Seevastu tundub sakslases ehk siiski enam seda seltsimehelikkust ja "gemüütlikkust", mis põhjamaa rahvaile omane, ka läbikäimises võõraga, ning üldse elavamat huvi tema ja ta maa vastu, kuna prantslase seesmine indifferentsus välismaalase (s. o. tema silmis ikka  kuidagi "barbari") vastu on saand otse vanasõnaliseks. Aga pole siis ime, et sakslane seob oma huvi ka praktilise huviga ja hakkab küsitlema varsti, kas mitte Eestissegi ei saaks Saksa 20 miljonist liiginimesest üle koloniseerida mõnd miljonit. Ja kui ütled, et eestlased isegi välja rändavad ja maa vaene, siis küsib pilgates, kaua see maa siis õieti mõtleb elada ainult inglise suurtükkide kaitsel (on huvitav nii keskmises intelligentsis ja eriti nooruses näha ilmnevat neid aja päätendentse, mis juurdund juba  laiadegi kihtide ilmavaatesse ja mis siis enamasti kord ikka viivad mingile aktsioonile. Saksas näib üks selliseist tungideist olevat just see meile nii ähvardav "Drang nach Osten", Prantsuses hirm Saksa ees ja Poolas viha oma maa määratu juudihulga vastu).