Grupisõit oli ka muudes aspektides igati ootuspärane: esikoha pärast võitlejad panid esimese ringi lõpu poole leekima (punkte jagati ka ringi lõpus). Enda missiooniks oli peagrupis passida, mis tuli eeskujulikult välja - kui edukust hinnata pealgalt selle põhjal, et maha ei jäetud. Käisin mõned korrad eest läbi, aga kuna suur hunnik Veloklubi särke tähendas keerulisi taktikamänge, milledest arusaamisel ma veel väga osav  ei ole, siis loksusin igaks petteks enamuse ajast puhvetis ja imetlesin Grete Treieri ilusat välismaist rattavormi. Finišispurdi isu kadus paari proovitud vändatäiega, seega koht protokollis igati ootuspärane 14-22.