Ma ütlesin, et lapsi tuleb ette valmistada ajaloo õpetamiseks loodusloo kaudu, mille õpetamist ma kirjeldasin eelnevates loengutes. Lapsi on ka ette valmistatud selleks, et omandada teadmisi elu kohta Maal, kui neile on õpetatud botaanikat minu poolt kirjeldatud viisil. Seejärel võib selles vanuses üle minna geograafia õpetamisele. Geograafia õpetamine peaks rajanema igasugustele jutustavas vormis kirjeldatavatele paikadele, kusjuures võib jutustada ka  kaugetest paikadest nagu näiteks Ameerikast ja Aafrikast. Kui laps on eelneva loodusloo abil, kus on kujutatud taimeriigi kogu seost Maaga, ette valmistatud, siis 12-ndaks eluaastaks on ta valmis vastu võtma tegelikku geograafiat. Seejuures on oluline näidata, et maast ja tema kliimast, kõigist neist seaduspärasustest ja struktuuridest, mida Maa loob paljudes erinevates kohtades, oleneb kogu ajaloo areng. Pärast seda, kui on teada maa ja mere vahelise seose mõiste, kliima mõiste Vana-Kreekas, võib tagasi  pöörduda selle juurde, mis arenes kreekluse iseloomu suhtes kui inimkonna sisemise kujunemisprotsessi puhas tunnus. Siis võib leida sisemise seose Maa kohta olemasoleva geograafilise pildi ja ajaloolise arengu vahel. Tegelikult peaksin omavahel üksteisega alati olema tihedalt seotud kirjeldused maailma erinevatest paikadest ja kirjeldused, milles on juttu ajaloolisest arengust. Geograafias ei tohiks käsitleda Ameerikat enne, kui pole ajaloos käsitletud Ameerika avastamist. On hädavajalik arvestada sellega, et  arengu käigus on inimese silmaring avardunud ja et inimhinge puhul ei tohiks taotleda absoluutsust.