Raamatut kätte võtma ajendas ennekõike saladuslik vana prantsuse nimi Bertrande teose pealkirjana.  Tegemist on omamoodi kriminaaljutuga, milles on tema ajakirjandusliku laadi tõttu natuke didaktiline alatoon ja isegi teatav sotsiaalse romaani pretensioon. Autor tunneb muret nii politseiuurimise kui ka lastehoiu kvaliteedi, mängusõltluse ja veel üsna mitme probleemi üle. Kahjuks ongi see kokkuvõttes natuke paljut kokkukuhjav segadik, millest põhiliinid vajalikul määral pinnale ei pääse.