Uuenduspedagoogika nimetab seda  vabaduspedagoogikaks. Aga ka siin peab nägema, et sama kriteeriumi, sama hingelisi rahu ja tasakaalutunnet toonitasid juba Rousseau, Pestalozzi, Fröbel, üks ühe, teine teise nimetuse all. Jällegi näeme, et uuen­duspedagoogika on tegelikult ainult uuendanud vanu tunnetusi. Veendumust selle kriteeriumi kehtivusse on viimaseil aastaküm­neil tugevdanud eriti veel mitmesugused psühholoogilised voolud, nagu psühhoanalüüs ja individuaalpsühholoogia. Liialt suurte nõudluste puhul, aga ka teatud jõuliste elamuste  väljatõrjumisel, tekib hinges ängistus, vaba arenemisele tekivad takistused ja tule­museks on väärareng, mille parandamiseks on vaja juba erakord­seid vahendeid.