Praegu mul on  see hoog, kus ma vaatan ennast peeglist ja mõtlen 'aaa jeee.' Sest minu täiskasvanud nägu on oluliselt parem, kui mu lapsenägu. Selles on iseloomu. Nagu teinekord kortsukreemi reklaamis naised on küll sileda näoga, aga pilgus paistab mingi paljunäinud tõsidus. Ma teinekord õiges valguses paistan paljunäinud. Pluss see, et mul on nüüd veits aukus põsed ja naerulohud. Võinoh, lohk. Tuleb ainult hästi harva mingi kindla muige juurde välja. Üleni šef. Ja mul on pealetükkiv veendumus, et see kõik läheb veel  paremaks. Huvitavamaks. Ma vananen ja ma kavatsen seda põnevusega jälgida ja võimalusel nautida ja ära kasutada.