Väga ammu ei olnud vihm ja lumi sõbrad, kuna vihm sulatab lume ära. Tavaliselt põgenes lumi, sest ta ei tahtnud ära sulada. Kuid vihm tahtis lumega sõbraks saada ja talle järgi jõuda. Nii kestis see tagaajamine sajandeid, kuni ühel päeval kukkus lumi musta augu äärele ja ta oli väga lähedal surmale. Ta nuttis ja hüüdis appi, kuid keegi ei julgenud lumele appi minna, kartes ka iseauku kukkuda. Vihm nägi lund, ta nägi oma võimalust kuid kartis ebaõnnestumisel auku kukkuda. Ta  mõtles pingsalt järgi ja otsustas proovida. Ta roomas lumele lähemale ja haaras tal käest. Nüüd liiguti aeglaselt tagasi. Lumi ei jõudnud enam kinni hoida, kuid vihm õhutas teda ja ütles, et varsti on nad päästetud. Lõpuks oligi lumi päästetud ja kõik õnnelikud. Päästetu sai aru, et taha talle paha ning oli nõus sõbraks saama. Nüüd käivadki lumi ja vihm koos jalutamas ning neid koos nimetatakse lörtsiks.