Pärast robo-zaborari said filmid läbi ja järgnes discoprogramm Ehte kohvikus. See pakkus muidu täiesti olesklemist ja vahele oli pistetud raske roki, metalli ja filmimuusika helisid, millel oli aga kõigil komme kohe varsti vahetuda millegi tümpsuma või räpima või tehnoma või trance'imaga välja nii, et keskmise loo pikkus oli arvatavasti umbes 20 sekundit. Ei lasknud küll nii ühtegi laulu mõnuga kuulama  jääda või selle järgi tantsima hakata, aga tekitas tunde, et kui pistaks mingi kommi põske või limpsiks mõnda postmarki tagant, siis arvatavasti täiesti käraks. Mõnda aega oli ühesõnaga disco, aga siis varsti tuli hoopis voodi ja mingi aja pärast pidi tulema järgmine päev.