Inimliku mõistuse jaoks näis selle tõotuse täitumine võimatu. Kuid Aabraham ei lasknud end kõigutada neist võimatustest. Tuginedes Paulusele, ei hakanud me esiisa arutlema selle üle, kuidas Jumal kavatseb küll oma tõotuse täide viia. Ka ei hakanud ta Jumalaga kauplema, öeldes: "Aga Issand, mul pole seemet, mida külvata. Ja Saara üsas pole enam ka elu, mis suudaks uue elu vastu võtta. Mu naine on juba ammu lapse saamise east väljas, mistõttu  kuidas sa seda küll teha kavatsed, Issand?" Selle asemel, et taolisi mõtteid oma peas kedrata, otsustas Aabraham hoopis seda kõike "mitte tähele panna".