Kui õieti mäletan, jäime pooleli seal, kui  hakkasime Lahorest lahkuma. Linnast välja sõitsime hommikul vara, kui suur liiklemine ja lämmatav palavus veel maad ei olnud võtnud. Islamabadi läheb kaks teed, üks moodne kiirtee ja teine ka täiesti korralik, kummalgi pool kahe sõidurajaga tee. Kuna kiirteel on jalgrattaga sõitmine keelatud, olime sunnitud valima väiksema raja. See oli õnneks ka paarkümmend kilomeetrit lühem. Nigelaks tegi sõidu sellel teel aga jubedalt saastunud õhk. Tee ääres asusid reas suured keemiatööstused ja ega logud veoautodki,  mida kiirteele ei lubatud, tossasid nagu Londoni korstnad sada aastat tagasi. Vahepeal oli küll selline tunne, et ostaks respiraatori.