Nõnda siis võib kõigepealt öelda, et artiklis esitatavate seisukohtade kujunemisele andsid olulise tõuke Ameerika jungiaanliku psühhiaatri John Weir Perry raamatud.1 Kuivõrd doktor Perry kirjutised ei ole minu teada Eestis mitte just üleliia tuntud, siis on ehk mõistetavad ka minu mõningased kõhklused selle teema juurde asumisel. Kuigi võib öelda, et nimetatud tekstid käsitlevad suures osas just müütide ja rituaalide ajalugu, oli doktor Perry eelkõige siiski arst - psühhiaater ja psühhoterapeut - ning tema uuringud muistsete kultuuride valdkonnas tulenesid suuresti vajadusest niinimetatud "psühhootiliste" klientide seisunditest ja visioonidest paremini aru saada. Nimelt pani ta oma klientidega suheldes tähele, et "visionaarses seisundis" inimeste kujutelmad langevad sageli tähelepanuväärsel moel kokku ajaloolistest üleskirjutustest tuttavate prohvetite nägemustega ning samuti on nendes kujutlustes esinevad motiivid sarnased muistsetest mütoloogiatest ja religioonidest teada oleva maailmapildiga.  Üheks selliseks motiiviks, mis doktor Perry klientide kujutelmades ikka ja jälle esile kerkis, oli maailma tajumine neljaks osaks jaotatud ringina koos selle keskel asuva tsentriga. Ning huvitaval kombel esineb selline maailmapilt - ehk siis mandala - ka praktiliselt kõikides vana-aja kultuurides - Egiptuses, Mesopotaamias, Indias ja Hiinas. Kõik see viis doktor Perry järeldusele, et kirjeldatud maailmapilt ei ole pelgalt teadvustatud mõtlemise produkt, vaid  pigem psüühe sügavalt teadvustamatuse tasandilt pärinev arhetüüpne kujutelm, mis on omane kõikidele inimestele ning mis võib seega esile kerkide sõltumata ajast ja kohast. Kuna sellisel kujutelmal on teatav korrastav ja ümberkorraldav efekt, siis on eriti suur tõenäosus selle esile kerkimiseks mitmesugustel kriisiaegadel ja kiirete kultuurimuutuste perioodidel - seda nii üksikisiku elus kui ka tervete ühiskondade puhul.  Ühe näitena, kuidas selline sümboolika muiststes kultuurides avaldus, olgu  järgnevalt ära toodud lõik John Weir Perry raamatust: