Neljapäeva hilisõhtul tuli mulle porgandite, dipikastme, kahe toore kanakintsu ja pudeli veiniga külla Maali, keda polnud umbes poolteist sajandit näinud. Tegime siis ööpimeduses aias lõket,  grillisime toki otsas leiba, sepikut ja kana ning jõime ära kaks pudelit veini (millest mul oli järgmisel päeval elu esimene pohmakas, aga mitte sellest…). Ja rääkisime öö hommikuks. Elust ja värki. Ja siis küsis Maali mult, et kas meie ei hakka teist last tegema?  Minu esimene mõte oli, et "mismõttes, SINA ka [sellel teemal räägid]?". Sest, noh, nagu Maaligi välja tõi: "Kõik saavad praegu teisi lapsi!" Ja tõesõna, nii see on. Viimase aasta jooksul on mitu tuttavat teise (või isegi kolmanda) saanud, mõned on  teist (või isegi kolmandat) ootamas; ema räägib beebifolgi emmedega, et talle meeldiks väga teise lapselapse vanaema ka olla ja takkapihta teatas plika ühel õhtul voodis olles: "Emme, tahan väikest vennakest! Tahan oma väikest vennakest!" Noh, sõpradel ju on väiksed õed-vennad - või siis on kohe tulemas.  Ja ausõna, ma nüüd ei teagi, kas ma tegelikult ka tahan kohe teist last või ongi see ainult sotsiaalne surve? Ühtepidi ju oleks tore - plika saaks endale arvestatava sõbra-mängukaaslase  (vanusevahe ei tuleks liiga suur) ja lapsed saaks ühekorraga suureks kasvatatud. Ja noh, kogu see titendus on veel värskelt meeles ning olen kindel, et suudaksin teisega palju rahulikumalt võtta ning saaks vajadusel ka üksi nendega hakkama. Teisest küljest jällegi on elukorraldus hetkel natukene ebasoodus ja juba silmapiiril terendav vabadus (loe: ei pea 24/7 lapsel silma peal hoidma) on väga ahvatlev ning seda ei taha kohe üldse käest anda. Samuti saame minna näiteks kahekesi reisima ja mimmi rahulikult mõneks  päevaks vanaema juurde jätta. Plikast olime esimese öö eemal, siis kui ta sai poolteist ja - ennast tundes - ega teise lapse juurest ka varem "ära ei läheks". Mis omakorda tähendab, et ligi 2 aastat on elurütm orienteeritud jälle lapsekeskselt ja "hüppame õige paariks päevaks Londonisse" suhteliselt võimatu.  Aga millal siis üldse on hea aeg tite tegemiseks?  Kahe aasta pärast, kui pliks on juba viis ja seega juba igati asjalik ja suur mimm, ma raudselt ei viitsi titte tegema hakata. Ma  juba tean ja tunnen ennast - siis on mugavustsoon juba väga avaraks muutunud. Ja kui lillekene juba kooli läheb - 7-aastaselt - siis on kahe lapse vanusevahe juba nii suur, et mõnusaid mängukaaslasi neist ilmselt ei saa.  Või ma ka ei tea.  Nii et üldiselt: tahan küll teist last, jah. Mingil ajahetkel. Soovitatavalt enne, kui plika põhikooli lõpetab :D