Vastupidine on olukord siis, kui mingi liigi liblikad on kõik mürgised, kuid on erineva värvigammaga. Linnud õpivad neid ära tundma ja jätavad rahule. Aga kui tekib liigisisesi taas mingi uus variant, siis alul linnud üritavad seda haruldast varianti ikkagi süüa ja õpivad teda vältima alles siis, kui seda varianti saab juba enam. Ka siin paistab sõltuvus olevat lineaarne. kuid üldjuhul tuleb silmas pidada, et need kohanemuse sõltuvused geeni (genotüübi) sagedustest omavad õige mitmesugusid kujusid - tavaliselt mittelineaarseis.