1. Weber rõhutab eriti õiguse formaalse kvaliteedi tähtsust. Õigus peab olema erapooletu, kindel, protseduuriliselt selge. Selline õigus suudab tagada indiviididele maksimaalse tegevusvabaduse. Õigusformalismi ohustavad mitmesugused materiaalsed (eetilised etc) nõudmised, mida esitavad erinevad õigusest huvitatud jõud (Rechtsinteressenten). Weber toob siin näitena ühelt poolt töölisklassi, milline nõuab oma sotsiaalmajan-dusliku olukorra parandamise õiguslikku regulatsiooni. Teiselt poolt viitab Weber nn. õigusideoloogidele, kes nõuavad sotsiaalset õigust, mis rajaneks kõlbelistele postulaatidele (õiglus, inimväärikus etc). Siinkohal on vajalik osutada asjaolule, et kõik sellised nõuded ei ole tingitud õiguse enda materiaalsest (eesmärgile suunatud) ratsionaalsusest, vaid on õiguse jaoks välise iseloomuga. Õigus saab olla ennekõike erinevate huvide lepitamise, reguleerimise tehniline vahend. Õiguse formaalne puhtus kannatab tõsiselt "kui sotsioloogilised ja majanduslikud või eetilised arutlused astuvad juriidiliste mõistete asemele" (Weber 1990:512) (9). Weberi jaoks ei ole vastuvõetav vabaõiguse koolkonna katse sotsio-loogiliselt jurisprudentsi põhjendada (Weber 1990:508). Weberi kriitika teravik on kaheldamatult suunatud Ehrlichi jt vastu. Anglo-saksi juris-prudents ei ole Weberi arvates midagi muud kui "empiiriline kunst", sest siin:  a) puudub üldiste abstraktsete normide süsteem ja toimib ainult pretsedent;  b) lisaks sellele, kohtupidamine on oluliselt mõjutatud kohtuniku isiklikust autoriteedist, mida omakorda mõjutab jõukate huvi-gruppide ja klientide surve.