jõudsin üksiku maja juurde, ilm hakkas hämarduma, seepärast astusin sisse. tuli välja, et see oli teater! käimas oli parajasti ühe näidendi proov, lavastaja oli noor närviline mees, kes muudkui rahmeldas ringi. näitleja oli sixten lundberg svenska teaternist, kes mind nähes oli rõõmus, et oi kui hea, just sellist inimest meil  vaja oligi. tegime siis proovi koos, laval oli valge vahesein ja tema ja mina näitlesime teine teisel pool sama asja. oli komöödia või nii. pärast pausi pidi päris etendus olema. kui aeg kätte jõudis, näitlesin mina sixtenit nii hästi kui oskasin, kuid vaatajad millegipärast ei naernud. tõstsin pilgu saalile ning nägin, et seal istub ainult paar teatri töötajat. häh, jälle hoopis proov mitte etendus. kui mu paariline seina tagant välja tuli, polnudki ta enam sixten lundberg vaid hoopis hugh laurie. ja  lavastaja oli joonas hytönen, mitte see teine noormees. ja mulle keegi ei öelnud, et teen hoopis teiste inimestega tööd! joonas sobis mulle siiski paremini, polnud nii närviline ja isegi naeratas.