Eileõhtune sünnipäev algas normaalsel ajal, meid oli kutsutud kella üheksaks. Kohapeal selgus, et tegelikult oli juubilar ise juba keskpäevast aias sugulastega pidutsenud, õnneks (nagu ta ise ütles) oli enamus sugulasi õhtuks läinud ja parimad sõbrad-tuttavad said end vabalt tunda. Tema suur aed oli aasta jooksul teinud läbi suure muudatuse, see on supermõnus  koht oma võrkkiikede, kööginurkdae, lõomatute lillepeenarde ja taimedega. Mitte midagi klantsitut ega aiakujundusraamatutest õpitavat, vaid oma käe ja tarkuse järgi seatud hoole ja armastusega aed. Vihjeks niipalju, et juubilar ise on lilleseadja ja koolitaja. Ja aia tulevikust ning pererahva mõttesuunast annab märku peremehe unustus, et ta tahaks sinna tagumisse, kõige kaugemasse nurka rajada oma väikese metsatuka, kus oleks ikka kaski ja leppasid ja paar sarapuud ja mõnu kuusk-mänd.