Tammsaare esimese psühholoogilise novelli Uurimisel tähtsam nais­tegelane Juuli pole mingi reaalne naiskuju, vaid malend - kogu teos sarnaneb hästi kavatsetud malepartiile, mis muide lõpeb  viigiga, ei milles­segi suubudes - malend, mis oma iseelu ei ela, mida vajatakse vaid vahendina, et selle varal väljendada teatavat ideede kogumit. Novellis Uurimisel on Tammsaare eesmärgiks valgustada inimhinge sügaviku keeru­kaid ja läbinägematuid koobastikke; tungaldeks, mis neid koobastikke peavad valgustama, on teose tegelased - reaalsed inimesed vaid osali­selt, kaugelt suuremal määral aga valemid, inimkujudesse kehastatud abstraktsed mõisted. Sellastena ei jäta nende enamik - ja see maksab eriti Juuli  kohta - mitte eluliste, igapäevaste inimeste muljet, vaid mõjub materialiseeritud mõtteauranduste koguna. Nagu ei saa me aimet Juuli füüsilisest olemusest, nii ei saa me selget pilti ka tema hingelaadi isepära­susest: kuna ta ei esine individuaalse olendina, puuduvad tal ka individuaalomadused, asendudes oletatavate üldinimlikkude, üldnaiselikkude omadustega. Üldnaiselikku, ürgnaiselikku peab osutama Juuli kahekülgne tundeelu, kiindumus kahesse mehesse, kellest ta isegi ei tea, kumba rohkem armastab: surnut või  elavat.