Kõik sõltub suhtumisest ja sõnamaagiast. Võib öelda sundteenistus (või sisuliselt orjus), võib öelda massiarmee jne. Šveitsis küll omal ajal keegi ei kobisenud, et 3 kuud 18 aastaselt ja iga aasta 2 nädalat tuli riiki teenida.    Kui kõik oleks väga vabatahtlik, siis mugav inimene lihtsalt ei lähe teenima. Vajalikus mahus palgaarmee jaoks ei jätku meil raha lähemad 50 aastat. Mõnekümne tuhande mehega Eestit ei kaitse, et milleks siis üldse  armee? Ah jaa - NATO operatsioonides osalemiseks, et siis diplomaatilis-rituaalne roll.    Nothing personal aga miskipärast tundub, et Sul ei ole erilist militaarkogemust, meaning sõjaväes käimist, auastet, KL-i liikmeks olemisest rääkimata. Sinu oskused ja teadmised on lihtsalt muus vallas. Mida võib ka riigikaitses vaja minna. Aga on varemgi nähtud inimesi kelle arusaamad neis küsimustes üsna oluliselt ajas muutuvad.    Huvitaval kombel vastad Sa oma kommentaaris ühele olulisele  küsimusele mis puudutab Eesti kaitset. Üks on ju ilmselge - meil on ainult üks teadaolev potentsiaalne vaenlane - Venemaa. Jätame siin kõrvale teoretiseerimise rahvusvahelise terrorismi ja sisejulgeoleku teemadel.    Eesti ründamisele ulatuses, milleks on vaja mobiliseerida üle 100k mehe, on oldud ja ollakse praktikas suhteliselt lähedal ja aina lähemale liigutakse. Ei mingit paranoiat, lihtsalt see on väga lihtsalt võimalik. Soodsad märgid oleks olnud näiteks USA poolt Iraani ründamine vms, nii nagu  Pariisi langemine oli 1940 aasta sündmuste kattevari.    Ja nagu Sa oletad - sõltumata sellest kuidas on õpitud kohal olles võitlema Tšetšeenias, tullakse Eestisse samal viisil kuidas tuldi 1991-sel ja kuidas mindi Tšetšeeniasse. Ja sellisel kujul on need väed väga haavatavad. Kui poliitiliselt ja paraku ka Vene sõjaliste ressursside osas mingi asi kõne alla ei tule, siis on see Lahesõja stiilis ründamine (pommitajad, raketid kõigepealt jne).    Sa mainid, et NATO väärtus ei ole praktiline  vaid sümboolne. Nii ja naa. Praktiline väärtus on täiesti reaalne ainult, et selle teostumiseks kulub 45-60 päeva logistikat ja administreerimist. Õhuruumi kontrollimine oluliselt kiiremini. Vahepealse aja peame ise suutma elementaarse heidutusega tegeleda.    Soome osas on Sul samuti õigus. Soome abivalmiduse olemasolu kahtlustavad ilmselt ainult sõjanduse ja poliitika võhikud. Kui Eesti oleks Soome, siis käituks ta samamoodi. Samal põhjusel ei ole ega taha Soome olla NATO liige.    Militaarromantikud võivad rääkida Talve- ja Jätkusõjast aga pannes piiride ulatuse, rahvaarvu ja jõukuse proportsiooni oli Soome vastuhakk 1939 sama idiootne kui oleks olnud Eesti vastuhakk. Eesti ja kogu Baltikumi näide oli see, et militaarvõimsust on vaja aga kala mädaneb ikka peast.    Eesti peab nii oma riikluse, välispoliitika kui kaitsestrateegia puhul lähtuma sellest, et meid juba ON reedetud näiteks Euroopa Liidu, NATO või USA poolt.    Reaalsus on see, et lähema 20 aasta  perspektiivis Venemaa meid ründab. Loodan, et Sina ei kuulu nende hulka kes seda kohe militaristi paranoiaks peab. EL ei ole mingi takistus. NATO on tegelikkuses sümboolne takistus, sest praktikas pole nato solidaarsust keegi proovile pannud. Ainuke tõsiseltvõetav välispoliitiline takistus on USA ja reaalne Eestist lähtuv takistus on see, et ründaja teab, et siia tulek on halb unenägu.    Välispoliitilise tagala ehitamine ja kindlustamine on Eesti suguse riigi jaoks essentsiaalne ja selles osas oleme teinud  parimat võimalikku koostööd. Aga selle hardware poolega on meil tsipa kehvasti. Ma oletan, et Sinu mitteründamise/kaitsekontseptsioon põhinebki sellel seni edukal välispoliitikal. Aga, selles on üks viga - see eeldab, et kontrollitav agressor käitub ratsionaalselt. Aga ma vist ei pea nüüd edasi ütlema.    Et siis püksid maha nagu 1940? Meie jaoks kõige parem variant on see, et Vene ei söanda seda teha. Juba 1939 kahtlustasid venelased kuni 140 tuh potentsiaalselt mobiliseeritavat, reaalsus oli u  110 tuh ja pelgasid kõige enam Kaitseliitu.    Kõige parem sõjavägi on see, mida kunagi kasutada ei tule. Aga selleks teda vaja ongi, et teda mitte kunagi kasutada.    Mida Sina siis loodad? Et me suudame lõputu välispoliitilise lobiga kontrollida nii olukorda, et Venemaa ei julge? Millal neil (lollist hull)julgusest puudu on olnud? Loodad Sa kiirelt emigreeruda või ehk eladki välismaal? Või loodad, et kui miljonist 1939 jäi järgi miljon 1991, et siis juhtub nii ka järgmise 50 aastaga?  Mõned arvajad arvavad, et samasse jõkke nad teist korda ei astu.    Kui leiab aset massiivne konfrontatsioon, kus nii Venemaa kui Euroopa riigid pikaajaliselt vägesid dislotseerivad, siis tuleb sellise kaliibriga sõda, kus tahame või ei, ka kõik meie igasuguse ettevalmistuseta siidinäpud kuuluvad nii ehk nii mobiliseerimisele. Ja nende life expectancy on umbes 38 minutit. See ei ole ei rahvuslik ega suitsiid. Lihtsalt tapetakse kõik maha.    Kui see on afektne Pihkva dessantdiviisi  vanaraua nihutamine üle Eesti piiride, siis kui Eestis oleks Soomega samas proportsioonis sõjaline võimsus, lõppeks see üritus ründajale üsna kurvalt. Ja pigem peamegi olema valmis tegelema eelkõige nn hullu kindrali omavoliga, mitte sihipärase ründesõjaga. Veel tõenäolisem on sihipärane tegevus hullu kindrali fenomeni kattevarjus.    Kas Sul mõni reaalsele kaitsevajadusele vastav kontseptsioon ka on? Näiteks 60 000 pealine palgaarmee, mis võtaks ca 30% riigieelarvest või näiteks riigikaitse  outsourcemine USA-le nagu Island seda täiesti pragmaatiliselt tegi? Kolm korda võid arvata kas USA seda teha söandab?    Lõpetuseks, tulenevalt sellest, et tavarelvastusleppe peale on eht-venemaalikult lihtsalt jalga kergitatud ei pea nad midagi mobiliseerima. Nad lihtsalt paigutavadki kogu oma tavarelvastuse läänepiiri järgi ja siis ei ole midagi eriti enam dislotseerida.    Su jutust kumab läbi ka see, et Sinu seltskonnas ilmselt ei arutata ka mõningate sõjalis-logistiliste aspektide teemal, mis  muudavad kujutluse ülimassiivsest, Tšetšeenia stiilis või õhurünnakust suhteliselt teoreetiliseks.    Kui huvi tunned võin valgustada. Jonnida ei viitsiks. Küsimused teretulnud.