Kord paluti kahel mehel ja kahel naisel rääkida kakskümmend minutit budismist. Kuigi teema oli üks, olid esitused täiesti erinevad. Esiteks, mehed lähenesid ainele mõistuslikumalt ja naised  intuitiivsemalt. Üks kõneles loogiliselt neljast üllast tõest ja kaheksaosalisest teest, üks naine pidas ettekande mediteerimisest. Üks neljast võttis jutuks detailse Buddha elu tutvustuse. Teine ei maininud Buddhat üldse. Hoolimata erinevatest lähenemisviisidest, käsitlesid kõik neli siiski selgelt ühte ja sama asja, budismi. Kõik jäid aga kaugele põhilisest asjast, budismi edasiantamatust sisemisest tuumast. Selle poole vedasid nad eri nurkadest küll jooni ja suutsid tekitada aluse, millelt võiks budismi  leida ja kogeda. Püütagu lähenemisviis teha kui kõikehaaravaks ja objektiivseks tahes, on see siiski alati kitsas ja tinglik, lühidalt öeldult, ühekülgne. Üks viis, kuidas vältida ühekülgsust, on kõrvutada vastandlikke formuleeringuid budismist nii, et me ei näe mitte ainult nende vastandlikkust, vaid tajuksime ka, et need on pädevad vaimse kogemuse ilmingud, kogemuse, mis mis jääb analüüsiva meele loogilistele kategooriatele kättesaamatuks. See on üks kasu budismi eri koolkondade tundmaõppimisest. Me ei  peaks kartma vastandlikkust ja vastuolusid. "Rumal järjekindlus," ütles Emerson, "on väiklase meele kummitus."