Kokku võttes kõike eelmist võiks öelda, et kui rahutus mõnes laialdases kihis süveneva viletsuse ja surve tõttu on üldine, kui valitsus takistab ühiskonnas tekkinud uute kih­tide või tendentside mõjulepääsu, kui intelligents on suures enamuses asunud opositsiooni ja eitades täielikult riigi põhi­aluseid asub aktiivselt valitsusevaenulisi jõude toetama, kui valitsusaparaat ja valitsevad kihid laostuvad ega suuda oma ülesannetega hakkama saada, siis on olulised eeldused  revolutsiooniks loodud. Mõni näljahäda, majanduskriis, eba­õnnestunud sõda või mõni valitsuse ebapopulaarne ja järsk samm, mis kõik majanduslikku olukorda halvendavad või valitsevat survet suurendavad, võivad konflikti esile kutsuda. Muidugi selle laad, ulatus, puhkemise aeg ja õnnestumine või ebaõnnestumine sõltuvad väga paljudest muudestki momentidest. Siin tuleb arvestada rahva iseloomu, poliitilist traditsiooni jm. Ka omavad küllalt suurt mõju juhid, kes rahu­tuil aegadel esile kerkivad ja liikumisi tunduvalt  mõjutada võivad.