Koraani teadusliku uurimise alguseks  võib pidada 19. sajandi keskel ilmunud töid: Gustav Weil, Mohammed der Prophet (1843) ja Historische-kritische Einleitung in der Koran (1844), Alois Sprenger, Das Leben und die Lehre des Mohammad (1861) William Muir, Life of Mahomet (1861) ja The Coran: its composition and teaching (1896), eriti aga Theodor Nöldeke Geschichte des Qorans (1860). Nendes esitatud Koraani kronoloogia ning seisukohad, et parim meetod Koraani uurimiseks on vaadelda kolme kriteeriumi. Esiteks stiili ja sõnakasutust, teiseks ideede arengut, eriti vihjeid Muhamedi staatusele ja missioonile, kolmandaks jälgida viiteid konkreetsetele ajaloolistele sündmustele. Selline lähenemine on jäänud üldiselt aktsepteeritavaks ka tänapäevani. Võib väita, et Nöldeke töö on tänapäevani üks tähtsamaid uurimusi Koraanist ning selle töö seisukohad üldjoontes käibivad. Nende ideid arendasid sajandivahetusel edasi Hubert Grimme Einleitung in der Koran (1895) ja Nöldeke, Friedrich Schwally jt Geschichte des Qorans (1909 - 1938) uues ja täiendatud väljaandes. Nendes töödes esitatud Koraani nelja-perioodiline dateering (3 Meka ja 1 Mediina periood) käibib tänaseni ning on kasutamist leidnud ka käesolevas tööd. [4]