Mälu teeb trikke. Kirjutamise käigus meenub seiku, mida algul polnud üldse kavas kirja panna. Veab, nagu keeruka mustriga arabesk,  aina edasi, sootuks ootamatutele radadele. Igal juhul on imepärane, kuidas talle on meenunud. Kas või see, et enese korralikuks üleslöömiseks kolmanda tutipaela abil ei jätkunud väikesel Leelol kahjuks juukseid. Või et suhkrusaba polnud üldse niisugune, nagu üks nelja-aastane ette kujutab: "pikk, valge ja sädelev suhkruvanik, mida suured inimesed ja lapsed korralikult, ilma vähimatki nalja tegemata oma pea kohal hoiavad". Jah, "seltsimees lapse" suu ei valeta!