Elama otsustas Laikmaa asuda Soome Viiburisse või  selle ümbruskonda. Sealt sõitis ta saabuvaks talveks Peterburi, kus tal arvukate tutvuste tõttu oli võimalus portreetellimusi hankida. Suviti elas ta Imatral ja Vallinkoskil. Soome-aastatest saavad alguse Laikmaa maastikumaalid, mis tõusevad, osaliselt portreemodellide puudumise tõttu, juhtivaks žanriks. Need tööd kõnelevad muudatustest Laikmaa kunstilistes tõekspidamistes. Soome kunstis tooniandvate prantsuse koolitusega meistrite, eriti P. Halose tööde mõjutusel, tuli Laikmaa teostesse postimpressionismi  jooni. Seetõttu määrab ühe osa maastike - "Saima maastik", "Laadoga maastik põldudega", "Tukaharju" - üldilme stiliseeriva, dekoratiivse kallakuga käsitluslaad. Majade ja puude lihtsustatud vorme toonitab must tugev kontuurjoon, põllud on liigendatud erivärvilisteks dekoratiivseteks pindadeks. Seevastu teine osa maastikke - "Maastik Imatral", "Vallinkoski" - on kantud suveheledast impressionistlikust nägemisviisist. Laikmaa portreed A. Hankost, õest Annist, samuti "Soome tööline" ei erine varasematest oma  käsitluslaadilt. Kodumaal suhtuti Laikmaasse endiselt kui eesti kunsti peamisse eestvõitlejasse, kelle poole pöörduti nõu saamiseks. Laikmaal jätkus taas küllaldaselt energiat, et leida võimalusi revolutsiooni järel laialipillutatud õpilasi abistada (suurem osa Laipmani enda õpilastest siirdus edasi õppima Müncheni). Jaanuaris 1908 sai kunstnik Tallinnast jahmatama paneva teate: Allika tänava maja, kus Hackerid elasid, oli jõulupühade ajal maha põlenud - kõigi tema sinna hoiule toimetatud teoste, raamatute ja  mööbliga. Ainult üks pilt ja klaver, mis polnud pööningul, suudeti põlevast majast välja tuua. Oli muuga kuidas oli, aga hävinud teosed olid kadunud igaveseks. Seal oli kokku olnud üle kolmekümne pildi, alates juba Düsseldorfi aegadest. Muidugi polnud need kõik kaugeltki meistriteosed, aga nad olid tema kunstnikukssaamise, tema otsingute ja katsetuste tunnistähed. Hävinud tööde hulgas oli tema loomingu paremikku kuuluvaid töid: "Koit ja Hämarik", kadunud Bernhardi ja A. Adamsoni portreed, Sonny Brumbergi  täisfiguurportree, Alma rahvarõivais ning lisaks rida maastikupilte. Saatuselöögid olid viimastel aegadel järgnenud raudse halastamatusega: vend Bernhardi mõrvamine, Laikmaa enda väljasaatmine ja lõpp ateljeekoolile, nüüd ka hulga teoste otsasaamine. Kunstniku masendus võis olla üsna suur.     1908. a. suvel kavatses Laikmaa korraldada kolmekuulised kunstikursused Soomes, kuid pidi plaanile paraku kriipsu peale tõmbama, kuna kohale ilmus vaid üks õpilane. Suviti käis kunstnikul Soomes  palju külalisi, kellega korraldati lühemaid või pikemaid matkasid ümbruskonna looduskaunitesse paikadesse. Rahaliselt olid Soome-aastad Laikmaale vägagi rasked, kord oli ta isegi sunnitud kõik oma asjad võlgade katteks panti andma. Kõige äärmisemast kitsikust välja pääsenud, hakkas Laikmaa jälle aktiivselt esinema kunstialaste sõnavõttudega kodumaises ajakirjanduses. Kuna eesti kunsti tulevikuperspektiiv oli vahepeal muutunud õige ähmaseks, siis püüdis Laikmaa oma artiklites igati seda ülemäärast pessimismi ja  ebakindlust hajutada. 1909. a. algatas Laikmaa idee korraldada näitus noorte eesti kunstnike tutvustamiseks-toetamiseks, viimasest kasvas tegelikult välja II eesti kunstinäitus, mille korraldamise võttis enda peale Eesti Kirjanduse Selts. Selle näitusega lootis Laikmaa noorte kunstnike loomingut rahvale tutvustada ja nende rahalist olukorda teoste müügi läbi parandada. 1909. a. hilissügisel sai Laikmaa lõpuks loa kodumaale tagasi pöördumiseks. Siia jäi kunstnik aga väga üürikeseks ajaks. Juba ammu oli tal  mõttes mõlkunud kestvam välisreis, mille peamiseks sihtkohaks pidi saama kunstiajaloos nii erakordset osa täitnud Itaalia. Nüüd, mil otseselt miski sidumas ei olnud, näis õige aeg olevat see kavatsus teoks teha. Ja oli ka ülim aeg tema kui kunstniku enesetäienduse seisukohast: kevadel oli ta saanud neljakümne kolme aastaseks. Enne kui taas teisi õpetama asuda, vaja ka enesel veel mõndagi näha ja õppida.Välispassi hankimine pealinnas läks tal peatselt korda, täbaram oli lugu rahaga. Kuid Laikmaa-sugune  entusiast ei võinud kitsikuse tõttu oma suurejoonelisest plaanist ometi loobuda.