Selline sobiv film festivali teist päeva avama - ühelt poolt kergelt jälgitav, et ka kõige uimasem pea suudaks  narratiivil silma peal hoida ja teisest küljest piisavalt põnev, et alles voodist tõusnud keha kinotoolil puhkerežiimi ei lülituks. Ei midagi uut ja üllatavat, kuid kõiki aabitsatõdesid järgiv korralikult tehtud vana. Külge kleebitud Hispaania  -guru Guillermo del Toro nimi on muidugi osa osavast reklaamist (loe: petuskeemist), et film ka, sarnaselt mõne aasta tagusele EL ORFANATO'le, suurema publiku ette jõuaks. Mart Sander näiteks rääkis HÕFF'ile eelnenud kultuurisaates OP! käesolevast filmist kui del Toro filmist. Reklaam töötab!    Kõige suurem häda selle filmiga on see, et ta on paganama pikk ja režissööril käib selgelt üle jõu viimases pooles varasemalt seatud tempot hoida. Tähelepanelikum vaatajal on nimelt juba peale esimest tundi piltmõistatus kokku pandud ning selle asemel, et mõne varjatud trumbiga vaatajal vaiba jalge alt ära  tõmmata, laseb Morales sama jutiga edasi. Mis tähendab, et viimane pool on juba täiesti mõttetu ja toetub ainult sellele, et kurjami nägu valguse kätte tuua. Nii muutubki algselt mõnusalt salapära hoidev müsteerium lõppedes tüütuks kassi-hiire mänguks, mille piirid seab ühe elamu seinad.