Kiwid on veidrad.    Esiteks tuleb ära märkida (loomulikult ja iseenesestmõistetavalt) see, et nad sõidavad täies südamerahus vasakul teepoolel ning tekitavad mulle iga kord, kui sõiduteed ületan, infarktieelse seisundi. Oleks mul seljataga kõva Ühendkuningriigi või austraallaste külastamise kogemus, võtaksin ma vasakpoolset liiklust arvatavasti rahulikumalt, aga praegu... praegu on täielik  kööga.    "Ah, paremale pean vaatama? Või vasakule? Vist paremale ikka. Seal on tee tühi. Nii, nüüd vasakule... Nomida!? Kust kurat see auto tuli? Ah mine muffi, autojuht, ära kehita mu peale õlgu! No vaatasin valele poolele, no ja mis siis. Jaa-jaa, ma juba lähen tee pealt minema, juba lähen..."    Kui pakkuda, milline on kõige tõenäolisem stsenaarium, et Mann kiwide maal haiglasse satub, siis hetkeseisuga on (ilma igasuguse kahtluseta) võitjapositsioonil liiklusõnnetus teeületamisel. Ma  lihtsalt ei suuda meelde jätta, kust kurat need autod tulevad!    Kohalikega on liiklusohtliku olukorra tekitamine küll raskevõitu (sest nemad tunduvad pea-laiali-eurooplastega harjunud olevat ning lasevad meil tasa ja targu tee pealt ära kobida, kiiret pole), aga rendiautodest soovitan küll heaga eemale hoida. Nende mõtted tunduvad olevat sama hajevil kui minu enda omad, sest pidureid vajutavad nad hiljavõitu. Ja järsult.    Praeguseks on mul teeületamisel sisse kulunud "vaata vasakule,  siis paremale, siis vasakule, siis paremale" refleks, sest pidada meeles, kust kurat see auto nüüd tulema peab, tundub võimatu. Ma võin küll siiralt arvata, et tean, kust auto tuleb, aga kogemusele toetudes - ega ikka ei tea küll. Iga kord on mõnus ohoo-efekt, et "oi, tere, auto!".    Teiseks on kiwid veidrad, kuna nad paigutavad ülekäigurajasid täpselt nii, nagu jumal juhatab - või siis õigupoolest nii, nagu ei juhata. Ma olen Queenstownis näinud täpselt viit "sebratatud" ülekäigurada ning kõik  ülejäänud on ametlikud/mitteametlikud teeületuskohad, kus ma ei saa siiani aru, kellel seal eesõigus peaks olema.    Ühest küljest on tegu igatepidi kõndimiskõlbulike ülekäigukohtadega, kus äärekivi on madaldatud ja tee keskel jalakäija rajaga ohutussaar, aga teisalt puudub seal igasugune teekattemärgistus ja need asuvad täpselt ringteede külje all, kus jalakäija olemasolu paneb terve ristmiku seisma: sest kui ringteelt ei saa maha üks auto (ta ootab parajasti, kuni ma teed ületan), ei saa sealt maha  ka keegi teine.    Mõned autod peatuvad tükk maad enne minu ametlik-mitteametlikku teeületust. "Nii et minul on eesõigus?" mõtlen.  Mõned juhid näitavad mulle itaalialikku "Hombre, wtf!" žesti ja lasevad signaali, häälekalt läbipääsemist nõudes. "Nii et mul ei ole eesõigust?" mõtlen.    Kuidas asjad kiwide liikluseeskirjaga paika on pandud, ma ei tea. Peab vist hosteli valvelauast järele uurima.    Kolmandaks on kiwid veidrad, kuna neil on tagurpidi matemaatika: meie  kirjutame jogurtipakile, et selles on nii-ja-nii-mitu protsenti rasva, nemad aga, et see on nii-ja-nii-mitme protsendi ulatuses rasvavaba.    Igatahes kui ma täna poodi läksin, siis ma panin omale käekorvi jogurti, mis on 99,5 % ulatuses rasvavaba. Kas see maitseb õige jogurti moodi, võite ise arvata, aga matemaatika on muljetavaldav.    ***    Ilm on täiesti müstiline. Ühest küljest päike, mis kütab pilve tagant välja tulles nii, et istud t-särgi väel, aga teisalt tuul, mis puhub  kõigist riietest läbi ja öösel tuli lund. Neli aastaaega korraga. Äge.