Milline peaks olema meie selline üldrahvuslik ideoloogia oma põhiloomult? Muidugi ei saa ka siin otsustada midagi päris üldist, kuna iga kiht püüab asetada omi huve esiplaanile. Aga võiks vä­hemalt selgitada näit. sotsialismi osa selles ja ka intelligentsi ilmavaates üldse. Arusaadav, ei saa üldiseks teha aatestikku sel­list, mis tegelikult vastab ainult ehk ühe kümnendiku huvidele ja psüühele - olgu need siis suurettevõtjad või suurtööstuse proletariaat. Viimane võib  olla väga veetlev oma teoorias ja kas või oma muumaalises tegelikkuseski - aga kindlasti selle teostamine siiski siin kutsuks välja praegu suurte masside vastasrinna ja oleks antud oludes reaalselt võimatu. Ja intellektuaalsed, kes selle ideoloogia kogu ühiskonna omaks saamise seadnud oma eneseteostuse ainsaks alu­seks, murduvad paratamatult ja, mis halvem, enamasti kasutult, mõttetult. Neist saavad kas "üleliigsed inimesed", kel elukutseks istuda elust kõrval, esmalt pateeditseda ja hiljem viriseda,  ironisee­rida, sapitseda, või moraalitseda - ilma et muidugi ükski Jeeriko müür nende laulude pärast langeks. Või aga on neil enam aktiivsust ja põikpäisust, nad arvavad neid reaalolude müüre murda oma peaga - ja lõhuvadki selle, s. o. muidugi pea. Nii need uuekorra kingsepad omas "jäljetus hauas" muidugi omavad teatava märtri aupaiste, tulev aeg võib neid austada isegi suurte usuvõitlejatena, eelkäijatena. Aga objektiivsemale vaatlejale ühineb selle märterlusega ehk ometi teatav donkihotlik, kuigi traagiline  värving, ja ta ei saa salata, et selle tuleviku parema korra teostuses samuti märtri osas oli ka nende tagaajamisel langenud isamaalasest sõdur, sama suure võitluse ja - suure eksituse ohver.