Samal ajal, kui maailma meedia on täis pilte vihaselt protestivatest lääne-berliinlastest, ei teata sellest, mis toimub linna idapoolel, suurt midagi. Kommunistlik ajaleht "Neue Deutschland" (Uus Saksamaa) kiidab - kuidas teisiti võiks ollagi - partei tarkust ja kaugenägelikkust, samuti toob väljaanne esile, et ida-sakslased on rahul  oma liidrite otsusega.  Reaalsus nägi välja hoopis teisiti. Nagu Stasi-arhiivist leitud dokumendid räägivad, valitses riigis ahastus. Inimeste rahulolematusest oli teadlik ka Walter Ulbricht, kes sai teateid oma salapolitsenikelt. Stasi-meeste ettekannetes kirjeldati kodanike nördimust ja negatiivseid reaktsioone. Ka vastupanu oli olemas, mõned tõid oma pahameelt verbaalselt esile (ja visati muidugi trellide taha) või kirjutasid hoonete seintele tekste nagu Treptowis: "Berliin on nüüd vangla." Oli ka  müüriladujaid, kes keeldusid piirile tööle minemast. Suurest vahistamislainest hoolimata leidus palju neid, kes julgesid vastu hakata. Nendel inimliku tragöödia päevadel arriteeriti Ida-Berliinis 2192 inimest, nendest 691 jäid vangi pikemaks ajaks. Vägivaldsed repressioonid režiimikriitikute vastu viisid lõpuks valitsejate soovi täitumisele, julgeoleku repressiivaparaat sai oktoobriks pea kõik vastaste hääled vaikima. Inimeste igatsust vabaduse järele ei suudetud aga ei tugeva müüri ega ka karmistatud  seadustest hoolimata kustutada.