Aga Marta sai eile kõige viimase lapsena lasteaias lõpuks võimaluse veenda kasvatajat, et ta ikka päriselt räägib ka. Ja ta ei teinud seda mitte labase loraga, vaid luges Viivele peast ette terve  luuletuse "Meie kiisul kriimud silmad". Aga täna hommikul teatas ta meile liftis, et "issi tegi emmele haiget!". Peale seda on mul täitsa hea meel, et ta seal lasteaias eriti ei räägi. Mõnda aega tagasi nõudis ta just töölt saabunud issilt hoopis kedagi head onu. Oo, ma näen vaimusilmas piinlike olukordade sagenemist. No kellele ma räägin, et issi pole emmele kunagi haiget teinud ning, et see teada-tuntud vanasõna on tegelikult pikem: "Lapsesuu ei valeta vaid luuletab!".