Kavalla saatuse lõplikul otsustamisel toimus aga Euroopa suur­riikide hulgas huvitav rühmitumine, mis ei vastanud kolmikliidu ja entente'i tavalisele koosseisule. Kardinaalsemaks erinevuseks kujunes seejuures Austria ja Saksamaa lahkuminev seisukoht selles küsimuses. Nimelt toetas vaidlustes Kavalla saatuse pärast Bulgaariat Austria kõrval ka  tema tavaline vaenlane Venemaa, kes püüdis sellega endale kindlustada Bulgaaria poolehoidu. Kreekamaa nõuded leid­sid aga toetust Saksa- ja Prantsusmaa poolt. Saksamaa oli juba varemini suhtunud Kreekasse märksa sõbralikumalt kui Austria, seda umbusklikumalt aga Bulgaariasse. Kahtlemata soodustasid Saksa sõbralikke suhteid Kreekaga sugulussidemed mõlema maa kuninga­kodade vahel. Ühtlasi lootis Saksamaa pidurdada oma toetuse kaudu Kreekale Kavalla küsimuses Prantsuse mõju Ateenas, lähen­dada Kreekat  kolmikliidule ja leida selle kaudu endale tugipunkti Vahemere idapoolses osas. Nii puhkeski Bukaresti rahuläbirääki­miste ajal Viini ja Berliini vahel tüli, mis tunduvalt nõrgestas Austria positsiooni. Esialgu andis Austriale teatavat tuge Vene Bulgaariat loetav poliitika Kavalla küsimuses. Venemaa seisundit raskendas aga asjaolu, et Prantsusmaa suhtus ebasõbralikult Vene-Austria ühi­sesse blokki. Seetõttu hakkas ta aegamööda taganema Kreeka­vastaselt rindelt. Kui ta pealegi sai andmeid selle kohta, et Austria  kavatsevat Kreekale vastutasuks Kavalla eest kompensatsiooni pak­kuda Serbia arvel, loobus ta Bulgaaria toetamisest.