Ma pean rohkem nalja tegema, et rohkem naerda. Nooremana kippusin naerust lämbuma, nüüd naeran lühemalt ja vaiksemalt. Varem naersin kellegi juttu kuulates, nüüd üksi olles. Seejuures võin ma jutu tõsise näoga ära kuulata ja alles üksi jäädes selle üle naerma hakata. Näo järgi öeldakse mulle sageli, et naeran, aga mis naer see ikka on, kui seda ise tähele ei pane.