leidsin eile montoni blogist sõna 'eneselavastus'. mõtlesin enam-vähem sama teema peale eelmisel kevadel blogidest baktööd kirjutades ja nüüd tuli see mulle uuesti meelde.  minu meelest on eneselavastamises kaks tasandit. üks on see, kui tõesti riietutakse-käitutakse-tehakse midagi kindlal viisil - teadlikult või alateadlikult -, et luua endast mingi kuvand, paista lahe... kuuluda kuskile? ja teine see, kui luuakse oma elu. teadlikult ja rõõmuga. mõeldes, milline ma tahan olla, millist elu ma tahan. ning siis  seda realiseerides. hästi või paremini :)  ja ma arvan, et suurim nauding on olla endaga rahul sellisena, nagu ma olen. tunda, et elan enda jaoks ideaalset elu (ja tunda, et see tuleb loomulikult). aktsepteerida enda kõiki külgi - nii seda moodsat kui ka mittemoodsat poolt.  seda enam, et minu meelest need mittemoodsad aspektid lisavad sageli nii isikupära kui ka inimlikkust. täiuslikud inimesed - need, kes teevad alati kõike õigesti, kannavad ainult õigeid kaubamärke ja kuulavad vaid õiget  muusikat - võivad tegelikult teatud juhtudel üsna ärritavad olla. eriti siis, kui see on vaid poos, mitte siiras. ehk siis seda montoni blogi näidet edasi arendades: ma arvan, et naudinguga kantuna on võrdselt coolid nii marc jacobsi prillid kui ka vanaisa vanad viikarid. ja vice versa :)  samas ei välista 'olen selline, nagu olen, ja sellega rahul' suhtumine muidugi mõnikord kellekski teisekski kehastumist. mängu ilu nautides.