1954. aastast sai Richard Kleis jätkata pedagoogitööd Tartu ülikoolis ja mõni aeg hiljem asuda ka raamatute väljaandmise juurde. Need on tegevused, mis saatsid teda elu lõpuni ja  mis annavad alust teda eesti kultuuri- ja haridusloo Nestoriks tituleerida. Tänu Richard Kleisile on meil olemas "Võõrsõnade leksikon", "Ladina-eesti sõnaraamat", Henriku Liivimaa kroonika eestikeelne väljaanne, ladina keele õpikud, "Antiigileksikon", samuti sõjajärgse eesti entsüklopeedia ENE väljaanded, mille peatoimetuses ta oli ja kuhu ta kirjutas ligi 200 artiklit. Tema nõuanded ja parandused suunasid nii teadusväljaannete kui ka ajakirjanduskeelt. Ka need väljaandjad, kes ta nõuandeid ja soovitusi ei  oodanud, pidid ometi arvestama sellega, et oma harimatust ei saanud karistamatult demonstreerida. Toimetajaid hoidis pinges teadmine, et üsna kindlasti saavad nad pärast uue raamatu või ajakirja trükis ilmumist kaardi, millele Kleis on kandnud kõik toimetaja poolt märkamata jäänud vead.