Täiendatud (9. juuni 2010). Päev maal. Hea rahulik päev. Mõtted loomulikult täiesti sellest õnnetust sambast jms-st eemal. Teel tagasi Tartusse loen bussis Postimehest vanema põlve kirjaniku Erik Tohvri artiklit "Võidusamba needus" (Postimees, 9.6.2010). Tohvri on sellest pidevast ja pealegi väga kulukast jahmerdamisest sambaga tüdinud (nagu ilmselt väga paljud), ütleb: "Elu on niigi kallis ja keeruline, milleks vajame veel üht ettevõtet, mida nimetatakse Monumendi Hingespidamise Sihtasutus? Kas võidusamba unikaalsuse taotlemisel pole mitte tegemist väikerahva järjekordse alaväärsuskompleksiga, sest sisulise lähenemise asemel püüame kogu maailma vormiga üle trumbata: keegi pole seni niisugust monumenti ehitanud! Meil on IT-riik ja võidusammas selle järjekordne tõestus!" Tohvri teeb ettepaneku klaasist kui vähe vastupidavast ja suuresti vaid efekti pärast kasutatud materjalist üldse loobuda: "Praegused klaaspaneelid tuleks asendada poleeritud graniittahvlitega. Vabadusristi karkass samba otsas tuleks perimeetril katta vaskplekiga, jättes seest valgustatavad klaaselemendid vaid esi- ja tagaküljele."