Kui rääkida aga ristiusu riiklikust propageerimisest, mida see ristisammas kahtlemata oleks, siis see on vaid osa riigitelevisiooni vallutanud ususaadetest, ristiusu pühade ülekannetest, hommikupalvusest Vikerraadios, eliidile korraldatavatest tänuhommikusöökidest ja koolides levivast usuõpetusest.  Selle ristiga aga mindi üle võlli ja usu ülistamine muutus naeruväärseks. Olen kuulnud usklike arvuks Eestis vaid 14 protsenti inimestest aga nende mõju  on meedias ilmselgelt ülevõimendatud, sest nad on kaaperdanud suure osa poliitilisest eliidist (just selle trooja hobuse IRL-i kaasabil). Kiriku kauge Tallinna linnapea aga saab igalt poolt, et ei osalenud selle fallose ülistamisel.  Kusjuures fallosega seostub ka see, et ajakirjanike teatel kipuvad inimesed seda sammast käega katsuma ja siluma. Mulle meenus selle peale ühe Pariisi maetud kirjaniku haual olev horisontaalne kuju, mida ka käiakse jalge vahelt hõõrumas, et õnne või jumal teab mida saada.  See pronks seal on kohe nii läikima löödud, et särab nagu klaas. Ilmselt saavad vaid mehed aru sellest heast tundest kui pihus on midagi kõva. Naiste jaoks jääb see aga selliseks Oooo-ooo unistuseks. Samal põhjusel võluvad naisi ka pika "kaelaga" pillid: kitarr, saksofon.