Ajakirja Genes, Brain and Behavior veebilehel tutvustatavast teaduslikust uuringust selgub, et mõnedel inimestel on suuremeelne käitumine nende geneetilise ülesehituse poolt ette määratud.  Heebrea ülikooli uurijate korraldatud eksperimentidest osa võtnud 203 inimesel oli võimalik teatud väike kogus raha kas enesele jätta, seda teistega jagada või kogu summa ära anda.  Kõigilt uuringus osalenutelt võeti DNA-proov ning  hilisem analüüs näitas, et geeni AVPR1a teatud variandiga inimesed jagasid teistega võrreldes raha peaaegu 50% suurema tõenäosusega.  Uurimistööd juhtinud dr Ariel Knafo kinnitusel on temale teadaolevalt tegemist esimese korraga, kus tuvastatakse seos DNA-varieeruvuse ning inimliku altruismi vahel.  AVPR1a mõjutab organismis sotsiaalse siduvusega seotud arginiin vasopressiini nimelise hormooni mõju ajurakkudele.  Kõige altruistlikumalt tegutsesid katsete käigus inimesed, kel esineb geeni AVPR1a kõige aktiivsem variant.  Uurijad toovad esile, et sama AVPR1a variant esineb ka paljudel teistel imetajatel, kelle puhul see mängib olulist rolli sotsiaalses käitumises.  See näitab aga, et altruismil on sügavale liikide evolutsiooni ajalukku ulatuvad geneetilised juured.  Ekspertide kinnitusel on samal ajal nii altruistlikku käitumist kui ka sotsiaalset  suhtlemist soodustavate geenide edasikandumine evolutsioonilisest vaatenurgast mõistetav.  Buckinghamshire New University's  psühholoogialoenguid pidava dr George Fieldmani sõnul põhineb altruistlik strateegia looduses ideele, et heateod saavad õiglaselt tasutud.  Samal ajal on aga selge, et võõrastele tehtud heateod saavad sama mõõduga tasutud palju väiksema tõenäosusega kui kellegi lähedase abistamine, mistõttu on altruistliku isendi puhul väga olulised suurenenud sotsiaalsus ning sest tulenev valmisolek soetada uusi ja hoida seniseid sõpru-tuttavaid.  Kuigi altruistliku käitumise tekkemehhanism on bioloogidele pikalt  peamurdmist valmistanud, arenes see nüüdseks valdavaks muutunud arusaama kohaselt (mille kinnituseks on leitud viimasel ajal ka kaudseid geneetilisi tõendeid) lõplikult välja aegadel, mil varajased inimesed kogunesid enesel jahipidamisega elu sees hoidvateks gruppideks, mis võistlesid ressursside eest teiste samasuguste gruppidega.  Sellistes oludes parandas altruism teiste grupi liikmete vastu võimalusi, et ellu jäävad kõik gruppi kuuluvad isendid.  Kui valmisolekut teist omakasupüüdmatult aidata  peetakse sageli omaseks vaid inimesele, siis näiteks 2006. aastal ajakirjas Science tutvustatud Max Plancki evolutsioonilise antropoloogia instituudi uurijate teadustööst ilmnes, et ka shimpansid (Pan troglodytes) võivad käituda altruistlikult.  Katsete käigud kukutas kolme loomaaias üles kasvanud shimpansi talitaja enese käeulatusest väljapoole maha erinevaid esemeid ning primaadid korjasid need üles ja ulatasid talitajale oluliselt  sagedamini juhtudel, kui too eseme poole küünitas, võrrelduna olukorraga, kus ta mahakukkunud esemele mingisugust tähelepanu ei pööranud.  Shimpansid aitasid talitajat vaatamata sellele, et ei saanud sellest mingisugust otsest kasu ja nende abi ei tasustatud toidupaladega.      Vaata ka: