Oluline oli ikkagi lõke! Sai sooja ja riideid kuivatada. Peale äärmiselt vürtsikate vorstide söömist (mis garanteeris meile ülejäänud reisiks vaibumatu joogijanu - 2 liitrit vett osutus äärmiselt ebapiisavaks), oli aeg edasi sõita. Otsustasime lahkuda Suurelt Pakrilt ja minna Väikesele. Mõeldud-tehtud ja saabusimegi punkti 3. Nagu kaardiltki näha, on arvamus, et selle sõiduga jõudsime teisele saarele, tunnistajaks sellest, et kui meiesugused oleksid viikingiajal elanud, oleks Sigtuna küll maha põletamata jäänud.