No mis ma oskan ütelda? Küllap ma julgen ikka selle saate ära vaadata järgmine nädal, tuleb siis sealt, mis tuleb. Peale selliseid ootamatuid kaamera ette sattumisi ma alati lasen mitmeid kordi peast läbi, et mis ma ikka selle asja kohta nüüd õieti ütlesin ja mis ma oleks öelnud, kui oleks küsitud seda või toda ja kõige lõpuks ma ikkagi ei mäleta üldse, mis jura ajasin. Et palju hääd  jäi ütlemata, on valdav tunne. Eriti nõme sai lõpuosa, et ütle nüüd poistele midagi ilusat… Pärast mõtlesin, et oleks pidand ütlema, et ärge pikka viha pidage, irw.