleksin filmi julgelt 10-15min lühemaks teinud nii mitmegi stseeni  arvelt.    Kiidan veel ilusat pilti ja seda ka tänu kõrgekvaliteedilisele DVDle. Pean seda Koreeda filmi paremaks kui tema After Life´i (mis iseenesest oli ka väga hea). Hindeks 4/5.