Aivar oli juba hea tükk aega kakelnud ja peksnud, kui aru sai, et tema jõud Olavist üle käib. Olav, vaeseke, oli juba päris läbi omadega,  rusikalöögid langesid jõuetult - jalalööki polnud juba tükk aega tulnud. Aivar oli küll raevus, kuid mõistis, et Olav ei suuda endale ise politseid appi kutsuda. Sõber on hädas, karjus tema aju üks pool, teine aga vihkas Olavit tema nõmeduse pärast. Jalaga sõbra kõhus sonkides, et too üles ei saaks valis Aivar numbri 112.