Tagasitee kulges põnevamalt, sest mitte ainult ei õnnestunud mul lennujaamas süüa võibolla kogu reisi kallim eine, sattusin lennukis istuma ka tagavaraväljapääsu kõrval. Jalaruumi  oli küll rohkem, aga hädamaandumise korral oleksin mina pidanud selle 20 kg kaaluva ukse eest ära võtma ja välja lennutama. Ma pole küll kindel, kas see oleks õnnestunud, aga suur tänu SAS-ile usalduse eest. Lisaks tahtsin kangesti vabaneda oma saabastest, aga õnnestus see vaid viieks minutiks, siis palus stjuuardess "kengät jalkaa" panna. Nõme. Justkui ta poleks teadnud, et mul jalad valutavad. Helsingis meie reis selleks korraks peatus, sest Tallinnasse edasi suunduv lend otsustas 43 inimest maha jätta ja  varem minema lennata, vist mingil ametiühingute reelglitest põhjustatud asjaoludel. Ei tea muidugi, palju seal inimesi üldse oli siis. Igatahes saime nautida lennujaama hotelli mugavusi ning tõele au andes peab ütlema, et see oli tõesti mugavam kui see hotell, mis meile Brüsselis peavarju pakkus. Ega seal ka midagi häda ei olnud, aga ikkagi, Helsingis olime esiteks üksinda toas, seal oli nö kindel põhjamaa kvaliteet ja hommikusöök kohe kindlasti pakkus rohkem valikuid. Ma ei söö kuu aja jooksul nii palju  saia, kui nüüd kolm päeva Brüsselis olles. Võibolla isegi kolme kuu jooksul, kuna ma üldiselt saia ei söögi.