See aga ei tähenda, et oleme lõplikult kaotanud, maha jätnud või unustanud oma väärtused. Tegelikult mõtlemine meie jagatud murede kui väärtuste üle ongi nihilism. Meie kaasaegse maailmavaate järgi hakkame oma vajaduste ja murede üle mõtlema kui millelegi, mida võib võtta või jätta või valida: just nii nagu toimime supermarketis. Me võime oma väärtushinnanguid vahetada (nagu telekanaleid) iga kell; ning ses seostamatus abstraktses olekus, nagu asjade seis on, ei ole selleski tegelikult mingit vahet. Niisiis aina kasvavalt ei näi millelgi olevat enam tähendust.