Juhhuu, seda päeva olen ma küll nüüd oodanud juba päris mitu-mitu päeva ja siin ta  ongi. Hommikul ärkasin aga higise ja hirmununa, sest nägin unes mingit täielikku horrorit ja surmahirm oli ka ikka veel ärgates südames pekslemas. Kõige kummalisem on loo juures see, et ainus inimene, kes oleks saanud mind päästa reaalsest surmast, oli mu enda vend.. aga ta hülgas mu, sest ka teda ähvardas sama oht. Ehk siis, ta polnud oma heaolu nimel valmis minu eest võitlema. Ma olen way toooo sure, et päriselus oleksid asjad teistmoodi, aga see oli nii vastuvõetamatult reaalne, kuidas ta mulle lihtsalt selja pööras. Hommikul ärgates olin ikka veel pettunud, et ta sellises olukorras mu üksi jättis, kuigi tegelt polnud ta reaalselt midagi valesti teinud.. sest seda kõike polnudki päriselt üldse olemas. Sellised unenäod, mis ärgates tunduvad ikka veel sellised nagu kõik olekski juhtunud just nii nagu unes nähtud, on nii vastikud. Ma lohutan end sellega, et homme hommikul ei ärka ma enam üksi ja seega saab ehk ka kindlustunne oma vajaliku boosti juurde. Niu.