Vaatamata sellele peenele võrgule, mis ulatas oma silmad ja kõrvad praktiliselt kõikjale, peab siiski tunnistama, et üsna paljudel juhtudel polnud NKVD luuretöö kuigi järjekindel ega edukas. Samal ajal, kui kõige pisema ja tühisema arvustuse eest arreteeriti lihtsaid tööinimesi, jäid mõnigi  kord kahe silma vahele need, kelle "minevik" ja muudki omadused lubasid teda liigitada "rahvavaenlaste" kilda. Seletatav on see raskustega nuhkide värbamise osas. Nimelt tekkisid siin mõneski seltskonnaringis suured lüngad. Loomulikult järgnes selles piirkonnas ka vähem vahistamisi ja inimeste kadumisi vanglamüüride taha. Üldiselt peab märkima, et vastupidi oletustele andis meie tööliskond suhteliselt vähe nuhke NKVD käsutusse, lastes end mitte meelitada rahaga ega kohutada survega.  Põhimõtteliselt  otsis NKVD endale agente kõikidest seltskonnakihtidest, erilist tähelepanu pöörati kutsealadele, kus informatsioonisaamine kippus puudulikuks jääma. Nuhkide värbamisel kasutati tihti võtet, millega selleks valitud isik enne kuulutati arreteerituks, teda raskete süüdistustega koormates, ja siis "eksimuste" heakstegemiseks lubati oma teenistusse võtta. Paljudel juhtudel andsidki hirmutatud inimesed lõpuks oma sellekohase lubaduse. Kui aga selline isik polnud veendunud kommunist, siis hoidus ta nii või teisiti  kaaskodanikke õnnetusse saatmast.