Eesti ei saa kunagi valmis. 2006. aastal ametisse astudes väljendasin lootust, et viis aastat  hiljem, st tänavu, näeb Eesti välja nii ja käitub nii, nagu poleks viimast okupatsiooni siin kunagi olnudki. Usun, et Eesti on sellele eesmärgile tublisti lähemale liikunud, kuid pole veel kohale jõudnud. Tahan sellesse jätkuvalt oma oskuste, teadmiste ja võimaluste piires panustada. Ja kui tohin tuua väga pisikese, kuid päris kõneka näite soovitud muutuste kohta, siis teeks mulle heameelt, kui viie aasta pärast ei seostaks Eesti ajakirjanikud presidendi poolt väljaantavate teenetemärkide hulka ja saajaid ning  presidendivalimiste poliitilist protsessi. Sel viisil meelehea pakkumine või häälte ostmine on mulle sügavalt vastumeelne, ma ei ole kunagi teinud ega ka hakka tegema järeleandmisi mitte kellelegi põhjusel, et soovin ses ametis jätkata. Kui mind tagasi ei valita, siis pole see mulle tragöödia ning ma ei võta seda isiklikult. Järelikult on keegi teine anno 2011 presidendiks parem. Mina saan oma eluga hakkama, muretseda pole vaja.