Meil oli Waldorfi-koolis kord õpetaja, kes oli suurepärane jutustaja, aga ta ei jätnud lastele niisugust muljet, et need oleksid endastmõistetava armastusega tema poole üles vaadanud. Ja mis oli nende tagajärg? Kui üks erutav jutustus oli ära kuulatud, nõudsid lapsed kohe teist. Õpetajal oli ka teine jutustus ettevalmistatud, lapsed nõudsid kolmandat, siis neljandat jne. Asi arenes selleni, etõpetaja ei jõudnud nii palju jutustusi ette valmistada kui lapsed  tahtsid kuulda. Pole vaja olla nagu aurupump ja lastele kogu aeg midagi sisse pumbata. Me kuuleme kohe, kuidas selles asjas vaheldust luua.