Kui põhjalikult Gustav Waasa, kes nähtavasti usaldama hakkas neid kujutusi Liivi ordu suhtes, pettuma pidi, seda sai ta juba mõne kuu järgi selgesti näha. On kindel, et ta 1555. a. suvel oma väge­dega Soomemaale siirdudes lootis von Galenilt abi saada. Kui kuningas 13. augustil Turgu jõudis, sai ta seal  kokku Liivi saatkonnaga. Saadikud teatasid kuningale Venega tehtud lepingust, juurde lisades, et rootslastel võimalik saada Liivist palksõdureid, kuid nad ei võinud Gustav Waasale anda mingisuguseid lubadusi. Olles väga huvitatud Rootsi suurtest varustustest, küsisid nad lõpuks nagu imestades, kas tõesti olevat mõtet alustada Vene vastu sõda. Seda kuuldes keenud Waasade kuum veri üle ja kuninga kannatus olnud otsas. Ta vastas, et tal tõepoolest tõsised plaanid olevat ja et ta ordumeistri lubaduste põhjal  lootvat ordu ühinemist tema poolt alustatud üritusega. Saadi­kuil puudusid aga selles suhtes volitused täiesti; just vastuoksa sele­tasid nad, et ordul olevat võimata murda alles hiljuti sõlmitud lepingut. Gustav Waasa oli üldse väga umbuskliku iseloomuga, ja kui temale nüüd näis selgeks saavat Liivi ordumeistri püüe teda petta, oli kõik kuninga usaldus viimase vastu silmapilkselt otsas. Liivi saatkonna vastuvõtmisel Turus 1555. a. augustis kujunenud meeleolud moodus­tavadki selle psüholoogilise momendi, mis  määrab Rootsi valitsuse edaspidise politika Liivi küsimuses. Siit peale oli Gustav Waasa eluajal asjata Rootsilt mingisugust abi oodata.