Lõikustänupüha kõneleb  Jumalast kui Loojast. Väide, et Jumal on Looja, ei ole lihtsalt üks teooria maailma tekkimisest teiste seas, vaid on usutunnistus, mis ütleb midagi olulist ka meie kohta. Tunnistades Jumala oma Loojaks, tunnistame ennast Tema looduks ja seegi pole üksnes fakti nentimine, vaid tunnistus, et me kuulume oma Loojaga eriliselt kokku ja sõltume Temast.  Tunnistada, et Jumal on Looja, ei ole ühe kunagi «müütilisel ürgajal» aset leidnud sündmuse nentimine, vaid tunnistus sellest, et Jumal on ikka veel Looja, et  Tema loov tegevus ei ole lõppenud. Et Tema loov tegevus puudutab meidki. Lõikustänupüha tuletab meile eriliselt meelde, et Jumal on see, kes annab meile igapäevase leiva ehk kõik selle, mida me eluks vajame.  Tunnistada, et Jumal annab igapäevase leiva, ei tähenda seda, et peaksime loobuma töötamisest ja püüdest korraldada teadlikult oma elu meile Jumala poolt antud võimaluste piires, vaid tähendab sügavat äratundmist, et viimselt on kõige taga Jumal ja kõik, mis meil on, on antud Tema poolt ajutiseks  kasutamiseks. Me ise oleme siin maailmas ajutised. Kui oleme seda taibanud ja kogenud, pole meil muud võimalust, kui olla tänulikud ja kasutada meile Jumala poolt antud ande nii hästi, kui seda suudame. Meie ülesanne on mõista, mis on need annid ja kuidas neid kõige paremini kasutada saame.