Kolmandaks püüangi selgitada, mida oma postitusega öelda tahtsin. Püüdsin juhtida tähelepanu sellele, et põhimõtteliselt on tegemist ühesuguste  monumentidega. Tuleb ainult veidi süvenenumalt vaadata. Ja kui ühel on õigus oma kohal püsida, siis on täiesti õigustatud küsimus, miks teisel samasugust õigust pole? Kas tõesti soovime langeda sama madalale kui Vabadussõja monumentide purustajad? Üks kurvemaid näiteid, mille juures samuti sageli mõtteid mõlgutan, on Vabadussõja Anija-Priske lahingu piirimärk: püstitati, häivitati, taaspüstitati, purustati, püstitati… Kas tõesti soovime, et ka Tõnismäe antifašistliku monumendi taga seisaks selline sündmuste rida?