Vot niimoodi. Rohkem A ei saa enam olla ja just selline oli vähemalt täna hommikul üks minu raamatukapi riiuleist. Mõmmi Aabits oli kellelgi külas, kusagil peidus igatahes.         Järgmine A on arvuti, täpsemalt mu töölaud päeva keskel. Tööpäeva alguses ja enne kojuminekut on kaos kadunud, oma hajameelsuse tõttu olen sunnitud kõik lahendamata takutuustid silma all hoidma.  Natuke on piinlik ka, aga las olla...    Viimane A on üks tähtsamaid alguseid siin, sellel laiuskraadil. Sellel pildil õitseb rukis, täna oli see hetk. Nüüd jääb üle ainult vihma oodata, et tera mis täna aluse sai sügiseks kena priske oleks.                                Dixi.