Võimu omamiseks on vaja eelkõige tahtejõudu. Naistel pole seda sugugi vähem kui meestel. Ent naiste kahestumine, terviklikkuse puudumine ja suutmatus kõnelda ''võimukas keeles'' ei lase neil tihti poliitilist karjääri teha. Nad ei suuda nii raevukalt võimule pürgida kui mehed. Neil puhkudel aga, kui  tahtejõulised naised on pääsenud võimu juurde nii, et nad pole pidanud selleks väga pikka aega pingutama ja endast kõike välja panema, saavad neist meestega võrdväärsed või koguni etemad valitsejad. Näited ajaloost on üldtuntud: Taani kuninganna Margarethe (Madu), Elizabeth I (Madu), Katariina II (Kukk), samuti kaasaegsed naised - Indira Gandhi (Madu), Corazon Aquino (Kukk), Benazir Bhutto (Madu), Violetta Barrios da Chamorro (Madu), kes pääsesid võimule oma valitsejaist meessugulaste toel, kuid ei jäänud neile  üheski suhtes alla.  Väärib tähelepanu, et kõigi ülejäänud märkide all sündinud naistel peaaegu puudub šanss võimu juurde pääseda. Samal ajal trügivad võimule kõik mehed, kel vähegi pealehakkamist, isegi seesugused valitsemiseks sobimatud märgid, nagu Kits ja Pühvel.