mul on siiamaani kahju, et pidin ta peale nö "käratama", tegelikult küll väga konkreetselt "stopp" ütlema ja paluma tal virisemine otsekohe lõpetada. kuna sellist asja juhtub haruharva (õieti ei olegi võõraste inimeste suhtes rohkem ette tulnud), on see mul vägagi meeles. nimelt tekkis üks kummaline olmesituatsioon, kus kohas, kus  oleks loomulik olnud rahulikult 1-2 minutit oodata, kuni ma tema tolmustele kottidele midagi alla otsin ja siis asju autosse panna, võttis ta selle asemel järsku väga kummalise rolli - hakkas täiesti teise häälega halisema ja nö võttis sellise kannatava ohvri poosi. kuna see halin "einoh, ma võin need asjad tagasi ka viia kui ei meeldi, on ikka inimesed, tee neile head ja nemad hakkavad …..". algul ma ei teinud sellest välja, kuid kuna see oli nii manipuleerivalt ebaadekvaatne (nagu oleks tõesti mingi hoog  peale tulnud) ja kestis nii kaua, olin ma sunnitud selle ära lõpetama. ja minu üllatuseks katkes see sekundipealt, ta vaatas mulle veidi üllatunult otsa, kuid muutus taas endiseks.