Tagalahe randade ümbruskonna külades tehti erilisi laevu - norilaevu, millega käidi merel hättasattunud laevadelt väärtuslikku kraami kogumas. Noriga  mindi laevale külje alla ja hakati laadungit maale vinnama. Kui laadung maal, kerkis laev kõrgemale ja mõnigi kord vabanes karilt. Enamasti aga ei olnud õnne vabaks saada ja siis raiuti kõik kõlbulik - mastid, vandid ehk köied maha. Sellest ongi tulnud vandiraiuja hüüdnimi Tagamõisa poolsaare meestele.  Vahest ei saadud halva ilma pärast maaleviimiseks kaupa välja laadida ja siis loobiti see merre. Hiljem saadi siis või noriti aakrikku - meresaaki. Küll kohviube, vilja, suhkrut, puuvillu, kivisütt.  Vana rannaõiguse alusel kuulus kõik merest kaldale uhutud kraam leidjale. Sellist muistset tava järgides tegeleti pahatihti otsese rannarööviga. Kurjad keeled räägivad, et õnnetustele aidati eksituledega kaasagi. 1967. aastal kehtestas Rootsi kuningas Karl XII laevade karilemeelitamise ja riisumise eest karmid karistused kuid sellest ei hoolitud.  Kuulsaimad vandiraiujad olid Vilsandi lähedal Loonalaiul elanud Peeter All, kunagine Vilsandi päästejaama ülem Jaen Teär, Tagamõisa mõisarentnik Theodor von  Buxhoeveden (1836-1894) ja Kuressaare kaupmees Hugo Grubener.        Info:  http://www.folklore.ee/rl/pubte/ee/eluolu/elu1/155.html  Giidi käsiraamat, Saaremaa - Muhumaa, Maris Saagpakk, kirjastus Ecce Revalia, 2006  Vandiraiujate maa lugu, Kalju Eerik, 2010