Me oleme superriik. Ilmatähtis ja oluline. Väärtuslik liitlane ühises võitluses terrorismi vastu. Kõikse toredam, et isegi hind on teada - 150 000 Inglise naela. Nii palju ju Briti kaitseministeerium maksnud  selle "Dead Men Risen" esimese tiraaži eest, mis ära hävitatud. Jutt sellest raamatust, mis pajatab Walesi kaardiväe tegemistest Afganistanis 2009. aastal ja kus ka eestlasi mainitud. Raamatust, mis seetõttu siin maal hirmsat pahameelt põhjustanud. Mille ärakeelamist olla nõudnud meie kaitseminister ja president.  Kuna siinsed uudised on alguse saanud "Daily Telegraphi" vastava artikli refereerimisest, tundus mõistlik vaadata, mida nad siis sellest kirjutavad. Kui keegi ise tahab otsida, siis  telegraph.co.uk ja otsingusse "Estonia".  Päris huvitav oli.  Mis parata, ikka teeb nalja, kui saad teada et Briti kindralstaabi ülema meelest Eesti valitsus "ei saa asjale üldse pihta."  Ja et britid peljanud lisaks võimalusele, et äkki pärast raamatut lähevad Eestis valimised nihu ja Eesti soldatid kutsutakse koju, veel midagi. Nimelt, et eestlased lähevad Briti väejuhatuse alt ameeriklaste alla, neil träni rohkem. Mis meenutab anekdooti Eesti kuulipildurist Afganistanis, kes pärast "kontakti  vaenlasega" istub nukralt ja loeb padruneid üle. Läheb mööda ameri kuulipildur ja küsima: mis sa nukrutsed siin? Näe, mul läks palju padruneid, pean nüüd aruande kirjutama, miks ja kuhu läks, meil, tead, eelarve pinges, vastab maamees. Kle, ma annan sulle, meil pole need loetud, lohutanud ameeriklane.  Raamatu peamine teema ollagi ju, kui kehvasti on "our boys" seal varustatud, nagu mina aru sain. Eestlased on ainult kuskil mainitud. Võibolla ainult 50 sõnaga - sest täpselt nii palju oli uut varianti  tsenseeritud, nagu seesama originaalartikkel teatab.  Nii et tagasi algusse - me oleme ikka võimsad küll, kui suudame Britannia tagajalgadele ajada, et ametnikud ja kindralid moosimise eesmärgil ja Eesti soldatite teemal helistama kukuvad.  Kuigi võib ka teise järelduse teha. Marko Mihkelson ütles WikiLeaksi kisa aegu umbes midagi sellist, et avalikustatud mailid näitavad USA diplomaatia siirust ja avatust. Ümber öeldes võiks nentida, et see lugu näitab Briti poliitika siirust ja sinisilmsust.  Nad  näivad tõesti uskuvat, et mingitel Riigikogu valimiste teistsuguse tulemuse korral võidaks Eesti soldatid koju kutsuda. See polnud ju üldse teema. Keegi ega kordagi ei maininud valimiskampaaniates meie koloniaalseiklusi. Ei lähe korda, ei tõuse.  Kust nemad seda teada võivad, muidugi. Nii võtavadki üleliia südamesse ja näevad tonti seal, kus pole. Mis parata. Neil on teistsugune traditsioon. Briti parlament kinnitab siiamaani iga viie aasta tagant kuninga õiguse ülepea maaväge pidada. Nõnda 1957. aastast,  varem igal aastal, mis arvatavasti 1939-1945 oli päris itsitav hääletus. Pole imestada, kui nad leili lähevad, arvates, et midagi võib muutuda.  Võinuks vaadata omaenese Shakespeare'i poole: palju kära eimillestki.