Kui me vaatleme inimese vaimset osa, siis ilmneb see liigendatus  jälle veidi selgemalt, mille küll uuema aja psühholoogia paneb üsna otsustavalt ühte hingelisega. Ent me saame näha, et inimolemusest võime tõeliselt plastilise arusaama saavutada ainult siis, kui suudame need inimolemuse kolm vaatepunkti üksteisest lahus hoida; kehalise vaatepunkti, mis seisneb närvi- meelteprotsessis, tsirkulatsiooniprotsessis, ainevahetusprotsessis; hingelise vaatepunkti, mis seisneb sümpaatia ja antipaatia läbielamises ning nendevahelises pendeldamises; vaimse vaatepunkti, mis on samuti  kolmeliikmeline. Vaimne ilmneb kolmes selgesti eristatavas seisundis. Inimese vaimsetest läbielamistest peame selgesti eristama ärkveloleku elamusi, mis on meie vaimuelu seisund ärkamisest uinumiseni, ning magamise elamusi, mis on meie vaimuelu teine seisund uinumisest kuni ärkamiseni. Kolmas seisund on nende vahel, mida me kogeme ülesärkamise momendil, s. o. unelemine e. pooluni. Ärkvelolek, pooluni ja magamine on vaimuelu kolm liiget. Vaimuelu tõeliseks tunnetamiseks ei peaks siduma ärkvelolemise, unelemise  ja magamisega triviaalset kujutlust, vaid peab olema selge, et tuleb omandada vaatlusvõime selles suhtes, kuidas tegelikult avaldub magav vaimuseisund. Siin näeme, et magades muutub inimene liikumatuks, meeltemuljete suhtes tundetuks jne. Kui me aga püüame rõhuda ühele teisele vaatepunktile, me võime neid ju veel palju leida, siis võime sellele, mis magamine meie elu jaoks on, läheneda järgmisel viisil.