meie lugu on siis selline. natuke rohkem kui kaks aastat tagasi sain omale sünnipäevaks ühe ilmatuarmsa punase kiisu.läks mööda vast kuu kui maal olles sain shoki. vanemad tulid nädalavahetuseks  meile külla ja autost ei hüpanud üldse välja mõni punane marakratt vaid hoopis lumivalge vatitups. emale otsa vaadates ei olnud enam kahtlust, teist kiisut ei näe ma enam kunagi. meil on siin niivõrd vaikne kant ja ikkagi oli salaja õue lipsanud ja liiga julgelt autoteel kõndinud. see selleks. minu süda oli murtud ja arvasin,et ükski teine kass seda küll parandada ei suuda. siiski võlus see karvakera ära minu südame ja nüüd on ta kõige mopsim mulle.:s6ps:nurub sügamist ja leiutab aina uusi põnevaid poose  magamiseks. praegu silkab õues, püüab oma varju ja liblikaid:syda: