Eile õhtul toimus minu kooli juures Jüriöö jooks. Mina ja sõbrannad pidime ka loomulikult kohale minema.  Aga mitte jooksma. Tiimis oli meist ainult Liina. Mina panin selga oma kõige mitte-jooksmis riided: teksapüksid ja roosad kontsaga seemisest saapad. Ester oli ka väga jooksmisriietes: ka teksad ja mitte-eriti-tossud. Gaisa oli ka teksastes, aga tal olid tossud jalas. Ja Milanna oli mantlis ja oma suuuurtes tossudes. Niiet jooksmaminek polnud meil kellelgi kavas. Aga peale Liina tuli meie tiimi tüdrukute poolest kohale ainult Kätlin, kes ka teatas, et tema joosta ei kavatse. OK, ei näinud keegi ka vaeva ta  ümberveenmisega. Natuke ikka nägime, aga ta ei andnud järele. Ja siis helistas Laura, kes oli ka pealtvaatajaks tulnud, Kaiale. Laural oli ka kõige vettpidavam vabandus: vabastus kehalisest kasvatusest veerandi lõpuni seoses õietolmu allergiaga. Natuke veenmist ja Kaia oligi tulija. No vastuvaidlemist Laura ei kannatanud ja Kaiale andsime tulekuaega 12 minutit. Nii, siis oli kaks jooksjat koos. Probleem oli aga see, et vaja oli nelja. Ester, kes oli eelmisel aastal jooksnud (muide, võitsime), ütles, et tema  jookseb ainult siis, kui väga väga väga vaja on. Mina olin oma arust juba varem kõigile selgeks teinud, et mina esindan klassi AINULT akadeemilistel aladel, sest ma olen spordis, noh, ütleme, et mitte kõige parem. OK, lausa halb. Aga seal ma olin: Gaisa tossud jalas ja tõrvik, mille ma poiste õpetuse peale kohe stardis ära kustutasin, käes, stardijoonel. Ma mõtlesin, et no mida veel! Mina ja JOOKSMA??? Aga läbisin need õnnetud 350 meetrit ja sellega oli minu panus antud. Natuke aega siis niisama jalutasin  koos Reelika, Gerli, Kristini ja veel mõnega ja juba tuligi Genes, tõrvik täiesti ebapüstiselt käes. Üldkokkuvõttes kaheksas koht. Päris positiivselt arvestades seda, et võistkond sai lõplikult kokku 5 minutit enne starti. Oma vanusegrupis vms, ei saanud päris täpselt aru, saime kolmanda koha. Kah positiivne. Auhinnaks kringel (rosinatega loomulikult) ja igaühele pastakas. Peale autasustamist suundusime tiimiga sööklasse, kus iga päev nii maitsvat* sööki saab, kringlit sööma. Loomulikult pidi ka põrand  kringlit saama ja Genes ja Even lihtsalt pidid kokkade mütse pähe proovima. Muidugi oli tarvis ka sööklasse jätta üks peidetud kringlitükk (tassi sisse). Käsi lõhnas nii meeldivalt selle õli järgi, mis tõrvikus oli ja loomulikult tuli kasuks jooksmisele eelnenud pool liitrit cocat ja šokolaad. Peale kringlit läksime sõbrannadega kellaga võideldes T-marketisse, sest meil oli vaja veel cocat ja koju ei tahtnud veel keegi minna. Meiega tuli ka Kaia, kes elab seal kandis. Poes käidud, istusime veel pool tundi  bussipeatuses ja siis läksime koju. Minu ilusatest heleroosadest saabastes said mitte-nii-ilusad roosa-sinise triibulised saapad. Ah, suva see. Üritus ise oli tegelikult päris tore, aga järgmisel aastal jookseb küll Gaisa.    Järellugu:  Täna koolis kõik, kes eile seal ei olnud, tegid suured silmad ja küsisid: " Kati JOOKSIS?" Ja mina naeratasin ja ütlesin: "Jah, ma JOOKSIN". Isegi õpetaja oli üllatunud. Ausalt öeldes, olin ka ise üllatunud, et ma jooksin. Ja nüüd Estri sõnadega: Ja siit loo  moraal: ära mine jüriöö jooksule, kui sa pole valmis jooksma.