Nii kiiresti kui muutub ilm muutub ka inimese elu. Krõps ja tormab, kõrps ja paistab päike. Praegu tormab. Kõvasti ja vasakule. Oleneb kust vaadata muidugi. Ühesõnaga tormab mulle vastu.  Ma loen praegu Nirti raamatut, mille ma ikkagi endale alla vägistan  mingil viisil, sest tänapäeva noorautoritel tuleb ju silm peal hoida… minu jaoks siiamaani nii tavaline ja huinamuina jutt. Oki sõnaseada on päris armas, aga teema käsitlus… oki ei kirtiseeri väga enne kui pole lõppu jõudnud.  Ma jätkuvalt arvan et loota on mõttetu. Sest kui lootma hakkad läheb kõik metsa ja rohkem kui enne. Nii lihtne see ongi.  Ja puud on viltu minu ees maas… lehed ja oksad veel vibutavad. Maailm on kohe tõusmas.