Et olevik ei ole minevikust lahutatav ja kaasaegne pärimuslikust eraldatav, on ka igapäevaelus nende vahele piiri vedamine mõnikord poosi küsimus - kui just ei ole tegemist teadusliku analüüsiga. Paistab, et on ajastuid, mis soosivad ja ajastuid, mis enam tõrjuvad vanade väärtuste hoidmist ja esiletoomist. Sestap võib mineviku terveid hääli tärgata ka tänaste noorte muusikute või rehetares mitte sündinud esseistide loomingus. Üks rahvas ja tema kultuur saabki elada vaid nii kaua, kuniks tal on  alles oma, mis kutsub ja millest tahetakse kinni hoida, mida soovitakse edasi arendada ja teistele tutvustada. Oma vanad väärtused ühtäkki kõrvale heitev rahvas pole enam edasikestmiseks noor. Miski temas võib logisema hakata nagu hambad äti suus.