Kodanike valdav enamus oli  saavutatuga rahul. Mõistagi nuriseti ja sooviti, et ühiskond toimiks demokraatlikumalt, läbipaistvamalt, õiglasemalt. Kuid diktatuuri siiski Eestis ei olnud. Poliitilisi vastaste elu kallale ei kiputud. Vabadussõjalaste riigipöörde katse järel mõisteti paljud nende juhid küll vangi, kuid hiljem amnesteeriti. Presidendi korraldusega taastati kõigi ohvitseride auastmed ning riiklike autasude kandmise õigus. Sõltumatud kohtud töötasid, inimeste vaba liikumist ei takistatud. Alates 1934. aastast oli poliitiline  tegevus küll kahetsusväärselt piiratud, kuid mitte tasalülitatud. Ajakirjandust tsenseeriti (kuid eelkõige välissaatkondade survel), ent see puudutas vaid üksikuid valdkondi ja tolleaegsetes lehtedes edastatud materjalid olid tänastega võrreldes mitmekülgsemad. Põhiseadus toimis ja just tänu sellele oli hiljem võimalik tunnistada õigustühisteks need 1940. aasta seadusandlikud aktid (kaasa arvatud presidendi dekreedid), mis olid kehtinud põhiseadusega vastuolus.