Siis võttis  vallavolikogu ühel istungil asja arutlusele, sest milleks raha maha matta, kui rahvas kultuurimajas ei käi. Volikogu aseesimees Hovard soovitas pakkuda maja müügiks, ehk keegi tahab osta. «Reageering oli selline, et kes seda rämpsu tahab,» vahendab Hovard toonaseid arutelusid. Aga sõna läks sõnast, mõte küpses. Hovard pidas kodus nõu perega, kes küll esialgu mõtet maja ära osta selgeks hulluseks pidas. «Tohutut hinda ma maja eest ei maksnud, tegime koostöölepingu vallaga. Võtsin moraalse kohustuse oma kogukonna  ees. Ma ei saa ju ükskõik mida teha majja, mis on aastakümneid olnud seltsielu keskuseks,» selgitab Hovard majaostu tagamaid.