On nagu tunne, et hariduse ja tema sünonüümide väärtustamine on tungiv soovitamine tunda võimalikult paljude  asjade teadmisest võimalikult palju mõnu. Selle peale on tunne, et kõik inimesed on surve all, neile öeldakse, millest nad peavad mõnu tundma. Mu tunne võib mind petta, aga ta on olemas sellegipoolest. Igaks juhuks postuleerin, et mõnu ühestki teadmisest ei tasu üle tähtsustada. Olgu igaühe otsustada, mis teda ei huvita.