Abielludes oli Joel kõik olemas, mida hing ihaldas.  Heledapäine immigrandi tütar kõneles oma vanematega arusaamatut keelt. Ei olnud see inglise, saksa või hispaania keele sarnanegi, kuigi mõned sõnad tundusid kõlaliselt tuttavad.  Siiski õppis Joe raskustega ka selle keele selgeks. Eks ikka tollepärast, et naise vanematest aru saada.  See lähendas neid veelgi.  Kuid ühel hetkel lõppes kaunis idüll.  Tol õhtul oli Joe pikemalt tööl.  Kui ta väsinuna koju jõudis, aimas ta süda halba.  Uks oli irvakil, hoone pime…  Käsikaudu kobades kukkus ta tasakaalu kaotades ligasele põrandale.  Lõpuks lambi valguses, kui silmad seletama hakkasid, moondus Joe muidu heatujuline nägu valuliseks grimassiks.