Tulin mööda järveteed rannast kodu poole. Kolm naeratuse momenti tabasid mind ainuüksi 500 meetrisel teelõigul juba seetõttu, et ma üsna kiire sammuga liikusin. Neljas oli ka :D  sellest räägin loo lõpus :D  Esimesel hetkel nägin neljaliikmelist peret, kus oli üks pisike tütar ja teine üks-kaks aastat vanem. See pisem oli nii lühikese sammuga, et ei jõudnud teistele lihtsalt järgi kõndida ja solvus, jäi seisma ning vaatas kuidas teised eespool edasi läksid. Mõne momendi pärast vaatasid vanemad tagasi, kutsusid oma pesamuna, et "tule nüüd", mis sa seisad seal. Aga too pisike oma pettumisega seisis edasi nende poole vaadates, kuid siis jooksis see veidi vanem tütar tema juurde,  haaras sülle ja jooksis temaga emme-issi juurde :D Ja nagu imelise võluväe mõjul unustas see pisike oma pettumise, muutus lõbusaks ja läbi naeru mänglesid õega edasi. Hullult äge oli vaadata :)  Järgmisel momendil nägin kahte kahekümnendates eluaastates piigasid, kes jutu saatel aeglaselt kulgesid. Juba neile lähenedes olin ma vaevu jõudnud esimest elamust seedida, kui järgmise kahe inimese energia minusse omakorda heatunnet süstis. Mõnele ju paistnud nad tavaliste õhtuste jalutajatena, mina nägin neis  aga häid sõbrannasid, kes on laupäeva õhtul teineteise jaoks aega leidnud, et jalutada soojal õhtul järve ääres, jagada vastastikku jututeemat, vesteldes oma tegemistest, hiljutistest kogemustest ja neile osaks saadavatest inimsuhetest. Nendest piigadest peegeldus sellist... hea sõpruse vilja. Ja õhtul kodudesse minnes tunnistasid mõlemad omale, et on olnud suur rõõm omada säärast head sõpra, kelle seltskonda laupäeva õhtul nautida ja kelle arusaam temasse on niivõrd ühine. Nad ei pruukinud seda teineteisele  õhtu lõpus mainida, kuid koju minnes, õhtuse peegli ees toimetades ja sinna peeglisse vaadates said nad järjekordselt kinnitust asjaolule, kui taevalikult hea inimene temaga on :))  Kolmas olukord oli pingil istuv noormees ja tütarlaps. Loomulik ja kõige lihtsam linnavaade? Olgu. Minule meeldis neis aga see olek, kuidas nad teineteise poole olid pöördunud. See neiu istus eriti moekalt kuunarnükki põlvedele toetades ja tegi suitsu, poolnurgi poisi poole. Ja ta paistis ka niisama äge... ja oli nunnu :D  Kutt ise pool-rätsepistes, sest üks jalg kõlkus üle pingiserva ja oli ennast sedasi mugavalt tüdruku suunas pööranud. Ma ei tea öelda, kas nende vahel ka asjalikumad suhted hõõgusid, aga mulle meeldib seda mõelda :D  Kolm vaimustavat situatsiooni pakkusid mulle sellise elamuse ja meeleolu, et särasin nagu lilleke, oleks nagu pilvedesse sattunud :D Ja kõige viimase vungi andis neljas seltskond. Olin jõudnud Huntaugu mäele ja sooritasin just mäkketõusu :D ja siis seal üleval mäe tipus olid neli inimest,  naised-mehed pooleks. Neid ei oldud tükeldatud, vaid neljast 50:50 :D Naised istusid pingi peal, üks mees parasjagu lõbustas neid ning neil oli juttu ja naeru.. ning siis teine mees, kes paiknes natuke eemal teistest, ma väga ei jaganud välja mis ta toimetab seal, aga sügav mulje jäi et ta mõnuga tühjendas ennast seal eemal :D Siuke tüüp! Ja lõpuks ma häälekalt naersin selle kõige peale.  Kui ma siis koduni jõudsin tundsin hullult mõnusat sellist sisemist rahu, vaimustust,rõõmu. Kohe selline ülim  kompott mu sees :D Esiteks oli seal pere, siis sõprus, lootus-suhe-armastus (ma ei oska seda kolmandat olukorda paremini hetkel kokku võtta) ja siis lõbu. Vaid veerandtunnise jalutusega näha elu ühtesid olulisemaid omadusi, millega seostume kõik. Fantast! :)    Ja koju jõudes läks igatahes siin peoks :D Olid mina, vend, Karin, Egle ja Maren. Valasime suht sodiks ennast :D Täna hommikul ei olnud kohe mitte hea. Püsti tõusmine ei tundunud just kõige parema kavatsusena ja nii ma ägisesin 4-5 tundi  lihtsalt voodis enne kui päris liikvele üldse sain :D Ja siis käisime vennaga poes, ostsime tsipa materjali, tahtsime pannkooke pähklivõi ja kohupiimakreemiga. Need ostsime ja siis ma tegin. Sai mahe :P    Nüüd lähen õue.  Hommikul tulen kiren teile.    Ole lill! :D