Muhameedlaste puhul tulevad sellised põhimõtted nagu religioonivabadus,  inimväärikus, sugudevahelised suhted, võrdsuse põhimõte, perekonnaõigus, omandikorraldus ja sallivuse käsk arvesse, kui üldse, siis alles peale Koraani ja šariaadiõigust.      Seeläbi satub nende õiguste ja suhete sisuline külg Saksamaa põhiseaduse väärtuspõhimõtetega raskesse ja ületamatusse vastuollu.      Islam pole ju veel neutraliseeritud    Doehringi käsitluse lugejatele tuleneb sellest loogilise järeldusena, et kui muhameedlased  tahavad integreeruda ja saada põhiseadusele kuulekateks kodanikeks, peavad nad oma usust lahti ütlema.    Kui nad aga oma usule truuks jäävad, muutub nende tõotus põhiseadusele valevandeks ja nende lubadus Saksa põhiseadusele ja seadustele kuulekas olla silmakirjalikkuseks.      Doehring on arvamusel, et vastupidiselt islamile ei seisa kristlik usukuulutus põhiseadusega vastuolus.     Ta arvab küll, et ka kristliku õhtumaa riigikorraldust on kujundatud religioossest  ettekujutustest.      Kuid tänu "dogmaatilistele muutustele" on saanud võimalikuks lahutada religioon ja poliitika teineteisest ja muuta "ilmalik riik" iseseisvaks tegelikkuseks.