Palverännaku all  mõistetakse spirituaalset teekonda, mille eesmärgiks on ülima religioosse kogemuse saamine. Nende rännakute sihtpunktideks olid keskajal Jeesuse sünni, elu, ristilöömise ning ülestõusmisega seotud paigad, milledest olulisimaks võib pidada Jeruusalemma - linna, kus Jeesus surnust üles tõusis (5). Usklikud, kes võtsid ette palverännakuid, olid tõelised Kristuse sõdalased (miles Christi), pidades oma südames võitlust pattude vastu ning otsides pühapaikadest jumalikku tõde ja toetust (1). Esimesed säilinud kirjeldused  palverännakuist pärinevad juba 4. Sajandist (5). 11. sajandil sündis uut tüüpi   või õigemini miles sancti Petri, kes kirikut teenides oli valmis haarama ka relva järele (1). Alguse said ristisõjad, mis olid lääne rüütlite seas äärmiselt populaarsed. Ristisõdasid võib nimetada massilisteks relvastatud palverännakuteks ning neist esimese kolme ajal, aastatel 1095-1192, oli keskaegse usulise entusiasmi kõrgaeg. Mis aga tegi ristisõjad paremaks tavalisest  palverännakust?    Ristisõdade peamine eelis palverännakute ees oli see, et nende järgi oli vajadus. Loomulikult ülistati palverändureid ja kiideti nende vagadust, kuid neil puudus vastupidiselt ristisõdijatele otsene kasutegur. Kirik, mis võitles reformide ja ilmaliku eestkoste alt vabanemise eest, vajas kõiki jõudusid, mis võisid tema kavale kasulikud olla, näiteks noomis Gregorius VII üht aadlikku, kes oli otsustanud sulguda kloostrimüüride vahele. Varem oleks seda vaadeldud kangelasteona, kuid  pärast miles sancti Petri teket paistis see pigem eesliinilt plehku panemisena (1). Kiriku jaoks oli kasulik ka see, et ristisõdade käigus elasid üksteise suhtes vaenulikud aadlikud oma sõjalise energia välja õilsa eesmärgi nimel, mis muutis nendevahelised suhted stabiilsemaks ja vähendas konfliktide ohtu kristlikus Euroopas. Kõige suurema tõuke n-ö militaarkristluse kujunemisele andis aga kaitsevajadus, sest 11. sajandil said Lähis-Idas võimule türklased-seldžukid, kes alustasid Palestiina poole teel olevate  palverändurite tagakiusamist, röövimist ning nende usu rüvetamist, näiteks 1065. aastal tulid Pühale Maale läinutest tagasi umbes pooled. Samuti oli suures ohus Bütsantsi Impeerium, mida ähvardas islami poolne n-ö lämmatamine (4). Mingil hetkel ei jäänud kristlusel kui usul ja kultuuril muud üle kui asuda kaitsepositsioonile ning aidata oma usuvendi ja -õdesid Idas. 1095. aastal kutsus paavst Urbanus II rüütleid üles vabastama Kristuse hauda ning tuhanded vastasid. Pärast I ristisõda, mis oli ühtlasi ka  edukaim, sai selgeks, et vallutatud maadel korra hoidmiseks on vajalik ristisõjad võimalikuks teinud mobilisatsioon teha püsivaks - pandi alus sõjalistele mungaordudele.    Tihti arutletakse selle üle, mis tagas ristisõdadele meeste seas enneolematu menu. Tõsi, ka palverännakud olid populaarsed, kuid ristisõdadega ei saa nende massiivsust siiski võrrelda. Viimaseid nimetati lausa "kõigi kristlaste ühiseks ürituseks" ning ristisõdijaid "Jumala väeks" (2). Võib arvata, et rüütlid läksid ristisõtta  väga erinevate eesmärkidega. Osa 11. sajandi rüütlitest olid metsikud ja saagihimulised ning läksid ristisõtta, saates korda koletuid tegusid (2), näiteks I ristisõja alguspäevil tappis Leiningeni krahv Emicho koos oma salgaga kõik nende teele jäänud juudid. Siiski oli nii jõhker käitumine erandlik ning paavst ei toetanud seda. Viimaste aastakümnete uuringud on näidanud, et sõtta läinud mehed olid tihti üsna jõukad ning omasid Euroopas suuri maavaldusi (4), seega polnud neil põhjust sõtta ainult rikkuste  pärast minna, küll aga mängis see olulist rolli rüütliperekondade nooremate poegade jaoks, kellele perekonna varandusest tihti ei jätkunud. Paljud rüütlid läksid ristisõtta, sest nad olid teadlikud oma pattudest ning soovisid oma hinge päästa. Ristisõda andis selleks hea võimaluse, sest kirik pakkus sõdijatele indulgentse, mis vabastasid nad puhastustule piinadest. Saab öelda, et ristisõjad pakkusid inimestele rohkem huvi, sest lisaks religioossele kogemusele pakkus ristisõda palju muudki ning neis said osaleda  ka ilmikud. On teada, et ristisõjas tegutsesid mitmed vaeste rüütlite salgad. Siin tähendab "vaene" seda, et nimetatud rüütlid olid vandunud truudust reformeeritava kiriku karskus- ja kasinuspõhimõtetele, loobudes isiklikust kuulsuse- ja varandusejanust, pühendudes täielikult kiriku teenimisele, jäädes ise siiski ilmikuks ja sõjameheks (1).    Palverännakud ja ristisõjad mõjutasid ka majanduse, kaubavahetuse ja kultuuri arengut. Palveränduritel on eriliselt oluline osa just kaubanduse arenguloos,  sest nemad tegid omal ajal võimalikuks kaubavahetuse pikkade vahemaade tagant ning tõid majandusliku õitsengu põhilistesse pühapaikadesse. Nad inspireerisid ka reliikviate sepistajaid ning hagiograafiate kirjutajaid. Sellegipoolest ei ole palverännakud kaugeltki nii olulised kui ristisõjad, mis panid aluse mitmetele uuendustele olulistes eluvaldkondades. Esiteks aitasid ristisõjad, mille käigus oli suurem osa Euroopast ühendatud paavsti võimu alla, kaasa tsentraliseeritud bürokraatia arengule, millel  baseeruvad ka modernsed rahvusriigid. Samuti ergutas majandust pidev vajadus transportida ning varustada tohutut ristisõdijate armeed: taastusid Ida-Lääne kaubavahetussuhted, arenes infrastruktuur - teed, mida polnud kasutatud Rooma aegadest saadik, võeti taas kasutusele ning kaupmehed said võimaluse eksportida kaupu uutesse piirkondadesse. Paranenud kaubandussidemed Idaga tõid Euroopasse ka uut ja eksootilist: erinevad vürtsid, aprikoosid, uued tehnoloogilised ideed, varajased versioonid püssirohust jne. On  selge, et ristisõjad avasid Euroopa maailmale, eriti Aasiale.    Usun, et kuigi palverännakud olid väga olulised, ületasid ristisõjad neid oma tähtsuselt mitmekordselt. Seda vaatamata asjaolule, et viimaseid tavatsetakse käsitleda kui veriseid kristluse agressioone islami vastu, mis õigustasid sõda usu abil. Ristisõdade periood oli sellegipoolest üks olulisemaid keskaja etappe, mis tõi Lääne-Euroopasse mitmeid vajalikke uuendusi. Me ei tohiks ristisõdu üle tähtsustada, küll aga mõistma, miks nad olid  palverännakutest tõhusamad ning meelitasid osalema tuhandeid, nii vaimulikke kui ilmikuid. Ristisõjas leidsid kõik endale sobiva eesmärgi, oli see siis tegelikkuses püha või mittepüha, ning said seda teenida, pälvides seejuures au ja kuulsust.    Kasutatud kirjandus:    1. Le Goff, J. 2002. Keskaja inimene. Avita.  2. Bartlett, R. 2001. Euroopa sünd. Kunst  3. http://en.wikipedia.org/wiki/Crusade (14.10.2008)  4. http://www.thearma.org/essays/Crusades.htm (13.10.2008)  5. http://en.wikipedia.org/wiki/Pilgrimage (22.10.2008)