Eile hulkusin pimedas ringi ja oli selline lõhnaõhtu, millegipärast, et inimeste maailma lõhnu oli palju õhus hõngumas. Nii nagu ST Exupery inimeste maa valgustest kirjutas, nõnda oli mul lõhnaõhtu. Ja millegipärast meenusid USA lõhnad. Mida siin pole. McD-i kõrvetatud rasva lõhn tuli kaugele ja leivakombinaadi lõhn. Ja ehitusjärgne lõhn uues veel avamata osas Rokalmaare keskusest. Aga lõhnade jaoks meil ju sõnu pole. On vaid maitsesõnad ja  neidki hästi pisut. Nii et kahjuks ei saa noist rääki. Ja siis kogun jõudu et üks asi veel ära teha. Enne kui Tartust ära kolisime läksime selle mäe otsa mis meile aastaid köögiaknasse paistnud oli. Kõigepealt tuli see aga üles leida. Ja leidsime. See oli Kambja surnuaed. Ja sõime ja pidasime piknikku sääl.