Kogu see Pohja-Korea vark tuletab mulle meelde midagi. Kujutage ette  endale patikampa tanaval, kes tahab tuli norida. Patikamp saadab valja koige vaiksema ja norgema enda hulgast, et ta noriks tuli suure paksu poisiga, kes jalutab tanaval. Paks poiss muidugi loob oma pehme rusikaga pisikese poisi rentslisse. Ulejaanud kamp, kes on jargmise laternaposti all jalginud sundmusi, tormab kohale. Kuidas saab luua nii norka ja vaikest? Aeg on arveid klaarida. Suur ja paks peab siis maksma usna kallilt, et ta ei tabanud ara situatsiooni.