Ma pole kunagi varem päris elus eksperimentaal-jazzi näinud,  niiet olin päris mitukümmend minutit pärast kontserdi lõppugi veel sõnatu... Ning kui olin tagasi Hoorni suunduva rongi peale jooksnud, tuli välja, et sõnu ei lähe mul niipea ka parima tahtmise juures vaja, sest telefoniarve oli tühjaks jooksnud(tervitan siinkohal nii Krisi kui Helinat!) ning väljahelistamine/sõnumeerimine oli piiratud. Lootsin rongijaama ligidal asuvast Albert Heijnist uut kõneaega osta, aga too õnnistatud asutus oli pühapäeva puhul suletud... Niisiis alustasingi jalgsimatka kodu poole.