Oehjah, emadepäevad-värgid ja järgmised  nädalavahetused tahaks Tartus olla, niisiis leidsingi end olukorrast, kus samal ajal, kui NBS Rokiklubis lammutas, vahtisin mina koos emaga telekast "Bridget Jonesi päevikut". Mitte et kontsert oleks tegelikult plaanis olnud, aga hey, I was making a point here. Mis seal ikka; kunagi esimest korda nähes mõtlesin, et sellest filmist kannatab ainult kaklusstseen ühe silmaga vaadata, sedagi ainult "A fight! A real fight!" pärast, aga kui muud teha pole… Nimelt olin omal ajal südamepõhjani nördinud, et Bridgeti emast, värvikast draamakuningannast, mingi kahvatu põdeja oli tehtud ja minu lemmikust Shazzerist polnud üldse midagi järele jäänud. On ikka probleemid, eksole.