Aga, öeldakse, kuidas siis kirjanikud saavad ära elada? Eks selline keeld ole lihtsalt elamisvõimaluse äravõtmine teatavailt inimestelt. Kuid nii ebainimlik ei tarvitseks sellega sugugi olla. Majanduslikuks vastutasuks suuren­daks diktaator kirjanikele kultuurkapitali palgad ja  toe­tussummad kahe-kolmekordseks. See oleks ikkagi oda­vam ja kasulikum eesti rahvale, sest siis jääksid ära paberi-ja trükikulud, mis teoste väljaandmine kaasa tooks, ja see ajaraiskamine, mis eesti rahvas korda saadaks nende lugemisega, ennekõike aga see moraalne kahju ning mürgitus, mida see "elu"-kirjandus sünnitaks. Pealegi mõjuks see kolmeaastane sunduslik "vaikimine" tervendavalt ka kirjanike loomingusse, võimaldades põhjalikumalt ja kõi­ges ruttamattuses läbi mõtelda, luua ja viimistella oma teoseid.  Siis võib-olla mõni alles hakkaks tõsisemalt kir­jutama. Mõned teised jälle vahest loobuksid ilukirjanikutsemisest ja siirduksid mingile ühiskundlikult kasulikumale tegevus- ja teenistusalale.