Kui Hrutovi sulaga raudne eesriie paotus, siis eelkõige Soome suunas, kes Teise maailmasõja kaotajana oli sunnitud ajama Nõukogude Liidu sõbralikku poliitikat. Kuna eestlased ja soomlased on lähedased  sugulasrahvad, siis on keelebarjäär hõlpsasti ületatav ja kahe maa vahel olid ajalooliselt olnud tihedad kontaktid. Uutes oludes vahetati 1960-61 vastastikku suuri tarbekunsti- ja disaininäitusi, mis Eestis tekitas täiesti uue kujundusideaali. Varakult hakkasid Teaduste Akadeemia raamatukogus käima soomlaste Arkkitehti (1958. aastast), rootslaste Arkitektur (1959. aastast), aga ka muid arhitektuuriajakirju [6], ja arhitektid olevat neist siis õhtuti lugemissaalis ahnelt ammutanud. Mõlemad ajakirjad tutvustasid muuseas viisakalt Tallinna Laululava, rootslased ka Lillepaviljoni [7]. Kumbki ajakiri ei propageerinud 1950. aastate lõpul enam madalakaldelise katusega tellisarhitektuuri, kuid sellised olid uusehitised, mida nägi Soome TV kaudu või kohal käies.