Ja saabubki hetk kui moraalsest väsimusest, lõputust arutamisest ja hetkevajadustest astub välja see särav üks ja õige. Noh, pole just ideaalne aga ta tahab SEE olla ja no tal kukub see ka enam-vähem välja. Ühtegi lollust pole veel teinud ja meie vastu on õiglane. Ühiskondlikud otsused ei vaja siis eksperte. Ka üks ja õige ei pea ekspert olema, sest tema teeb lihtsalt õigeid otsuseid. Ja täitevvõim või parlamentaarne võim kui õigeid otsuseid ei tihka teha, siis tuleb otsus serveerida rahva  arvamusena. Oodates viimase hetkeni üldise meelsuse selgitamiseks või korraldades mitterepresentatiivne \"küsitlus\". Ehk siis äärmine mitte-ekspertlus on sama äärmuslik kui äärmuslik ekspertlus.