käisin täna töökaaslase liisaga india restoranis söömas, väga hõrk oli. india toit on mu  lemmikuid. kui me parajasti roal maitsta lasime, helistas liisa ema ja teatas, et tal on õhtusele KOM-teatri etendusele kaks piletit üle. otsustasimegi liituda liisa ema töökaaslastega ja tshehovi onu vanjat vaatama minna. ma olen seda tükki kunagi venemaal vaadanud, lugenud olen muidugi ka. aga kunagi pole ma nii tugevalt reageerinud, kui täna. sari mällinen oli oivaline sonja rollis. kui sonja astrovile omal moel armastust avaldas ja kurbusega ennast koledaks tõdes, hakkasin ma vaikselt nutma. see hetk puudutas mind valusalt. ma tundsin sonjale südamest kaasa, ning astrovile samuti. tal polnud tulukest… peale vaheaega jätkasin nutmist, pisarad aina voolasid ning kukkusid lõua otsast alla kaelusesse. märjaks sain…