Aga paraku käis  tüübi käsi oluliselt paremini. Olime suhteliselt veendunud, et öistel pidutsejatel oli mingil moel aimu meie uksejamast- ja miks ei pidanud olema, kui tulime tihtipeale eri ajal oma objektidelt ja kuidagi pidime ju tuppa pääsema. Tõenäoliselt passis ta peale, millal plats puhas, aga ega tal polnud aimu, kas mina lähen viie kilomeetri taha päevalillepõldu vaatama (einoh, miks see seal oktoobrikuus küll puhkes ja õilmitses? Jalutajate ja lillenoppijate jaoks? Sommid aina üllatavad.) või nurga taha Aleppast  mahla ostma. Seetõttu polnud tal mahti põhjalikumat läbiotsimist korraldada. Väimeheraasukese läpakas oli pärit mahakantud kontorikaupade odavmüügist, ei saanud me teda kuidagimoodi registrinumbri järgi välja peilida, ähh, fotodest oli küll kahju!