See on pidulik peatükk turismihooaja lõpetamise puhul - ja natuke jätkuks sissekandele, mis puudutas Imelist Aeda, kust külalised enam välja ei saa (oleme paaril korral ka mõelnud maailmarändurite Tätte ja Matvere lõksupüüdmisele). Kirjeldaksin praegu hoopis olukordi (ega need nüüd nii harvad ka pole),  kui aiast siiski väljutakse ning millised on väljakujunenud ekskursioonid/emotsioonid. Meie pisikesel mittetulundusmajapidamisel on pooleteise aastaga nimelt oma rutiin tekkimas.