Suvi ei ole veel läbi, aga ometi on mul tahtmine  iseloomustada kõike omadussõnaga viimane. Viimane õhtune ujumine, seekord saatjaks metsa tagant kaikuv kurb ja kummaliselt uinutav sookurgede hüüd. Viimased üliküpsed mustad sõstrad põõsa küljest, mis said… jäätiseks. Viimane õhtu, mil ma vahtisin kaua vaikides taevast ja viimane langev täht, mis jättis tükiks ajaks helendava jälje üle Linnutee, ja soov, mis nüüdsest maailmaruumis rändab. Viimast korda Bruce Springsteeni "Human Touch". You and me, we were the pretenders…