"Oli suur nõupidamine keskkomitees, kus seltskond polariseerus väga tugevalt - Juhan Smuul, Paul Kuusberg suhteliselt Remmelga kaitsjateks, ning Hans Leberecht, Eduard Männik, Ants Saar tema vastasteks," meenutab Tamm.  "See oli mitu-mitu tundi kestnud istumine, mis lõppes sellega, et Käbin vaatas isalikult oma vasakule käele, kus istus turris juustega läbipekstud Remmelgas ja küsis: noh, seltsimees Remmelgas, mis te arvate, kas pärast kõike seda, mis siin räägiti, te võite veel jääda kirjanike liidu sekretäri kohale. Remmelgas oli nii ära muserdatud, et ta ütles, et ei, ma arvan, et ei või… Aga olgu ka öeldud see, et Kuusberg, kes asus siis Remmelga kohale, siiski mingil määral ka reetis ta sellega - ütleme "reetis" väga  väikeste tähtedega, sest ta oleks ju võinud öelda, et ei, Remmelgas on asendamatu… Ma sain aru, et Kuusberg oli sellepärast kaua aega üsna vaevas ja see asi lõppes sellega, et hiljem tõi ta Remmelga uuesti kirjanike liitu tagasi, lõpuks kuni esimehe asetäitja kohani välja," rääkis Tamm.