Üsna  sarnaselt läks ka juutide endiga. Meie triumf oli aga liiga kauge kannatusest /50a ja triumf oli ka selline väiksekene ja üksi selle pärast ei vaevu keegi juba ammu kehtivaid narratiive ümber hindama, seda enam et see juutide/nõukogude omaga veel suuresti vastuollu läheb. Nii et võitlus jätkub. Kurjategijad osutusid paraku ka võitjateks ja ka neil oli oma nõdrushetk aga sellele üsna varsti järgnes absoluutne triumf mis lunastas kõik eelnenu. Nii et ajaloos võidab võitja ja see kelle dokumendid on täpsemad,  olgu siis peale et valed. Ja siuke naiselik mälestuste ja emotsioonide tee pälvib murtud rukilille ja ehk kohalikku tunnustust, mille küll Ilves oma Moskva visiidiga minu meelest ise tühjaks tegi. Aga ohvrite tõde tiksub edasi ja viimaselt on kogu maailmal õigus kogu ajaloole ainult et kogu ajalugu on liiga keeruline ja hoomamatu ja sestap lepitaksegi vaid võitjate omaga…