3. Brooks leiab, et demokraatliku ühiskonna ideaale on võimalik saavutada ainult siis, kui tulud ja varad on ühiskonnas jaotunud suhteliselt võrdselt. Ebavõrdsemates ühiskondades kipub sotsiaalne mobiilsus (liikumine tulude hierarhias nii  ühe põlvkonna sees kui põlvkondade vahel) olema väiksem kui võrdsemates. Tagasihoidlik sotsiaalne mobiilsus viitab teatavasti aga võrdsete võimaluste puudumisele. Rikkuse kontsentreerumisega kipub kaasas käima poliitilise mõju kontsentreerumine. Brooksi selle väite kinnituseks kasutatud arsenal sisaldab nii üksiknäiteid kui avaliku arvamuse küsitlustel baseeruvate uurimuste tulemusi. Näited puudutavad maksupoliitika muudatusi USAs. Nimelt toetatakse seal laialdaselt vaid väga rikaste maksukoormust  vähendavaid ettepanekuid endale aru andmata, et muudatused tähendavad nende endi maksukoormuse tõusu, sest tulusid eelarvesse on siis ju vaja saada kusagilt mujalt. Kui vaesemate maksukoormus väheneb 100 krooni ja rikkamate oma 500 krooni, kuid nende summade eest avalikult pakutavaid hüvesid tarbitakse ühes ja samas mahus, siis ka sel juhul ei tohiks vaesemad sellist maksukärbete ettepanekut toetada. Larry Bartelsi väitel andvat Ameerika senaatorid elanikkonna rikkama kolmandiku eelistustele oluliselt suurema  kaalu kui keskmise kolmandiku eelistustele ega arvestavat vaeseima kolmandiku huvidega peaaegu üldse. Mida suurem on ebavõrdsus, seda suurem on jõukate huvi (ja võimalus suuremate ressursside näol) desinformeerida valijaid selle osas, mis on viimati nimetatute huvides, sest mida suurem on ebavõrdsus, seda suurem on valijate hulgas soov tulusid ümber jaotada.