Mnjahh. Tore - laps käib potil ja puha. A nüid on saabund  järgmine etapp - ta tahab ise poti ka suurde potti tühjaks kallata:S Esimesed paar korda tegutses Imiklaps nii kiireste, et mai jõund reageeridagi enne kui igast vedelikke üle suure poti ääre lainetas ja osa sest seinalegi jõudis. Edasi olen püünd kiirem olla, aga siis riskin sellega, et järgneb suur kisa ja nördimus - laps tahaks ju ISE nii tähtsaid toiminguid teha... Võehh, ma ütlen.  Mõtlesin, et ostan nüüd Imiklapsele selle suure WCpoti peale pandava tittede prill-laua, vaatame, kas saab asja või  jaa. Kel kogemusi, võib jagada:)    Teine väga tähtis tähelepanek, mida ma teiega jagada tahtsin, on see, et miks arbuusi magusus ei võiks teistpidine olla? No ma mõtlen siis seda, et arbuus võiks magusamaks muutuda seestpoolt väljapoole süües - et mida koorele lähemal, seda magusamaks läheb noh:) Ma olen nimelt kogu elu olnd see tüüp, kes kõige paremad palad taldrikul viimaseks jätab: kaneelirullist söön viimasena keskmise, selle kõige suhkrusema ja kaneelisema osa ja lasagnet süües püüan rohke  juustuga katte alt sisu välja uuristada, et siis kõige lõpuks jätta krõbedaks küpsend juustukate:) Seega tahaksin ka neid kõige magusamaid ja mahlasemaid arbuusitükke viimaseks jätta, aga mida koorele lähemale, seda maitsetumaks ja mõttetumaks antud frukt muutub:S Ma tean küll, et võiksin arbuusi tükeldada ja siis need heledamad maitsetumad tükid esimesena ära süüa, a kesse ikka niipalju jukerdada viitsib. Niet ma annaks küll kümme palli taimearetajale, kes arbuusi nats tuunida viitsiks ja magususe tagurpidi  keeraks või siis kogu arbuusi magusaks aretaks.  Sellised filosoofilised mõtted siis.    A muidu on nii, et meil sai nüüd betoontrepp ka plaatidega kaetud (erinevalt meie esmasest puidusest nägemusest sai trepp siiski plaaditud) ja see tähendab ühtlasi seda, et võime peale paaripäävst allkorrusel sodi ja tolmu sees redutamist taas kompsudega üles oma vooditesse kolida ja ma võin alustada järjekordse Suure Koristamistööga. Jõudu mulle!