igikaudu samal ajal kui Eestis "Kirjanduslik Orbiit", "Põhjakaar" ja nende ümber koondunud kirjanike ja arvustajate sihipüüdlikumad esindajad tõstsid kilbile "elu­läheduse" parooli, mida hiljem on tarvitatud nii palju, et ta praegu näib tähendavat peaaegu koike, - samal ajal formuleeriti kaunis sarnaseid nõudeid meist lääne pool. Sellest on möödunud varsti kümme aastat  ja vahepeal on ka kirjanduslik areng liikunud nii kiiresti, et juba näib see periood minevikuna, või peaaegu minevikuna, vähemalt kui võitlusfaas. Saksamaal näib niihästi vana kui uus "asjalisus" olevat igatahes likvideeritud uue pateetika kasuks. Ka Prantsusmaal on "proletaarlik kirjandus" päevakorralt taganemas. Barbusse'i surmaga kadus selle jõulisim isik­sus, ajakirja Monde'iga selle häälekandja. See liikumine vaibus suu­rel määral oma liiga kitsa ilmavaatelise ja poliitilise platvormi tõttu, mis  tekitas alatisi sisemisi hõõrumisi ega vastanud kirjanduse elulisi­male vajadusele avaruste järele. Selle voolu kirjanduslikult elujõu­lisem ja vaimselt avaram haru elab praegu edasi kuukirja Europe veer­gudel, politiseerituni tiib aga kuukirja Commune raamides, millele on seltsinud tänavu vabameelsema ilmega kuukiri Les Volontaires.