Reedel sain töö juures veel tund enne tööpäeva lõppu sellise negatiivse emotsioonilaksu oma kolleegilt, et olin päeva lõpuks ikka omadega täiesti kutu. No ei oska ma olla valmis ja kaitsta end selliste inimeste eest, kelle jaoks on ainult olemas nende tõde ja siis  vale tõde ja kui sa nende tõele julged küsimärgi juurde panna, siis rünnatakse sind avalikult täiesti võõraste kolleegide ees julmalt ja vastikult. Selline jube jälk tunne oli, seega põgenesin töölt otsejoones sõbranna töö juurde, kus veel 2 ühist sõbrannat ees, nõudsin endale tema avamispeo pooliku veinipudeli ja vaimse poksikoti ja alles peale ühiseid pingutusi suutsin jälle maailma peale rahuliku pilguga vaadata. Aga solvumine on siiamaani sees ja kirjutasin endale msn-igi viimati loetud raamatust  meeldejäänud tõe - karda kannatliku mehe raevu… Sest ma võin küll kaua kannatada, aga mitte lõpmatult.