Tsepelini lendamine linna kohal sünnitas rahvale suurt hirmu. Kõige suurem hirm oli siis, kui oli linnakord vahelduvate valitsuste tõttu väga puudulik, see oli enne sakslaste sissetulekut. Olin parajasti poodis, rahvast valgus pood täis, karjuti "maha laske" ja  "maha laske". Kartsin, et need ähvardused on selleks, et kavatsetakse ladut rüüstama hakata. Ähvardajate seas oli ka paar tutvat nägu lätlastest. Ütlin neile: "Kui teie olete tulnud üle võtma, siis võtke üle, kuidas kord ja kohus, saatke kõige enne rahvas välja. Püssimehed ajasid siis rahva välja. Selle suures segaduses ja rahvamurrus olid vahepeal juba mõned jahu- ja suhkrukotid reele viidud, kuid toodi tagasi. Poodi kange nad ei osanud kinni panna - keerasin siis ise kinni, võtsin võtme enda kätte ja  hakkasin koju minema. Üks rabas mind kraest kinni ja karjus, et kuhu sa lähed - anna võti siia. Ma ütlesin: "Sinu ma ei tunne ja sinu kätte ma võtit ei anna, aga vot toda ma tunnen (näitasin ise ühe tuttava peale, kellel lasksin ka rahva poodist välja ajada) ja annan võtme tolle kätte." Samuti ütlesin neile: "Kui olete õiged ülevõtjad, siis tulge poodi ja võtke kraam ilusasti üle ning keerake ka tagumised uksed kinni." Kui koju tulin, lasti juba ladusid õhku, sest venelased põgenesid. Olin Jänesega, kes oli  poodi sekretär, parajasti teel mingisuguste korralduste tegemiseks, kui teatas üks, et sakslased juba tulevad. Vahepeal oli linnas täieline korralagedus. Igal poisikesel olid relvad, kes aina plaksutasid tsepeliini, mis keerles linna kohal. Kui sakslased linna jõudsid, said need plaksutajad neilt haledasti tappa. Järgmisel päeval olid asjad selgitatud ning ma asusin tööle, kuid võtmeid polnud minul, andsin ju need eila ära. Viimaks sain ka selle isiku kätte, kellele võtmed andsin. Kuid tema ütles, et enne  võtmeid ei anna, kui tuleb kokku komisjon. Ma naeratasin ja ütlesin, kui tahad elada - siis anna kätte. Viimaks taheti tema viia komandanti, kuid ta andis enne kätte ja nii sai asi jälle joonde. Teisel ehk kolmandamal ööl peale sakslaste siiatulekut rüüstati pood sakslaste poolt tühjaks. Anti ülemusele ülesse, - kästi otsida ja otsiti ka, kuid kust sa veel leiad. Oli küll nähtud, et tassitud kotte ja sõjaväelased nad ikka olnud, kuid muud midagi ei teatud seletada. Saksa sõjaväe ülemus ütles, et anname kraami  asemele ja anti ka. Pärast oli asi päris korras, rüüstamisi enam ei tulnud. Sakslaste äraminek tuli kähku, kuid enne rüüstati turg puhtaks. Olukord oli linnas kaunis kibe sakslaste aegu. Ei lastud midagi turgu tuua - kõik rüüstati ja võeti tee peal ära saksa sõjaväelaste poolt. Turgu toomine ilma sellekohase loata oli keelatud. Ma käisin linnale maalt kraami ostmas päris kaugel. Kord, kui tulin Suislepi vallast, saatis keegi minule rukkijahu, kuid linna jõudmisel oli ära riisutud. Minul küll oli õigus tuua  kraami, sest mina vedasin linnale kraami ning mulle anti siis vastavad tunnistused ja luba. Kui sakslased läksid, tulid venelased - enamlased. Enamlased andsid rahvale toidukraami vähe. Palju kraami kogusid nad maalt ja linnast ning saatsid minema. Ka soola, mis oli veel linnapoodis ainult, saadeti minema. Enamlaste äramineku aegu kannatas rahvas eriti. Toimiti läbiotsimisi - võeti kraami - tapeti inimesi jne. Alles siis, kui olid enamlased põgenenud ja linna jõudsid Eesti ja neile abiks olevad Soome  vabatahtlikud, moodustati ajutine linnavalitsus, mille varjul võis rahulikumalt elama hakata.