Mis aga juhtub, kui me hoopis tahaksime minimaalset? Kui me vaatame objektiivi, mida nii mõnigi ei oskaks objektiiviks pidada? Ta on kummaline vetruv asjapulk ja meenutab pigem mingit voolikut või muud ulmelist lisandit aparaadi ees - see ongi Lensbaby. Hind on tal pea olematu ja pilt on äärmiselt ebaterav ja halva kvaliteediga. Aga mis siis, kui see meie eesmärk ongi? Sest meie ees avaneks hoopis teine  fotograafiline maailm. Miks teha igavaid perfektseid fotosid, kui me saame pea olematu raha eest teha pilte, mis on meeldejäävad, vahvad ja mis peamine - palju loomingulisemad?