Eile mängisin Nelega õhtuses Noortekohvikus Maailma imede mängu. Väga vahva oli. Pidin seda mainima.    Mul on uued vinged püksid. Täna isegi sadas korraks lund. Kuigi pole seda kaua soovinud, siis täna oli küll mõnus tunne, kui valgeid lumehelbeid alla sadas. Muidugi istun ma praegu Revalis, ei kippu ega kõppu lumest, vaid arheoloogid teevad kaevandamisi Sõpruse kino ees. Mida kõike nad ka välja ei mõtle. Kõlarist tuleb mahedalt Norah Jones, mis on rahulikult mõnus.    Tänane päev on energiat täis olnud, hüppamist ja kargamist, laulmist ja naermist. Juba ärgata oli lõbus, et hakka või naerma. Panin iPodi kõrva ning suundusin peale võileibu vannituppa habet ajama. Isa sõidutas meid vendadega kooli. Auto poole kõndised lasin vendadel enne majauksest väljuda, sulgedes selle nende järel, ise jäädes sissepoole. Naersin läbi klaasi nende üle, nemad aga sattusid segadusse ja hakkasid koha peal ringi jooksma. Isa tuli mu järel ning manitses, et äratan oma naeruga kogu maja ülesse.  Aga isa, mu naer on ju nii kaunis; kas poleks paremat hommikut, kui minu naeru peale üles ärgata? Terve autosõidu laulsin osaliselt valjusti, osaliselt mõttes (isa saatis kurje altkulme) raadiost tulevaid laule kaasa. Kooli jõudes küsisin Raidolt, kuidas ta vanaemal läheb. Poleks pidanud, poiss sattus nii segadusse.    Teate, mul on vaja märkmiku. Märkmiku, kuhu luuletaja, märkmiku, kuhu hääd mõtted panna ja märkmiku kalendri moodi. Nii et kolm märkmiku. Nii et pankrott.    Inks saab  minult nurgataguse-vindiga kallistuse, mis on lähenevate jõulude tõttu veelgi soojem. Samuti Marge, kes mõistab jalgpalli võlu ja ilu. N, logistika jääb sinu õlule. Ei, mitte õlle, vaid õlg. Ei, mitte õlekõrs, vaid luu+lihas+nahk-vaata-vasakule-või-paremale õlg.    Õhtul hakkab meie tiimi koosolek, mida olen õppinud tõsiselt nautima. Kõik inimsed, kes seal on, on saanud sõbraks. Koos on meil lõbus, hea. Pisar ei tule küll silma, aga hea meel on neid näha küll. Kibelen.    Nädalavahetus  tõotab tulla maru, sünnipäevad nii Liisal kui Jarkol. Loodame, et tulevaseks nädalaks ikka jalad all.  Mul aina tunne, et kirjutan liiga palju, teil juba ammu igav, kes te nii kaugele olete jõudnud. Mainin vaid, et vaatasin meie uue kursuse kirjanduse õpikut ja nautisin. Mmmm.    P.S Mariell, lugesin kell 23.midagi koos tassi kohviga su üllitise läbi ja... uuu, seda põnevust, mis kolme punkti asemel tuleb.