Mis häirib? Palju häirib, võiksin vastata. Kogu inimeseksolemises on algusest peale olnud palju, mis häirib, mis võinuks või pidanuks meie soovi järgi olema teisiti. Aga kui kõik oleks tipp-topp, siis ei oleks ka rahulolematust, parandamise vajadust, edasiliikumist. Eks siingi ole tegemist meie ühe ontoloogilise paradoksiga. Ei tohi ära unustada, et inimesed, kes hakkasid pool sajandit väldanud totalitaristlikku ühiskonnakorraldust muutma, olid käinud nõukogude koolis ja mugandunud nõukogude äraspidise väärtussüsteemiga. Neil oli kõigest nõukogulikkusest kõrini, nad olid selle perspektiivitust läbi näinud, nad mõistsid seda absurditeatrit, mis oli meie argipäev. Ja ikkagi. Nii valijad kui ka valitavad tulid ajast, mis oli jätnud neile - ka siis, kui nad seda trotsisid - oma pitseri. Kui seda tõsiasja arvesse võtta, peame pigem möönma, et oleme üllatavalt hästi toime tulnud. Ja paljud nurinad ning virinad ei ole asjakohased.