Ikka juhtub asju, hetki ja inimesi, mis ja kes su edasist elu miskitmoodi mõjutavad. Mõnda neist märkad ja/või teadvustad, mõnda mitte.    Mina ühte hetke (loe: nelja minutit) tean täpselt. See oli aastal 1992 1. jaanuari varahommikul, kui olin jätnud oma tollal veel tulevase ja nüüd juba endise abikaasa sõpradega traditsioonilist paari-kolmepäevast  aastavahetusejoomingut jätkama ning ise koju tulnud. Just enne sooja teki alla pugemist vaatasin kella - see näitas minutit paar üle poole kuue. Võtsin telekapuldi ning hakkasin kanaleid läbi kerima. Jõudsin mingi vene kanalini, kus uue aasta auks muusikavideosid näidati ning siis sõna otseses mõttes tardusingi ekraani jõllitama pisut vähem kui neljaks minutiks (tegelikult kestab kõnealune video pisut üle nelja minuti, aga kui mina sellele kanalile jõudsin, olid mehed juba paadis), unustades vist isegi hingata...