Just samal teemal mõtlesin mina ennem. Ma toon konkreetse näite:  Mul on üks sõber, kellega on vahel ääretult tore koos olla, kuid tema probleem on, et ta arvab, et tal polegi ühtegi. Ta on nimelt üks neist, kes peab end perfektseks. Vahel ta vingub sel teemal, üritades saada tähelepanu vms. Ta ei saa seda enamasti.  Kuid näiteks minu puhul härib teda kõik, mille poolest mina temast erinen. Ja ta ei hoia oma arvamust endale, vaid paiskab selle mulle  näkku või siis sositab selja taga. Justkui ta tahaks, et kõik oleksid sellised nagu tema, kuid ometi suudaks tema 'hallist masssit' silma paista.  Ometi, suhtlen ma temaga edasi, peale kõike seda mis ta mulle öelnud või teinud on. Samas ma tean, et kui nii käituks minuga keegi, keda ma nii kaua ei tunne, ei suudaks ma talle seda andestada.