Nii mitmeid on maateral maju,  heitmas enesest kollete suitse.  Räsib räästates aastate raju,  peseb künniseid unede uitse.    Kaevuradadel sadu on samme,  saunalavadel surmi ja sünde.  Uksepiit kannab kasvude kramme,  katus aegade külve ja künde.  ***  Nii rõõmsaid on maateral maju,  milles kogetud armu ja truudust.  Läbi soojade sõnade saju  käidud, tundmata kaitstusest puudust,    hoitud kätest ja vaadatud silma,  maitstud mesiseid, hurmavaid huuli,  siiralt jagatud väikest maailma -  leiba, voodit ja tundlikke tuuli.  ***  Nii nukraid on maateral maju,  aknais kustunud lampide sära,  ning mis, kombatud tõesemat taju,  uhkelt pöördudes põlatud ära.    Kerib üksindus aega siin pikka,  ketrab tusameel tokerjat takku.  Valgeid meelespealilli ent ikka  iil toob tühermaalt seinaprakku.