Soome riigipead Juho Kusti Paasikivi, Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto käisid pidevalt Moskvas ja õnnitlesid Kremlis Nõukogude Liidu peremehi võidu-ja tähtpäevade puhul.    Õnnitlesid, eirates oma rahva ajalugu ja kannatusi. Nad tegid seda ajal, mida nimetati finlandiseerumiseks - vaikivaks ajastuks Soomes.    Finlandiseerumine oli pärast Soome ja Nõukogude Liidu vahelise Jätkusõja  vaherahu sõlmimist alanud poliitiline protsess. Selle käigus tegi Soome iseseisvuse säilitamise ja majandusliku kasu nimel oma idanaabriga tihedat koostööd. Soome ühiskond ei julgenud selle vastu midagi ette võtta, sest suurt sõjakat naaberriiki lihtsalt kardeti. See ei olnud võrdväärne riikidevaheline suhtlemine, vaid suure venna üleolek hirmu all värisevast väikevennast.    Viimastel aastatel on püüdnud sellise käitumise ja vaikiva oleku häbiväärsust näidata Soome kirjanik Sofi Oksanen, kes on  sellega laineid löönud nii Soomes kui ka Eestis. Tundub, et Oksanen on oma teostega hiljaks jäänud, sest nüüd tundub toimuvat samasugune finlandiseerumine juba eestlaste seas ehk kodumaine estlandiseerumine.