Brenda, 46-aastane vankuuverlane, ning Mann, 24-aastane kohtlajärvekas, astuvad Queenstowni kiviklibusele rannale. Kraade on 25 ringis, päike lõõskab, taevas on üksikud pilvetupsud ja tuult pole ollagi.    Mann potsatab, suurte taskutega matkapüksid üll, esimesele ettejuhtuvale paigale, koorib t-särgi käised üles ning jääb rahulolevalt seelikus ja moodsas topis seisvale Brendale alt üles vaatama. "Noh, istud ka või?" küsib ta, pooleldi käskivalt, ning sätib end  pikali, "Ahh, hea ilm on."    Kanadalane kougib taskust pabersalvrätiku, laotab selle laiali, istub, heleda seeliku taguotsa täpselt salvrätile sihtides, maha ning tõstab apelsinimahla pudeli keha varju. "Jah, on küll ilus," nõustub ta ning silitab peopesad üle siledate säärte, "Ma loodan, et mu päikesekreem peab veel."    ***    (30 minutit hiljem.)    Naised on tükk aega kive vette loopinud, päike lõõskab, Uus-Meremaa õhuke osoonikiht annab tunda nii et vähe pole ja  Mann niheleb oma tumedates matkapükstes aina silmnähtavamalt. "Tahaks ujuma minna, aga ei viitsi riideid vahetama minna," kirtsutab ta nina, veab varvastega mööda veepiiri ning virutab järgmise kiviklobaka valju lurtsuga vette.    "A sa mine niisama," õhutab vanem väljalase rannalt kaasa. Ta üritab oma Billabongi plätusid kuivana hoida, väldib hoolega laineid ega tea veel, et see pooleldi naljaga öeldud üleskutse lõppeb kohevarsti vaatemängulise lõpuvaatusega.    Mann, suslik selline,  viskab nimelt, jalgupidi vees seistes, uhke vastuse, et mis tal viga riietega ujuma minna - vabalt, kui kanadalane kaasa tuleb. Veendunud, et naine niikuinii ujuma ei tule, pole tal ju lõõpimisega muret.    Kanadalane, kurjam, ei taha aga alla anda.    Ja nii nad veavadki, üks ühelt ja teine teiselt poolt, minutit viis-kuus vägikaigast, üks ettekäändeid otsides ja teine järjest kummutades, kuni seisavad, vesi põlvini (ja Manni püksid seega juba otsapidi vees), ning valmistuvad sukelduma.  Kõigi riietega.    "Valmis?"  "Valmis."  "Üks, kaks, kolm... Pffffllllhh!"    "Hullud naised!" hüüab promenaadi portreekunstnik ning veest välja roninud plikad lippavad, maine vara näpus, tuppa kuivade riiete järele.    Etenduse lõpp.    PS. Kõiki fotosid klõpsis üks briti noormees, kellele Brenda oma kaamera ujumaskäigu ajaks hoida usaldas.                    Brenda kaameral on ekraan nässus ja pildistaja ei tea, kuhu sihib. Antud juhul, noh... liiga kõrgele.     Mul on selle keel-suust-välja ilmega kuidagi tihedaks asi läinud. Peaks vist mingi muu kaameranäo välja mõtlema.     Mis neid kahte seob, tont seda teab, aga naised saavad läbi nagu ammused sõbrad.