Musta töö tegija vaatevinklist vaadatuna, ei saa ma aru, miks inimesed armastavad asju nii keeruliseks ajada. Kõigepealt tatsavad nad 9 kuud suure kõhuga ringi, loobudes paljudest mõnusatest asjadest, siis sünnitavad higimull otsa ees, siis kasivad ja kantseldavad mitu aastat vahelduva eduga (äbarikumad versioonid muidugi ei saa oma nutvate jõmpsikatega ise hakkama ja tassivad keset ööd minu juurde. no mis sa  tast tegid siis, kui rahus magada tahad, mina ju ei ole teinud, eksole. aga mitte sellest ei tahtnud ma rääkida). No yhesõnaga putitavad neid mitu aastat ja siis kui olend hakkab juba enam-vähem inimese tegu ja nägu omandama, ostavad nad oma koduõuele batuudi. Kaine peaga kusjuures. Arumaisaa, noh. Miks nad ei hyppa näiteks 7. raseduskuul kõhuli mootorsae otsa? Palju vähem tööd oleks kõigil.  Mõnda ema vaadates tundub kohati, et vanajumal pole mitte ainult humorist vaid algava dementia tunnustega vanur  - munarakud andis, aga mõistuse unustas anda.