Keeruline ülesanne on tasakaalu leidmine järelevalve ja julgeolekuasutuse tegevuse vahel. Maailmapraktikat vaadates on näha, et kontrolli puudumine lõppeb võimu kuritarvitamisega, liigne kontroll ning volituste piiramine pärsib aga julgeoleku- ja õiguskaitseasutuse võimalusi kuritegusid ennetada, avastada ning lahendada. See vähendab elanike turvatunnet ja riigi julgeolekut. Tsiviilkontroll kurjategijate üle on ju omakorda nii õiguskaitseasutuste kui ka julgeolekuasutuste ülesanne.  Võimalik, et ideaalset, kõiki rahuldavat lahendust ei olegi olemas, kuid Eestis on senine kontrollisüsteem toiminud küllaltki paindlikult, tõhusalt ja tasakaalukalt. Tõenduseks pole vaja muud kui võrrelda tänapäeva Eesti kriminogeenset ja üldist sisejulgeoleku olukorda nt 1990ndate I poole olustikuga.