Sügavpsühholoogilisi keerdsõlmi ja probleeme Adson oma  näi­dendites ei armasta käsitella. Kus ta niisuguste probleemidega kokku puutub, seal jäävad ta tegelaskujud kuidagi käristatuiks, hapraiks ja vastuolulisiks (Ema Toomapäevas, Lääne vanem Kulle Nel­jas kuningas) või jälle üldjoonelisteks ning jämedakoelisteks (kõik Kolmanda tee peategelased). Mõnikord aga asendavad temal elavaid inimesi lihata ja vereta skeemid (Läheb mööda, enamik Nelja kuninga tähtsamaid kõrvalkujusid). Juhtub sedagi, et näidendisse kontvõõrastena poevad karikatuursed kujud, nagu vene vürstid  vaatemängus Neli kuningat ja tegelanna Aili Vunk-Eduste komöödias Karu läheb mee lõksu. Kuid enamik tegelasi Adsoni näitekirjanduslikus loomin­gus osutub siiski tõepäraseks ning usutavaks.