Ka siis,  kui tunned end üksikuna, ummikus, segaduses, see ei loe. Sõber märkab alati. Ta ei heida ette, ei süüdista, ei manipuleeri, ei arva. Ta võtab su kõrval istet ja on. Miks ei võiks see samahästi olla su kallim? Sõber ei pane esimese hooga verbaalset maksahaaki, et siis käed ristis, kuulata selgitusi ( kui sul üldse on tahtmist seda siis veel teha). Miks armastajad teevad seda tihti?