Neil aegadel sündisid ka A. Haava esimesed luuletused, spontaan­selt, otsekui iseenesest esile puhkedes. Selleks oli ta küll juba koolipõlves kalduvust avaldanud. Isegi mõni arg katse oli varasemalt sün­dinud. Nüüd tuli esimene luulehoog, tõsine ja kaugele kandev. Luule sai sedamaid A. Haavale eluliseks  vajaduseks.