Nagu ta lause on komponeerit impressionistlikult, samuti on lugu ta romaanidega. Kompositsioonis puudub tasakaal, iga järgmine peatükk viib uude ilma, tihti teise aega ja maasse, vahele tulevad harutused, reisi­kirjad, mõtiskelud. See kõik nähtavasti tahtlikult, et ära minna tavalis­telt teedelt. Kuid mõtte aegapidi rahunedes, välja tulles elevandi luust tornist ning minnes rahvusluse paljusõidet roobastesse, saab ka varem raskepärane ja peenevarjundlik stiil  suurema arusaadavuse ja selguse, romaanid lähenevad hariliku romaani tasapinnale nii ülesehituselt kui detailidelt. Kui siis midagi veel endiselt tumedat kordub, on see juba kas kirjaniku omapärasus või harjumuseks kasvanud ja külge jäänud kombed esimesest arenemisjärgust.