Kui see propaganda ,,Teataja" veergudel siiski ei kujunenud silmapaistvalt ägedaks, siis oli siin üheks tagasihoidvaks põhjuseks teadlikult taktiline ettevaatlikkus. Et mitte enneaegselt häirida saks­lasi ja võimaldada neil omapoolseid vastutrumpe välja mängida, eelistati avalikule kihutustööle väliselt vähemärgatavat isiklikku pro­pagandat. Üksikud agaramad tegelased, nende hulgas esikohal  J. Ihermann, J. Schlisti, K. Mettik, käisid majaomanikud ükshaaval läbi, selgitades neile eelolevate linnavalimiste tähtsust ja õhutades neid ilmuma hääletamisele eesti kandidaatide heaks. Sama meeto­diga töötasid ka sakslased, kelle eest olid väljas peamiselt palga­lised agendid. Kihutustöö pealöögid koondusid lähemaile päevadele enne valimisi, mil vastasrinna poolt peeti ka avalikke koosolekuid. Need koosolekud on asjaosalistele jäänud meelde oma ägeda kirg­likkusega, kusjuures mõnikord mindi käsitsigi  vastaspoole meeste kallale. Ühel neist koosolekuist tekkis ka mõiste "sumadanimees". Nii hakati sakslaste poolt hüüdma vastasrinna kandidaate, kel endal puudus kinnisvara, kuid kes olid saanud linnavalimistel hääleõiguse vaestelastekohtu poolt kinnitatud hooldajaina.