Kümnend kulmineerub 1968. aasta üliõpilasrahutustega. Rahutused üliõpilaselu ebakohtade pärast saavad alguse 1967. aastal Nanterre'i Ülikoolis. Vaidlused omandavad poliitilise tooni, sest nad on seotud protestiga Vietnami sõja vastu. See aga kutsub esile ülikooli mitme osakonna sulgemise, mis põhjustab omakorda protestiliikumise levimise Sorbonne'i. 1968. aasta märtsis luuakse Nanterre'i Ülikoolis protestiorganisatsioon (22. märtsi liikumine), mis agiteerib otsesele võitlusele. Kuni aprillini toimuvad väiksemad kokkupõrked politsei ja üliõpilaste vahel. Mais lahvatab massiline võitlus, kümned tuhanded rahulolematud tõusevad barrikaadidele, põletavad ja lõhuvad. Hävitustöö küündib koguni selleni, et Ladina kvartalis kistakse üles tänavasillutist. Relvastatud üliõpilased vallutavad Sorbonne'i, millele järgneb kokkupõrgete, arreteerimiste, läbirääkimiste ja järeleandmiste spiraal. Rahutused ei muutu tõeliseks revolutsiooniks seetõttu, et vaimse eliidi kriitika on pigem moraalne ja esteetiline, suunatud "tarbimisühiskonna" vastu üldisemalt, mitte niivõrd konkreetse rezhiimi vastu. Teiseks, kuna süsteemi surmavalt ei ohustata, siis võib valitsus vältida kiireid ja halastamatuid repressioone. Märtrite vähesus ja kokkulepete võimalus ei ajenda füüsilist võitlust jätkama. Konstruktiivseid muutusi on aga palju.