Kõik maailma väikelapsed on küll üldiselt võimelised õppima selgeks ükskõik millise keele, ent Edinburghi ülikooli uurijate värske uurimistöö näitab, et geenid võivad mängida olulist rolli ennekõike täiskasvanute suutlikkuses õppida rääkima nõndanimetatud tonaalseid keeli, näiteks hiina keelt. Tonaalsete keelte puhul muudavad õhkõrnad erinevused sõnade erineva helikõrgusega hääldamisel täielikult nende sõnade tähendust, mis võib olla üheks põhjuseks, miks on mittetonaalset emakeelt (näiteks inglise keelt)  rääkival inimesel tonaalseid keeli väga raske õppida.  Nii võib kergesti juhtuda, et kui hiina keelt õppinud inimene soovib hiinlase käest teada, kuidas on ta ema tervis, siis uurib ta tegelikult, kuidas tunneb end vestluskaaslase hobune.  Dan Dediu ja Robert Laddi juhitaval uurimisrühmal õnnestus statistilise analüüsi meetodil kindlaks teha, et valdavalt mittetonaalsete keelte leviku piirkondades elavatel inimestel esineb oluliselt sagedamini ajuarengus olulist rolli mängivate geenide ASPM ja Microcephalin evolutsiooni käigus suhteliselt hiljuti tekkinud vorme.  Kuna mõlemad geenid on tegevad ajuarengus, spekuleerisid Dediu ja Ladd ajakirjas Proceedings of the National Academy of Sciences, et nende erinevad vormid avaldavad ajukoore arengule ja sealhulgas ka kõnekeskuste arengule mõnevõrra erinevat mõju.  Tegelikult on juba varasematest teadustöödest teada, et teatud tüüpi keele probleemideta selgeks õppinud ja sama keelega tõsiselt jänni jäänud inimeste ajuanatoomia on pisut erinev, ent nüüd kavatsevad teadlased kindlaks teha, kas samasugune muster ilmneb ka geenide ASPM ja Microcephalin erinevate vormide kandjate vahel.  Uurijate hinnangul ei mõjuta geenierinevused tõenäoliselt märkimisväärselt väikelaste võimet keelt õppida, ent täiskasvanud inimese puhul võivad need mängida üsna suurt rolli.  Teadlased usuvad üldiselt, et antud geenide uuemad vormid on evolutsioonilisest vaatenurgast positiivse selektsiooni (looduslikust valikust soodustatud kasulikud mutatsioonid) tulemus, ent seni pole keegi suutnud veenvalt näidata, kuidas peaksid need andma kandjale selektiivse eelise.  Dediu ja Ladd ei usu, et selle müsteeriumi lahendus peitub geenide seotuses eri tüüpi keelte omandamise võimekusega.  Laddi sõnul pole absoluutselt mingisugust alust arvata, et mittetonaalsed keeled oleksid mingilgi moel sobivamad või kaugemale arenenud kui tonaalsed keeled.  Uuringuga mitteseotud Simon Fraseri ülikooli evolutsioonibioloog  Bernard Crespi aga samas siiski näeb ühte võimalikku ühisnimetajat kahe küsimuse vahel.  Nimelt on tema hinnangul võimalik, et lihtsama keele õppimine võib nõuda lapselt vähem ajuressurssi ja aega ning anda seeläbi võimalusi omandada kriitilisel eluperioodil enam uusi oskusi ja kogemusi.    Vaata ka: