Sel suvel mul reisi plaanis polnud. Olid küll mõned ideed, aga need ei saanud teoks.  Olgu, mõtlesin siis, teen midagi oma kodu heaks. Puhkan lihtsalt, loen ja tunnen niisama olemisest mõnu.  Nüüd on üle poole puhkusest möödas, plaanid aga ainult alla poole täidetud.  August on kohe siin. Aeg  läheb liiga kiiresti. Juba haarab mind paanikahäire. Appi!    Olen jah kappe ja sahtleid korrastanud, kamorkat kraaminud. Riideid taaskasutusse saatnud (lahkesti võeti vastu Pärnus Humana keskuses), üldkasutatavat prügikonteinerit tõhusalt täitnud.  Olen jah lugenud, sellist  -lektüüri põhiliselt.    Aga kodus istumine pole ikka õige puhkus. See roiutab nii ära, õhtul oled millestki väsinud, aga und ei tule. On tekkinud süümekad ja  rahulolematus.    Viimane aeg on midagi ette võtta. Sõita kuhugi. Muidu on tunne, et puhkust pole olnudki.    Ahjaa! Mind kutsuti täitsa ametlikult Viru Folgile - akrediteerima ajakirjanikuna!!?? ( Mida see tähendab?) Olen meelitatud, aga ka väga üllatunud.