Seisuga 'täna' pole see Bem'i artikkel koos oma loodetavate tõsiste kommentaarartiklitega veel ilmunud. Enne seda omalt poolt mõned tagasihoidlikud mõtted.  I. Võttes asja avaramalt loetleks need võimalikud põhjused, miks selliseid tulemusi usaldusväärsetena esitav artikkel ilmavalgust näeb. 1. Näitabki ettenägemisvõime olemasolu. 2. Nagu arvab üks Bemi ameerika kolleeg, on see hea huumorimeele poolest tuntud Bemi kavalasti konstrueeritud nali. 3. On konstrueeritud artikkel, et testida eelretsenseerimise  kvaliteeti üldiselt heaks peetavas ajakirjas. 4. Tulemused on eksliku statistilise analüüsi tagajärg. 5. Tulemused on arvutis juhuslikkusegeneraatorite (nii pseudo- kui ka füüsikaliste kvantnähtuste põhjal "pärisjuhuslikkust" genereerivate) vigase töö tulemus. 6. Kuna ahelas eksperiment-tulemused-töötlus-analüüs-esitamine jm on vägagi palju etappe, milles osalevad inimesed, siis p4-st erinevate muude inimlike vigade tagajärjel psi-tulemuste saamine. 7. Usinate üliõpilaste osav püüd professor Bemile meeldida,  sest kõik teavad tema paljuaastast kiindumust psi-fenomenidesse. 8. Usinate üliõpilaste püüd nihverdamise abil väga tsiteeritava töö kaasosalisteks saada. 9. Esmapilgul raskestimärgatavate ja mõsitetavate reaalsete katseisiku toimingute või seisundite füüsikaliste mõjude tagajärg arvuti poolt tekitatud "juhuslikele" sündmustele. … Ja seda rida saaks jätkata. Seega juba selle tõenäosus, et Bemi töö midagi usaldusväärset esitab, on vaid umbes üks kümnendik või veel väiksem.  II. Oletagem siiski, et  eeltoodud reas on peale p1 kõik vale ja tegelikult saadigi 51-53 % "ettenägemist", mida tahaks tõlgendada retrospektiivse põhjuslikkusena. Ometi saab väita, et seegi on ennatlik järledus. Bemi põhiviga võib olla selles, et ta arvab enda tulemused ja nendele ehitatud argumentatsiooni tõendavat ajas "tagurpidi" pööratud kausaalsust või vähemalt ettenägemist. Mulle tundub, et ajategur aja suuna mõttes võib olla irrelevantne. Kui eeldame, et on mingid reaalsed kausaalsed füüsikalised mõjud, mida eriti ei tunta või  arvesse võtta ei osata ning need toimivad nii arvuti riistvarale, selles toimuvatele füüsikalistele protsessidele kui ka inimese ajule ning et need mõjud fluktueerivad teatud AJAVEHEMIKE vahel, siis võib juhtuda, et arvuti juhuslikkusegeneraator on "juhuslik" (st tegelikult mittejuhuslik) seoses katseisiku ajuseisundiga. Mõlemad on kolmanda teguri mõju all ning seda samaaegselt. Kuna kvantmehaanika nii nagu seda mõistetakse ei pruugi olla lõplik tõde ja lõpuni adekvaatne mudel ("tegelikkus selgub pärast  vaatlust"), siis ka kvantmehaanika mudelil põhinevad juhuslikkuse generaatorid võivad genereerida "juhuslikkust". Inimese arousal-reaktsioonid, ootusseisundid, spontaansed valikud võivad olla mõjutatud samadest reaalsetest (seni hästi kirjeldamata või peidetud) protsessidest, mis mõjutavad kausaalselt ka arvutit, kui see justnagu juhuslikult hiljem sündmusi genereerib. Tagasi tulles aja SUUNA irrelevantsuse juurde: kui ma näiteks panen helisema kaks äratuskella, seadistades enne selle (A), mille seadistan kella  13.13.13-le ja pärast selle (B), mille seadistan 13.13.12-le, siis võib hiljem kellahelina kuuljatele tunduda, et "kell B hakkas helisema ja põhjustas kella A helisemahakkamise sekund hiljem". Tegelikult on nende näivalt ajas järgnevate ja naiivsele ("kellatundmatule pärismaalasele") omavahel põhjuslikult seotud sündmuste kausaalseks teguriks see kolmas faktor - kella üleskeeraja, kelle osalus on peidetud.  III. Bemi töö puhul veel: Kindlasti oleks spetsialistidele väga huvitav näha ka seda, milline  oli arvuti, kuidas asetsesid selle suhtes katseisikud, mismoodi olid kirjutatud katseprogrammid, juhuslikkusgeneraatorit rakendavad ja ajastavad programmid, nende koosmõjuefektid, katseisikute vastuste registreerimise ja anlüüsi programmid jne. Prageusel kujul on Bemi artikkel kõige selle osas liiga pealiskaudne.