Nii-nii, mis meil  siin siis peidus on... ahhaa - sangarlenduri pildiga tabletipurk - mustkiaekstrakt vist. Köharohupudel. Kuus aastat vana. Karp kärbsepabereid. Tops tikke (tont võtku, eile oli tulekivi kasutamine vaid ühe äbariku poolekmurdunud tiku kaugusel ja täna voilà! terve tops (miks ma siis poest lisa ostsin, puhas pursuilik laristamine?).      Ja-jaa, õigesti saate aru, ma osisin oma ravumisahtlit läbi. Peremehe omas tuulasin ka, aga seal on ainult minu kontrolliva silma alt läbi käinud pillid ja tinktuurid ning seega ei ole sealt aspiriini või paratsetamooli leidmine tõenäoline.   Ei olnud jah. Nagu oligi ette arvata.      Nüüd istun nagu (miks nii tagasihoidlik, ai-ai!) viimane seagrippi surev luik ja pritsin kõigist peas olevaist avadest tatti välja. Koertel on ka mind hale vaadata, kui kuuendat korda järjest aevastasin ohkas Juku südamest ja nortsatas ilmselt puhtast kaastundest ka ühe pisikese atsihhi maha.      Ei mäletagi millal viimati sellisesse prostasse külmetusse oleks jäänud.           Homme pean terve olema.  Lähen segan ühe mõrtsukaliku rummipunši ja kügelen siis teki sees tervist oodates kusagil nurgas.    Muuseas - Peremees kardab kõikvõimalikke viirusi nii  paaniliselt, et ta pigem lõikab oma käe otsast, kui et minu käest praegu midagi vastu võtab.    Irw, ma olen paaria. Pidalitõbine.  (tegelikult mis minul viga, Peremeest on nii nummi kiusata..)