Ja siit jõuan otsaga välja selle juurde, mismoodi ma ise arvan olevat võimalik elada, oma vägivaldsust, seksuaalsust ja kehalist käitumist küll kontrollides (ei anna kohe lõuga, kui keegi mu vihale ajab, ei aja võõrale  mehele kohe käsi külge, kui ta minu arust seksikas on, ei aja oma näppusid võõrasse taldrikusse ega kuse avalikus kohas), aga siiski neuroosist neuroosi kukkumata: kui ma olen teadlik, et teatav enesekontroll on aus vahetuskaup selle eest, et ma saan elada, ilma, et mulle kohe lõuga (või nuga) antaks jne JA selle eest, et ma saan olla eraldi indiviid (olgu mis on, aga individuaalsus ka pakub teatavaid naudinguid, mitte ainult ei hävita), tegelen ma sellega palju õnnelikumalt. Ja muidugi olen taolisel juhul  teadlik ka sellest, et ma võin lepingust välja astuda, koos kõigi sellest tulenevate ohtudega.***  Ühtlasi aitab teadlikkus vältida enesekontrolli, mida minult selle lepingu raames tegelikult ei nõuta.