Puude kahin, vaat nyyd ma pean vist kyll minema seda raamatut lugema, sest ma ei saa yldse aru, millest sa rààgid :)    Kuigi, Appenniinides kollates ja sealt tàpselt eestisuveliku taimekoosluse leides on kyll lahe tunne ning lapsepòlvemàlestuste tulvavesi. Mul vist lòhnad ja visuaalia on tugevam mòjutaja, kui see, mida ma kuulen.    Suhtlus inimestega, huvitav, mina olen just mòelnud vastupidi:  tàiskasvanuna teise riiki kolides ma valin endale ise seltskonna ja nopin inimesi hoolikalt nagu kollektsiooni, sest ma ei kuulu yhtegi automaatsesse vòrgustikku, mis tuleb linnaosast, yldhariduskoolist, suguvòsast ja ma ei pea tihedamalt suhtlema inimestega, keda ma endale ise kaaslaseks ei valiks (rohkem kui viisakuse piirides, muidugi).    Diplomaadina on muidugi teine lugu, seal sa lihtsalt suhtled kòigiga, seda kyll.