Oi, see on hirmus hea raamat. Mulle nii meeldivad head raamatud. Selle raamatu tegevus algab enne esimest ja lõpeb pärast teist  maailmasõda. Ja nii nagu õige on, on aeg ja aja muutumine antud läbi inimese, läbi tema elu. Kuidas ta ennast üles töötas, vaeste vanemate rahakoti peal arstiks õppides, kuidas ta hää ja haritud pojana tuli kodukohta, nais rikka naisukese, rajas naise kaasavara abil endale eeskujuliku arstipraksise, lõpuks haiglagi, aina töötas ja töötas, ei mõelnud muust, naine oli paks ja ihne, lapsi neil ei olnud, halvad mõtted pani mees oma peas kinni, ei mõelnud neid. Ühel päeval peale neljakümmet tuli tema ellu armastus -  medpersonali hulgast, mehelik, julge, aus naine, keda raevus abikaas nimetas märaks - nad hoidsid kõike salajas, aasta, kaks, kakskümmend. Üks naine andis positsiooni, teise sülle sai panna pea. Üks nõudis kõike, teine mitte midagi ja mõlemale anti nende soovimist mööda. Poliitikat viimane Tauber ei teinud, hea arst on vajalik iga võimu ajal, nii pääses ta natsimisest ja muust jamast, aga vot uue ilmakorra ajal natsionaliseerimisest ei pääsenud. Kõigepealt võeti pool maja, siis terve haigla, siis veel  poolest majast pool ja lõpuks jagati üks viimane tuba kapiga pooleks.