Postmodernismi-alane diskussioon eesti kultuuris on olnud ambivalentses olukorras. 1990. aastate "Loomingus" ilmunud eesti kirjanduskriitikat vaadeldes tegi  Pekka Lilja järelduse, et kriitikud on oma arvustustes käsutanud postmodernismi mõistet ebalevalt: "...ei leidu just palju kirjutisi, milles teost nimetatakse postmodernistlikuks ja tuuakse esile selle vastavaid jooni" (Lilja 2001: 1714). Selle väitega võib nõustuda. Mõistel postmodernism polnud valdavalt liigitavat, defineerivat väärtust (erandeid oli loomulikult alati!), vaid pigem hinnanguline, kohati negatiivnegi aspekt, tähenduses - segane nagu postmodernism. Pekka Lilja siiski möönab, et mõne kirjaniku, nt Sven Kivisildniku, Tõnu Õnnepalu, Jüri Ehlvesti, Jaan Unduski, Mati Undi puhul kasutas kriitika postmodernismi ka defineeriva atribuudina.