Sisustusajakirju pakkides (lubasin unniku ajakirju kohalikule raamatukogule viia) leidsin ühe eelmise aasta Kodin Kuvalehti numbri, milles on intervjuu naisliikumise MARTAD juhiga. Sissejuhatuses kirjutab ajakirjanik, milline  on ettekujutus ühest tõelisest martast:    "Mielikuva martasta on vahva. Huivipäinen riuska nainen huuhtoo lakanat avannossa, vaihtaa verhot jouluksi ja valmista puolikkaasta sianruhosta käden käänteessä herkkuaterian suvun yllätysjuhliin. Martta venyttää euron soikeaksi, kääntää aamupäivän aikana puolen hehtaarin kasvimaan lapiolla ja virkkaa kahvitauolla kummipojalle pipon synttärilahjaksi."    Mina ei ole marta. Ma olen martast kaugel. Ma olen mugav ja laisk inimene ja mai oska  käsitööd teha (kuigi armastan seda väga!). Elame juba üle kuu aja majas, aga endiselt on enamus asju kastides ja nüüd ei sisalda kastid enam seda, mis nende peale on kirjutet, kuna mõnedki kastid on poolenisti tühjendet ja siis kokku kallatud. Töötoa põrandal on veel 3-4 prügikotitäit asju, mille saatuse üle mai suuda otsustada. Kirun ehitusmehi igal õhtul, kui alumise korruse WCd koristan. Saan meie aiakese higipull otsa ees ja ropud sõnad huulil vaevu niidetud, mingeid kauneid lillekesi minu aknalaudadel ei  ilutse. Mul pole aknalaudugi!    Aga meie tänavas elab martasid rohkem kui üks. Ja see frustreerib mind. Naabri-marta kõplab titekõht punnis aiamaad, peseb ülepääva aknaid, puhastab kord kuus kõik vaibad mingi imemasinaga ja teeb üle pääva kolmekäigulise lõuna. Vahepaladena küpsetab ta imemaitsvaid kaneelirulle ja loeb raamatuid laste kasvatamise kohta. Õnneks käsitööd tai tee. See veel puuduks.    Teine naabrinaine sünnitas nädal tagasi uue marta ja eile õhtul niitis ta trimmeriga  aiaäärseid... Naabrinaine niitis siis, mitte tema vastsündind marta. Lisaks kasutab too vastsünnitand naabrinaine marlimähkmeid...    Kolmas käib ka siis, kui õues on 38 kraadi, igal õhtul kiirkõnnil ja peab ranget dieeti, et mahtuda oma unistuste pulmakleiti. Mehele ja lapsele kokkab ta seejuures iga pääv uue roa, sest tema tulevane ei pidavat tahtma kaks pääva järjest sama ruga süüa...    Blogimaailmas on martasid jalaga segada. Nad kõik koovad ja heegeldavad, samal ajal podiseb neil pliidil  tervislik supp ning nende intelligentsed lapsed mängivad puust mänguasjadega kodu. Lisaks loevad nad tohhutul ulgal raamatuid ning käivad lastega sportimas, muusjumis ja meestega resturaanis ning reisimas. Kirsiks tordi pääl on neil magistri- ja doktorikraadid ning nad on tegijad vabatahtlike organisatsioonides.  Kõige selle kõrval näävad martad ilmselt ka sigahiad välja. Õnneks nad tihti blogidesse enda pilte üles ei riputa:)  Mulle meeldib martade tegemisi lugeda. Ma vist tahaksin ka natuke marta  olla, aga mul ei ole mõtet pingutada - martandus peab soontes voolama, mai usu, et nii kõrget kunsti kuskil õppida saab.    Mitte kunagi pole martasid mu ümber nii palju olnd. See tekitab stressi. Ma ju tahaksin ka enda heegeldatud linikule värskelt nopitud aasalilledega vaasi kõrvale värskelt küpsetet saiad asetada. A mul pole ei linikut, aasalilli ega isegi mitte vaase. Sünnipäävalilled olid mul siidri - ja veinipudelites.    Mai taha isegi marta olla. Ma tahaks lihtsalt, et mu kodu  oleks korras ja asjadel oleks oma koht. Ma tahaks, et Imiklaps ei taoks riiulist leitud küüneviiliga parketi sisse täkkeid ja ei joonistaks värskelt värvitud seinale (jällegi kuskilt leitud pliiatsiga!) tähekesi. Ma tahaks, et kõik mu vaba aeg päävas ei kuluks kraamimisele, asjade ühest kohast teise tõstmisele või nendele koha otsimisele. Ma tahaks ka vahepeal puhata ja mängida.  Ja ma tahaks, et õues oleks õige pisut jahedam. No nt alla 30 kraadi.  Tahtmine on taevaasi. Lähen korjan lapse  mänguasjad kokku ja panen pesu masinasse.