Eile kultuuripealinna linnainstallatsioonina kolmeks kuuks avatud Kalarand on ainuke koht Tallinna südalinnas, kus veel supluranda pidada saab. Ometigi seisab sellegi rannariba kohal arendaja kirves.    Oma ajal kulges rannajoon Patarei vanglast linna poole tänase kultuurikilomeetri kohalt. Ajapikku on maapinna tõus ja inimeste soov võita merelt  maad juurde nihutanud rannajoone paarsada meetrit edasi. Igatahes oli Kalarand ja selle lähiümbrus kuni nõukogude aja lõpuni suletud territoorium, kus tegutses kalatehas. Ligi paarikümne aasta eest ostis maa Pro Kapital, kes lammutas vanad tehasehooned, et ehitada sinna elamurajoon. Kalaranna detailplaneeringu kehtestamine on aga jäänud vaidluste tõttu tänaseni venima. Arendaja soov on võita merelt maad veelgi juurde, rajada mööda randa promenaad ja hoonestada piirkond kortermajadega. Tänane ilus suplusrand  kaoks.    Kalamaja elanikel pole mereäärse tühermaa korrastamise ja mõistliku hoonestamise vastu mitte midagi. Küll tahavad nad aga suplusranna säilimist. Ja tegelikult peaks see olema ka linna soov. Igatahes tekkis aasta eest kohalikel elanikel idee Kalarannas suvel suplusrand avada. Sel aastal on asi kultuuripealinna egiidi all juba suuremalt ette võetud. Kuigi ametlikku suplusranna luba ei ole, on loodud rannale iseloomulik taristu. Ja mis kõige tähtsam - Kalaranna merevesi on tunnistatud  ujumiskõlblikuks.    Eile õhtul oli väga meeleolukas Kalaranna suplushooaja avapidu. Käisin seal päeval perega ujumas ja aitasin pisut kaasa ka ranna koristamisele. Kel aga suvekuumast päikesest siiber saab, võib käia vahepeal lähedal asuval Ökosaarel end karastusjoogiga turgutamas. Avastada võib ka teisi kultuurikilomeetri mereäärseid lugusid ja objekte. Eriti põnev on näiteks Katla aed.    Fotol vaade lennusadamale, Patarei vanglale ja Kalarannale 1920. aastatel.    Ilusaid  kultuuripealinna suveelamusi kõigile!