Mulle meeldib igati Indrek Tarandi otsus kandideerida Europarlamenti. Lugesin täna Delfist tema otsusest ja ka põhjustest ning tunnistan ausalt, et ka mulle ei meeldi kinnised nimekirjad. Ma olen harjunud küll juba rohkem Indrek Tarandiga kui telenäoga mitte kui poliitikuga, aga pole hullu. Tegemist  on soliidse mehega soliidsest perekonnast. Seoses perekond Tarandiga meenub mulle üks naljakas lugu restoraniaegadest. Kunagi kui Andres Tarand oli üks presidendikandidaatidest, täpsemalt küll mõni päev enne oma kandidatuuri mahavõtmist, käis perekond Tarand söömas restoranis Tanduur. Ma ise küll neid ei teenindanud, kuid teenindasin kõrval lauas istunud seltskonda. Tarandid käitusid väga viisakalt, ilmselt oli tegemist suuremat sorti perekonnakokkutulekuga. Kui ma ei eksi, siis oli see Indrek Tarand, kes  rääkis ühe huvitava loo presidendikandidaat Arnold Rüütlist. Nimelt kui Rüütel Moskvas käis ei rääkinud ta vene poolele kunagi sellest, et Eesti tahab iseseisvaks saada. Venelased olid sellest esimesena teada saanud lehtedest.