Dokumendi koostanud töörühma juhina arvas Mari-Epp Täht, et kõige rohkem probleeme võivad tekitada määruse üld- ja rakendusosa, mis tihti piisava tähelepanuta jäävad. Kohtumisel haridusinspektoritega sünnitas kõige rohkem meelepaha küll hoopis määruse teksti tõlgendamine, mitte tekst ise.    Liiga leebed nõuded? Tõesti  pedagoogide kvalifikatsiooninõudeid pole oluliselt tõstetud, kohati on need isegi madalamad kui määruse eelmises variandis. Mari-Epp Tähe sõnul oli see ministri sügav tahtmine ja soov. Ainuke, millega püüdsime asja siiski tasakaalustada, on see, et pedagoogika, eripedagoogika, eelkoolipedagoogika ja kutsepedagoogika kursused, millest kvalifikatsiooninõuetes läbivalt juttu on ja millel osalemine on üks kvalifikatsiooninõuete täitmise eeldusi, tuleb läbida  kõrgkoolide juures, iga täienduskoolitusfirma ei saa öelda, et annab õpetajatele kvalifikatsiooniks vajalikke kursusi. Kõrgkoolide juures seetõttu, et neil on olemas vastavad põhiõppekavad ja seega on võimalik kursusi õppekavaga paremini ühitada. Samuti peavad kursused olema kindlasti haridusministeeriumis registreeritud. Oleme palunud ka kõrgkoolidel selle kindlasti tunnistustele märkida, muidu on edaspidi väga keeruline kontrollida, missugune kursus on registreeritud ja missugune mitte.    Tuleb tähele  panna, et see tingimus puudutab ainult kvalifikatsiooniks vajalikke kursusi. Täienduskoolitusturg on endiselt vaba. Asjatu oli vahepeal tekkinud paanika, kui mitmed inimesed loobusid tunnustatud koolitusfirmade täienduskoolituskursustest, kuna lugesid seda määruse punkti.    Tööandja otsustab Vastavalt töölepingu seadusele on tööandjal õigus kvalifikatsiooninõuetele mitte vastav töötaja ametist vabastada või sõlmida temaga konkursi ebaõnnestumisel uue konkursi toimumiseni aastane  leping. Omavalitsustele on antud väga suur otsustusõigus ja samas peavad nad vastutama ka kooli hea käekäigu ning õppetöö kvaliteedi eest.    Muuseas lubab määruse § 37 lõige 6 tööandja otsusel lugeda kuni pensionileminekuni kvalifikatsiooninõuetele vastavaks pedagoogi, kes määruse jõustumisel on töösuhtes õppeasutusega ja kellel viie aasta jooksul määruse jõustumisest tekib õigus vanaduspensionile.    Inspektorite seas tekitas küsimusi, kas kord juhtimiskoolituse läbinu peab seda mingi aja,  näiteks viie või kümne aasta tagant kordama, või kehtib kord antud tunnistus igavesti. Mari-Epp Täht kinnitas, et juhikoolitus on tähtajatu. Samas on taas tööandja teha, kuidas ta oma töötajatelt täienduskoolitust nõuab: määrus ei ütle ju ka seda, et inimene õppis kunagi 160 tundi ja rohkem end koolitama ei pea. Mõnes maakonnas on 1970.1980. aastatel juhikoolituse läbinute tunnistused kõrvale lükatud põhjendusega, et nendele pole märgitud läbitud tundide arvu.    Samas võib määruse  seletuskirjast lugeda, et juhtimiskoolitused võivad olla läbitud osade kaupa. Need ei pea olema toimunud kõrgkoolide juures, küll aga peavad kindlasti olema HM-is registreeritud.    Uus number kvalifikatsiooninõuetes Kvalifikatsiooninõuete täitmiseks vajalikud 40-, 160- ja 320-tunnised pedagoogikakursused tuleb läbida tervikkursusena. Erand on määruse § 36 lõikes 2 nimetatud 320-tunnised eelkooli- ja eripedagoogikakursused, mille võib läbida kahes osas 160-tunnistena. Sellel on kaks põhjust.  Esiteks ei pea inimesed, kel juba vastav 160-tunnine kursus läbitud või läbimisel, kõike otsast alustama, teisalt pole kõrgkoolidel koheselt 320-tunniseid kursusi pakkuda, küll aga on võimalik valida 160-tunniste vahel. Muide, vastavalt töölepingu seadusele peavad muudetud kvalifikatsiooninõuete täitmiseks vajalikud kursused olema juba töösuhtes olevale töötajale tööandja kulul.    Terminite täpsustamisest Kui varem kehtinud kvalifikatsiooninõuetes piisas koolieelse lasteasutuse juhataja  puhul pedagoogilisest kõrgharidusest, siis nüüd on mõisteid täpsustatud: tal peab olema kas eelkoolipedagoogikaalane või muu pedagoogiline kõrgharidus, lisaks läbitud 160-tunnine eelkoolipedagoogika kursus.    Juhtide puhul on täpsustatud ka nende kvalifikatsiooniks vajaliku pedagoogilise töö staai omandamise koht. Mari-Epp Täht: Nõuete muutmise mõte oli, et inimene peab tundma haridusasutust, mida juhtima läheb. Samas pole mingit alammäära, milline nädalatundide arv või kui suur aastakoormus  pedagoogilise staazi annab.    Need juhid, kellega sõlmiti tööleping näiteks selle suveperioodi lõpus, mil kehtisid eelmised kvalifikatsiooninõuded, võivad töötada töölepingu kehtimisaja lõpuni. Alles uus konkurss viiakse läbi uute nõuete põhjal. Määrusel pole tagasiulatuvat jõudu.    Üks uude määrusesse viidud termin aga tekitab mõne inspektori arvates pigem segadust kui selgust. Nimelt sõna profiil asendamine ainevaldkonnaga õpetajate kvalifikatsiooninõuetes. Õigupoolest ei tekita  segadust sõna ise, vaid selle tõlgendamine.    Määruse § 21 ütleb: Põhikooli ühe või mitme aine õpetaja kvalifikatsiooninõuded on järgmised:  1) pedagoogiline kõrg- või keskeriharidus õpetatavas aines (ainetes) või ainevaldkonnas või  2) muu kõrg- või keskeriharidus õpetatavas aines (ainetes) või ainevaldkonnas ja läbitud 160-tunnine pedagoogikakursus.    Analoogiline on sõnastus ka gümnaasiumi ühe või kahe aine õpetaja kvalifikatsiooninõuete puhul.  Mari-Epp Tähe sõnul  viidi see sisse vältimaks olukordi, kus näiteks G. Otsa nimelise Muusikakooli lõpetanud ja kooli ansambleid aastaid edukalt juhendanud muusikaõpetaja vabastati töölt kvalifikatsiooninõuetele mittevastavuse tõttu. Samuti elu näinud inspektorid aga kardavad, et maapiirkondades kiputakse nüüd taas minema seda teed, et ei vaevutagi matemaatikaõpetajaks otsima kedagi muud kui kohalikku töötuks jäänud inseneri või bioloogiaõpetajaks agronoomi.    Tartumaa HO inspektor Ruth Elias: Loomulikult pole seegi  absoluutne tõde, et ainult õppinud õpetaja on väga hea õpetaja, vahel saabki agronoom koolis palju paremini hakkama, aga need peaksid siiski olema erandid. Minu arvates piisab, kui sellisel juhul on õigus õpetada aastase töölepinguga.    Vaata inimest, mitte paberit Mari-Epp Täht ütleb, et õpetajate kvalifikatsiooninõuetes pole karjuvalt suuri muudatusi. Suurim erinevus varasemaga võrreldes ongi just see, et inspekteerimisel või kvalifikatsiooni määratlemisel peaks lähtuma rohkem  õpetajast, mitte ainult paberist ja sellest, mis on omal ajal diplomile kirjutatud eriala või kvalifikatsioon. Päris kindlasti tuleb vaadata akadeemilisi õiendeid. Tema ise on ka kõrgkoolide arhiividest õppekavu välja nõutanud ning neid kehtiva põhikooli ja gümnaasiumi õppekavaga kõrvutanud, et saada selgust, kas ja mida võiks sellise diplomiga inimene koolis õpetada või mis alal ta peaks ennast täiendama.    Kurioossete diplomite ja tunnistustega on kokku puutunud ilmselt iga haridusinspektor.  Mari-Epp Tähe jaoks on viimasel ajal üks üllatavamaid olnud 2001. a TÜ-s välja antud kasvatusteaduste bakalaureuse diplom, mille saanu läks enda teada kõrgkooli eripedagoogiks õppima. Tegelikult leidus nelja-aastases õppekavas ainult kaheksa ainepunkti jagu eripedagoogikat ja koolis pole selle diplomi omanikul paraku midagi teha.  Kvalifikatsiooninõuete eesmärk on elimineerida need, kes tööga toime ei tule, mitte need, kelle paber pole vastav, arvab Mari-Epp Täht.    Kvalifikatsiooninõudeid  koostades eeldame siiski, et kui kuulutatakse välja konkurss, hakatakse laekunud avalduste hulgast tegema valikuid kõigepealt kvalifikatsiooninõuete esimesest punktist lähtudes. Kui sellele vastavaid pole, võetakse järgmine jne. Viimane võimalus on selleks, et keegi päris ilma ei jääks, aga kindlasti ei hakata valikuid tegema altpoolt üles.    Kõige rohkem kardeti praegu, nii nagu inimesed ikka iga uut asja kardavad, et uute kvalifikatsiooninõuete ilmumisele järgneb suur vallandamiste laine. Ka selle  vältimisele pöörati määruse koostamisel tähelepanu.