Tõepoolest, Viru tänaval või Pärnu  maanteel öösi jalutades vaevalt keegi end lihtsalt tähti imetlema unustab. Selle aja peale kui pilgu uuesti alla saad võid olla ilma juba kas käekotist või mobiiltelefonist. Punase mere äärsetes Egiptuse väikelinnades tänavatel vargaid pole, sest islami karmid tavad, kus varguselt tabatu käelabast ilma võib jääda, on sügavalt juurdunud inimeste teadvusse. Pealegi on turism egiptlaste põhiline elatusallikas, ning turisti käest raha väljameelitamiseks kasutatakse hoopis meeldivamaid ja loovamaid vahendeid.  Näiteks kauplemine, kus kaupmees su oma poodi kutsub, sulle pool oma elulugu jutustab ja sind oma parimaks sõbraks tunnistab. Sulle müüakse aega - nii selle läbi et kõik müügiks pakutav on koopia millestki legendaarsest ja ajaloolisest, kui ka selle läbi et kauplemisprotsess kestab nagu sajandeid tagasi personaalselt sulle pühendatuna pool tundi või kauemgi. Poeskäik pole siin mitte klassikaline kapitalistlik tööjõu ekvivalendi (raha) ja selle produkti (kauba) kiretu omanikuvahetus. See on lugu, kultuur,  protsess - mille puhul tulemus alati polegi määrav. See tähendab et parimad mälestused võid saada poodidest kust sa tegelikult mitte midagi ei ostnud.