Pioneerilaagrid olid nõuka-aegse kasvatuse üks lahutamatu osa. Ei mäleta, et see oleks vanematele palju maksma läinud. Me olime maalapsed, ometi saadeti pi-laagrisse või tahtsime ise minna. Ilmselt nii-ja naapidi.  Mind ei saanud keegi Tallinna kogunemispaika viia, pidin ise bussiga sõitma. Ei kannatanud siis üldse bussisõitu. Mäletan, süda läks pahaks  ja oksendasin oma käekotti. Pärast viskasin selle prügikasti. Selline piinlik mälestus jäänud.  Hiljem käisin vendadel Tallinnas järel. Mind vanemad usaldasid, kuigi olin ainult mõned aastad neist vanem.