Vahendan kahte  kirjatükki, mis võiksid olla lugejate jaoks huvitavad:  esimeses kirjatükis kirjeldatakse Endel Tulvingu uut ja peagi ajakirjas PNAS ilmuvat tööd subjektiivse ajarännaku teadvustamisega seotud neurostruktuuridest. Teine kirjatükk on ajakirja Science kodulehelt ja käsitleb Miamis toimunud kohtujuhtumit, kus  ajukuvamine mõjutas vandekohtunike otsust, ehkki vastavad ajukuvamisest tulnud järeldused ise polnud teaduslikus mõttes veenvad. Tundub, et aju-uurimine ja sellest rääkimine võib inimesi tihtipeale vaimustada rohkem kui kõik need vastavad uuringud väärt on - me tegelikult (veel) ei tea, kuidas aju töötab ja kuidas üks või teine erinevus ajuaktiivsuse mustrites põhjustab ebatüüpilist käitumist.