Usinad luuletehnikud  askeldavad montaažiliini ääres.  Töö keeb nagu kuningas Kambysese köögis.  Täna on suure luulepeo eelõhtu,  ega ei saa ju siis riskida sellega, et  luuletaja koostamine homseks lõpule ei jõua, et  tal mõni jupp esinemisel puudu jääb,  näiteks luulekeel või värsisoon, et  tal käsi rahva ees kyljest kukub  või tuigub ta hooldusvigade tõttu lavale,  anžambmaani täis nagu tara-  kan.    Tööriistad, mõõdikud, täppistehnika  lendavad mööda yyratut  luulehalli kui piiritajad.  "Kes kurat virutas ära mutrivõtme number 10?"  nõuab ägedalt tehnik, kes parasjagu  monteerib luuletajale värsijalga alla.  Keegi ei tea. Ju viruskundra ta viis.    Kiireks läheb. Tuleb tarvitada ajutisi lahendusi,  leppida täisriimi asemel kahe poolikuga,  tõmmata read otse läbi lehe, kylge pööramata,  kasutada luuletaja biograafias ilmunud kogude asemel  kylmunud lugusid.    Homseks, homseks on luuletaja kindlasti koos.  Keskööl kõmiseb kõu, taevane välk imetakse  tsehhikatusel turritavasse piksevardasse.  Arutust elektrist saab kirjanduslik inspiratsioon.  Festival võib alata.        ***    Vt ka Tallinna kirjandusfestival.