Seda kõike on inimlikult keerukas mõista. Paar nädalat tagasi kuulasin üht kristlikku raadiosaadet, kus küllaltki tuntud kristlane Eestis mediteeris Kristuse kannatuse teemadel. Ja ta lähenes kogu sellele kannatusloole ära unustades (või teadmata), et on olemas ka õpetus Kirikust - eklesioloogia. Ja et kirikuisa Cyprianus on öelnud, et kui Kirik ei ole sinu ema, siis Jumal ei ole su isa. Ja unustas ära Chalkedoni kirikukogu aastast 451. See armas inimene väitis raadiosaates, et kui  Jeesus tuleb Laatsaruse juurde, kes on surnud, siis oma inimlikkuses Ta nutab ja oma jumalikkuses äratab Ta Laatsaruse surnuist üles. Sest nii on ju inimlikult kerge aru saada! On küll. Kuid Jeesus on täielik Jumal ja täielik inimene. Ka täna on altaril kahed küünlad seda meile meenutamas. Jeesus on üks tervik! Ja seda on tõesti raske mõista, kuidas Jumalal on nälg (Jeesus läheb jüngritega läbi viljapõllu) või kuidas Jumalat võib ristipuul ära tappa (sest see tundub ju täielikult võimatu olevat); aga ometi meie  Jumal löödi risti. Metodisti kiriku üks rajajatest, anglikaani preester Charles Wesley kirjutas oma pöördumise järel mõni tund hiljem vaimuliku laulu "How Can It Be" (Kuidas on see võimalik?), kus ta kirjutab sõnad - surematu sureb….. Jumal sureb….. kuidas on see võimalik? Tõepoolest -- inimlikult on seda väga raske mõista, aga seda tõde on õpetanud kristlik Kirik meile 2000 aastat. Ja meil ei jää muud üle kui uskuda!