"Riskiühiskonna kontseptsiooni keskne idee on üleilmastunud kõrgtehnoloogilise ühiskonna suurenenud vastuvõtlikkus looduskatastroofide, tehnoloogiliste häirete, majandusriskide ja inimliku ekslikkuse või kuritahtlikkuse tekitatud ning kiiresti ülemaailmse ulatuse võtvatele keskkonnaohtudele. Kasvav materiaalne heaolu ei vähenda riske, vaid suurendab neid," kirjutab Marju Lauristin (2006, 11) ja lisab Ulrich Beckile viidates, et riskiühiskonnale omane individualism ei seostu mitte tarbimisliku hedonismiga, vaid üksikisiku suurema vastutusega ise ohtudega toime tulla. "Riskiühiskonna keskne omadus on suur refleksiivsus. See tähendab enese- ja keskkonnateadlikku hoiakut, valmisolekut muutuvale olukorrale kiiresti reageerida" (ibid).