Piisonid hävitati Eestis keskajal  Suhteliselt pehmema kliimaga periood, mis algas esimese aasta-tuhande alguses ja kestis ligikaudu 1000 aastat,  lubas metssigadel, metskitsedel ja hirvedel naasta Eesti lõunapoolsematele aladele. Eriti märkimisväärne on asjaolu, et sel ajal võis Eesti metsades näha isegi euroopa piisonit. Jääajajärgsest soojaperioodist pole piisoni luid Eestis teada, seega oli tema saabumine Lõuna-Eestisse seotud just subatlantikumis toimunud kliimamuutusega ja sobiva biotoobi kujunemisega. Eestis ja Lätis hävitati piison ilmselt keskajal. Tõenäoliselt erines piisoni ökoloogia tarva omast. Tarvas eelistas lagedamaid rohumaid jõgede  luhtadel ja lagendikel, piison aga võis toituda metsas. Euroopa piison pärineb algselt Euroopa mägisematelt aladelt ja Lähis-Idast. Enne Teist maailmasõda asustas see liik mägimetsi ja subalpiinseid heinamaid Kaukaasias. Intensiivse küttimise tagajärjel oli piison sunnitud taanduma oma viimasesse varjupaika - Kesk-Euroopa kaguosa metsadesse - kus tarvas oli 17. sajandiks juba täielikult hävitatud.