14. sajandi Euroopat on laastamas järjekordne  katkulaine, kus inimesed surevad ning maad on võtmas ahastus ja meeleheide. Kuid selle kõige keskel leiab üks munk, et tema jumalik kutsumus on leevendada inimeste piinasid ning valu, pakkudes neile nalja ja rõõmu ajal, mil üldine meeleolu on mustemast mustem. Nii panebki ta kokku "Jumala narride vennaskonna", kelle eesmärgiks on rännata mööda Prantsusmaad ja pakkuda rahvale jumalikke näitemänge.    Algul oli küll natuke tunne, et ei tea, kas asi kannatab ikka neli tundi vaatamist, kuid oma üllatuseks  läks aeg nii ruttu, et ei tulnud meelde isegi kella vaadata. Noored näitlejad olid väga tublid, kellele pakkus kindlat tuge Linnateatri vana kahurvägi. Eriti meeldejääv oli Aleksander Eelmaa paavsti rollis, kes oma võimumängudega viskas välja ka tabava lause:   Kui etenduse kestus takistavaks faktoriks pole, siis on kindlasti tegemist hariva ning ajaloolise näitemänguga.