Tegemist on india päritolu autori Arundhati Roy siiani ainsa romaaniga, mis 1997. aastal sai Bookeri auhinna ja mis paistab olevat kindlustanud endale üpris suure austajaskonna. Teos on autobiograafiliste sugemetega ja tuntavalt poliitiline, kuigi põhirõhk on siiski küsimusel, keda ja kuidas armastada tohib. Tegevuspaigaks on Kerala-nimeline piirkond Indias ja  protagonistideks kaksikud õde-venda Rahel ja Estha ning nende lähemad sugulased. Sündmused ei järgne üksteisele kronoloogiliselt, osa seiku ja mõtteid kordub pidevalt, moodustades ühtse terviku alles viimastel lehekülgedel. Pool tegevusest leiab aset 1969. aastal, kui kaksikud on 7-aastased ja ülejäänud pool, kui nad pärast aastaid lahus olemist 31-aastastena kohtuvad. Samas ei sega see kuidagi lugemist ja süžee kulg on üsna arusaadav. Kogu tundeelu ja sündmustik on otseselt või kaudselt seotud kahe isikuga - üks  neist on Sophie Mol, Inglismaalt külla saabunud kaksikute nõbu, kes õnnetult hukka saab, teine aga Velutha, Väikeste Asjade Jumal, puutumatute kasti kuuluv mees, kes on laste suurim sõber ning nende ema salaarmuke. Üsna ilmne, et India ühiskondlik süsteem ja selle vastuollu minemine tegelaste tunnetega annab ohtralt võimalusi keeruliste suhete ja südantlõhestavate olukordade tekkeks. Kui sellele lisada veel õnnetute juhuste ohvriks langevad süütud lapsed, moodustab see kokku ühe kaasahaarava, kuid üsna  depressiivse teose, kuid ajuti lagipähe lajatav kurbus pole kirjanduse puhul ju ometi mitte halb asi.