Kreutzwaldi poolt eelistatud konstruktsiooni tulemuseks on verbi dünaamilise ilmekuse, ta liikuvussugestiooni ilmne lan­gus. Tähendussisu kandub staatilisele noomenile, mis mõjub püsiva olukorrana; tegevusvahekorda esindavad aga ainult tähenduslikult kõige kulunumad abiverbid, mille kujukus võrdub palja tegevusmärgiga: panema, tegema, andma, saama, heitma, tõstma  on neis ühendustes ainult abstraktsed tegevusmõisted. Üldiseks tulemuseks on stiili staatilisus, mida suurendab seegi seik, et väljenduse sõnaline maht on kasvanud, tähendussisu samaks, jäädes. See muudab stiili ka materiaalselt raskemaks.