Riivatud kentsakama vahepala järele oleme jõudnud "Looduse" kroonitud romaanide juurde: Helene Ranna "Keha ja vaim", Johannes Lapi "Vabaduse eest" ja Pedro Krusteini "Õilis vale". Reastasin nad siin nende  auhindamise järjekorras, märkimisele tulevad nad aga vastupidises regist­ris, kord juba ettevõetud esinemisvanuse astmestiku alusel. (Olen teisal, "Loomingus" nr. 9 1930 neid teoseid juba vaadelnud, seal oma eri arvamused nende auhindade ja väärtuse vastamatusest avaldanud, seepärast vaatlen siin neid ainult lühidalt, seoses selle ülevaatega.) Kõik kolm auhinnatud teost teenivad meie ühiskonda, Krusteni oma arvustades, Ranna ro­maan ergutades ja eeskuju püstitades, Lapi raamat üksnes kirjeldades, sedagi  lonkava sule ja pilla-palla ajuga - kuivõrt tema puhul üldse võib kõnelda ajupingutusest, pigemini: ta toimetab tuju järgi.