Istusime küdeva pliidi juures ja jõime neljakesi kenasti härmas viina. Mõistlikult ikka. Nelja peale üks poolene. Enam kui mõistlik. Aga sarv läks soojaks ikka, sest ma juhtusin eile nii… no mitte eriti sööma. Naabri-Mari emal Üllel oli kindel plaani Aafrika pubisse Jörpa kontserdile minna, Mari ja  Reigo moosisid mu kaasa ja nii ma avastasingi end täiesti jubedas kohas täiesti kohutaval kontserdil, kuhu ma iseseisvalt ilmselt eales sattunud ei oleks. Muusika ning ka Jörpa laulu taasesitamisega tegeles arvuti ja arvuti taga pimeduses tantsis imelike liigutustega Jörpa ise. Pimedas pidi ta vist olema selleks, et keegi aru ei saaks, et ta ise ei laulagi. Aga ma oleks tema asemel veel kardina kah ette tõmmanud ja laulude vahepeal poleks mikrofoni puutunudki, sest iga kord, kui ta seda tegi, sai väga  selgeks, milline vahe on heli stuudiokvaliteedil ja pubi-laivi-kvaliteedil. Rääkimata sellest, et ühe korra mingi rikke tõttu katkes lugu arvutis ära ja mikrofoni kaudu kostis sekundike niisama kaasa undamist, sest Jörpa ei suutnud nii kiiresti reageerida.