"Õpetamine" pole teoreetiline, abstraktsete sõnade abil, vaid ruumis toimuva poolt genereeritud (analoogformaadis) helide abil, mis eeldatavalt ka visuaalse ruumi+asjade kujutluse tekitavad. Ka testimine pole teoreetiline/verbaalne, vaid inimene läheb sellesse ruumi, milles helisalvestus eelneva instseneeringu ajal toimus ja peab kinnisilmi (ja side silme ees) seal ettevaatlikult toimetama, mingid asjad praktiliselt  üles leidma jne. Samal ajal on ruum täiesti vaikne ja oma toimetamistes peab katseisik tuginema mingile seesmisele teadvustatud kujutlusele sellest ruumist ja seal sisalduvatest asjadest. Objektiivselt sooritatud õiged liikumised ja toimingud (katseisik on ikkagi nägemismeele otsese abita) annavad rohkem alust uskuda neid introspektiivseid kirjeldusi, mida katseisik väidab vaimuSILMAS nägevat, mille toel ta ülesannetega hakkama saab. Lihtsamalt öeldes - lisaks introspektiivse analüüsi kirjeldamisele (mida ei  pruugi eriti uskuda) objektiveeritakse see siseteadmine õigete praktiliste toimingute kaudu (mis pole küll 100% tõenduseks, et isik zombi pole või kuulmiskujutlust oma tegevuses ei kasuta, kuid siiski toekam kui lihtne kirjeldus).