Järgmisel õhtul läks Elmo AR-i istungile. AR tähendab siinkohal Anonüümseid Religiooniohvreid. "Tere, mina olen Elmo,  religiooniohver", alustas Elmo. Tõsi ta oli sagedasti tagasi langenud ning ikka ja jälle tagasi religioonivõõrutusse suunatud. Religioonivõõrutust tehti nii nagu ikka moralismi ja metadooni üsnagi kange seguga. Ikka oli ta nõrkushetkil hierarhilisesse struktuuri ja maskuliinse autoriteedi positsioonilt rääkimisse tagasi langenud. Tundus et selles oli midagi nii paeluvat et ta ei suutnud lihtsalt vastu seista. Ikka ja jälle kippus ka Elmo alluma ja allutama ning autoriteedi positsioonilt seisukohti võtma. See oli libe  tee. Ometi oli just sellelsamal Anonüümsete Religiooniohvrite istungil üks kaunis blond naine kelle habras ilu Elmole südamesse läks. "Tere, mina olen Dzaniin, religiooniohver", alustas ta. Dzaniin oli oma sureliku ihu poolest maitsetu, lõhnatu ja värvitu ja seda nii suu kui ka tupevedelike poolest. Enne kui ta arugi sai olid nad kahekesi Dzaniini juures ja õgisid varastatud parti Pekingi moodi. Kui nad olid umbes pooleni jõudnud kõlas järsku uksekell ja uskumatu aga tõsi seal ta seisis, Meelis Lao isiklikult,  kes oli peale Stockmanni veel kiiresti koos oma poistega McDonaldist läbi hüpanud. "Siin need nüüd siis on", sõnas Meelis vaat et lausa vabandava hääletooniga, "Big Mack ja French fries koos suurte kokadega." See oli tõeline orgia, kus söödi nii et pärast olid kapsatükid kõrvus ja salatikaste nõrgus aeglaselt mööda lõuga alla.