Siis Oraakel otsustas. Ta ei osanud rohkemat öelda, seepärast oli tal vaid üksainus võimalus: tühjast tuulest tuld võtta ja midagi kokku luuletada, tuginedes vaid muljele, mis tal süngelt vaikivast rändajast oli. Õnnetuseks oli see mulje enam kui halb, kätkedes endas ka teravat kättemaksujanu oma surmahirmu -- ja võibolla ka surma -- põhjustaja vastu. Sel  hetkel ta tõepoolest vihkas võõrast rüütlit.