Hanrahan küsis argimälestusi ja neid tuli mul kommentaari jaoks ebaviisakalt palju pähe, nii et saavad stiihilises järjekorras siia:  valged sokid mustade  mokassiinkingadega paljudel meestel jalas.  Organiseerunud kurjategijaid kutsuti permikateks, väidetavalt pidi üks nende tunnus olema lahtised tossupaelad, mis pidi näitama, et neil pole vaja jala käia (vrd lootosejalakesed).  Kõigi riiete õlad olid patšokkidega.  Pooled mu klassi tüdrukud tegid endale vahvlilokke ja läksid üheksakümnendate tulles tasapisi pikkade keemiliste lokkide peale üle. Üheksakümnendate alguses oli üks tüüpiline tüdrukute koolimood läikivad retuusid, mille peal käis suur lotendav  eredavärviline pluus. Ma ise olin siis juba küllalt kunstnik, et käia ebameinstriimilt väga lotendavate sinisekirjude Sangari pükste, isa vana ruudulise jaki, erakordselt kirju T-särgi, ema vana puuni kaabu ja vanaema vanade seitsmekümnendate tossudega. Selle ülbe boheemivälimuse varjus peitis ennast inimene, kes salaja kodus enda värvimisega katsetas, aga kunagi huulepulgaga suule pihta ei saanud. Siiamaani eriti hästi ei saa.