Olin vast 17, andestage mulle palun mu väikene nostalgia siinkohal, kui läksin Mündi tänava antikvariaati ja küsisin Artur Valdese järele. Vanem proua viis mu taharuumi, pani raadio kõvasti mängima ja riietas end siis aeglaselt lahti ning ühtlasi seletas mulle sealjuures selle Valdese asja selgemini ära. Käsin pärast kolm korda dushi all aga puhast ja kuiva tunnet enam tagasi ei tulnudki. Hea veel et seal kaameraid ei olnud. Oli vaid mingi sisemine mäss selle täiskasvanute "tõe"  vastu. Jah, miks mina peaksin sellega leppima. Mille pärast? Mille nimel? Otseseks tulemiks oli muidugi tsölibaat esteetilistel põhjustel, nagu ka George Bernard Shaw-l. Niipalju siis sellest. Nii palju…sellest. Esteetilistel põhjustel emmigreeruma ei ajendanud see mind siiski. Jäin siia ja kannatasin ja nõnda tänini välja. Nonde literaalse lugemisega teoloogide ja ilmikute seas. Kannatan. Lameduse, jämeduse ja üheülbalise ülbuse all.