Ma püüan hoiduda olemast kohtumõistja, kuid  elus on olukordi, mis nõuavad otsuseid. On neid, kes delegeerivad oma otsuse langetamise funktsiooni dogmale, gurule või religioossele liidrile. Ometi olen ma oma erakordsete kogemuste kaudu teada saanud, et kui meil on mingigi vabadus, mis lubab meil valida, siis peame me ise lõpliku otsuse langetama. Nendeks minadeks, kes on sunnitud neid otsuseid langetama, võivad olla sotsiaalsed konstruktsioonid, need võivad koosneda tingitud reageeringutest, need võivad olla meie kanal Vaimu juurde või siis võib selleks  minaks olla tohutu suure ja tundmatu psüühilise jäämäe tipp, aga see on kõik, mis on meie käsutuses äärmise vajaduse korral. Niisiis, nagu iga kaalukas idee, mille üle ma olen mõtisklenud, lõpeb ka see paradoksiga. Sellest hoolimata usun ma, et inimestest peab mõtlema kui potentsiaalselt arukatest, vastutusvõimelistest ja moraalselt toimivatest isikutest. Kurjus eksisteerib meie maailmas ning sellele tuleb vastu seista, et eluparaad sellel planeedil edasi kestaks. Kuid ometi peame me hoolitsema selle eest,  et me ei võtaks antud küsimuses lihtsustatud ja naiivset seisukohta.