Troopilisi liblikaid Eestis õues kasvatada ei saa, seega tuleb nad asendada ja selleks sobivad kõige paremini kõik suurde siberi iiriste gruppi kuuluvad siberi iiriste sordid ja igasugused uued liikidevahelised hübriidid.  Mu sinine jõgi ja selle värvilisem parem kallas hakkavad mingit jumet võtma ja juba aimub sellest ka midagi tulevat, aga praegu on tal veel selline põuaga kokkukuivanud  ojasängi nägu. Eelmisel aastal saadud ja enda ümberistutatud ja lammutatud iirised pole oma õiget kõrgust saavutanud ja põevad veidi nii eelmise aasta pea kahekuist põuda, eks kasvu kängujäämises on vaatamata vihmutamisele oma osa ka tänavusel kuumal. Osa neist on vaid põlvekõrgused, mõned sordid veel madalamad, aga paljud neist näitavad ikkagi õisi. Et taimed kiiremini järgmiseks aastaks kosuksid, murran ma nad enamasti kohe peale pildistamise ja kontollimise maha.    `Cherry Lyn` muutus autori  sõnade kohaselt lohaka teise r-i kirjutamise järel `Cheery Lyn´ks ja nii võib teda kataloogides kohata mõlematmoodi kirjutatuna. Õis pole veel päriselt avanenud, ta on tegelikult väga ilusa ümara kujuga, aga ma kartsin, et paduvihm muudab ta täiesti kõlbmatuks.  `Pink Haze` sarnaneb õige pisut eelmisega, aga kõrvuti kasvades on nad ikka täiesti erinevad. Tema alumised perigoonilehed on kitsamad, graatsiliselt keerdunud. Ülemised selgelt valged, kõrgemad ja täidetumad ja gofreeritumad kui `Cherry Lyn`i heleda lavendlivärvi ülemised perigoonilehed