Enne arutelu doktorantide karjääriplaneerimise teemadel tuleb veel vastata ühele põhimõttelisele küsimusele - kummale Eesti doktorantuur rohkem panustab, kas protsessile õpingute või lõpp-produktile valminud väitekirja näol? Lähtudes põhimõttest, et inimeseta poleks ka teadust, tundub olevat loogiline, et doktoriõpe peaks olema orienteeritud pigem isiku ehk töötaja arendamisele kui üksnes formaalse  tulemuse saavutamisele. Seda enam, et Euroopa on hetkel silmitsi kultuurikeskkonna paradigmaatilise nihkega - doktoriõpe ei ole enam lõplik aste karjääriredelil, vaid on pigem muutumas osaks isiku karjäärist, sõltumata valdkonnast või vanusest.