Park ei anna vastust küsimusele, mis võiksid olla mainitud ebakõla ajaloolised põhjused (teadus teda ei huvita), kuid ta püüab meid veenda selles, et  inimese kehas magab draakon, kes tuleks uuesti üles äratada võitmaks tagasi kaotatud aega, mis on kulunud foneetilise keele ülesehitamisele. Paljudes hõimudes kandsid just tantsud suguharu mälu, nende pidev kordamine pärandas edasi suguharu müüti. Kuid selline tegevus ei saanud muutuda üldlevinuks ega kanduda tavasuhtlemise valdkonda. Ka tänapäeval on inimestel kasutada tohutu kehaliste sümbolsüsteemide leksikon, kuid tantsu-, näitekunsti ja kõikvõimalike teiste füüsiliste märksüsteemide taga puudub primaarne  kõigile üldarusaadav kehakeel. Meil on vaja leiutada keha tähestik, kõneleb Park. Sõnad ja laused on senikaua mõttetud, kuni meil puudub alfabeet. Keegi ei suuda meelde jätta ja ära õppida lõpmatut hulka sõnu, kui neis puudub primaarne korrastav struktuur. Ja eelkõige peab niisugune väljendusviis olema esteetiliselt kaunis, mitte kunstlik, ja jätma inimesele piisava isikupärase väljendusvabaduse. Park sunnib meid tahtmatult kaasa elama mõttele, et kui inimesed oma suhtlemises kasutaksid katkematu sõnade voo  kõrval ka keha liikumise loomupärast ilu, oleks meie maailm võrreldamatult rikkam. Ta väidab koguni, et ka mõtlemine on võimalik tantsuliste sümbolsüsteemide kaudu, nii nagu mõtlemine kasutab tavakeelt. Küsimus on lihtsalt selles, et keele õppimise ajal on meie vanemad meile õpetanud foneetilist keelt, sellal kui nad oleksid meile võinud põhimõtteliselt õpetada ka kehakeelt. Park tahab panna inimesed tantsima, unistades sellest, et suvalisi elusituatsioone võiksid kaunistada spontaansed tantsulised  sümbolid. Seismine või istumine on ebaloomulikud tegevused, kui kõne alla tuleb suhtlemine. Loomad teevad seda ainult siis, kui nad on üksi, haiged või oma partneri suhtes täielikult ükskõiksed. Muidu on nad alalises liikumises. Nii nagu Chang San-feng lõi sadu aastaid tagasi taiji, jälgides linnu ja mao omavahelist võitlust, püüab Indrek Park luule ja tantsu piirimail äratada uinunud jumalaid, et tuua need tagasi inimeste maailma.