And last but not least - igal hommikul ja õhtul oli võimalik teha hüppeid kuumaõhupallist - hinnaks 150 litti (675 krooni) - kõrgust anti 1200m. Sain näha ka seda, kuidas õhupall osadest kokku pandi …ja kui nüüd aus olla, siis mul oli ikka tõsine hirm nahas seda vaadates .. SELLEST asjast peab välja hüppama?    Ja samas ma nii väga tahtsin seda teha, nii et korvi ma ronisin ja üles me sõitsime. Et tuul viis meid  otse üle langevarjurite pesitsuskoha, siis tehti meile ka flyby, õhupall lasti laagri kohal hästi madalale ja lendasime sealt üle, enne kui kõrgust koguma hakkasime. Väga-väga vaikne on seal üleval ja väga ilus vaade, suur ja lai Nemunase jõgi all lennuvälja kõrval ..külad ja maanteed ümberringi …ah, seda peab lihtsalt nägema. Siis oli ka kõrgus käes ja mina esimese hüppajana ronisin korvi ääre peale. Mõtlesin seal natuke elu üle järele, hingasin paar korda närviliselt sisse-välja, siis hõikasin maha- (või  ikka õhkujääjatele) "see ya" ja tõukasin ära. Tühjusesse. Vaikusesse. Algul ei kanna õhk üldse ..tasapisi hakkas tuulevihinat kostma, viskasin meduusi, vari voltis end lahti nagu aegluubis .. otse ja ilusti. Ja mina huilgasin nagu vana indiaanlane - sest see kõik on nii fucking cool. Maandusin põlluserva .. ootasin teised ka ära (3 hüppajat võetakse korraga korvi), mõni hetk hiljem tulid ka kohalikud külapoisid asja uurima. Mina ei saanud neist aru, nemad ei saanud minust aru, muidu oleks seal ilmselt  arenenud dialoog stiilis: