Tänasel päeval esitan ma endale teistsuguse küsimuse. Kuulates neid mõtteid, mida koolituse käigus andmise ja  saamise kohta jagati, küsisin endalt mõneti ebamugava küsimuse - kelle jaoks ma tegelikult seda kunstiprojekti tegin? Kas ma tegin seda tegelikult nendele lastele? Kas see üldse oli midagi, mida nad tegelikult ka vajasid? Või tegin ma seda rohkem iseenda jaoks? Iseenda pärast? Et tõestada - näete, ma sain seal hakkama!? Näete, milleks mina olen võimeline!? Selleks, et näidata, kui tubli ja tore mina ise olen? Kas see ei olnud taas üks materiaalne asi, läbi mille lääneinimesed on nii varmad arengumaade  probleemidele lahendusi pakkuma ja andma?