Ega tuul taevasse jää - nii me oleme siin lootnud ja kannatlikult oodanud. Ja nüüd  puhus 2 päeva järjest. Kuni 4m lained ja 15-20 m/s tuul. Kamad seljas, marsime Rannoga randa. Pumpan lohet ja süda tuksub sees. Pulss on 145. Mulle meeldib sellistes tingimustes oma 7m2 obsessioniga sõita. 4 liini, ilma donkita hook, quick realise'ta pisike poom ja lohe saavad ruttu kokku pandud ning merele. Näljased surfarid on kohal ja naudivad täiega. Tuul on otse sisse ja kõik sõidavad kaldas kuhu tekib põlvini pikk flätl, tänu millele saab suht hästi ennast üles krüssata. Kahjuks on see liiga madal  ja rahvast täis, et seal trikke harjutada - seega trikid ikka lainete vahel. Esimesel päeval sõitsin ennast lihtsalt surnuks juba 1h ja 30 minutiga - pidevalt kui pulssi vaatasin, oli see 173. Keskmine tuli 164 lööki minutis. Õhtul kodus oli selline tunne, et süda ikka peksab ja hull väsimus surus peale. Aga meeleolu oli mega, sest järjest rohkem tunnen ennast kodus nende lainetega ja ei karda enam konksust lahti võtta - isegi väga vaffa on see pidev lainete, teiste sõitjate, hoovuse ning vee sügavusega  arvestamine enne triki tegemist, sest kui kõik õnnestub, siis on väga hea tunne.