Ühise põllumajanduspoliitika tulemused on olnud suurepärased. Ühendus sai üsna ruttu üle 1950ndate aastate  toidunappusest, suutis end esmalt ise varustada ning seejärel tootis juba tsüklilisi ja struktuurilisi ülejääke. Selleks oli mitu põhust: oluline tehniline progress, hinnatagatised tootjatele, liidu pidev laienemine ja lõpuks turgude avanemine välismaailmale. Rahaliste raskustega, samuti 1980ndatel toimunud muutustega ühenduses ja maailma põllumajanduses kaasnes ühise põllumajanduspoliitika põhjalik ümberkorraldamine. Juhindudes 1985. aasta rohelise raamatu (komisjoni aruteludokument ühise  põllumajanduspoliitika väljavaadete kohta) suunistest, ühtses Euroopa aktis (1986) sätestatud meetmetest, 1988. aasta veebruaris vastu võetud nõukogu otsustest ning 1992. ja 1999. aasta reformidest (Agenda 2000) (*4.2.2.), töötati Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) 1994. aasta põllumajanduskokkuleppele (*4.2.7.) tuginedes välja ühise põllumajanduspoliitika uued vahendid.