Kuulsin "Terevisiooni"  hommiku-uudistest, et "Olümpia" hotell tähistab kolmekümnendat juubelit, kõik on kutsutud. Ehmatasin voodist püsti ja tormasin arvutit avama - kas tõesti saadeti kutse mulle kui kaheksakümnendatel hotellinduse võtmeisikule alles eile hilja õhtul?! A tutkit, ei midagi.... Istun nüüd nurgas, närin patja ja isegi nutan natuke. Nad vist arvasid, et olen surnud, jah, ilmselt nii oligi. Tuju paranes natuke ja isegi meenutasin hellusega neid ärev-põnevaid ehituskuid, kui Konn noore insenerina suunati kõigi kursakaaslaste  kadedusohete saatel uude ja glamuursesse töökohta - Tallinna Hotellikoondisse, mille lipulaevaks justavatud "Olümpia". Kursaõed seisid järjekorras, et minuga sinna lõunakohvile pääseda, õhtukonjakile mõtlemisest rääkimata. 14.korruse baaridaam (ahh, mis daam ta ikka niiväga oli), sai minult alati purgikese importvärvi, seega oli vajadusel ikka tagatud rahulik lauake baari kaugeimas nurgas ja ega tasuta pitsike Valget Kurgegi mööda külgi maha jooksnud. Varietee pealik helistas tavaliselt hommikuti, kui  soomlased öösel jälle midagi ära olid lõhkunud, et tule siia poiss (mina siis), teen sulle ühe kange kokteili. Esimesed korrad tormasingi õhinal kohale, aga kui selgus, et tööd sai alati, kokteili mitte kunagi, siis lükkasin edaspidi need ülesanded valvelukksepa kaela. Seltskond oli sõbralik, multilingvistiline ja -kultuurne. Kord saadeti mind Täitevkomiteesse nõupidamisele, kus innukad soome ärikad pakkusid erinevat importtehnikat, mille saamiseks käis kommunaalettevõtete vahel pidev kisma. Kuna "Olümpia" oli  ehitatud enamasti importmaterjalidest, siis enamiku KMV limiidist saime me endale. Istusin siis poisikesena nurgas, kui soomlane küsib Oidsalult (toonane KMV juhataja), et onko ongelmia varastoinnin kanssa? Oidsalu läks näost punaseks (kust see soomlane nii täpselt neid üksikuid esinevaid puudusi teab?) ja pohmerdas midagi arusaamatus keeles. Ma olin seni vait istunud, sest ega mu teleka-soome kah mingi shedööver polnud, aga enam ei pidanud vastu ja rääkisin soomlasele kenasti ära, kuhu me tema müüdud jupid  ja vidinad ladustame. Pärast seda oli mul stammkoht tõlgina kõigil nõupidamistel kindlustatud ja mu toona veel pisikeste mugulate suude ümber oli pidavalt Tupla-patukka võru.  Aga juubelile ikka ei kutsuta;)    Pilt minevikust - soome ärimees jagamas importmaterjalide limiite