Igas inimeses on isiksust,  aga iga inimene ei ole isiksus.          Isiksus ei ole see, kes tahab olla isiksus.  Isiksus on see, kellel on vaja olla mina ise.    See, kes ennast eesmärkide nimel pingutab  võib saada  mõjuvõimsaks isikuks - isiksuseks vormiliselt, mitte sisuliselt.          Ta võib nimetada ennast isiksuseks ja  tema imetlejad võivad teda nimetada teda isiksuseks.  Tõde tuleb ilmsiks  hiljem.    Alles siis,  kui inimene hakkab tunnistama oma ekslikkust,  hakkab puhastuma ta sisu.    See on isiksuse täiustumine -  areng.    Siis saab inimene aru,  et ta on inimene.    Lihtsalt inimene.        Elu annab inimesele tundmaõppimiseks pidevalt  vaimseid, hingelisi ja materiaalseid õppetunde.          Sellest:  9/10 on vaja ainult läbi tunnetada ja mõelda,  1/10 on vaja ka läbi  elada.    Nimetatud 1/10-st:  9/10 on vaja ka läbi kogeda,  ainult 1/10 on vaja ka läbi kannatada.    See on pisikene osa kõigest.    Elu näitab, et  kannatuste osakaal suureneb pidavalt,  sest  inimesed ei oska armastusega mõelda.    Kes õpib oma tundeid tähtsaks pidama,  nende tähendust mõistma,  see on õppinud armastusega mõtlema.    Kes saab aru,  et elu ongi ainult õppimine,  see jääbki armastusega mõtlema.    Armastusega armastusest mõtlemine on õnn.  See tähendab:  hingerahus hingerahu eest hoolt kandes  ollakse õnnelikud.