Kevadpühad on möödas. Igal hommikul  alustasin pere mobiliseerimisega munade värvimiseks, värvimata on nad siiamaani. See-eest sai korralikult süüa vaaritatud, ikka 3 korda päevas sooja toitu jne. Magatud. Loetud. Oeh, südametunnistus piinab - üle pika aja jätsin ühe raamatu poole pealt pooleli ja hakkasin teist lugema. Mis teha, kui see teine, ligi 300-leheküljeline, hakkab juba läbi saama ja mitte miski ei tõmba mind enam selle eelmise poole. Seda nimetatakse vist igavaks kirjanduseks. Mis siis, et klassika.