Romantikutel ja sümbolistidel (ka väga realistlistel) on enese sisemine maailm, punkt, kuhu otsad kokku jooksevad; enesest välja läheb tee, läbi maailma, ja tuleb jälle enesesse tagasi. Romantikute ja sümbolistide arvates võetakse reaalsus idee abil vastu; välimise maailma kuju, sisemise läbielamisega paari pandud, muutub sümboliks. Siin seovad end salasidemetega reaalne ja irreaalne, põimib end nähtav  nägematumaga, ja loomise akt, ekstaasini ulatav, sulatab neid ühte.