Minu 10 nädalat rõõmu leidis lõppkokkuvõttes üsna jubeda ja piinarikka otsa. Ja see lugu pole veel siiani päris lõpetatud - neelan tablette, ihu kirvendab (jah, kulla Krafinna, sinu käest laenasin selle sõna, väga hea sõna on! ;) ) ja tuju... Kuigi ma algul olin üsna veendunud, et ei hakka meelt heitma selle väikese ebaõnne(stumise) peale, siis viimane nädal on olnud  ikka niipalju nasty, et vaimujõud ja -tasakaal on ootamatult kiiresti otsa lõppenud.