Kuulisin täna yhte head  aforismi.  On ääretult tore, et Jumal vahetevahel vastab meie palvetele.  Sitem lugu on see, et tihtipeale on vastus "Ei".    Paganama kahju, et ma jumal pole - kohe kuidagi ei oska ei öelda, kui mingeid ebameeldivaid kohustusi yritatakse selga lykata. Täna ylemus helistas - kas ma ei saaks laupäeval 3 tundi varem tööle tulla. No ma tegelt eriti ei viitsi, pealegi oli mul plaanis kylaliste tulekuks ettevalmistusi tegema hakata (mul on yks tuba, mida ma kasutan kolikambrina, aga sellest  tuleks nyyd banketisaal orgunnida). Ikkagi vastasin ilma pikemalt m6tlemata: "Saan kyll." Ei tulnud yhtegi head vabandust pähe lihtsalt. "Ma ei saa, ma koristan tuba" oleks kuidagi nadiv6itu k6lanud. Pärast m6tlesin kyll, et vettpidav oleks olnud: "Ma ei saa, mul on eesel haige", aga siis oli juba rong läinud, kui see idee pähe turgatas.    Kui ma olin siis jupp aega kahetsenud, arvutasin välja netopalga, mis ma nende 3 tunni eest saan, korrutasin saadud summa X-faktoriga, sisenesin internetti ja  bronnisin selle raha eest 3-ks ööks hotellitoa Amsterdamis. Steffile ostan lohutuseks kondi (et ta peab 3 tundi kauem p6it pidama).    Järgmise puhkusereisini on jäänud 13 päeva. Ma ei tea ikka veel, kuhu me lendame... Pea-asi, et oleks soe, aga neegreid poleks.