Viimase nädala olen veetnud "True Bloodi" nimelist sarja kaedes. Otsaga nüüdseks teise hooaja tagumises pooles ja siiani imestan, et kuda KURADI moodi on õnnestunud teha sari, kus ei ole mitte ainumastki positiivset tegelast või siis tegelast, kelle tegemistele ma kaasa elaks või kellele pöialt hoiaks või kellega suudaks/tahaks samastuda.  See peategelasest tibi on igastahes naisetüüp, kes pole  mulle kunagi meeldinud - ülinaiivne ja eelarvamuste küüsis, targutav, oma nina igale poole toppiv ja puruloll. Ja ega need teised paremad pole. Tohutu hulk ülevõimendatud stereotüüpe, totrat ja ajuvaba käitumist, lolli teksti...  Asja ainus positiivne (?) külg on see, et ma miskil imelikul ajendil ikkagi vaatan seda edasi.  A pole sugugi kindel, kas suudan kolmanda hooajani vastu pidada või siiski jätan pooleli.  Ilmselt jätan pooleli.  Kui hindama peaks, siis ma ei tea.. mingi 5/10 ehk...    Üleüldse on kogu sellest vereimejate teemast kopp ees. Teisipäeval pakkusid laenutusosakonna naised mulle juba klassikalises Harlequine väljaandes naistekat, kus tegelaseks vampiirid. Põrkasin sellest eemale kui vampiir küüslaugust. No kaua võib. Noortekad on vampiiridest (või äärmisel juhul libahuntidest), pooled ilmuvatest fantaasiaraamatutest on vampiiriteemalised... Tahaks nüüd mõnda vanakooli päkapikuraamatut või midagi.    Ja keegi võiks minu vilmidega varustamise enda peale  võtta... Oma peaga ja aruga ei vaata ma üldse vilme (ja seega ka ei kirjuta neist) või vahin mingit haiget saasta (nagu see käesolev sari).    PS Ainus tõeliselt hea asi selle sarja juures on see laul ja visuaalid, mida algustiitrite taustaks käiatakse...