Põhiseaduslikkuse kohtuliku järelevalve sisseseadmine ja asjakohase kohtu  loomine tühjale kohale on raske, sest see tähendab ühtäkki senise võimujaotuse ümbermängimist ja seni suveräänsetele võimukeskustele - parlamendile ja täitevvõimule osast võimust loobumist ja uue võimukeskuse-järelevalvaja tunnustamist. Ühtäkki ilmub mingi seltskond juriste-kohtunikke, kes ütlevad neile, mida nad võivad ja mida nad ei või. Seda ei ole kerge alla neelata. Ja et põhiseadus on õigus võimust, siis on kohe ka platsis pinged ja süüdistused poliitikasse sekkumisest. See tähendab kohtule endale  küllalt rasket ja aastaid kestvat enesekehtestamise tööd ja vaeva. Nii oli see kõigis Ida-Euroopa riikides ja nii see oli ja ehk siiani on ka Eestis.  Kui põhiseaduskohus on kõigi põhiseaduskohtu tunnuste ja pädevustega, siis vaatab poliitika vastu igalt poolt - nii sellest, kuis kohtunikke valitakse-nimetatakse, milline on nende mandaat, eriti aga kohtu pädevusest. Kui pädevuses on lisaks vanale ja üldtuntud seadusandluse (mis ju ka poliitilise tegevuse produkt) põhiseaduslikkuse kontrollile ka  poliitiliste parteide põhiseaduslikkuse kontroll, valimisvaidluste lahendamine, loa andmine kõrgete võimukandjate vastutusele võtmiseks ehk impeachmendiks, siis vaatab seos poliitikaga vastu igalt poolt. Kuid see ei tähenda, et põhiseaduskohtu otsused on samuti automaatselt poliitilised. Poliitiline otsus ja õigusotsustus põhiseaduskohtus on kaks erinevat asja ning neid ei tohi segi ajada.  Poliitiline otsus, erinevalt kohtu otsusest, ei vaja õiguslikku argumentatsiooni, selgitamist ja põhjendamist. Tark  poliitika annab sotsiaalpoliitilise selgituse, kuid ta ei pea isegi seda tegema. Poliitilised otsustused ei ole õiged või ebaõiged objektiivses mõttes niivõrd, kuni nad on õigustatud teatud väärtussüsteemi raames.  Seevastu kohtu otsuse esimene ja ainuke objektiivne parameeter on õigusakt - põhiseadus, selle kaudu ka rahvusvaheline õigus, õiguse üldtunnustatud printsiibid ning kõige sellega seonduv õigusdoktriin, mis on esitatud spetsiaalse metoodika - õigusliku loogika ja argumentatsiooni kaudu.  Seega kujundab kohus oma otsustused põhiseaduse sättes ja mõttes sisalduvaist väärtustest, üldtunnustatud (õigus)printsiipidest ja argumentidest rakendades õigusliku argumentatsiooni loogikat ja metoodikat. Poliitilistes otsustustes see võib nii olla, kuid ei pruugi mitte alati nii olla. Et ühiskond oleks kooshoitud, koherentne, toimiks ühtsete stabiilsete mängureeglite järgi ehk teisisõnu - oleks masti külge seotud, siis on vältimatult vaja ühte ,,pühakirja lugejat". Isegi kui see mõnele ei meeldi või kohtu  töö alati just briljantne ei ole, on see selle mängu loogika ja paratamatus. Konstitutsioonikohtu missioon ei ole mitte demokraatia takistamine vaid selle konsolideerimine, kooshoidmine.  Nii nagu põhiseadused on olnud ajaloos murrangute tagajärjed, on ka kaasaegsed põhiseaduskohtud loodud murrangute ja vapustuste tagajärjel. Nad on loodud totalitaarsusest vabanemiseks ja demokraatia (taas)kehtestamiseks, kuna põhiseaduste norme ja väärtusi oli raskelt rikutud ja seda tihti seaduseandja ja täitevvõimu  kaasabil. Seega loodi konstitutsiooniline jurisdiktsioon eesmärgiga tagada demokraatlik konstitutsiooniline stabiilsus ning vältida demokraatlike väärtuste erosiooni ja mahasurumist lihtsa poliitilise-parlamentaarse enamuse poolt põhiseadust eirates.  Kuid niiviisi arutledes ei maksa siiski unustada, et põhiseadus ja selle kohus ei ole mitte ainult võimuladvikule mõeldud, vaid ta on oma ideelt igamehe õigus, rahva õigus.