Kuid nüüd olgu üks küsimus lubatud meilegi: Miks on inimene kohustatud peitma oma keha kord täiesti, kord osaliselt oma kaasinimeste pilkude eest? Komblusega ja "heade kommetega" põhjendatakse seda nõuet, nagu oleneksid komblus ja kõlblus enam või vähem suuremast riidetükist, mitte aga inimese heast või halvast käitumisest; nagu saavutataks  sunniviisilise kehakatmisega seda, et mitte kogu inimmass elementaarselt ja vastutustundeta ei anna voli oma instinktiivseile ihadele, mis kahjuks kaasinimesile! See on hingeline ja kõlbeline vaesusetunnistus, mille inimesed annavad iseendile, kuid mille neid endid puudutavast mõttest nad nähtavasti ei saa aru. See on ju sama, nagu oleks kõigile inimesile eranditult antud hullusärgid või käerauad selleks, et takistada ainult mõnd üksikut ekslikku või kuritegijat. Kas ei tuleta see vaade meelde keskaja kommet,  mille järele sõttaminevad mehed oma naistele panid peale kurikuulsad puhtuse-vööd, et teha võimatuks nende eksisammud abielulise vooruse teel. Tõepoolest armetu voorus, mille maksvus vajab niisuguseid abinõusid. Aga kui uhke on inimkond oma sellise vaevaga aastatuhandete jooksul saavutatud kultuurile. Ent ta jätab tähele panemata, et kultuuri tunnusmärgiks on valitseda elementaarseid loodustunge oma vabal tahtel, mitte aga taltsutada neid vägivaldsete sundeeskirjadega. Traagikoomiline viimaste juures on veel  see, et nad saavutavad tegelikult just diametraalselt vastupidise sellest, mida tahtsid, eriti kui see oli sihitud loodustungide vastu. Ja loodusjõud on need, mis inimese suguelu aluseks, mis seda mõjutavad ja juhivad. Esimesel kohal kogu orgaanilises looduses on sooedasiandmisetung, mis lähendab meest ja naist teineteisele sügavaimaks ühtesulamiseks. Edasi on nimetamisväärt kogu loomariigis esinev uudishimu-tung, mida kasutab kogenud jahimees, et meelitada saaki oma püssi ette. See valitseb ka kogu  inimkonda ega tule teda ette mitte ainult ühenduses sensatsioonidega, vaatamisväärsustega, ei, vaid see on koguni kõige ta teadushimu ja uurimisiha juureks. Sellele võlgneme tänu oma paljude suurte ja väikeste leiutustega, mis isegi tänapäevasel materjaalsel ajajärgul mõne arsti viib nii kaugele, et ta uurib surmaga ähvardavate patsillide mõju oma-enda kehal, või sunnib mõne stratosfäärilendaja panema oma elu kaalule. Nii tugev on see teadmishimu, see uudishimu viimne tipp, mis püüab selgitada peidetut. Olen  kindel, et esimesele stardivalmis rakett-lennukile leidub enam kui üks inimene, kes on valmis võtma ette selle sõidu, hoolimata sellest, et 1000-st võimalusest 999 ennustavad, et maad enam ei näe.