Üldiselt armastab Jaik võrrelda kõige sagedamini keha üksikute osadega. Samas luuletuses on  väljendatud pilliroogude ning palukate ja kuremarjade kokkupuude järgmise võrdlusega: "Kun suudleb pillirooge käharpäid okshuulilt rippuv habe roheline". Mitmes luuletuses on võrdlusi süle ja sülelemisega: "Põhjataevas lõi selgeks kui jää, punetus ruttu ta süle" (Nägemus I); "Tuul oksi varestega süleleb kui ema" ("Kodumets III").