Kino suri 31. septembril 1983. See oli päev, mil telekapult jõudis maailma elutubadesse. Kino, nagu meie isad ja esiisad teadsid, oli passiivne elitaarne meedium, mis tehti kulukal moel patroneeritavatele paljudele üleoleva vähemuse poolt, levitussüsteemiga, mis on muutnud toote sisuliselt kättesaamatuks.  Nüüd on võimalus nende monopolide hävitamiseks, alustamaks tõeliselt liikuvate kujutiste kunstiga vaatajate osalusel, mis toetab kujutlusvõimet, mitmekesistab tüütavat pikkust, teenindab kõiki ja ei patroneeri vaatajat. Mis oli kino? Ridade kaupa vagusi istuvaid inimesi (ja millise teise inimtegevuse käigus istutaks vagusi 120 minutit?), kõik vahtimas samas suunas (maailm on su ümber - mitte vaid ees), pimedas (inimene pole ööloom). Selliste omadustega kino on seda parem, mida varem ta sureb.