Tehnoloogilisena tuntakse paekivi, mis on tooraineks paberi- ja tselluloosi- ning ehitusmaterjalide tööstuses, masinaehituses,  põllumajanduses jne. Kundas (1870) ja Aseris (1899) läksid käiku tsemenditehased. Tamsalus ja Rakkes rajati 19. sajandi 80.-90. aastail lubjatehased. Muhust Üügu pangalt veeti dolokivi Peterburi metallurgiatehastele, Kaugatumast lubjakivi Pärnu tselluloosivabrikule ning Jaagarahust puhast korall-lubjakivi Saksamaale, Rootsi, Soome ja Lätti. Lubjapõletamine sai Eestis alguse 13. sajandil pärast ristisõdu, kui kustutatud lupja hakati kasutama kivimüüritiste sideainena. Põletati nii lubja- kui dolokivi. Lisaks  tavapärastele lubjakivi kasutusviisidele saab pulbrilist hüdraatlupja kasutada joogivee puhastamiseks, jahvatatud lubjakivi abil saab puhastada soojuselektrijaamade heitgaase. Lubjakivisõelmeid kasutatakse põldude lupjamiseks. Klaasitööstuses kasutatavat dolokivi, mis peab olema väga puhas ja sisaldama MgO vähemalt 18%, on geoloogiliselt uuritud Hellamaa maardlas. 2005. aasta seisuga on Eestis arvel üks tsemendi- ja 22 tehnoloogilise lubjakivi maardlat. Tehnoloogilise dolokivi maardlaid on Eestis viis.