31. märtsil 1949, s.o nädal pärast märtsiküüditamist, toimus õigusteaduskonna parteigrupi konverents. Üliõpilasest kommunist Raimond Auling väitis seal, et kulakuid ei saagi eestlasteks pidada. Tartu linnakomitee 4. pleenum 27. aprillil 1949 pidas vajalikuks elavdada ülikooli parteigruppide tööd.  Sõnavõtuga esines propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja Ilo Sildmäe.  (R. Auling (1920-1979) luges meile dotsendina 1. kursusel riigi ja õiguse teooriat ja 4. kursusel poliitiliste õpetuste ajalugu. Teatakse rääkida, et ta oli Eesti Laskurkorpuse vastuluure juhtivaid tegelasi ja kaotas jala, kui kaasvõitlejad said asjast teada ning ta Tallinnas Lilleküla ja Tondi vahelisel alal liikuvast rongist välja tõukasid.  I. Sildmäe (1922-1991) oli meie ajal ülikooli õppeprorektor ja luges N Liidu  riigiõigust; hilisem professor ja majandusteaduse doktor.)  Teaduskonnasisene surve oli selgesti tunda juba 23. mail 1949 õigusteaduskonna nõukogus, kus arutati ministri käskkirja 9. märtsist 1949 - õppetöö ideelis-teoreetilise ja poliitilise taseme tõstmisest kõrgkoolides õpetatavates juriidilistes distsipliinides.  Professor Helmut Kadari ettekanne antipatriootlikust kosmopolitismi ideoloogiast ja sellele järgnenud arutelu võeti kokku järeldusena: õppejõud peavad kõige lähemal ajal põhjalikult ümber  vaatama oma varasemad teaduslikud tööd marksismi-leninismi kriteeriumide ja Stalini õpetussõnade järgi.  (H. Kadari (1903-1976), aastani 1938 Kristal, luges meile kriminaalõiguse üldosa, oli siinkirjutaja diplomitöö juhendaja, kuid haigestus enne diplomitööde kaitsmist ning diplomitööle on juhendajaks märgitud dotsent Elmar Raal (1927-1970), kes luges meile kriminaalõiguse eriosa ja kohtukorraldust.)  Nõnda algas õigusteaduskonna katsumuste jada, mida täitsid sisepinged ja ebaeetiline käitumine  õppejõududega. 29. juunil 1949 ülikooli parteibüroo koosolekul alustati kohe kriitikast ja märgiti, et kaugeltki kõik õigusteaduskonna õppejõud ei tegele aktiivselt kasvatustööga ega ole valvsad kodanliku natsionalismi ilmingute suhtes. Paljude õppejõudude töös nähti formalismi ja objektivismi. Konkreetselt süüdistati professor Elmar Ilusat, dotsent Leo Leesmenti ja vanemõpetaja Rudolf Jaskat.  (E. Ilus (1898-1981), eesti tuntuim tsivilist,osales 1919-20 valgete Musta mere laevastikus Venemaa kodusõjas,  oli ülikoolist kõrvaldatud ja siis ajutiselt tagasi võetud, luges meie kursusele vaid maaõigust. Ta käis ülikoolis koos allakirjutanu isaga ja maaõiguse eksamil ütles ta mulle, et Augusti poja käest ma midagi ei küsi ja pani viie; mõlemad mehed kuulusid EÜS-i.  L. Leesment (1902-1986) meid ei õpetanud, kuna oli 1951-1956 poliitvang ja hiljem õppetööle teda enam ei lubatud.  R. Jaska (1891-1974) meile ei lugenud, kuna oli ülikoolist kõrvaldatud; EÜS-i liige.)  Õpetaja Abner Uustalile heideti  ette, et ta ei seosta oma ainekursuses esitatavaid fakte ühiskonna arenguloo ja klassivõitluse aktuaalsete küsimustega. Ägedaid sõnu öeldi teadustöö aadressil, sest viimasel viiel aastal ei olnud ilmunud ühtegi aktuaalset uurimust, välja arvatud mõni üksik artikkel ajakirjanduses. Vanemõpetaja Jüri Ots, professor Elmar Ilus ja vanemõpetaja Heinrich Rink polnud neidki avaldanud.  (A. Uustal (1915-1985),akadeemiliselt kuulus korporatsiooni Revelia, hilisem professor ja õigusteaduse doktor, luges meile  dotsendina rahvusvahelist õigust; loengutel sageli näitas kutseid väliskonverentsidele, aga ütles, et ei saa minna (loe: ei lastud).  J. Ots (1900-1993) luges kolhoosiõigust, kuid mitte meile, teda süüdistati selles, et ise ei tunne kolhoosielu; EÜS-i liige.  H. Rink (1904-1982) luges meile notariaati. Oli allakirjutanu diplomitöö retsensent, mida ta hindas kõrgeima hinde vääriliseks; ÜS Raimla liige.)