Lugesin ühe hingetõmbega läbi "Naine Berliinis". Olin seda raamatut kaua kartnud.  Jätnud laenutamata.  Aga kui Vikerkaare esikaanel oli Andrei Hvostovi  essee vägistamisest, siis ostsin Vikerkaare ja läksin joonelt raamatukokku ja laenutasin raamatu.  Aeg oli kätte jõudnud.  Lugesin enne läbi raamatu, siis essee ning kõige tipuks nägin poolkogemata ETV-s filmi Transilvaania vanainimestest, keda sõda on mõjutanud-muserdanud.  Raamat oli haarav.  Avastasin, et lugesin teda enam-vähem samal aastaajal kui autor oli alustanud märkmete kirjutamist - aprilli lõpp.  Lugege kindlasti.  Mina olen saanud jälle pisut teadlikumaks ajaloost, mis kusagil kunagi on olnud.