Olgugi et iga artikkel on täis pikitud foneetilistest faktidest, ei tohiks see tavalugeja indu küll raugendada, sest kuidas  saaks keegi ükskõikseks jääda, kui selgitatakse, kust tulevad sõnad kooserdama, murjan, sohk, sunnik või pärdik. Tegelikult oli see ilmselt liialdus, aga ikkagi. Kindlasti on huvitav ka teada saada, millistest üllatavatest keeltest on eesti keelde tulnud igapäevaselt kasutatavaid sõnu. Ja laast, aga mitte liist: hakkasin Eesti murretesse kuidagi hoopis teistmoodi suhtuma. Ülikoolis mulle Eesti murrete kursus küll üldse ei meeldinud, oli teine igav ja peale ühe korra ma seda loengut ei külastanud. "Sõnalaenulõbu" lugedes suutsin end mitte heidutada lasta tüütust foneetilisest trankriptsioonist ja nägin hoopis, millised rikkused murretes peidus on (mis siis, et suurem osa käsitletud murdesõnadest on väga kitsa levikualaga ja/või tänaseks kasutusest kadunud).