Olen alati kahtlustanud, et mu alateadvusel on midagi Pärnusse sõitmise vastu. Kuidas muidu seletada fakti, et kellaajal, mil peaksin idee poolest juba uksest väljas olema, on mul konn vannitamata, pesu kuivama riputamata, mp3-mängija patakas tühi (ja laetud patakas koos laadijaga kadunud) ning tagatipuks kukub lillekast basiilikutega käest? Kesk köögi põrandat laiub mullahunnik, millest juurenarmakesed õnnetult välja turritavad. Oh, see  oli lõpmata hale vaatepilt.