Õige eestimaalane on alati rukkileiba söönud. Eestis osatakse küpsetada rikkalikus valikus maitsvat leiba ja seda tasub meil kõigil ka senisest rohkem süüa. Rukkileiva positsioon toiduainete edetabelis on tipppositsioon. Esiteks juba kultuurilises-vaimses mõttes. Pole ju ühtegi teist toiduainet, mida oleks austatud nii sügavalt: a) leib oli tähtsam kui perepea ja leivaga seotud  kombeid ei tohtinud keegi rikkuda ("leib on vanem kui meie!"); b) leiba ei tohtinud maha pillata ega leivaraasule peale astuda, mahapillatud leivatükk tuli üles võtta ja sellele suud anda; c) peolaual kasutati leiba ka taldrikuna, mille peale pandi teisi toiduaineid; d) leivale vajutati enne küpsetamist ristimärk, et kaitsta seda halva silma eest (ristimärgiga leiba ei antud kunagi laenuks); e) leiva otsad anti tavaliselt peretütrele, sest see pidavat tema rinnad ilusaks tegema; f ) see amet annab talle  igapäevase leiva.