19. sajandi tegelaste osatäitjad. Noort geeniust Thomasinat mängis Liisa Pulk, kes on jäänud lennu tüdrukute seast positiivselt meelde, kolmeteistkümne aastast tütarlast mängis ta niivõrd loomulikult ja kenasti, mõjus just kui ingel oma kaunis valges kleidis. Mulle nii meeldis, kuidas ta hääl nii erinevates toonides Septimuse nime korduvalt ja korduvalt nimetas.  Neiu õpetajat Septimus Hodge'i kehastas Jüri Tiidus, keda laval jälgides ei suutnud lõpetada teda võrdlemast ühe tuttavaga, keda too meenutab; kuigi leidus erineva säravusega hetki ta mängus, siis väliste eelduste kohaselt sobis tema paremini osasse kui ehk Mait Joorits. Sandra Üksküla Uusberg leedina laval on nii uskumatult tugev näitlejanna juba praegu, tema kena hääl ja välimus on veel lisaplussid. Vanem eneseteadlikult kõrk ja ihaldatud häärberi perenaine tuli tal tõesti hästi välja, kindlasti annab  juurde see, et ta ei tee seda kellegagi kahesse ja sellepoolest on prooviaegagi topelt olnud. Ainuke häirivus, mis etenduse jooksul jääb, ongi see, et on aru saada, et lavastuse prooviaeg on liialt lühike olnud, pisikesed puterdamised ja veel esialgne kohmetus mõnes stseenis annavad tunda. Teiste rollide osatäitjad jäid tingituna rollide suurustest ja ka mänguviisist minu jaoks tagaplaanile, samuti pole mina siiani suutnud märgata või omaks võtta Lauri Kaldoja talenti, mida isegi pärjatud Voldemar Panso nimelise  auhinnaga.