Varahommikul. Nõksa enne kella 7t. Märkan läbi kardina tänaval vilkureid. Piilun. Opaa! Poisid jooksevad. Päästeameti jeebil vilkur helgib nagu kari jaaniusse. Kõrvaltänavas üritab veepaagiauto (suur nagu Titanic) kergest teetõusust üles saada. Üritab ja üritab ning lõpuks saabki.  Ärtan Melli üles  sõnadega: "Kuule, siin samas on tulekahju."  Mell ajab ennast üles, piilub kardina vahelt ja teeb: "Mhmh."  Heidab voodisse sõnadega: "Ma magan veel natuke."  Ma hetke seisan. Vaatan teda. Mõtlen, no OK. Ütlen: "Kui varvastel soe hakkab varsti, siis tõuse ikka üles."  Mell: "Jah."    Ma läksin tööle.    Tööl räägin rühma riietusruumis naistele juhtunust. 5- aastane Tüngameister võtab samas riidest lahti ja kuuleb pealt ning lisab jutusse lause: "Mhmh, ma ka vaatasin, et mis  pull on." Ja marsib rühma.  Päeval lugesin netiuudist, et vot, oligi kaks põlengut üheaegselt- tüüp elab samal tänaval, küll mõnesaja meetri kaugusel, tänava teises otsas ja seal oli teine tulekahju.      NB! Melli lallud siiski hommikul kuuma ei saanud. Õnneks!