Teatrisse kõndides nägin, et üks kodutu kaltsakas on kiriku  ees oma pea lõhki kukkunud. Otsaeest tilgub verd ta määrdunud kampsunile, segunedes seal eelmiste plekkidega. Mees ise ei olegi eriti jahmunud, ju tal juhtub tihti. Jalutame samast kohast mööda paar tundi hiljem. Mees on kadunud. Ainus, mis temast maha jäi, oli krüsanteemimustris plekk hallil kõnniteel.