19. saj. teisel  veerandil kujunes Haapsalust keiserlik kuurortlinn, kus suvitasid tihti Peterburi ja Moskva kõrgaadlikud kaaskonnaga, sh. keisri perekond. Haapsallased said suviti tulusat teenistust ning naiste käsitöö leidis huvilise tarbijaskonna. Lihtsate maavillaste õlarättide asemel hakati nüüd kuduma aina õhulisemaid ja pitsilisemaid salle-rätte, meelitamaks ostma rikkaid vene aadlidaame. Suuri nelinurkseid rätikuid kanti kahekordselt kokkumurtult kas pearätikuna või õlgadel. Suvitajate abiga levis haapsalu rätik  naabermaadesse: Venemaale, Soome, Rootsi ja Lätisse. 1930-ndatel tegi linnavalitsus propagandat Haapsalule kui kuurortlinnale ja siinsele käsitööle. Osaleti käsitöö-näitustel kodu- ja välismaal, sh. New Yorgis ja Berliinis. Haapsalu rätikuid turustati isegi Austraalias. Enim olid rätid nõutavad siiski Põhjamaades ja Saksamaal. Tunnustatud kuduja Anette Martson oma õpilastega 1913. a. Anette Martson on oma kootud rättide-sallide eest võitnud üle kolmekümne auhinna.