Mitu aastat tagasi mängisin ma Gonzalot Peter Brooki lavastuses "Torm". Teksti lugedes märkate, et kõik teised tegelased  peavad Gonzalot lahkeks ja targaks. Niisiis on siin tegemist väga harjumuspärase ettekujutusega vanast ja targast mehest. Ma pidin leidma viisi, kuidas kujutada Gonzalot tõepäraselt, kuid samas klieevabalt. Alguses reageerisin ma Gonzalona nii, et seda ei saanud pidada ühemõtteliselt ei lahkeks ega targaks. Loo arenedes, kui vaatajad nägid Gonzalot tegutsemas ja reageerimas, jõudsid nad ise otsusele, missugune mees ta on. Lõpuks arvasid nad, et tegemist on targa vana mehega, kuid nad jõudsid selle arvamuseni  iseseisvalt. Loomulikult on meil kõigil ettekujutus, milline näeb välja vana ja tark mees ning kuidas ta räägib, ja minu püüdeks oli neid tavapäraseid ettekujutusi teadlikult vältida. Kui ma oleksin kujutanud teda nõnda algusest peale, oleks publik lihtsalt öelnud: "Aa, see on tark vana mees!" ja oleks kaotanud edaspidi tema ja ta tegemiste vastu huvi.