"Tõnisson käis 1939. aasta jaanuaris Helsingis ja kohtus pre­sident Kallio, peaminister Cajanderi ja ka Hella Wuolijoega. Pärast kohtumist  Tõnissoniga kirjutas Wuolijoki sellest otsekohe pika ette­kande Jartsev/Rõbkinile. Selles jutustas ta Tõnissoni pessimismist Baltimaade julgeoleku suhtes, kuna Saksamaa avaldas Leedule sur­vet, et see annaks ekspansionistliku Reich'i käsutusse rohkem kui vaid Meemeli (Klaipeda). "Valitsevad olud ja Saksamaa suurenenud mõju Eestis on tekitanud Eesti valitsusringkondades hirmu, et Eesti võib iseseisvuse kaotada. Ajendatuna oma vaadetest poliitilistele sünd­mustele, otsustas Tõnisson uurida võimalusi  Nõukogude Liidult Sak­samaa agressiooni suhtes abi ja kaitset saada." ("Õrnroosa", lk 193)