Viis aastat tagasi sai osakonna juhataja dr Manfred Danilovitsil tema enda sõnade järgi hing täis ning ta otsustas asjaga tõsiselt tegelema hakata. Niisama rääkimisest ei paistnud tulu tõusvat. Alustuseks prooviti nii piitsa kui prääniku meetodina rahalisi mõjutusvahendeid. Dr Danilovitsi arvates on kõige tõhusam pidev selgitustöö ja nõustamine. Probleemiga tuleb järjepidevalt tegeleda (näägutada ei tohi!), teha plaan ja mitte loota, et aastaga asi korda  saab. Eriti oluline on arsti ja õe isiklik eeskuju - meedik, kes ravib kopsuhaigeid ja ise tossab ei mõju eriti usaldusväärselt. Patsientidele kehtestati suitsetamisel samuti ranged reeglid vastavalt nakkusosakonna nõuetele.  2005. aastal suitsetasid pooled osakonna õendus-hooldus töötajad. Vanemõde Kaja Hurt oli ka ise üks nende seast. Mahajätmine ei olnud lihtne. Paar korda nägi ta isegi öösiti unes, et suitsetab jälle. Kõige olulisemaks peab vanemõde motivatsiooni - otsustamist, et nüüd aitab. Ja  tagasilöökidest ei tohiks heituda. Heaks näiteks on üks osakonna hooldaja, kes kaks korda tulutult maha jättis ning palateid koristades ohkas, et muust kui suitsust ei suudagi mõtelda. Aga nüüd sai ta lõpuks siiski koos teiste osakonna töötajatega suitsust priiks. Uhkusenoodiga hääles lisab vanemõde, et nad on suutnud isegi mõned patsiendid ümber veenda. Ka uute töötajate töölevõtmisel on üheks nõudeks mittesuitsetamine.