Ning sel hetkel nägi Gary oma silme ees isa. Ta lebas uuel kahekohalisel diivanil, kuhu ta oli komberdanud verd rögisedes ja vajunud siis oma ajalehe peale. Veri oli kõikjal: diivanil, vanaema kingitud kireval põrandavaibal, tugitoolis, isa riietel ja… selle kätel. Gary tõstis aeglaselt pilgu peeglisse, mis seisis ema öökapi peal, ning nägi selle nägu. Ilma silmade ja kujuta, lihtsalt valge sile nahk. Vaid suu kohal moodustus nagu vaevumärgatav irve.