Pidasime maakodus veel  viimase kräu ja lappasime asju kokku. Üldiselt pold me seal nii 3 nädalat käinud ja uus elanik oli sisse kolinud. Nimelt rebane silkas aida alt välja, suure kolistamise peale. Ega ta siis saba jalgevahel metsapoole ajama ei pannud, vaid jäi ukse taha ootama ja mõtlema, et mis värk on. Aga kui mind nägi, tegi vehkat kiiremas korras. Aidaalune lõhnab nüüd, nagu loomaias shaakali puurid. Seeg tuli kõik augud kinni toppida ja avasused barrikateerida. Pumpa ja voolikuid kokku kerides tuli välja, et mingi loom  on närinud läbi juhtme mis pumbale voolu annab. See sama juhe on vedelenud seal juba mitu aastat ja nüüd järsku jäi kellegile jalgu. Roti ja hiire hambajäljed tunneks ma kohe ära. Aga seda oli nii mingi 20 cm jupi peal liht nätsutatud. Mõnel vist sügelesid hambad või midagi muud. Mutt/mutid mürgeldab/mürgeldavad ka võimsalt, aga olgu rahus kevadeni. No ja metssead tunnevad kah ennast suht mugavalt. Panen siia ühe meenutuse sigade septembrikuisest madistamisest.  Aga kevadel jälle näpud mulda ja mõnulema.