Kui raha pole millegagi peale pitsatitega paberite ja kõvahäälsete lubaduste tagatud, astubki mängu ahnus. Mitte ükski vägi ei ole  läbi ajaloo takistanud pankuritel ja inimestel, kes on pumba juures, tekitamast õhust raha ja siis seda oma äranägemise järgi kasutamast. Tänapäevane termin selle kohta on krediidi laienemine. Normaalsetes ja stabiilsetes süsteemides on pankurid saanud välja laenata ainult seda raha, mis neil on endil varakeldris olemas, samuti olid nad alati nõus väljalastud paberrahad või obligatsioonid vahetama panga keldris asuvate kullakangide vastu. Kuid ühel hetkel mõistsid pangahärrad, et inimesed ei tulegi tagasi  küsima kulda, mille asemel on ringlusse lastud väärtusetu paberitükk (loe: elektriimpulss) ja kui nad siis lasid välja täiendavaid paberrahasid, millel puudus kate, ei juhtunudki midagi. Varasematel aegadel tuli siiski mingil hetkel jama välja ja asi lõppes panga pankroti või riigi rahasüsteemi hävinguga läbi hüperinflatsiooni. Praegu on aga kogu süsteem globaalne ja seetõttu on ta vastu pidanud kauem, kui oli arvata. Protsess, mis käidi Saksamaal 1920. aastatel läbi paari-kolme aastaga, kestab  globaliseerunud maailmas 20-30 aastat. Kuid läbi ajaloo ei ole ükski rahasüsteem, millel puudub tagatisena väärismetall või mõni muu kõigi poolt aktsepteeritav ekvivalent, iialgi, ühegi erandita, püsima jäänud. Ka praegune eksperiment, mis on loonud enneolematus ulatuses finantskapitali, mida ka ekslikult rikkuseks peetakse, sest seda saab teataval ajaloo etapil vahetada ka pärisrikkuse vastu, ei saa jääda püsima. Tahame seda või mitte, aga kogu rahasüsteem terves maailmas läheb paratamatult kaosesse ja hävib, et saaks  tekkida uus ja parem.