2. VEEBRUAR - KÜÜNLAPÄEV  Küünlapäev on olnud üks olulisemaid südatalviseid tähtpäevi. Küünlapäeval pidi pool  inimeste ja loomade toidust alles olema. Tehti lõpp kesktalvega ja algas kevade ootus. Tavaks oli ütelda, et sel päeval murtakse talve selgroog, talve süda lüüakse lõhki. Küünlapäeval hakkab talve teine silm vett jooksma, see tähendab, et päike on juba nii soe, et sulatab ja räästad hakkavad vett jooksma.  Küünlapäev on ka esimene suurem naistepüha, siis käisid naised külas ja kõrtsis, mehed tegid kodus naiste töid. Oluline oli küünlapuna ehk naistepuna joomine (seda joodi saartel, Lääne- ja Lõuna-Eestis). Punane jook pidi tagama kena punapõskse väljanägemise.  Ketrustööd pidid küünlapäevaks lõpetatud olema, ketramine ja õmblemine olid sel päeval keelatud. Pärast küünlapäeva alustati kangakudumisega, mis pidi põllutööde alguseks valmis olema.  Keedeti tanguputru ja sealiha. Valmistati küünlaid. Uskumuse kohaselt põlevad küünlapäeval tehtud küünlad heledalt ja kaua.