Teine kriitikute rühm kasvas välja Põhiseaduse Assamblees kasutatud kahetsusväärselt konfrontatsioonilisest töömeetodist, mis nõudis üht eelnõu töö alusena. (Võrdluseks: Eesti 1920. aasta põhiseaduse koostamine toimus põhimõtteliselt samasugusel meetodil nagu kunagi USA põhiseaduse puhul - esialgu vaieldi selgeks poliitilise kokkuleppe sisu ja alles seejärel koostati kirjalik eelnõu.) Eelnõude konkurentsis alla  jäänud tolleaegse üleminekuvalitsuse justiitsministeeriumis koostatud, minister Jüri Raidla töörühma eelnõu häälekamate eelistajate ja toetajate üks reaktsioone oli võitnud eelnõu alavääristamine ja selle "ebakompetentsuse" tõttu Eesti tulevikule suure ohu ennustamine. Allajäänud eelnõu koostajate seas oli suur hulk tollaseid akadeemiliselt tituleeritud ja konstitutsiooniõiguse probleemidega kokku puutunud juriste.