Hämmastav, kui erinevad võivad olla vaatajakogemused ja hinnangud.    Kui ma Tühiranna olin ära vaadanud, oli üle hulga aja siiralt kahju raisatud ajast. Jutustus oli katkendlik, tundus, et peamine põhjus, miks üks kaader asendub teisega, on pelk vajadus ära näidata see lugu, mille Unt kunagi kirja pani. Kuna mul Undi tekstidega arvestatav suhe puudub, siis lihtsalt ei olnud vajalikku karkassi, mis sündmuste sidusust üleval hoiaks.    Tühirannas ma ei  saanud aru, miks näitlejad ütlevad seda, mida nad ütlevad. Nad lihtsalt lugesid teksti (a'la fragmendid Undi loomingust). Kogu aeg oli justkui midagi puudu.    Või oligi see puuduolek asja iva? Ei tea, tavaliselt ma siiski teen vahet sellel, kui ma näen, et karakter väljendab usutavalt millestki ilmaolekut ja tema tunne kandub mulle üle empaatia alusel, või olen mina kui vaataja kuivale jäetud (s.t. olen filmist ilma jäetud).