Siin on olevik  istumas anumate tühjuses, ta jõllitab  jõe väätide ületajate jalajälgedesse.  Ta teeb nende flöödid õhuga säravaks... Võibolla sõnad  muutuvad läbipaistvaks ja me silmame  nendes avatud aknaid  ja võibolla aeg peab meiega sammu  kandes meie homset oma reisikottides.