Vähem möla, pikem samm või kuidas see ütlus oligi. Sest muidu on mul oht muutuda selliseks soiguvaks mutiks, kes aina mõnudega kiunub kuidas ta kõik teiste heaks teeb ja aina teistele mõtleb ja oma elu elada ei saagi. Kusjuures teised pole seda temalt palunud ja see on neile  väsitav. Ma kahtlustan selles suhtumises oma kodust kasvatust, aga mis olnud see olnud. Nüüd ma pean meeles pidama et kasvõi mõnda aega olen mina-inimene, kes hoolitseb eelkõige enda eest, seda mitte mingis upsakas ja üliegotsentrilises vormis, aga mõistlikus, tervislikus ja edasiviivas!