RUJA KONTSERDID TOIMUSID VEIDRAS VORMIS - publik tantsis, kuulas, laamendas, laulis kaasa, nuttis,  tõusis "Mr. Lennoni" ajal püsti ja tardus härdusest, viskas näppu ja hüüdis ette lugusid, mida nad järgmisena kuulda tahtsid. Suhtlemine oli vahetu ja omamoodi inspireeriv. Mulle tundub, et Rannap nautis seda eriti. 7. juunil mängis Ruja Pirita jõekäärus ühel kontserdil Propelleriga, kes nüüd kandis nime Kaseke.  5-6tuhandelise publiku hulgas oli Propa fan-club - noored ja energilised punkarid; üle pika aja kartsin lavale minnes läbikukkumist. Ka Propa, kes mängis esimesena, oli häälestunud meie lavalt  "mahamängimisele". Paraku läks asi teisipidi - Ruja lõi selle seltskonna nende oma "relvaga" ja enesekindla hoiakuga Propalt üle! See oli nagu omamoodi murdepunkt või nii... Asja tegi eriti pikantseks endiste Ruja liikmete - Kuulbergi ja Ivo Vartsi ning minu lähedaste sõprade - Ain Vartsi ja Riho Sibula osalus... Saime omavahel siiski normaalselt ja sõbralikult edaspidigi läbi...  Ruja kavasse hakkasid ilmuma ka tõesti tõsiseltvõetavad lood, nagu "Must lind", "Kel on laulud laulda", "Siin olen  sündinud", "Meie elu" ja "Kutse" - neisse oli mul sisse elada meeldiv ja väärikas. Lugude järjekorra koostamine kontsertideks oli ägedate vaidluste objekt - kuidas ühendada stiililiselt ja zhanriliselt nii erinevat muusikat talutavaks tervikuks? Tagantjärele on mul sellest tõesti raske aru saada - meid päästis ainult publiku uskumatu heatahtlikkus. Tegin Rujale üle pika aja ühe loo - "Lapsena televisioonis".