Columbus on üksik rännumees  zombidest laastatud figuratiivsel kõnnumaal, kus linnad on inimtühjad ning nurga taga veritsevad üksikud ebasurnud, kes on iga hetk valmis sööma lollikesi, kes lähevad näiteks kõige elementaarsemasse kohta nagu seda on WC või suunduvad poodi, aga ei vaata ringi ja satuvad nii mõne raskekaallasele sarnanevale zombile suutäieks. Columbuse elu Zombimaal on reeglitega raamistatud. Kui murrad reegleid, siis murrad kas kaela zombiehordide eest põgenedes või hüpatakse sulle momentaalselt kõri kallale. Reeglitest  kinnipidav Columbus on nii alati kõige julmemate tagajärgedega olukordadest pääsenud. Columbus pole pikka aega ühtegi inimhinge näinud ja suur on tema üllatus kui kohtab juhuslikult ennast tõsiseks kauboiks pidava Tallahasseega, kes nõustub Columbusega koos reisima. Teel kohatakse kahte näiliselt hädas olevaid neidu, kelleks on Wichita ja Little Rock, kes meestel naha üle kõrvade tõmbavad ja seda isegi mitu korda järjest. Asjaolude sunnil asutakse üheskoos teele maagilisele rännakule, mida kõige paremini  iseloomustab absurdsus ja terav karakterikoomika ning seda kõige paremas mõttes. Tegemist on zombiefilmiga, millele sarnanevat vist ei leidugi.   Muidugi ei mõtle ma siinkohal, et sisu ja tegelased oleksid nii originaalsed, vaid hoopis seda, kuidas on käsitletud zombietemaatikat ja kuidas on üles ehitatud filmi narratiiv, aga mainimata ei saa jätta ka üleüldist teostust, mida täiustavad ilmekalt juba alguses nähtavad algustiitrid ning Columbuse reeglid, mis ilmuvad teatud situatsioonides ja saavad kõrvalise kahju osaliseks. Columbust kehastab  mitmel pool endale nime teinud Jesse Eisenberg, kes saab argliku, natuke nohikliku, aga lõppude lõpuks päris asjaliku tegelase kujutamisega maru hästi hakkama. Columbus on ka filmi jutustaja elik selgitab erinevaid olukordi, kasutades omaenda reegleid. Selline omalaadne lähenemine annab kogu filmile tohutult palju juurde, sest "Zombieland"`-ist õudust oodata ei maksa. Gore`i momente jagub, aga põhirõhk on siiski tegelastel ja sellel, kuidas tappa kolelõustasid üha leidlikemal viisidel. Ma poleks kunagi  uskunud, et näen kauboi kaabuga meest bandžoga zombiet välja kutsumas. Veel vähem oleks arvanud, et satun peale filmile, kus tapetakse ära üks kõige palavamalt armastatud komöödianäitlejaid. Sel hetkel kiitsin oma tahtejõudu, mis hoidis mind traileritest ja liigsest uurimisest eemale, sest kui ma oleksin enne filmi ühe andekama koha kohta teada saanud, siis oleks ka üks suuremaid üllatusi kadunud olnud. Dialoogid tegelaste vahel on arukad ja humoorikatest kildudest pungil. Juba see annab mõista, et tegu pole  ainult möllufilmiga, kuigi sisu on antud juhul ilmselgelt puudulik, sest sellel pole eesmärgistatud sihti. Arvan, et see on taotuslik, sest kõike arvesse võttes on sisu kõige vähemolulisem asi, millele üldse mõtlema peaks. Tegelased ja nendega koos läbielatu omandab stsenaariumi, kui sellise juures, palju suuremad mõõtmed. Kui tuua ainult üks asi välja, mis oleks filmi juures kõige parem, siis ma ütleks kohe kindlasti, et selleks on tegelased.