Kus on elu, seal peab olema liikumist, teisenemist, arengut. Keskajal suutis kirik küll hoida inimest otsekui terasklambreis, kuid elu ei võinud stagneeruda ainult ühte teatud vormi, sest siis oleks ta pidanud asuma surmateele. Renessanss ning huma­nism keerasid vaimuelu arengus teise lehekülje. Keskaja köidi­kud olid katkenud, inimvaim sai liikuvamaks ja ta pidi  ometi ühtteist oma edasiminekuteel leidma. Muu seas oli humanistidel tarvis paljundada leitud ja kogutud antiikteoseid ja saata neid uuesti inimeste kätte; siin pidi jõutama trükikunstini.