Siis kargas Dave Warren juhtima, kuid kohe haaras juhtohjad Kirov. Ovett liikus kärmelt teisele positsioonile, trügides teel nii paljusid küünarnukkidega, et oli juba diskvalifitseerimisohus. Samal ajal pendeldas Coe sise- ja välisraja vahel, olles ilmselt ebakindel, millist taktikat valida. Kui ta jõudis lõpuks otsusele, oli  juba hilja. Ovett sööstis Kirovist mööda 70 meetrit enne finiit ja võitis enam kui kolme meetriga. Irooniana oli võiduaeg täpselt sama, kui tema viienda koha aeg Montrealis neli aastat tagasi. Coe napsas lõpuks Kirovilt hõbemedali - autasu, mis oleks toonud kuulsust enamikule, kuid mis Coe'le oli vaid ebaõnnestumise sümboliks. Nagu tavaliselt, keeldus Ovett jooksujärgsest pressikonverentsist. Coe aga ei keeldunud. Murelikult teatas ta maailmale: "See päev on kõikidest jooksupäevadest minu elus kõige  halvem." Õnneks oli talle jäänud veel võimalus lunastada ennast kuus päev hiljem. "Pidin tulema tagasi, et ronida taas mäkke," ütles Coe, "1500 meetrit on ränk katsumus, kuid nüüd kujuneb sellest suurim jooks minu elus. Ma pean selle võitma."