Üle tüki aja kiikasin maja taha metsa, käisin muidu kolamas ja kukeseenekohti üle vaatamas. Mis kukeseetesse puutub, siis olge lahked! Ei paista hästi? Olgu, pisut roogitum pilt:    Kui aus olla, siis kukeseenekohtade asjus tahaks metssigadega ühe pika ja asjaliku vestluse maha pidada - kas nad kurivaimud tõesti ei võiks sit... eee.. tatikatega leppida? Kahjuks tundub et dialoogi metsanotsudega ei  tule ja ma pean ka edaspidi metsa minnes lootma, et need SEAD (häh, seda nad ju on ja pahandama nad selle peale ei hakka) pole mu viimaseidki salajasi seeneplatse üles kündnud.    Kärbseseened kui üldtuntud hallutsinogeenid on mu omalaadsed lemmikud. Kuidagi müstiline tundub mõte, et oma aia taga on midagi, mida haugates Siberi šamaanid "teise maailma" reisisid - nagu meskaliini sisaldavaid uimakaktuseid limpsivad indiaani nõiad. Miks lemmikud? Ilusad on ju! Kasvõi see nunnu: ise nii väike, aga juba kärbseseen.                  Selle seenega kohtudes tekis pisike paanikahoog: tigu, kes siit paar korralikku suutäit haukas  jäi ikka tõsisesse narkojoobesse ja minema kihutades lõi jalaga eemal kasvava kärbatanud pilviku hoogsalt uppi. Hea, et mina ta teele ette ei jäänud...                Ühe pildi tegin veel viimaseid tunde omal jalal seisvast seeneätist ise külili maas vedeledes. Kodus pilti vaadates tuli pähe võrdlus suurlinna slummiga: algul ehitatakse ilus maja, elu keeb ja õitseb, aga varem või hiljem hakkab hoone väsima, lagunema, skvotitakse tänavanoorte poolt ja varsti kaob. Ka seen on algul ilus, seenesääsed ja teod tiirlevad ta ümber, sära ja hiilgus.... nüüd  pudeneb tükke ja plödisevad ussid roomavad ringi.          Esmaspäev saab tore päev olema, saan endale ühe uue alluva. Asi poleks mainimist väärt kui ma mitte esimest korda elus ei tunneks muret (muide, siin pidasin pika kirjutamispausi) oma kasvu pärast. Pausi pidades oleksin peaaegu jõudnud väljendi "füüsiline sobivus" juurde... Mu uus käealune on terake üle kahe meetri pikk ja mina seega oma 1,64 meetriga olen hädas... Mitte, et mulle pikad mehed ei meeldiks, mitte seda, ikka  meeldivad. Silmale ilus vaadata ja riiuli pealt saab hästi asju kätte ja näeb kaugele üle teiste aga... noh, ma ei tea isegi. Mul on tunne, nagu oleks ma puudega, sest ma ei saa talle juttu ajades silma vaadata ja silmsidet pean ma vestluse juures üsna oluliseks.  Ah, eks ma palun tal tähtsamate juttude ajal istet võtta.    Nii lihtne ongi!    Paistab, et iga suhtlemistõrge omab lihtsat lahendust, tuleb see ainult üles leida.    Dixi.