Tarretunud õigeusk pahandab, et mäed, kivid, allikad end ei lase hävitada, aga maailmakodaniku õrnemalt tundvale südamele on need pai­gad auväärilised, pühad kui reliikviad, mis ahastavaile vaeslastele alal hoiavad hella  isa mälestuse. Neid nähes mälestab eestlane üleva tun­dega, et ta on nende vabade meeste järeletulija, kes kord vapralt vastu panid samadele barbaritele, kelle jalge ees ta nüüd lamab, - tunneb seda kahekordse õnnejoovastusega, kui tal õnnestub hiilida peitu üksin­dusse ja isaisade tammepuude varjus teha sedasama, mis tema isaisad tegid kord sealsamas.