Populaarkirjanduse menukus on mõistetav (see ongi ta eesmärk), aga ka teatud osa kõrgkirjanduse alla liigituvatest tekstidest ei ole jäänud müüdavuse survest  puutumata. Ilmekaks näiteks on Jaan Krossi romaan "Tahtamaa", mille tutvustamisel-reklaamimisel rõhutati seksistseene kui romaani teatavat lisaväärtust. See ei olnud ainult kriitikapoolne tähelepanuosutus, vaid viitab ka autori enda vastutulekule eeldatavale "ootushorisondile". Kusjuures Krossi loomingut seostatakse kõrgkirjandusega ka siis, kui ta ise on teadlikult püüdnud kõrg-ja populaarkirjanduse piire hajutada (nt "Tahtamaa"). Ootushorisondiga arvestamist võiks nimetada tekstuaalseks kohanemiseks - teatud  elementide lisamine ja stiilivõtete kasutamine müüdavuse suurendamise huvides. Siia alla kuulub kindlasti seksuaalsuse avameelne kujutamine, oma "mina" paljastamine (nagu näiteks Toomas Vindi autobiograafilise taustaga tekstid), tabuteemade kujutamine (alkoholism, narkoteema) jm. Tekstuaalse kohanemise edasiarenduseks on Kenderi-laadne autori imago teadlik kujundamine ja eksponeerimine.