Hinnateski kõrgelt Hegeli vaimuarengu käsitust, ei saa siiski salata, et see käsitus on lõppeks metafüüsiline konstruktsioon - ja suhe  ajaloolise tegelikkusega on ikkagi juhuslik. Hegeli metafüüsilist konstruktsiooni tuleb asendada reaalsuse analüüsiga. Ja reaalsuse analüüs näitab, et vaevalt võib pidada endastmõistetavaks maailmavaimu pidevat endateostust ja mõistuse võimsust. Tungid ja kired pole mitte ainult kavalalt valitud vahendeiks, milledega jumalik mõistus teostab oma eesmärke. Inimese eksistentsi analüüs näitab meile, kuivõrd inimese teadvus on täidetud lõplikkuse- ja piiratusetundega ka seal, kus luuakse kõrgeid vaimseid kujundeid -  kunstis, religioonis, filosoofias. Reaalsuse analüüs näitab meile, et inimloomuses ja inimvaimu arengus panevad end sagedasti maksma looduslikud tungjõud, mida aga oleks võimatu lõplikult vaimsustada.