Muidugi saab ühiskondlikku teadvust kirjeldada ka vähem dramaatiliste mudelite kaudu. Käibetõde ütleb, et iga tähendus tekib vaid vastandusest. Ka rahvusidentiteedi loomulik olek ongi samastumise, eristumise ja vastandumise mustrid,  millesse kuulub ka "sisemise teise" vastu suunatud agressioon. Armsas koduvabariigis on seda tänuväärset rolli etendanud kõigile tuntud poliitpersooni vastane lõppematu risti-käik, mis avalikkusele pseudosündmusi järada pakkudes varjutab mõnegi olulisema probleemi. Deklaratiivsele identiteedile on omased rõhutatud vastandused, must-valge maailmapilt. Oleme kuulnud, kuidas õigeusklik rahvuslane kirub "roosasid". Selles süsteemis eksisteerivad vaid "õiged" ja "valed" identiteedid, kangelased ja vaenlase kuju.  Deklaratiivsete identiteetide raames on ülim patt nii identiteedivahetus kui ka paljusus. Siin ei aktsepteerita nähtust, mida nimekas Ameerika antropoloog ja folklorist Alan Dundes on määratlenud kui inimese sotsiaalse "käiguvahetuse" võimet - loomulikku valmisolekut asendada ühe (rahvus)rühma väärtused ja meietunne teise rühma omadega. Ometi on nii, et kui see sotsiaalse empaatia universaalne mehhanism ei toimiks ka rahvusrühmade ja ühiskondade sees, siis oleks kogu maailm lakkamatus sõjaseisukorras.