Vahendid, mida Huxley soovitab pääsmiseks sellest kogu aeg katast­roofi poole viivast seisundist, ei ole nii kiiremõjulised, et nad järgmist tulepurset suudaksid ära hoida, kuid nad väärivad tähelepanu vähemalt kaugema tuleviku vaatekohalt ning osutavad palju reaalset mõtlust ning nüüdisaja inimese psühholoogia  üsna täpset arvestust. Tema leiab, et Euroopa ja kogu praegune maailm ei pääse hädast enne, kui on läbi teind sügava meelemuutuse. Militarism tuleb juurtega üles kiskuda igal alal ja igas isikus, muidu maailm ei rahune. Muidugi on seda kerge öelda ja raske teha. Enamik inimesi ütlekski kahtlemata, et nad vihkavad sõda ja soovivad rahu - kuid seda siiski ainult põhimõtteliselt. Ikka ja uuesti tundub sõda neile hõlpsama väljapääsuna komplikatsioonidest kui rahu. Thomas a Kempise sõnadega "kõik ihaldavad rahu,  kuid väga üksikud seda, mis võimaldab rahu" - see on, põhjalikku meelsuse muutumist ning sellele vastavat käitumise ümberkujundamist kuni viimse üksikjuhuni välja.