Nende kaunite roosade sametkaante ja kuldsete tähtede vahele on kogutud viimastel aastatel ajakirjanduses ilmunud artiklid, esseed ja reportaažid Maimikult, Eelmaalt, Tolgilt, Ulfsakilt ja Õunpuult. Mõned üksikud tekstid ilmuvad esmakordselt. Lisaks on millegipärast lastud sõna sekka öelda ka Valner Valmel, kes on kirjutanud eessõna ja  niivõrd-kuivõrd juhtinud vestlusringi, millega raamatule punkt pannakse.    Ühest küljest on muidugi rõõm suur, sest vähemalt osa esseid on minu arvates küll ajatumad kui tavaline ajakirjandus ning väärt raamatuks koondamist. Teisalt tundub nende teravus hajutatuna suurem olevat, kuna ühe hooga kogumikku läbi lugedes muutusid natuke häirivaks mõned artiklist artiklisse korduvad mõttekäigud ja fraasid. Aga see on tegelikult üsna ükskõik, kuna sisuliselt on tegu üliarmsa kokkuvõttega viimase aastakümne  teravamatest probleemidest Eestis, sekka juttu ka teatrist ja filmist üldisemalt. Nagu arvata võib, hiilgab autoritest heledaimalt suurima arvu kirjutistega esindatud Maimik. On teravust ja irooniat, aga vähemalt sama palju ka siirust.    Kohustuslik lugemismaterjal kaasaõhkamiseks ja päheõppimiseks kohalikele humanistidele ja arvatavasti vähemalt sama vajalik paduparempoolsetele ohmoonidele õppimaks tundma oma vaenlasi.