Kokkusaamine on küll haruldane, ent ometi ääretult vajalik. Iga vaimulik teab, et koguduse elu edeneb üsna visalt, kui töö jääb vaid ühe isiku õlgadele. Kogudus kasvab ühise töö läbi. Kirik ei seisa üksikute õlgadel. Ta võib õnnistusrikkalt oma ülesannet täita vaid  ühise töö tulemusena. Me vajame üksteist. Vaimulike erinevad anded, nägemused ja kogemused on kiriku rikkus.  Sellel korral on vaatluse all õppimine. Õppimisega seoses lähevad mõtted kooliteele, ülikoolile, kraadiõppele. See on küll ääretult vajalik, kuid siiski arvatakse, et kool annab vaid väikese osa tarkusest, mida eluks vajame. Kõige tähtsamad asjad eluks õpime selgeks kodus. Need on käimine, rääkimine, söömine, riietumine, suhtlemine jmt.   Rõõmustan väga vaimulike konverentsi juhatuse  esimehe Marko Tiituse tervitussõnumi üle, mida tahaksin siinkohal tsiteerida. Ta kirjutab: «Õppigem seda, kuidas tuua oma kogudusse uusi inimesi - lapsi ja noori, täiskasvanuid ja eakaid. Õppigem seda, kuidas kaasata aina rohkem töötegijaid Jumala Riigi ehitamisse. Õppigem teenima vaeseid ja hädasolijaid. Õppigem üksteist märkama, tundma ja toetama, teineteise vigu ja nõrkusi kinni katma, saavutusi ja kordaminekuid võimendama. Õppigem üheskoos palvetama ja tööd tegema. Õppigem Jumalat kiitma ja ülistama oma  mõtete, sõnade ja tegudega. Mis aga kõige tähtsam - õppigem üksteist armastama.»  Ilmselt üks peamisi koole ongi armastuse kool. Kool, kus õpitakse armastama üksteist ja Jumalat. Kuni selles koolis on napid tulemused, ei tohiks me rääkida haritusest.  Jeesus ütles: «Sellest tunnevad kõik, et te olete minu jüngrid, kui te üksteist armastate» (Jh 13:35).  Võib-olla üksikud saavad aru ka kuidagi teisiti meie sõnumist. Kuid armastus on kõikidele mõistetav. Arusaadav on ka armastuse puudumine.  Olgu siis käesoleva aasta vaimulike konverents tõsiseks armastuse kooliks. Teen ettepaneku EELK arengukavasse lisada peatükk «Armastuse kooli doktoriõppe arendamine».  Soovin õnnistusrikast konverentsi järelmõju kogu kirikule.