Kui mul on halb tuju, siis mind ärritab kõik. Mõtlen asjad suuremaks, sest tahan veel rohkem ärrituda.  Mind ei tohi mossiga puutuda, sest ma ütlen õelalt. Ja mina kunagi ei vabanda, sest ma ei oska.    Paar inimest on siiski olemas, kes omavad minu üle müstilist mõjuvõimu. Nende ette ma lihtsalt ei julge halva tujuga ilmuda. Need inimesed ei pea üldse mu parimad sõbrad olema. Nad võivad olla lihtsalt tuttavad. Ma olen mõelnud nad enda jaoks romantiliseks ja ma tahan neile olla hea.    Ma tahaks, et mul oleks rohkem selliseid ideaalinimesi. Kuigi siis on vist oht ära kaotada oma tegelik  mina.    Või jutt mingist "tegelikust minast" võiks pigem olla tsitaat mõne kahtlase usundi kohmakalt tõlgitud raamatust.    Ma olen sotsiaalne loom. Kesta vormitakse ja mina tahan ilusat kesta. Tähendab siis lihtne. Mida rohkem on minu ümber ilusaid inimesi, seda targem ma olen.    Õhtuks on mul täna parem tuju kui oli hommikul. See on progress.