Ilmselt viimaseid suvesooje ilmu nautides tegime ühel pealelõunal visiidi Moostesse. Ma olen viimasel ajal pidanud töö tõttu palju juurdlema teemal, mis on siis meiekandi tugevaim turismimagnet. Moostel on tõsine eeldus see kunagi olla. Täna on  Mooste veel nagu Tallinna linn, mis ei saa kunagi valmis.            Aga mitte sellest ei tahtnud ma rääkida. Sel nädalavahetusel avas mu kodumaakond end mulle hoopistükkis teises, vahemerelikus võtmes. Tõepoolest, kui ei teaks, neid pilte vaadates, et need on tehtud siinsamas, 15 km eemal,  võiks arvata end olevat kusagil hoopis kaugl, kaskedest saavad küpressid, õhk on valmivatest oliivipuuviljadest kuldkollane ning käänaku taga ootamas türkiissinine soe merelaht. Ütle nüüd!