Nii, läinud. Ma teadsin, et ta läheb. Ta on ju alati läinud ja jääb alati minema. Jättes ainult ilusad mälestused, halbadega vürtsitamata.    Ma plaanin paljusid asju. Tahaksin jälle laulma hakata, mitte et ennast andekaks peaks aga pigem selle pärast, et see pani mind end hästi tundma. Sooviks jälle fotograafiahuvisse sukelduda, mis sellest, et kaamera on katki ja finantsid mulle uut ei luba. Ma  tahaksin mängida kitarri, ehk kirjutada mõnele laulule sõnu, võibolla panna kirja ka paar novelli, ehk ka joonistada. Tahaksin teha jälle sporti. Kire ja armastusega. Teha teoks asjad, mida plaanisin teha või jätsin tegemise pooleli, kui elu üle pea lõi.    Mõni mu sõbranna võib küll õelalt mõelda, et ka armastuses olen ma oma elu valesti elanud. Mina ei arva. Võibolla ma tõesti rikkusin end liialt, kui ühe poisi juurest järgmise armumise juurde jooksin. Aga ma ei kaotanud sellega midagi. Ma võitsin  nii palju ilusaid mälestusi ja kes teab, äkki nendeta oskaksin ma rahulduda ka oma praeguse olukorraga. Aga ma ei oska. Ma tahan rohkemat. Ja ta teab seda. Peale selle on mul nende poiste võrra rohkem paeluvaid sõpru, kes mind öömajale võtavad, kui soovi avaldan ja keda on lihtne õhtuti kevadistel tänavatel pudeli veini kõrvale siiralt ja imetledes kuulata. Sest paljusid neist jumaladan ma inimestena siiani. Inimesed, kelle jaoks on mu südames alati ruumi.    Ma olen alati arvanud, et minust saab  kunagi keegi. Tema kõrval mu usk kadus. Ma ei väida, et selle põhjuseks oleks tema. Selle põhjuseks oli mu vankumatu ja siiras usk armastusse. Ja ma tegin armastuse ees ohvreid. Neid ei ole mult keegi küsinud, need olid minu otsused. Kindlasti olid paljud neist lapsikud, enamus lihtsalt rumalad, tehtud usus, et nende võrra muutub armastus kindluseks, printsessilossiks. Ja võibolla muutuski. Kuid millegi pärast muutusin ise selle vangiks.    Nagu elu näitas. Konnast ei saanud printsi vaid kuri  võõrasema.    Mul on vabadus, aega, perspektiivid ja veel nii mõnigi aasta, kui ma saan olla noor. On aeg hakata neid kasutama. Ja usun, kui oma unistuste nimel kunagi ka tegutsema hakkan, siis ühel päeval on mul jälle midagi millest kirjutada. Midagi head, millest kirjutada. Ja ükspäev julgen ma jälle armastada. Seekord kogemuse võrra targemalt.