eileõhtuse meeldiva veinijoomise käigus kõlas muu jutu sees üks lause, mis mulle eriti meeldis: "need on need eluaegsed sõbrad, kellega pole vahet, kas sa kohtud kord nädalas, kuus või kahe aasta tagant - jutt läheb lihtsalt sealt edasi, kus eelmine kord pooleli jäi."  inimesed, kellega sa lihtsalt sobid ja kellega on hea koos olla.  ja veel üks avastus - meenutasin lapsepõlvesuvesid muhus ja mismoodi oli siis, kui sinna üks või teine inimene külla saabus, ning sain sellest näitest  inspireerituna aru, et kui mõni minu inimestest on seltskonnas, on kohe vestlus säravam, naljad naljakamad, tunne parem, rõõmu rohkem, taevas sinisem ja rohi rohelisem.  aga kuivõrd me seda tegelikult teadvustame, et mõni pidu läheb eriti hästi käima just siis, kui mõni lemmik kohale jõuab, või et... seltskonnast sõltubki peo headus?