Ma tahtsin jahinduse kohapealt oma versiooni lisada. Ise ma jahimees pole, tõenäoliselt minust seda ei saa kah.  Samas olen väga rahul, et äi käib jahil ning liha on laual. Ja see liha ei ole (sihilikult) täis pumbatud antibiootikume ja hormoone. Samuti oleks siin põhjust kaasa kiita nendel, kes nõuavad, et loomad elaksid "õnnelikult" - ma ei kujuta ette õnnelikumat looma, kes elab rahumeeli  metsas, ning ei pea ootama oma hukkumist, tajudes enda ümber konstantset paanikat ning kuulates kõrvalruumist surmakarjeid. Vähemalt üldjuhul toimub see tapp nii.    Loomulikult ei pooldaks ma jahtimist, kui meil metssigu/kitsi liiga vähe oleks, aga praegu seda muret pole.    Jajah, tean, tegelikult on inimesi liiga palju :o)    Mis ma tahtsin öelda, oligi see, et jahtimine pole tingimata vaid "verine hobi".