Tegelikult juhtus parim situatsioon väheke enne kontserdi algust, kus kuskil leti ääres joogisabas seisime. Vi noh, Madis seisis, ja meie Raunoga kõõlusime niisama kõrval. Siis äkki astub Madisele  ligi mingi kolge - viisakas, aga silmnähtavalt vindine - ja hakkab õhinal seletama, kuidas tal on pangakaart ja et välja ei lasta ja kas me ei saaks talle natuke sularaha anda. Nu selge - pommar. Lubas esmaspäval tagasi tuua ja puha. Ähähäää… :D  Madis, hea inimene muidugi, ei saatnud teda ei kuhugi, seletas, et tal suur raha ja peab selle enne lahti tegema ja… siis seisme saba ära (st ikka Madis seisis üksi) ja ma vaatasin, et too tüüp oli eemale läinud - et ju vist ikka lootis midagi saada. No tuleb  siis Madis jookidega, me kõik õnnelikult vadistame, ja siis see sell jälle kohal.  Ja teate mis - selle asemel, et ta viisakalt paika panna, võtab Madis rahakoti välja, luftitab oma sajalisi ja küsib, et noh, paljust sul siis abi oleks. Mul vajus karp lahti, no mõtlesin, et annab kümneka… Tüüp arvas siis, et sajast peaks ikka küll olema vist. Ja selle ta ka sai, lubades veel viis korda järgmine nädal raha ära tuua. Ja kadus.  Enda lohutuseks nägin, et Rauno on kõrval täpsel sama kivistunud.  Jõllitasime Madist mõlemad tardunud hämmingus - no nii purjus ta küll ei tundunud olevat. Too põrnitses siis vastu: "Mida?!"  Mina: "sa andsid talle 100 krooni… kas sa oled hulluks läinud või?"  Tema: "No ta lubas esmaspäeval ära tuua…"  Meie vahetasime Raunoga muidugi jälle pilke (vaene idioot, eks ole.) Madis jälle põrnitseb meid ja kus siis hakkas irvitama… sa saadanas. See oli ta töökaaslane.