Indrek Hargla on jäädvustanud ennast kirjanduslukku kui suur luuleteoreetik. Siinkohal võtan endale vabaduse arvustada kõiki ma-da riimide ja muude Imbi luule võluvate aksessuaaridega kaunistatud tekstikogumeid järgmiste fraasidega:    imbit panema,  imbitsema,  imbieerima,  imbieeruma,  imbistuma.    Algallikat nautige ise:    Sa tulid kolksti minu ellu  ja kolksti ära läksid sealt  kuid tee, mis viiks meid abiellu  meil sobiks täpselt täpipealt  ma mäletan kui oleks eile:  su huuli kuumi. libedaid  lõõts armuviisi mängis  meile  ja pisaraid, neid kibedaid  su habe liimine, nii hell  mu põske torkis nagu nõel  ja viimast tundi tiksus kell  oh, miks on elu nõnda õel  ___    See on me lahkumise tund  ei lange taevast vihma, lund  miks lahkuma sind ajab sund  et mul vaid soovid sa head und  see on me lahkumise tund  ja mul ei ole üldse und  sa oleks mul kui kraesse poetand lund  kui ära ajas sind see lahkumise sund  ___    Ei see ole  pulgakomm  hoopis raske kaalupomm  kõigest jõust sa seda kaksa  nõnda vähendad ka vatsa  hopsti üles tõsta see  sa oled ju rammumees  vaat siis saad tõesti pulgakommi  et sa tõstsid raske pommi.  ___    Ma tervitan sind kangisikutaja  mees vapper, mees sa vuntsine  sul kodus aega küllalt pikutada  nüüd kerki kang, tuhat-untsine.  ___    Ma juba tean sa oled sitke poksija  su nina lömmis, silm potisinine  on näha, et sa pole  kotitoksija  käib mats ja vastane ei enam inise.