Enne blogisid kirjutasin perekroonikat. Lugesin seda nädalavahetusel, otsisin, kas olin Estonia hukust  kirjutanud ja mida. Sealt sain teda, et 90ndate esimesel poolel oli ikka nii hull aeg, et palgast elasin vaevu ära, õigemini ei elanudki, olin pidevalt kütte eest võlgu. Olid väga rasked ajad, vähemalt meie peres. Ei mäletagi, kuidas sellest üle saime. Kuidagi saime, nüüd elan ka ainult palgast. Mul küll pole kedagi üleval pidada, aga korter on hirmkallis. Tegelikult ongi ainus asi, kust kokku hoida, toit.  Raskem on muidugi suurtel peredel ja neil, kes on töö kaotanud. Mina ise ei julge virisedagi.