Ma olen nüüd neli päeva oma paberõhukeste seintega korteris istunud ja tean täpselt, et iga hommik kella kümneks läheb naabrinaine oma lapsega minema. Tund aega enne seda  on täielik põrgu. Laps röögib nutta. Ema röögib tema peale. PANE SELGA. MA ÜTLEN SULLE, PANE SEE JOPE SELGA. MIDA SA KARJUD? Ma ei pea olema selleks oma magamistoas isegi olema, et kuulda. Kõik kostub ka mu korteri kaugemasse serva selgelt. Vahepeal laps ahmib ainult õhku ja siis läheb edasi. Laps on vist kahe-kolme aastane. Õhtupoolikutel laps jookseb ja ema karjub ÄRA JOOKSE. LÕPETA. SA KUKUD JU. KASSAKUULADMIND!!!! Laps jookseb edasi ja kukub või jookseb kuhugi vastu või ajab midagi maha. Laps hakkab  hüsteeriliselt nutma, mida saadab ema karjumine MA JU ÜTLESIN SULLE! ja järgmineb pikk parastamine. Karjudes loomulikult.