Pärast 15  kuulist pausi siis oma teisele tiivahüppele. Õpilasvarjud olid juba mitu tõusu ette broneeritud, küsisin Kalalt luba Kalle 220sega minna. Lubas. Hirmu eriti ei olnud, alles ukse avamisel väike värin. Nagu eelmiselgi tõusul, oli lennukis esmahüppajaid, kellega võrreldes ma ennast vist väga hästi tundsin. :) Esimesel ringil unustas Ahto signaali anda, saime 2 korda püsti tõusta, meduusid käes. Väljahüppe hetkel tundus, et kuidagi vist viltu lähen, kuid langemine tundus stabiilne ja otse olevat. Ka vari avanes otse  ja tropikeerdudeta. Varem olin mõelnud, et proovin teisel hüppel kõrgel järsemat pööret ja varisemist, kuid selle varjuga ei julgenudki toglet päris alla välja tõmmata, kole kiireks läks sõit.. :) Järgmisel korral. Vaatasin, et pakkimislauast kole kaugele lähen, kuid väga hull ei olnudki, vähemalt esmahüppajatest sain lähemale. :) Kui enne maandumist pidurid üles lasin, tundus maapind lähenevat sama kiiresti, kui PD260ga allatuult. :) Pidurdasin natuke liiga vara ja käisin perseli, videost on näha, et jalad  ka laiali. Remil olid sel hüppel tropikeerud ja tõmbas varu.