Esimest jooki segades tuli välja,  et meil ei ole teist tassi ja lillevaasist rumminautimine on lubamatu ja prolelik, seega läksime Colesisse ja ostsime 2 dollari eest plastmassist tassi. Tagasi jõudes oli küll jää juba sulanud, aga siiski jätkasime rumminautimist. Peale 2-te Patsy ja Eddy (Go Pats!) lugu otsustasin, et ma olen nüüd nii mentaalselt, kui ka psühhloogiliselt valmis minema teise majja teiste hostelisviibijatega pidutsema (jah, ma eriti nendega ei suhtle, sest teate… ma ei ole just inimeste inimene)… Enne seda aga tahtsin minna  WC-sse kuskale. Aga assamait! - pissi ajal tuli ka väike rops. Ja veel 1. Ja veel 1… Ja siis tuli Laps äsjaostetud tassiga ja pakkus mulle vett juua. Palju-palju vett juua. Ja küsis kus mu sõrmed on ja miks nad kurgus ei ole. Kui ta oli mind sundinud tohutustes kogustes vett sisse kaanima ja siis selle välja oksendama (Where'sthefuckin'point?) jalutasin ma tagasi enda munaviljakorjajatehüti ukselävele, istusin uksepakule ja nõiatusin uksepiidale, kui OI! Väike rops tuli, jälle. Keerutasin silmi ja läksin  WC-sse tagasi. Mitte ainult ropsi pärast - oksendamise aeg oli märkamatult jõudnud staadiumisse, kus situkas nõudis oma osa. Kõigepealt rops ja siis muud asjad. Aga kui juba kord potile istutud, ega sealt enam maha niisama saa.. Nii ma siis seal tiksusin ja tukkusin, kuni imelik hakkas ja ma püksid rinde alla vedasin ja tähtsal näol munataimekorjajatehütti naasin. Saanud üle läve, viskusin põrandale pikali ja puhkasin jalga. Endale märkamatult sai tukk minust jagu ja ma suikusin unne. Varsti aga hakkasid  külmapoisid näpistama ja ma kaeblesin külma üle. Läksin voodisse ja jäin magama. Laps küll väidab, et kui ma vingusin, et külm on ja värisesin nagu lits maksuametis, pani tema õla alla ja tassis mind voodisse, aga kuna mul ei ole sinikaid ega marrastusi, arvan ma siiski, et ma läksin sinna enda jala peal, tänan väga.