Juba 1950. aasta alul, kui eesti pagulastele lõpuks  avanes võimalus sõjarüüstatud Saksamaalt Ühendriikidesse asuda, ja kui suurem osa endiseid DP-sid polnud veel jõudunudki üle mere purjetada, oli siiasaabujate hulgas palju neid, kes olid eesti koorilaulu viljelenud juba Eestis või siis alustanud sellega DP laagrites. Need naised, ajendatud rahvusliku kokkukuuluvuse tunnetusest ja tahtest säilitada eesti laulukultuuri siinsetes hajutatud ühiskondades tulid kokku, et laulda. DP põlves oldi kogetud koorilaulu võimet meie kultuuri tutvustamisel ja selle  tervislikku/terapeutilist mõju raskete olude helendamisel, mis ühtlasi arendas nii ilumeelt kui ühendavat keelt, eriti võõra kultuuri keskel igapäeva elu rajades. (Nüüdseks on ka teadused jõudnud lõpuks uurimustega tõestada, et koorilaul on psühholoogiliselt ja füüsiliselt tervendav, soodustades stressivastaste hormoonide suurenemist ja alandades vererõhku).