Fanaatikud on alati ühsikonnas vähemuses olnud (kuigi neil on vahel äratav ja edasiviiv jõud olnud). Samas oleks ühiskonnale suuresti abiks juba seegi, kui kasvõi mugavusroheliste arv suureneks. Ja seda eelkõige nende hulgas, kes looduse ja  keskkonnaga sotud asju otsustavad ja täide viivad. Ja siinkohal, ma arvan, ongi peamine lootus pealekasvaval põlvkonnal. Et juba ette kujundada oma lastes nii tervislikke ja loodushoidlikke harjumusi kui vähegi suudetakse. Iga pere sedavõrd kui neile jõukohane on. Peamine, et ühiskond teadvustaks endale, et meie loodus ja keskkond on äärmiselt haavatad justnimelt inimtegevuse läbi ja et igaüks meist võib anda tõuke vastavalt kas halvale poole vedavale kaalukausile või siis vastupidi, aidata loodusel ellu  jääda ja meie elukeskkonnal elamisvääriline olla.Ühest küljest oleme eraldivõetud isikutena tähtsusetud putukad maamuna peal. Teisest küljest, kui igaüks meist kasvõi natukenegi teeb loodussäästlikke valikuid, võib summa juba päris suur tulla. Peamine on see teadlikkus inimesteni viia. Et igaühest oleneb siiski natukenegi ja juba pisutki keskkonna- ja loodussõbralikumad valikud on abiks positiivsele kaalukausile raskuse lisamisel. Kui ka kõigist ei saa läbi ja läbi rohelisi, siis on tegelikult asjad ikkagi  hästi, kui nad suudetakse mõtlema panna ja kui nad juba kasvõi veerandi oma valikutest langetavad edaspidi keskkonnasäästlikumalt, siis on ka juba suur samm astutud. Ja kui nad kasvatavad ka oma lapsi samas vaimus, siis võib tulevikus langetatavate positiivsete otsuste hulk veelgi suurem olla.