Nagu Rootsmani proosa päevaraamatus, nii on ka selle värsivormilise päevaraamatu aineteks peaasjalikult loodus, naine ja surm. Nende motiivide ümber keerles ta huvi, ja kõik muu, mis veel lisaks tuli, oli neist motiivest läbiimbunud. On huvitav võrrelda luuletuste kirjutamise kuupäevi vastavate kohtadega päevaraamatust: luuletus pole tihti midagi muud, kui elat päeva meeleolude kokkuvõte värsi kujul. Vaevalt on siin kunagi palja tahtmisega katsut  luuletada, vaid iga luuletuse aine on võrsunud spontaanselt hingest. Rootsman räägib oma päevaraamatus halvaks­panevalt "Luuletet luuletusist", mida ei kanna sisemine tung, vaid väline virtuositeet. Tema ise oli puhastverd lüürik, ja kui suurem osa ta vormilisist konarusist oleneski veel tehnilisest oskamatusest, siis osa kahtlemata ka sellest, et ta oma lüürilist meeleolu üldse liig raskeisse kammitsaisse ei tahtnud siduda.