Endise rahvusromantika viis kidunemisele peamiselt ta "horisontaalse orientatsiooni" nõrkus, ta (loodus-) teadusliku elu­tundmise ja konkreetse sotsiaalprogrammi puudulikkus. "Rahvus" suudab uueaegset kultuuritahet ("jumalatarvet") rahuldada ainult siis, kui 1) teda ei asetata liiga teravasse vastuollu üldinimsuse resp. kristluse nõuetega (šovinism), ja 2) kui tema ideaalid tõesti seotakse kogu rahva eduga, s. o.  sotsiaalsu­sega või sotsialismiga. Eriti viimast ei suutnud ega tahtnudki teha sotsiaalselt eesõigustatute ja seetõttu ühiskondlikult konser­vatiivsete kihtide rahvuslus ja kutsus nii iseendast välja reaktsi­ooni, eriti rahva teiste kihtide esindajate juures. Ja seal, varsti arenedes teise äärmuseni, peeti tarvilikuks üle parda heita kogu varem rahvuslik elukäsitus.