Liikumine uusrealismi suunas, tendents väljendusvahendite ja aluspõhja stabilisatsiooni poole näib  olevat üldine. Analoogilisi püüdeid võime hõlpsasti leida ka muusikas ja maalikunstis. Schönberg ja Stravinski, loovutamata oma kättevõidet võtteid, on sensatsioonilise pöörangu teinud klassitsismi poole. Ja uusasjalikkuse maalijad pole lasknud endid heidutada pahatahtlikest arvustajaist, kes neile on ennustanud kiiret allakäiku. Mis kirjandusse puutub, siis ei piirdu siin liikumine Prantsusmaaga. Inglismaal on viimasel ajal eriti elavaks läinud vaidlus Aldous Huxley keeldumise puhul paigutada teda  uusklassikute kilda. Hispaanias peab Eugenio d'Ors juba paarkümmend aastat visa võitlust vana generatsiooni vastu, kelle tuntuimaks esindajaks on Miguel d'Unamuno. Sümbolism, see juba olemuselt ebamäärase ja uduse poeesia suund, on pärandanud meistri, kes valjumalt kui mõni teine on nõudnud kunstis korda ja distsipliini - see on Paul Valéry, kes käsitab kunsti inimese teadliku ja tahtliku pingutuse tootena.