" .. ja inime kulutab sisemisse ja välisesse  peeglisse vahtides oma hinge lahtiharutamise ja kokkusõlmimisega nii palju aega, et elu ise jääb nautlemata, tunnetamata.."  Nii mõtles Sargen, kui järjekordse guru suuri sõnu luges.  Ta oli kõik oma tšakrad avanud ja taas kokku kasvada lasknud.  Ta oli väänanud vaimu ja ihu.   Paastunud vaimu ja ihuga.  Puhastanud vaimu ja ihu.  Ning avanud uusi teid vaimule ja ihule.  Püüdnud olla enesele meelepärane ning põlanud end piisavalt, et ikka ja jälle  muutusi soovida.