Peeter Lindsaar oli pärit vaimsete huvidega suguvõsast, juba vanavanemad tellisid talusse ajalehte, kodus oli ka raamatuid. Mälestustes on juttu sellest, kuidas lapsed  loodavad raamatutarkuse abil haiget hobust ravida: " Tõsisema häda puhul luges ema loomadele "Loomatohtrist", inimestele "Röitsvaldist" ja tõi nendega linnast apteegist rohtugi. Raamatud olid õige kuulsad. Neid käisid meilt vahel naabridki endale laenamas ja tõid tagasi, raamat jälle mõne lehe võrra vähemaks rebitud. Eriti "Röitsvalti" peeti au sees. [...] "Taa Kreutzwaldi raamat om üts ää raamat," ütles korra üks linnamoelise riietusega külamees raamatut tagasi tuues. Mulle ei meeldinud põrmugi, et see linnamoeline mees meie tähtsat "Röitsvalti" nii imelikult võõrapäraselt hääldas. Mees muutus mulle sestsaadik vastumeelseks."