Pole palju vaja, et igasugu segastele mõtteradadele uitama minna.  Õhtul kogemata näha telepurgis esiuudist, et mingisugune võrdõiguslikkuse huraal jälle kokku tulnud. Tavaline pilt: hulk kulunud kanu soigumas, kui raske ikka on naiste elu. Ei… isegi mitte  seda, juba ammu niikaugel, et: mida ikka tuleks nüüd kohe tegema hakata, et võrdõiguslikkust juurutada. Sookvoote, muid meetmeid. Muidu hukkub, sest naisi on poliitikas liiga vähe, puha mehed. Siis on naisi liiga vähe veel muudel elualadel, sõnaga, kõik on väga halvasti.  Ma olen muidugi aastaid oodanud, millal tõuseb kisa, et pole naistuukreid ega naistekimadruseid. Olgu vahele märgitud, et need ja veel mitmed tööd on naistele EV tööseadusandlusega jõhkralt ja ahistavalt keelatud. Olgu ka märgitud, et  nende tööde nimekirjani juhatas mind kunagi lahkesti eelmine soolise võrdõiguslikkuse volinik, aitäh talle, siiralt. Ja olgu märgitud, et mõningaid sätteid rikutakse igapäevaelus jõhkralt, lastes näiteks naistel tõsta, kanda, teha füüsiliselt raskeid asju. Misteemal võiks nii mõnigi kõvamees natuke häbeneda… aga, oh, vaevalt. Ja üldse, kõik see lõik oli lihtsalt vahele märgitud.  Lähedki uitama harjunud radu. Teemal, et küll peab ikka inimestel tühi elu olema, et sihukese jamaga seda täita. Kõik muud  meesšovinistlikeks peetavad mõtted sinna manu, lühikese kokkuvõttega: leidke ndale ometi elu, kanad. Ja mingi tunne, et õieti on naiste elu sedapidi, kuidas võrdõiguslikkus sega ronib, tegelikult aina sitemaks läinud.  Pole palju vaja. Isegi ei viitsi neid radu uidata, käidud küll.  Järgmisel hommikul tuterdada libedust vandudes läbi krudiseva ilmastiku poodi ja, nii piinlik kui ka pole, vahtida igavledes, mida siis teised ostavad. Mida inimesed ikka ostavad, tavalist Eesti toidukorvi. Ainult  vahivad euroajastul hindu pikemalt.  Nuh, mõni asi ikka on tähelepanuväärne küll. Kui sinna lindile läheb pudeleid väga täpselt kell 10.01 hommikul, neid ei ole üks ja need on mõnevõrra kummalised. Mitte et ise poleks igatsusega 10t oodatud… oh… on küll. Aga see pole tähelepanuväärne. Neid vendi, kes samamoodi värisedes poes tiire teevad ja siis lõpuks kergendusohkega oma õlle, õlled legaalselt kätte saavad, on küll. Eriti kõvad maksaväntsutajad muidugi võtavad kohe paar suurt ballooni kõige kangemat õlut ja  pooliku kõige odavamat viina. Ausalt, mina pole teinud, aga lugupeetud kultuuritegelasi olen seda tegemas näinud küll.  Vaatan siis - võibolla kadedusegagi - neid pudeleid. Tegelikult ei mingit kadedust, sest halvemat valikut hommikul kella 10ks annab välja mõelda, mitu pudelit "muud piiritusjooki" ja "puuviljaveini". Ütleme nii, et isegi poolpasteedistunud maksaga isikule tundub see valik kohutav. Ehkki ratsionaalne, kui eesmärk on kiiresti, odavalt ja järgmisele hommikule mõtlemata.  No ja kes  sellise ajaviidu endale ostis, leppides samal ajal telefoni teel sõbrannaga kokku: mul on vaba päev, ma võin ise ka sinu juurde tulla?  Ei mingi krabiseva jopega tegelane, ei mingi värisev intellektuaal, tütarlaps hoopis. Tütarlaste all pean mina küll silmas pea igasugust naisisikut. Ütleme, et see tütarlaps oli kuskil kolmkümmend… võibolla pluss.  Vilunud silmanurgapilk tuvastas, et see polnud esimene päev ega ka esimene kord. Teate, et teil on õhem nahk ja seetõttu lõhkenud veresooned hästi  näha… et teie silmakesed ujuvad järgmisel hommikul kauem… ja et räsitus paistab krohvi alt ikkagi… Njah. Isase puhul öeldakse sellise näo kohta elunäinud ja see saavutatakse tavaliselt 55-60 aastaselt.  Tuli siis meelde see võrdõiguslikkuse jutt telepurgist. Ning nentimus, et mis need poliitkanad virisevad, edusamme võrdsuse suunas tehakse nii, et vähe pole. Pükse kantakse 19. sajandi lõpust. Valimisõigus on üle Euroopa laiali jagatud, viimati kuskil tagurliku Šveitsi kantonis aastal 2000 või nii.  Suitsetatakse tänaval. Juuakse nagu mehed. Nagu näha, hommikust peale. Odavalt, kiiresti ja järgmisele päevale mõtlemata. Mis veel - on kuuldud teid ropendamas… igasugust, mida meenutada väga ei tahakski, tuleb meelde, kas ise kogetuna või kuulduna.  Karm. Aga võrdõiguslikkusega kooskõlas ju? Kui mehed võivad… miks siis naised ei või? Ropendada, peeretada, joomingutesse langeda, kaelamurdvaid igapäevalollusi ette võtta, kõike, mida on aastaid ja sadu meestele ette heidetud. Kust see "kõik mehed on sead" lause  ikka tulnud, kui mustadest jälgedest ja poriste saabastega voodisse räntsatamisest.  Seda imelikum tundub, kui tundub, et võrdõiguslikkus levib halvimate kommete ülevõtmisena. Kas teadlikult, vaevalt, aga nii paistab. Sest ei ole ju kõik eelmainitud lollused mingid päris mehe tembud. Ikka libastumine ja äpardused, mida mehepojad, kui pea jälle otsas, ise endale ette heidavad ja kiruvad. Umbes: oi, ma olen sitt mees, mis lollusi ma küll tegin… Olgu, viisakamalt, halb mees. Sellist käitumist õigeks  pidavad, sellega uhkustavad tüübid loetakse tegelikult kehvadeks meesteks. Ja kui naised hakkavad samamoodi ennast ülal pidama, siis ei saa me mitte mingeid võrdseid kaaslasi, vaid ainult kehvi mehi juurde…  Ah, võibolla mul on lihtsalt tantahoog peal.