Väidetakse, et metsa-metskass on inimpõlgur, kes hoidub asulatest võimalikult kaugele. Tegelikult võib teda levikualal kohata nii tihedates metsamassiivides kui ka  asulalähedastes väludega metsades ja võsades. Kõige eelistatavamad on rohke tuulemurruga okaspuumetsad, sest seal leidub rikkalikult pisinärilisi, kes moodustavad tema toidust ligi 2/3, ja linde. Võimaluse korral murrab ta ka noori jäneseid ja isegi vastsündinud metskitsetallesid. nagu enamikul kiskjalistel, on ka metsa-metskassil oma kindel jahimaa, mis võib ulatuda 2 - 3 km2-ni. Metsa-metskass tegutseb edukalt ka üuuvõrades. Terav nägemine ja ülihea kuulmine ja haistmine võimaldavad saagikalt jahti pidada hommikuhämaruses ja õhtuvidevikus. Keskööl ja südapäevadel ta tavaliselt magab - soojadel suvepäevadel päikese käes, jahedamatel aastaaegadel ja öösel koopais, mahajäetud rebase- või mägraurgudes, puuõõnsustes, tihedas võsas või tuulemurrus. Nendes varjulistes paikades toob emakass suve algul ilmale ka pojad.