2011. a. 22. juuni varahommikul möödub 70 aastat päevast, kui kaks vasakäärmuslikku maailmavallutajat - natsionaalsotsialistlik Saksamaa eesotsas Hitler'iga ja Stalinliku kommunistliku  partei juhtimisel tegutsev sotsialistlik venemaa omavahel sarved kokku lõid otsustamaks, kes on kõvem mees.    Ei hoolinud nad kumbki kümnetest miljonitest hukkunutest, millised paratamatult kaasnesid sellise mastaapse sõjaga. Ka ei loobunud kumbki oma siseriiklikust põhitegevust ehk sellest, mille poolest ainsana need kaks sotsialismi kantsi teineteisest erinesid - saksa natsi-sotsialistid jätkasid sisevõitlust rassivaenlasega, vene kommu-sotsialistid aga võitlust klassivaenlasega.    Eelmängu kronoloogia    23. august 1939. a. sõlmisid sotsialistlikud Saksamaa ja venemaa kokkuleppe teineteise huvisfääride tunnustamises Euroopas e. dokumendi, mida tuntakse laiemalt nimetuse all Molotovi-Ribbentropi pakt.    01. september 1939 tungivad saksa väed Poolasse. Neile järgnevad 17. septembril  1939 vene väed.     30. novembril 1939 tungib venemaa kallale Soomele.    Aprillist juunini 1940 vallutasb Saksamaa Norra ja Taani kuningriigid    Mais 1940 alustab Saksamaa sõjalist operatsiooni Hollandi, Belgia, Luksemburgi ning  Prantsusmaa hõivamiseks.    1940 juuni-august annekteerib ja inkorporeerib venemaa Eesti, Läti ja Leedu vabariigid.    1940. aasta sügisel sattusid sotsialistlikud liitlased esimest korda tõsisemasse huvide konflikti. Põhjuseks olid Kreeka ja Jugoslaavia.  Need on teatavasti maad (Balkani piirkond), mida venemaa on alati pidanud oma riiklike huvide eeshooviks Euroopas. Saksamaa suutis küll oma paati tõmmata Jugoslaavia, kuid seda vaid mõneks päevaks. Siis leidis aset Jugoslaavias  riigipööre, kus venemeelne serbia ohvitserkond kukutas saksameelse valitseva võimu ja pöördus Moskvasse liidulepingu sõlmimiseks.    See Sakasamaale ei sobinud ning saksa väed tungisid Jugoslaaviasse (ka Kreekasse), võttes nende riikide territooriumid oma kontrolli alla. See omakorda tingis selle, et venemaa hakkas aktiivsemalt valmistuma eeldatavaks sõjaks Saksamaaga.  Rida autoriteete, ajaloolasi ning uurijaid on jõudnud järeldusele, et perioodil, kui Saksamaa arendas aktiivset sõjalist kampaaniat  Lääne-, Põhja- ja Kagu-Euroopas, tegi venemaa intensiivseid ettevalmistusi kallaletungiks Saksamaale. Nii Vladimir Nevežin, Werner Maser, Boris Sokolov, kui ka paljud teised on korduvalt tõestanud seda, et venemaa ettevalmistused Saksamaale kallaletungimiseks olid 1941. aastal jõudnud lõppfaasi. Stalini mõtte kohaselt oleks venemaa saanud nii "vabastajate" oreooli all kommunism eksportida kogu Euroopasse ja ühtlasi allutada kogu arenenud maailma (esialgu Euroopa näol) Moskvale.    Ajaloolaste seisukohta, et Saksamaa rünnak venemaa vastu 1941. aastal oli nn "sunnitud taktika" e. rünnak vallutuse ärahoidmiseks, on ehk enim  maailmas populariseerinud endine NSVL sõjaväelane Vladimir Rezun, kirjanikunimega Viktor Suvorov. Tema teosed ja uurimused, mis on täis pikitud erinevaid, kohati vägagi üllatavaid fakte, on maailmas üldtuntud.    Peale pikki sõjalisi kampaaniaid oli Saksamaa sotsialistlik majandus jõudnud keerulisse seisu. Kõikehõlmava riiklikult  juhitava majanduspoliitika mõjul lakkas sisemajanduses ja tööhõives toimimast tavapärane konkurents ning tööviljakuse langus oli sedavõrd suur, et see avaldas fataalset mõju sisemajanduse arengule ning sõjatööstuse tarnetele. Teiseks suureks probleemiks osutus asjaolu, et saksamaa riiklikud toitlustusprogrammid ei suutnud küllaldaselt varustada riiki toiduainetega. Saksamaal hakkas tekkima puudus sõjalisest toorainest, riietusest, toiduainetest. Allutatud kuid värskest sõjast kurnatud Euroopa regioon ei suutnud  sotsialistlikku saksamaad varustada kõige vajalikuga.    Pääseteeks võis saada territoorium, mis oli venemaa valdustes. Eelkõige Kaukasus (nafta) ja Ukraina viljaväljad. Neid oli Saksamaale vaja kas ise ekspluateerida või, et seda teeks truu liitlane venemaa.    Paraku ei saanud Saksamaa venemaad usaldada (ja vastupidi). Koos küll vallutati maailma, kokkuleppel jagati naaberriike, teineteist toetati tehnoloogiliselt ja väljaõppega (sakslased õppisid GULAGI kogemusi, venemaa sõjakoolides  õpetati saksa lendureid ja tankiste jne), venemaa toetas Saksamaad vilja ja toiduainetega, kuid oli selge, et see ei saa kesta lõpmatuseni. Nii Saksamaa kui venemaa teadsid seda, et varem või hiljem on nendevaheline sõjaline konflikt vältimatu.    Enamgi veel - venemaale oli hästi teada, et Saksamaa valmistub teda ründama (loe ka siit). Ja Saksamaa teadis sama ka venemaa suhtes. Küsimus oli vaid täpses päevas.    Saksamaa teadis, et M-PÄEV ("