1920. aastatel täheldati arhiivihoone seintes hulgaliselt pragusid, mis olid põhjustatud maja ülekoormatusest (Mielbergi arvutuste järgi hoidlate täitmisel põranda kandevõime maksimaalpiirini on "Alusmüüride lisa koormatus täidetud arhiivi kappide läbi normaalse koormatusega võrreldes on 10:9. Mis puutub akna kaaridesse, siis peab tähendama, et nad normaalse koormatuse jaoks küllalt tugevad on, sellepärast peavad arhiivi  kappid nõnda paigutatud saama, et need talad, mis üle aknakaari tõmmatud mitte liig raskesti koormatud ei saaks." (61) Ülekoormatuse tõttu hakkas hoone 1920. aastatel uuesti vajuma, mis oligi väikeste pragude tekkimise põhjuseks. Vajumine kestis kuni hoone tänase maksimaalkoormuse saavutamiseni 1950. aastatel. Seejärel vajumine peatus ja olukord stabiliseerus, kuid konstruktsioonide ülekoormatus on jäänud.