Lõpupoole veel sellest, et tema sünnikülas korraldati tema auks mingi üritus ja kui liigutav see oli. Ometi  on kõik tänavanurgad täidetud tähendusega ja paljud kohad meenutavad toonaseid repressioone (ka sünniküla ise, kus keegi auväärt õpetaja ehk kirjaniku isa peale kaebas). Naine aga ütleb, et "Olnu on unenägu. Unusta see." (lk. 217) - viimastel lehekülgedel püüab ta siis veel veidi arutleda teemal, et olnud ei saa siiski olla unenägu.