Inimkogetava eksistentsi kõige tähelepanuväärsemaks üldomapäraks tuleb tunnistada selle eksistentsi tugevalt kontrastne struktuursus, mis muudab eksistentsi väga selgelt liigendatuks, võimaldades peaaegu absoluutset indiviidsust tervikliku maailma raames ning kindlustades indiviididele-subjektidele lihtsa ja mugava elamise.