Wend: 13. jaanuar oli hullumeelne paev. Soitsime Khonj-i  nimelisest linnast valja Lari poole. Teel peatus meie korval yks auto, milles olev nooor mees raakis, et ta oli veel moned aastad tagasi Iraani jalgrattatsempion noorteklassis. Raakis ja soitis edasi kodulinna Ewaz'i poole. Ja kui me olime ca. 60 km vandanud tuli meile vastu profiratturi riietes ja profirattaga noormees (eelmise noorem vend), kelle tsempion oli meile vastu saatnud. Soitsime temaga koos Ewazi, kus plaanisime lounatada, aga laks nii, et jaime. Koige pealt louna nende kodus, sinna kogunesid ka  mitmed vendade sobrad, kes tegid meile ettepaneku ooseks jaada. Ja kohe parast lounat algas linnakese (ca. 20 tuhat elanikku) yhe mosee juures kaimisvoistlus yle 40-e aastastele meestele. Mart oli kohe hakkamas, et kuna ta on yle 40-e, siis tahab tema ka voistelda. Naerdes olid meie voorustajad nous, soitsime siis autodega stardikohta ja seal oli sadakond seeniorit (hiljem selgus, et vanim osaleja oli 87 a. vana) ja Mart ilmselgelt koige noorem ja koige pikemate jalgadega voistleja. Aga nalja alles hakkas  saama. Distants oli 5 km. Enne starti palvetati Allahi poole ja siis hakkasid kohalikud vanad liikuma. Ysna pea eraldusid massist kaks meest - eelmise aasta tsempion ja Mart. Ilmselgelt oli tegu erinevate koolkondade esindajatega ja mul lihtsalt ei jatku sonu, et kireljeldada seda teekonda finishi poole. Mart Veerpalu klassikas jalitamas lendlevat kuli, kes visalt tema ees pysis. Kohaliku entusiasti kaed kaisid kui tuuleveskid ja jalad liikusid nii kiiresti, et neid nais olevat vahemalt kolm paari. Igatahes ei  onnestunud Mardil esikohta napsata ja yle finishijoone jouti paarimeetrise vahega. Meil oli tosine hirm, et voitja saab sydamerabanduse kuna varises kohe parast finishijoont kokku nagu kott. Onneks kosus kiirest. Mart oli parast hommikust jalgrattasoitu sellest pullist labi nagu lati raha. Tanksaapad hoorusid jalad villi ja nagu punane kui peet. Asi kulmineerus kohalikus mosees palvuse ja auhinnatseremooniaga, kus otsustati, et kuna voitja vahepeal Mardi eest ara jooksis, tuleb ta esikohast ilma jatta ning  voidukarikas anti Mardile. Sajakonna polvitava moslemi ees pidas Mart ka lyhikese tanukone, mis minarettides asuvate valjuhaaldite kaudu ka yle linna transleeriti. Aitah kolas kaugele. Lisaks karikale sai ta auhinnaks ka nagusad kingad. Parast seda soodi mosees ka ohtusooki ja tunnistan ausalt - olen sellest paevast pahviks loodud. Linnakese lehte tehti meiega mitu intervjuud, pidime erinevate kaamerate ees kymneid kordi poseerima jne. Liivo filmis kui hull. Saate aru, olime mosees kui omad. Ikka ilgelt  lahe on siinsete inimestega asju ajada.