Eino Leino luules oli Kalevala hing liitund moodsa kultuuri­inimese rahutult otsiva meelelaadiga. Laiad laaned, kiired käres­tikud ja kosed kuuluvad lahutamatult temast  saadavasse üldpilti. Temas on ürgloodust, mis murrab nüüdiskultuuri hoolikalt viljeld maastikku. Sageli tema värsside vahutav tulv lõhub eest kultuuri tammid. Koskenniemi näitas end juba oma esimeses kogus endasse süvenend, hingeliselt peenenend linnainimesena, kelles kõik oli kristalseni ja läbistikku vormikam, kuid ühtlasi jahedam kui Soome met­sade ja mineviku suurel laulikul.