Idapoolsete soome-ugri rahvastega Eesti peaaegu ei suhelnud, sest see oli N.Venemaa suletuse tõttu keeruline. Katseid selleks aga siiski tehti. Nii kirjutab Aleksander Veiderma oma mälestustes Venemaa soomeugrilaste kultuurikongressile kutsumisest: "1939. aastal käis V. Ernits Nõukogude Liidu saatkonnas pinda sondeerimas, kuidas nõukogude valitsus vaatab  tõstatatud küsimusele. Seal suhtuti asjasse pooldavalt. Ühiselt soomlaste ja ungarlastega seda küsimust arutades tuldi siiski otsusele, et arutelu tuleb edasi lükata, kuna pole loota, et kultuurikongressidele pääseksid tõelised hõimurahvaste esindajad, vaid tulevad need, keda nõukogude valitsus peab tarvilikuks sinna saata."