Tegelikult muidugi tühja neist üliõpilastest, olulised olid ju hoopis keelejuhid. (Sellest on ajakirjas Mäetagused huvitavalt kirjutanud Madis Arukask artiklis "Paul Ariste ürgvadjaluse kontseptsioon ja Oudekki Figurova". Kuna nagunii paljud seda lugeda ei viitsi, refereerin seda lühidalt.) Ariste tundis erilist sümpaatiat nende vadjalaste vastu, kelles oli sälilinud enim ürgset. Sellised informandid valdasid erinevaid folkloorižanre, rääkisid ladusalt vadja keelt, mäletasid lauskollektiviseerimisele eelnenud aegu ning olid võrdlemisi puutumata ristiusu mõjudest. Täpselt selline oli Oudekki Figurova - mammi, kes oli peaaegu täpselt selline, nagu Aristele meeldis. Oudekkil oli alati midagi uut rääkida ja ta oli säilitanud palju ürgvadjalikku ning püsinud vähemalt osaliselt resistentne uue maailmavaate suhtes. Vastuseis moodsatele eluviisidele viis Oudekki konflikti suisa ta laste endiga, kuna ta tütred ei sallinud vadja keelt ja panid pahaks, kui ema uurijatele vanadest kommetest ja posimisest räägib. Nii pidi Oudekki magnetofinilindile praktiliselt salaja oma lugusid rääkima. Madis Arukask kirjutab: "Selle pikalt väldanud konflikti traagiliseks lõpuks sai tõsiasi, et Oudekkit ei maetud tema vanades Jõgõperä rahvariietes, nagu ta oli soovinud, sest üks tema tütardest müüs need Kingisepa koduloomuuseumile." Ühesõnaga üsna traagilised lood ja elud seal.    Mul  on vadja keelega oma asi ajada ja sellepärast ma neid päevikuid üldse lugema hakkasingi, aga ma arvan, et need võivad huvi pakkuda kõigile, keda huvitavad (ohustatud) keeled, Ariste isik või välitööd kui sellised. Nagu päevikute puhul ikka, läks lugemine ludinal ja kokkuvõttes on mul etteheiteid teha ainult küljendajale, sest paljud erinevate krõnksude tähed olid veidi väärakalt välja kukkunud. Võinuks ja saanuks paremini teha. Natuke häiris tegelikult ka joonealuste märkuste rohkus, sest lugejana oli mul  aeg-ajalt tunne, nagu eeldataks, et ma olen mingi pooletoobine - ei tea, kas ikka on vaja iga kord joone all viidata, et Oudekki all mõeldakse Oudekki Figurovat, kui temast eelnevalt igal teisel leheküljel juttu on olnud. Aga pole hullu, annan andeks ja peatselt võtan ette juba Paul Ariste mälestusteraamatu.