Rahvarindest sai rahvalik, kuid mitte rahvuslik liikumine, millest hiljem kasvasid välja mitmed Eesti tulevased poliitilised erakonnad. Rahvarinde keskne ideoloogia oli impeeriumi sisemine reformimine,astmeline demokratiseerimine, perestroikapoliitikaga loodud võimaluste maksimaalne ärakasutamine Eesti arenguks. Ehkki ametlikus Rahvarinde loomise üleskutses, mis ilmus 30. aprillil 1988 ajalehes Edasi, deklareeriti juhindumist NLKP strateegilisest põhiliinist,oli Rahvarinde tegelikuks sihiks alternatiivse rahvaliikumise kaudu võimule jõudmine ning kompartei eemaletõrjumine, ainupartei ülemvõimu murdmine (vt. Teine Eesti, lk.293-294).