Viimatimainitud mõttearendused on tegelikult märk rahva võõrandumisest oma traditsioonilisest kultuurist, mis leiab paratamatult aset, kui rahvas astub kiire turumajandusliku  arengu teele. Kui traditsioonilist talupojakultuuri sisuliselt enam olemas pole, kui suurem osa rahvast elab ja/või töötab linnades, kui maa ja linna vahelise ebavõrdsuse süvenemise tulemusel maapiirkonnad tühjenevad, siis on rahvakultuuril jalad alt löödud. Kui lagunevad kultuuri materiaalsed väljendusvormid, siis halvatakse kultuuri elujõud. Kitseneb kultuuri kandepind, ta tõrjutakse otsekui reservatsiooni nagu alistatud põlisrahvas omal maal. Kunagi elusast rahvakultuurist jääb järele poolelus  turismiaktraktsioon, muuseumieksponaat, vaba-aja harrastus.