Meie paljud sugulased hukkusid Teises maailmasõjas või jäid seal teadmata kadunuks. Need mälestusmärgid - nagu näiteks pronkssõdur - on mälestusmärgid meie isadele ja vanaisadele. Teisi mälestusmärke meil ei ole. Seepärast me olemegi nii tundlikud idee suhtes need mälestusmärgid maha võtta. Ehk oleks õigem panna nende kõrvale ka mälestusmärgid küüditatud ja tapetud eestlastele? Las nad lepivad omavahel kasvõi pärast surma.