Lõpuks saabuski kauaoodatud päev, õigemini õhtu. Paks valvur pilgutas vestibüülis mõistvalt silma, mina aga pugesin ajakambrisse. Valisin 1888. aasta juuni. Kunstnik elas sel ajal Lõuna-Prantsusmaal väikeses Arles'i linnas ja Gauguin polnud tema juurde veel sõitnud. Arvasin, et aeg pärast van Goghi sõbra saabumist pole mulle soodne. Minu plaan oli järgmine. Ühe pildi ostan Pariisis Theolt, kuid nii, et ta palub  selle Vincentilt Arles'ist saata. Seejärel sõidan kunstniku enese juurde ja käsutan samasugust nippi. Teen niisuguse näo, et olemasolevad pildid mulle ei sobi ja las ta palub venda saata mõne varasema töö. Selle tulemusena esitavad mõlemad pooled nõudmised, need kajastuvad «Kirjades» ja pole karta, et korduks samasugune lugu nagu «Kartulisööjatega».