Kiiduväärselt soojad on need viimased paar nädalat nüüd pääle jaani olnud. Mul on kohe hea olla, varbad ei külmetagi enam kogu aeg ja tuttu on ka ilma kuumaveekotita mõnus minna. Nii et saabunud on külmavareste õnneaeg.  Pühapäeva õhtupoolikul läksime ema juurde maale ja seal.. no ühesõnaga küsin, kus vanaema on. Et  väljas 30 kraadi kuuma ja kuidas ta, 91-aastane vanainimene, sellele vastu paneb. Ema teatab seepeale mureliku näoga dramaatiliselt: "Hommikust saadik aias ja tuppa ei tule. Rohib." Siis tuli vanaema mu häält kuuldes ka põõsast välja, täiesti reipa ja lõbusa olemisega, oma igavene kõblas käes, lühikeste varrukatega särk seljas, aga ikka villane kootud vest peal. Mina siis küsisin, et kas nüüd on tal lõpuks ometi soe! (Muidu tema on ju ka külmavares, toas võib saun olla, aga temal ikka alati külm…) Tema  leidis, et nii võib juba elada jah, aga vesti veel maha ei viskaks.  Ta on mul ikka nii suurepärane ja armas, see mu igivana vanaema. Talviti on tal kurb aeg, siis ta konutab ja mõtleb mõrusid mõtteid ja silmad on sellised väsinud-väsinud. Aga nii kui kevadel tulevad need aiatöö-alguse ilmad, nii läheb silm särama ja uus elu tuleb kohe nagu sisse. Eelmisel kevadel ta alustas näiteks suure pauguga ja külvas topsidesse 80 tomatitaime. Ema pidi kreepsu saama, et kes neid seob ja kastab ja kasib.  Mina  harvendasin täna oma väheseid porgandeid, kantseldasin tomateid ja sooritasin Decise abil lehetäide massimõrva roosipeenras. Aarne Kähr kah ju oma raamatus kirjutab, et aednikud on väga jõhkrad inimesed, kelle lemmiktööriistadeks on terav nuga ja aiakäärid. Aiakääride kohapealt on tal täiesti õigus, ma õmblen oma suured põlledki alati selle arvestusega, et aiakäärid ja mobiiltelefon peavad alati taskusse ära mahtuma, pluss veel aiamarker ja kümmekond taimeetiketti, nöörikera ja välgumihkel (et kääriterasid  aeg-ajalt leegis desinfitseerida).  Tööd tegin tegelikult ikka rohkem. Natuke "Saladuste" asja edasi, juunikuu dokumendid kokku ja raamatupidaja kätte, tegin arveid, orgunnisin uue raamatu turustamis- ja reklaamiasju. Ja ei saagi aru, kuidas lõpuks on nii, et väljas jumala pime, aga minul ikka veel peaaegu kõik tegemata.