Ja hooaeg sai avalöögi! Eile Norras Beitostolenis võtsin osa esimesest IBU cupi sprindivõistlusest. Ilm oli külm, aga õnneks mitte nii külm kui päev varem. Reedel,  tegi mu treeningu põrguks lõikavalt külm tuul, nii et õhtul oli korralik peavalu. Laupäeva hommikul ärkasin parema tundega. Eelmise päeva õudus oli unustatud. Hoidsin kuni stardini oma meele puhtana, kuigi pealelaskmine oli väga kummaline. Kord ilusti keskel ja siis jälle nagu ümber pööratud. Enne starti läks pisut rahmeldamiseks, sest ajagraafik hakkas kitsaks muutuma. Esimene ring tundus imelikult kange ja lihased kiskusid vägisi täis minema. Esimene tiir, lamades. 2 trahvi. Ma ei tea mida ma seal mõtlesin  või tegin, sest see oli minu kohta väga aeglane. Teisel ringil ärkasin, siis kui minust möödus venelanna. Võtsin endale hoobilt eesmärgiks tal sabas rippuda, saagu, mis saab. Ja kuni tiiruni see õnnestuski. Ei olnud raske, pigem kergem hakkas, ning tundsin endas uut jõudu kasvamas. Teine tiir, püsti. 1 trahv. Samuti aeglane algus. Viimasele ringile läksin üksi, aga tagant oli tulemas suur grupp. Väga raske oli ning kannatasin, aga siiski suutsin raskusega võidelda. Alla ei andnud ja teisi järgi ei lasknud.  Viimasel tõusul, enne staadionile tulekut, pigistasin vist viimase jõu varu välja. Staadioni osal ma igatahes seisin vaevu jalul. Finiš oli nagu udukogu silme ees. Kui üle joone sain, siis kadusid mu jalad hoobilt alt ning tükk aega ei tahtnud kuidagi üles tõusta. 2+1 sain 28. koha. Kuidagi imelik on see Beitostolen. Selline rõhuv tunne on ja pulsid on siin 20 lööki normaalsemast kõrgemal (kusjuures mitte ainult minul). Kõrgust on siin ju ainult 800m. Miski on siin ikkagi teistsugune. Meie maja katusel  kasvavad puud ja hein ning toad on tillukesed ja jahedad. Muidu on päris kift, aga ootan millal Östersundi saab.