Millegipärast on inimestel kalduvus teha võimalikult lihtsaid valikuid, tihtilugu ka enesele kahjulikke. Ajendiks näib olevat laiskus ja püüd võiamlikult kergesti ÄRA elada. Inimkonda näivad edasi viivat aga need inimesed, kes mingil viisil, erksalt  isegi, peavoolule, st laiskusele, vastu ujuvad. Suhteliselt laisal massil aga on kalduvus erksate inimeste tegemistest aru saada viisil, mis sageli viib järeldusteni, mis oma algses plaanis pildile üldse ei sobitu. Nii on küllap juhtunud ka Cartesiusega ning tema teoste ja elu interpreteerimisega. Teoseid on loetud anakronistlikul ja pisut laisal viisil. Ses suhtes õigustab, ülla-ülla, ka teadusmetodoloogia väljaselgitamisel, tihtilugu enim biograafiline meetod koostöös ajaloolis-kriitilise  lähenemisviisiga. Mis on selle n-ö laisa inimese ülesanne. Loomulikult olla selline kreatiivne müra. Naljakal viisil võib mõnikord seisakust ja n-ö traditsioonilisest, ehkki pisut stagneerunud pinnasest, välja kasvada palju armsaid ja toredaid inimesi, mõtteid ning erksaid inimesi, kes jällegi annavad suurele karjale mõne uue mõtte, teadussaavutuse, kogemuse jne järada. Et maailm ei hukkuks, on alati vajadus mõne erksa inimvaimu järele, olgu selleks Ema Theresa, halvimas olukorras isegi Jumala Poeg isiklikult, või  väiksemad vaimud, kes algset erksuse allikat samuti peegeldavad.