Ja ometi, tegelikult: vähemalt kuski "enneminevikus" polii­tiline iseseisvus, omad sõjakäigud ja lahingud, tuntud väeju­hid või isegi kuningad, naabritega samatasemeline kultuur, kuni praeguseni säilinud väärtuslik rahvaluule, omapärane usund ja muu rahvakultuur, kõigest sellest rohkesti koguni dokumentaal­seid tõestusi naabrite kirjavaras, Läti Henriku jt. kroonikais, Skandinaavia saagades, Vene  ajaraamatuis, rooma, bütsantsi, araabiagi teostes jm. Mis on loomulikum, kui et just see ajajärk ja need pärimused kõigi nende rahvaste juures said uuestisünni tähtsaimaiks vaimseiks kaastegureiks, tõelisiks jõudideedeks. Kui neist ainult saadi teadlikuks. Ja see on siinse muinsusromantika peateene.