Mia-Erika sünna pühapäeval, jaaniõhtu teisipäeval. Esimene kord Iida + Kati, teine kord Iida + Kati + mina. Ja muidugi M-E, Triinu, Priit, palju teisi.    Laoküla on kõige romantilisem koht, mida ma üldse tean. Kõle tuuline kaldaäär, mõned puust telgid (jah), kaks kuivale maale ehitatud laeva. See spartalik keskkond sunnib sind olema looduses. Mere ääres, lõkke juures, merel.    Esimene päev (kui mind ei olnud) oli siis sünnipäev. Päädis seiklusmängu ja paadisõiduga. Lapsed  ei saand end enne käima, aga mängu juures olid isuga ja paat oli muidugi kirsiks päeva peal.    Teine. M-E ja Iida eraldusid ülejäänud kambast ja lihtsalt mürasid õhtu otsa. Muud inimsed olid nende jaoks nagu asjad "kusagil mujal". Iida sai jaaniõhtust kenasti aru (et kõige pikem päev & valgem öö & ollakse kaua üleval), aga ega see teda eriti ei huvitanud. Suured tegelevad miski oma asjaga ja ei käsi magama minna, see on ju õnneks piisav, ka ilma keerukate selgitusteta!    Olulistel hetkedel - lõkke süütamine, ilutulestik - olid lapsed muidugi kohal. Aga nt nii igava asjaga nagu söömine me teda kiusama ei hakanud. Laps jäi jaaniõhtul täiesti söömata ja oli sellega täiesti, täiesti rahul :)