Sest ei saanud mälestusväärsest  bussi peale jõudmisest nädalatki mööduda, kui… jõuan mina apteeki minut enne sulgemist, kui prillimüüja on juba ära läinud.  Lahked apteegitöötajad ütlevad mulle kolm korda, et nad ei julge mulle ise mu prille anda, "sest no rahaga on ikka tegemist", ja tõesõna, ma usun küll, et nad ei julge, ainult et lõpuks helistavad nad ikkagi prillimüüjale. Ja ennäe! too pöördub poolelt koduteelt tagasi, et mulle prillid kätte anda. Naeratades, kusjuures.