Espoo kooli neljandas klassis oli üks pink, mille peal vedeles alati must ripakil lukuga pinal suurejoonelise kirjaga"Päälikkö". Kõik muu vedeles mitme meetri raadiuses ümber pingi, kuhu see näis tõelises raevuhoos loobitud  olevat. Suures koolimajas paistis päälikke olevat klasside viisi. Kuid kõige hullemad on alati tüdrukute tööõpetuse klassid, mida küll ei lagastata, kuhu aga pudeneb arutult niidikesi ja õhukest siidpaberit, mis hõljub põranda kohal ringi ega allu tavapärastele koristusmeetoditele. Kokandusklasse oli selles majas koguni kolm ja seal leidus samuti ohtralt kõiksugu ollusi, kuid mõnikord jäeti meile heast südamest ka üht teist maitsmiseks, nii et selle osa üle nuriseda olnuks patt. Mingil nädalavahetuse- eelsel  päeval pidime Katiga kahekesi suurema osa tollest haridustemplist puhtaks rookima ja kuna meil oli hommikul kortermajades juba paras tööpäev tehtud, siis mingil kolmeteistkümnendal töötunnil hakkas Kati rääkima, et tegelikult oli arst talle südame pärast soovitanud ülekoormust piirata. Mina kunagi arsti juures ei käi, mul lihtsalt jalad valutasid koledasti ja juba kolmandat nädalat, mina ei tea, mis neil häda oli. See tuleb sellest, kui saunasid ainult koristad ja endal pole aega vihtlema minna, ma arvan.  Mõtlesin murega, et kas ma oskan kiirabi kohale juhatada, kui Kati süda üles ütleb, viskasin ennast suure halli diivanile pikali ja näitasin turvakaamerale keskmist sõrme.