Samas ma loodan, et minus on vaikselt juuri ajamas see kannatlikkuse ja hoolivuse iduke, mida ma enda sees täiesti järjekindlalt viimasel aastal olen kasvatanud. Vähemalt kord päevas end selles suhtes korrale kutsudes, tuletades endale meelde alandlikkuse ja sallivuse ja tänulikkuse olulisust ning proovide märgata ja parandada kõiki oma uhkuse ja upsakuse ilminguid. Aga vahepeal lihtsalt lööb katlalt kaane  pealt, ma ei saa sinna ikka veel midagi parata, pole minust veel ema Teresat.