Eestis sisaldus hääletamisõiguse piirang nii 1920., 1933. kui ka 1938. aasta põhiseaduses. 1920. ja 1933. aasta põhiseadus lubas seadusega mõned liigid kurjategijaid hääleõigusest ilma jätta, 1938. aasta põhiseaduse § 37 sätestas: "Seadusega võidakse ära võtta hääleõigus mõnelt liigilt kohtulikult karistatud kodanikelt. Hääletamisest ei võta osa: 1) kodanikud, kes hääletamise ajal on vahistatud kohtu poolt määratud karistuse ­kandmiseks või kohtuvõimude poolt ­määratud tõkkevahendite teostamiseks, /---/". Põhiseaduse Assambleele esitatud põhiseaduse eelnõudes pakuti välja mitmeid lahendusi, mis enamasti lähtusid just eeltoodud sätetest. Kehtiva Eesti põhiseaduse § 58 on kompromisslahendus, lubades kinnipeetavate hääleõigust piirata seadusega. Piirangu eesmärk oli tagada kord, sest 1990. aastate algul puudus piisav tehniline valmisolek valimiste korraldamiseks ning demokraatia kogemus oli napp. Piirangut nähti ajutisena ning seetõttu ei sätestatud seda otse põhiseaduses, vaid delegeeriti seadusandjale (vt Õiguskantsleri 2006. a tegevuse ülevaadet, 2007).