Lawrence otsib elu saladusi, julgustab inimese alateadvuses pesitsevald tumedaid jõude ning püüab põhjendada erootilist tundeelu. Temas on soov  valgustada inim­hinge igat soppi, isegi anormaalset, usku­des, et psühhoanalüüsi abil on võimalik tunnetada inimhinge valusid ja pärastsõja­aegsest kibedusest tekkinud haavunud ene­setunnet. Lawrence on meister novelli alal, kuigi ta on teataval määral neiski haigla­ne geenius, kes otse rõhutab animaalset inimeses. Parimad on sel aial novellid "St. Mawr", "The Fox" ja "The Ladybird". Vähem õnnestunud on autoril romaanid, mis paiguti muutuvad tüütavaks liialdatud psühholoogilise teadlikkuse ja esiletükkiva meelelise  elemendi tõttu. Üks tema romaa­ne on aga täiesti nauditav, nimelt "Lady Chatterley's Lover", mis algul Inglismaal konfiskeeriti, hiljem aga lühendatud kujul uuesti raamatuturule ilmus. (Esitati filmi­na paari aasta eest Tallinnas.) Selles teo­ses ilmneb Lawrence'i loomingu idee sel­geimal kujul, siin ei tõsteta mässu mitte ainult armastuseta keeldkäskude, vaid ül­diste seltskondlike rangete konventsioonide vastu. Meie lugeja vaatekohalt pole selles loos eriti erutavat ega uut, Inglismaal aga, kus ei  söandatud kõnelda liialdatud mehe­likkusest, tõsteti Lawrence'i vastu suurt kisa, mis on tingitud juba inglase loomupärasest vaistust. Head on siiski ka sama autori varasemad romaanid: "The White Peacock" ja eelkõige "Sons and Lovers".