Ma mõni aeg tagasi siin imestasin, kuidas loodus erinevaid värve nii häirimatult kokku miksib. Täna võin tõdeda, millised lõhnad soe ja vihm neist värvidest välja toovad.    Lõhnab. Lõhnab. Lõhnab.  Iga  samm mu ümber.    Samas - pelgalt lõhnadest, loodusest ja selle ilust ma (veel?) ära ei elaks.  Inimesi on mulle vaja.  Tõsi, ma ei viitsi nendega palju suhelda. Aga täitsa piisab teadmisest, et nad on olemas.  Taustafooniks ja tagataskusse on nad üliolulised.