See Iiri oma.    Mõni päev tagasi ümbruskonnas ringi sõites ja nähes neid vanu tuttavaid võõraid kohti kus nüüd juba üle paarikümne aasta elatud jäin mõtlema kogukonna kollektiivse mälu üle. On ju heaks kombeks mäletada möödunut ja seda kui mitte teisiti siis kasvõi suuliselt edasi anda , aga kõik , mis on inimese elus helget ja kasvõi ebaharilikult head kaob tasapisi unustusse, ikka püsivad lood täis õnnetusi ja uskumatut  , lohutamatut leina. Järgmised lõigud on mulle võõraste inimestega toimunud lood mida tegelikult pealt näinud inimesed on oma mündi Hadesele juba aastaid tagasi tasunud, kuid neid lugusid mäletatakse ikka veel ja antakse aina edasi.....      Pikevere suunas sõites on enamvähem poolel teel künka otsas maja, mis hoolimata oma praegusest armetust seisukorrast suudab veel näidata, et kunagi oli seal ilus uhkete inimeste kodu. Omal ajal olevat seal elanud kohalik metsavaht, kes salakütte  varitsedes metsas omaenese poja lasuga tappis. Tapmiskohale olla poja lepituseks istuatud tamm.  Aastaid pärast tolle loo esmakuulmist võpatasin alati kui metsas kuuskede- mändide vahel juhuslikku tamme kohtasin - äkki see koht...    Liigvallas on kohe järgmine maja mõisast jahe väike kivimaja, kus elanud sõjaajast siia jäänud endine venelasest vang koos endisaegse peretütrega, mingi triviaalne tüli sugulastega tõi kaasa sugulaste needmise : "Et sa lolli lapse sünnitaksid!"  Nii läkski. Laps oli  iseseisvalt elamiseks võimetu, kuid suur ja hea söömaga idioot, kes elas oma vanemad üle ja suri peale nende elupäevade lõppemist kusagil hooldekodus nälga.    Majas kus ise elan olla olnud nn metsavendade pesa . Jutud räägivad naiseriietes meestest heina tegemas ja külarahva lambaid varastamas, kuid kummalisim pajatus on seotud ühe metsavenna lubadusega juhul kui teda keegi reetma peaks selle reetja hinge ka peale surma kummitamas käia. Pärast reetmise ja reeturi surmaga lõppenud kreeka  tragöödiaid väärivat eelmängu kohtusid teeristil haiglast koju toodav reeturi surnukeha ja avalikku häbiposti (20. sajand, sic!) viidav metsavenna laip.        Olgu pealegi , tegelikult jäävad ju meelde ka lopsakad lood nagu näiteks lugu kohaliku kolhoosi esimesest esimehest , kes oli küll poliitiliselt usaldusvääne kuid hariduse poolest loll kui lauajalg ja kelle üks esimesi töökäske oli midagi sellist :"anta kariappossile kaks metert nörri vassikkade sittumiseks"  No kirjavigade väga  täpses asetuses võin küll eksida, aga kaks viimast sõna on ortograafiliselt enam-vähem täpsed .      Või lugu "külakellast", kes oli või öö läbi üleval teada saamaks, kes keda ja millal magatamas käib. Kui tüdinud külamees talt otse küsis, kas moor oli öö läbi üleval ja aknal valvas , et kõike nii täpselt teab vastas too süüdimatult. "Muidugi, kuda ma muidu teada saan!"    Ah, teinekord jälle edasi.....      Dixi.