Ameerika jalgpall on mulle väga kauge teema ja Michael Oher oli minu jaoks veel eile täiesti tundmatu nimi. Tegelikult oli ainus asi, mida ma The Blind Side'i kohta eelnevalt teadsin, seotud Sandra Bullockiga (kes mulle väga meeldib). Sandra B. sai Leigh Anne Tuohy rolli eest oma elu esimese Oscari (ja ta oli seda väärt, lõpuks).  Michael Oher on üks väga  suur noormees, kes vaevalt kusagil märkamatuks jääb. Paljude jaoks on ta Suur Mike, kuid neile, kes talle lähedale pääsevad, on ta Michael. M. oli loo alguses väga endassetõmbunud ja vaikne ning tema võimeid elus kuhugi jõudmiseks pidas enamik nullilähedaseks. Suur ja loll.  Aga Michael ei olnud rumal, tal oli lihtsalt väga raske elu olnud - narkarist ema, lugematul arvul kasuperesid, lõhutud perekond. Oli vaja inimest, kes teda tõeliselt märkaks. Kõigil meil on vaja kedagi, kes meisse usuks. Michaeli  jaoks oli see inimene Leigh Anne, kes võttis ta vastu oma perekonda ja andis talle uue elu.  See on täpselt selline film, mille vaatamise järel on võimalik sooja värelusega südames voodisse minna ja uskuda, et headus võidab kurja. Sest Michaeli lugu on tõesti ilus ja inspireeriv.  Kahjuks kinnitavad erandid reeglit ja Michael on erand, temaga juhtunud on IMEline. Enamik niisuguseid noori jäävad maailma jaoks kadunuks, nende lugu ei kuule mitte keegi  Minu jaoks saabus kulminatsioon tegelikult  siis, kui alles päris lõpus jõudis mulle kohale, et The Blind Side polnudki fiktsioon. Need inimesed on p ä r i s e l t olemas.