Veebruar on kuu, mis on justkui loodud, et mõtiskleda õuetaimede keele üle. Kuused konutavad sel ajal nii vaikselt, kui ei ühelgi teisel kuul. Õhk on puhas ja hele isegi siis, kui päike kusagil pilvetaguses maailmas tegutseb. Lehtpuud, kes ju praegu on  raagpuud, ei anna enda kõnest praegu üldse märku, kui paju välja jätta, kes hullu järjekindlusega oma tibukesi ilmutab. Kuused aga kusagil oma sügavuses kõnelevad juurte alusest veest, männid mäletavad õudusega päevi, mil rasked lumelaamad ohustasid nende oksi. Kuid mõlemal rahval on talv võtnud okkad hallikaks, ometi on see ainus rohelus, mida silm näha võib.