Psühhiaatrias nimetatakse seda isiksuse kahestumiseks, mida mina näen praeguViki juures. Mul on kaks kassi- üks lubab mul ennast  sügada ja täna isegi sain nurru kätte, kuid siis järku silmad kissis uriseb ning kui piisavalt kiiresti kätt eemale ei saa,võib ka hammustada. Natukese aja pärast kutsub õrna näugumisega taas puuri juurde ja küsib pai. Viimasel ajal kipub Viktoriat vaadates vägisi pisar silma, saime teada, mis on tema hullumeelsuse taga. Nimelt veetis ta teatud aja ( päev, kaks?) nööriga kinniseotuna surnud vanatädi käe küljes. Miks ta kinni seoti, ei tea keegi. Kui selline olukord ei tekita vaimseid häireid, siis mis veel?  Vaatamata kõigile on edasiminek olemas ja me üritame teha kõik, et kiisu unustaks õudused, mis tal tuli läbi elada. Viki on siiski noor kassike ja lootus, et lõpuks tekib taas vaimne tasakaal, on olemas. Praegu naudib ta aga merekohinat. Nüüd on kindel, et kiisule see meeldib, sest enne vingerdas puuris ja näugatas haledalt, aga kohe kui plaadi mängima panin, jäi ta rahulikuks. Ootan igatsusega seda päeva, mil Viki süles rahulikult nurru lööb ja mõnusat kassielu elab.