Kambriumi ajastu hõlmab geoloogilise ajavahemiku 542-488 miljonit aastat tagasi. Kambrium oli suhteliselt rahulik periood Maa geoloogilises ajaloos: ei toimunud märkimisväärseid ürgmandrite lagunemisi ega liitumisi. Baltika kontinent takerdus lõunakülmvöötme ning parasvöötme  piirimail. Soolsuse tõus ja muud keskkonnamuutused lõid eeldused selleks, et organismid hakkasid endile mineraalset väliskesta eritama. Samasse aega langeb ka planktilise vetikafloora liigirikkuse plahvatuslik suurenemine. Põhimõtteliselt uus toitumisvõimalus - kasutada nii fotosünteesil loodud taimset ainet kui ka selle baasil kujunenud loomseid produkte, avardas koheselt loomariigi arenguvõimalusi. Peatselt ilmusid Kambriumi loomariiki üksteise järel paljude selgrootute loomarühmade esindajad: käsnad,  ainuõõssed, käsijalgsed, lülijalgsed, molluskid, mitmed ussilaadsed erivormid. Selle kõige iseloomulikumateks liikmeteks kujunesid vähilaadsed trilobiidid, lukuta käsijalgsed ja eriti pokaalilaadse kujuga käsnad - arheotsüaadid. Hiina Kesk-Kambriumist leitud üksikuid kaladele sarnanevaid kivistisi. Kogu maismaa kujutas nii Kambriumis kui ka sellele eelnenud ajastutel endast elutut kivikõrbe, kus päikeselt saabuv ultraviolettkiirgus oleks hävitanud kõik elava. Alles hiljem formeerunud osoonikiht atmosfääris tagas  kaitse selle eest ka mandritele. Ediacara ajastul alanud Baltika kratooni (Ida-Euroopa platvormi) vajumine jätkus Kambriumi ajastu alguses, millega kaasnes ühe laiemate alade üleujutamine. Vesi muutus soolaseks.