Keskpärasus ning soov saada tulemus kohe ja praegu, mitte aasta-kahe pärast. Väärtustatakse "saaks midagi kohe odavalt ja mugavalt kätte". Pealegi, lollid on alati kõige mõistlikumad kliendid.    Ma olen jälginud viimase aja Eesti Ekspressi identiteediotsinguid. Kui nad panevad kollase pealkirja, siis loevad seda artiklit paljud, aga kaotad populaarsust. Või kas kaotad, lähened lihtsalt slõhtulehe lugejaskonnale.    Mirjami puhul on loogika vastuolu raamatupoe soovides. Nad ei tea,  mida nad tahavad. Ühelt poolt üritatakse tekitada raamatukogu, mitte supermarketi interjööri. Teenindajatelt nõutakse aga supermarketi / kingapoe käitumist. Lääne raamatupoode vaadates tundub see olevatki rahaliselt kõige tasuvam.    Kui paljud teist kõnnivad välja juuksuri salongist, kus juuksuritel on mobiiliga rääkimine täielikult keelatud? Mina kõnnin, aga ma olen erand.    Tööl on all valvelauas erinevad G4S valvurid. Üks mammi ei näe, ei saa aru ja ei suuda midagi teha. Kuid ta on  odav, täidab kohta ja rohkem polegi vist vaja. Või nojah, 3h ei suutnud ta karjuva tuletõrje signaga midagi teha, teine kord ei saanud ust signalisatsiooni alt maha jne. Müüakse nii odavat kraami, kui õnnestub inimestele sisse sööta, olgu see soja täis keeduvorst või raamatupood.    Konkreetselt mina kahjuks raamatupoode enam ei talu. Väga paljud raamatud omavad minu jaoks seost sojajahu ja kanamassi täis topitud keeduvorstiga. Kusjuures aru ka enne ei saa, kui oled läbi lugenud/ ära söönud.  Fantaasia kirjastust ma kunagi mõnitasin, avalikult ja otse omanikke, nn sojajahu kasutamise eest. Nüüd on seal teised tuuled ja nad üritavad anda välja ka raamatuid. Aga sorry, mälestus keeduvorsti maitsest on jätkuvalt nii öökima ajav, et korralikuma vorsti eest enam raha välja käia ei taha.  Raamatute vorpimisest teavad selle blogi lugejad tõenäoliselt rohkem, kui mina. Kuhu ja kuidas pannakse sojajahu ja vorstirohtu.    Vast on need mõtte jupikesed mõistetavad.    Juhani