Lk 12 ära toodud astronaut Irvini abieluküsimus ehk seik tema kunagisest lahutusest on  tore ja lustakas. Nagu ka tema vastandamine Gagarinile. See on heaks näiteks Olevistes ja mujal ikka ja jälle esinevast nn. kuldkalade õpetusest st. et ühiskonnas mõjukamatele inimestele võimaldatakse ka mööndusi moraalses rigorismis või asetatakse nende abieluküsimus või muud küsimused n.ö. pöördumiseelsesse aega mille Kristus on tükkis ja täiega andestanud samal ajal kui lihtliikmetele hinnaalandust ei tehta. Olin ju ka ise kunagi nn. kuldakalake ja ka mulle oldi valmis erandit tegema ja naist koguni  Effataa koori laulma kutsuma ehkki olin lahutatud. Abieluküsimus oli ja on selliseks moraalseks lüüsiks mis kord jäi Kristuse lunastustöö alla ja kord mitte. See sõltus siis peamiselt juhtkonna tõlgendusest ja võimaldas sellisena inimestega manipuleerimist. Ja seda ei tuleks mitte üksnes minevikuvormis öelda. Kuldkalade õpetus läks aga selleni välja et küllalt mõjukate inimeste puhul anti neile koguni n.ö. moraalne tühi tsekk välja. St et neile rakendus Kristuse täisandestus ja lunastus ehk teisisõnu said nad  ka Kristusest enam osa kui lihtliikmed kes sageli üksikuiks jäid sest lahutatud elukaaslastega ära leppimine ei olnud enam võimalik. Eriti siis kui noodki juba uutes suhetes ja abielus olid. Seda nn kuldkalade õpetust pean isiklikult üheks kõige variserlikumaks ja ebameeldivamaks jooneks Oleviste spiritualiteedis. Võtsin seda kui üksikjoont seni kuni sain kogeda seda olemuslikku viktimisatsiooni mis suletud identiteediga nn. moraalses kogukonnas nii enesestmõistetav ja olemuslikult sisse kirjutatud on. Need  jooned on aga sellistena pigem ühe ja sama fenomeni eri tahud.