SB kirjutavas meedias kommenteeriti peamiselt suhteliselt nappi valimisedu. Kui 1997. aastal kindlustas esikoha 44% häältest ning 2001. aastal piisas 41% valimas käinute toetusest, siis nüüd, 2005.aastal, kujunes võidutulemuseks 36%. Arvud näitavad kodanike pettumust Tööparteis, sellest ka vähenenud toetusprotsent, kuid valimised on demokraatia üks väljendusvahend - niisiis on rahvas öelnud oma arvamuse, mida tuleb austada. (Martin Kettle, Financial Times, 10.05) Artiklites keskendutakse peamiselt Tony Blairi isikule, kelle lummavat poliitikufenomeni peetakse paradoksaalseks: ühelt poolt on SB tema juhtimise ajal väga palju positiivselt muutunud, teisalt on ta paljudele pettumuse valmistanud. Tema kui riigimehe suurus peitub radikaalsete muutuste ärahoidmises ühiskonnas, mitte nende tekitamises. Blairi poliitilise kapitali tugisammas on välispoliitika - ühishuvid USA president Bushiga. Tema esimest ametiaega jääb meenutama eelarvedefitsiit, teist võimulolekut mõjutas enim osalus Iraagi sõjas, mis kärpis valijaskonna toetust olulisel määral; kolmanda ametiaja alguses seisab Blair silmitsi samade küsimustega, millele lahenduse leidmist ta kaheksa aasta vältel edasi on lükanud, radikaalsed reformid nõuavad valikute tegemist. Järgnevad aastad näitavad, kas Blairil jätkub julgust neid valikuid teha. Probleemseid valdkondi on kolm: stabiilne eelarve, tervishoiureform, muudatused seadusandluses. Tinglikult võiks samasse ritta kuuluda ka pensionitemaatika, soodustused, hariduse väidetav ülefinantseerimine. (The Economist, 7.05) Endine välisminister Robin Cook andis Blairile nõu, juba uue valitsemisaja alguses piiritleda tööaeg aastate lõikes, et "partei ega rahvas ei peaks mõistatama, millal ta tagasi astub", samuti mitte saavutatud positsioonist meeleheitlikult kinni hoida, vaid teostada radikaalsemad reformid ning siis anda võimalus teistele tegijatele. (Robin Cook, The Guardian, 7.05) Lõppenud kampaania eristub eelnevatest prognoosimatuse tõttu. Kui enne valimisi olid leiboristid veendunud, et suudetakse Iraagi sõja temaatikat vältida, siis elu näitas ilmekalt, et Blairil polnud võimalust konflikti poliitiliste tagajärgede eest põgeneda. (Juhtkiri, The Independent, 4.05)