Suvi hakkab vanaks jääma, juba on tammetõrulapsed ja kastanimunanoorukid õhtuti kojuminekuga hilja peale jääma hakanud, hommikutigi on mõned neist veel hulkumas. Kase kiharates on esimesed heledad salgud näha.    Ainult vaher on nagu üliküps Dusja - mida eakam, seda rõkkavampunasema frisuuriga.  Oi, seda valusamalt tabab hilisem kiilaksjäämine. Talve poolt pakutavat härmaparukat annab siis  veel pikalt oodata.                    Homseks on nädal puhkust läbi.  Noliferi elu hakkab jälle pihta.  Veel pisut ja aeg on niikaugel, et pimedas lahkun ja pimedas naasen.  Brrrr.......        Laenasin endale "Väikese printsi".  Meenutamiseks.  Jah, Prints taltsutas rebase ning jättis ta siis maha.  Prints pidi minema oma Roosi juurde, Roos oli enne taltsutatud ja vajas teda rohkem.  Rebane pidi ise toime  tulema.            Idamaades ei ole teise inimese elu päästmine mitte alati niisama iseenesestmõistetav kui meil. Päästetu elu ja kõik tema tuleviku head ning ka ... eelkõige ka halvad teod jäävad päästja südametunnistusele. Enne kui hüpata jõkke uppujat välja lohistama tuleb mõelda, kas päästja on valmis seda koormat kandma.    Loogiline. Kui päästad kellegi, kes mingil hetkel näiteks tapab inimese, siis tekib tahes-tahtmata mõte, et oleks teadnud, poleks päästnud.    Taltsutad või  päästad.  Sama asi, teine nimi.      Pühapäevaõhtu või asi.  Tegelikult pole see õhtu viga.  No aga mida ma endaga ikka teen, kirun parem õhtut ja astun oravarattale tagasi.              Dixi