Tartu on mõnus. Võrreldes pealinnaga on siin ajal teine kulgemine ja ruumimõõde on ka teine. Kollakas tänavavalgustus annab linnale hoopis teise, vanaaegse mulje. Miskipärast meenub lasteraamat "Une-Mati, Päris-Mati ja Tups", kus peategelased Tartu Ülikooli sõidavad. Miks, ei mäleta, kuidas ei mäleta, muid raamatuteemasidki ei mäleta aga illustratsioon  tarkusesammastest seisab silme ees.    Tartus teen ma hoopis muidu asju kui Tallinnas. Lõpetan kodutöid, mille laviin ei lõpe. Teen seda mitte punases tugitoolis närviliselt oma uneajast vaid mõnuga ja süvenenult mõnes kesklinna kohvikus või olles materjalid arvutisse laadinud, hotellis. Tartus on täiesti reaalne jalgsi asjatada. Ja nüüd on mul Tartus ka oma spordiklubi ja spinnitrenn, juuksuri kolisin siia juba kevadel.  Jäädavalt tulemiseks on puudu on veel piisavat sissetulekut pakkuv töökoht ja  kodu.    Ilmselt pettuksin ma peatselt - minu Tartu on kesklinn ülikooli ja kohvikutega, on Kaubamaja ja pubid. Aga siingi on ummikud, rahamaailm ja järjekorrad. Ja kiirus, mille eest ei põgene kuskile.