Piisab kõigest sellest  tunnistamiseks, et Kreutzwald on jõudumööda täitnud oma osa enda rahvuse murduvas kevadevees, oma koha inimkonna kosevoolus. Ülespüüdva vaimuna oma isikus ja töös, oma rahva innustajana uuele koidule pälvib ta ikka meie meeldetuletamist. Teda siin mälestades kui ka oma lipule motot kirjutades ei leia me sündsamaid sõnu, kui: Kes kõrgemale püüdnud ööd ja päevad, neid tulevik ei mata unustud!