"Aga ehk tuleb uus mood, jämedate jalgade mood," arvas Karin.  "Fui shoking!" hüüdis Kitty. "Niisugust moodi ei tule kunagi."  "Ära ole selles nii kindel," hoiatas Karin. "Ammu's olid teravad kinganinad, mis pidi jääma igavesti, sest ilu on igavene, nagu ütleb kunstnik Mägar, aga juba on ilusad ainult laiad ja tömbid. Pane sa tähele, meie oma ninade ja säärtega sünnib varsti seesama."  "Aga kust võtta nii palju parajaid siidsukki, kui jämedad sääred lähevad moodi?" küsis Kitty hoolitsevalt ja paljastas sellega oma kurblooluse isegi siidsukkade ostmisel. Karin tundis talle südamest kaasa ja tõttas lohutama:  "Ega  siis jämedad jalad enne moodi lähe, kui vabrikantidel juba sukad valmis, siis. Kui pole kultuuri, ütleb minu mees, siis on enne jalg ja pärast tuleb sukk. Aga kui on kultuur, siis on enne sukk ja pärast tuleb jalg. Aga meil on ju kultuur."  "Aga kui on kultuur, mis on siis darvinism?" küsis Kitty hoopis ootamatult. "Kas see on see, et inimene sündis ahvist ja et …"  "Minu mees ütleb, et see on see vana darvinism," seletas Karin. "Kui on uus, siis ahv sünnib inimesest."  "Kallis, sa heidad ju  nalja, eks?" ütles Kitty. "Darvinism on ju ka see, et kirjul koeral on kirjud pojad."  "Siis on darvinism võõriti," seletas Karin, "sest mineval suvel nägin oma silmaga, et punasel koeral olid kirjud pojad. Aga milleks sulle see kõik?"  "Ikka sellekssamaks," vastas Kitty. "Sest kui darvinism, tähendab - kirjul koeral kirjud pojad, siis ka peenel jalal peened jalad, eks?"  "Mõistan, mõistan," kordas Karin. "Sa mõtled laste peale."  "Just," kinnitas Kitty, "ainult kui teaks, et on darvinism.  Aga mees ütleb, et see on hõimupoliitika, muud ei midagi. Sest milleks siis inimene muidu tahab, et lapsel oleksid samasugused sääred nagu tal endalgi."  "Küll oli mul mineval suvel sest vaesest koerast kahju," rääkis Karin, "sest mõtle ometi: ise ilus punane, pojad kirjud. Kuhu ta küll läheb nendega. Ja kõik tütred, peale ühe!"  "Kirjud pojad kõik tütred," naeris Kitty.