Kusagil minu maailmapildis on unelmad, millised peaks välja nägema jõulud, jaanipäev, vabariigi aastapäev, lihavõtted. AmericanDream kiipsmailingu, uhkete toidukuhilate ja läikeliste kaunistustega. Eriline Pidulikkus. Tavapärasest parem riietus.    Ma ei tea, kas neis mõtetes on mingi seos ammumöödunud lapsepõlvega... vist on. Kuskil hämaras udus tunnen läbi une hommikusöögi lõhna, puhkepäevade põnevust,  ettevõtmisi koos emaga või kogu perega. Kõik see on talletunud mu mälusoppidesse ideaalina, mille sarnast maailma olen püüdnud ka ise luua.    Pühadetunnet pole juba ammu. Reaalsus valmistab järjest suuremaid pettumusi. Ja nii põgenen jälle. Lihavõtted Pariisis. Neli päeva eemal kodusest munadekoksimisest, pühast päevast, mil rohi ka ei kasva. Jah, põgenemine reaalsuse eest ei ole lahendus, kuid see on vabanemine kohustuslikust vaikelust. Niisiis. Lihavõtted suures ja anonüümses linnas.    Jaanalinnuna peidan pea liiva alla.