Polegi kirjutanud sellisest asjast siin veel. Nimelt olen suuremat sorti jalgpallifänn (sellest olen kirjutanud) ja seega jälgisin kahtlemata ka EM-i. Alates 2000-ndast aastast olen Itaalia fänn olnud. Enne seda olin Hollandi  ja Prantsusmaa poolt, kuid nähes lohutamatuid itaallasi pärast ülinappi kaotust finaalis Prantsusmaale( Itaalia juhtis 55-dast minutist 1:0, minut aega enne lõppu lükkas Wiltord 1:1 ja 103-ndal minutil lõi Trezeguet 2:1, võites Prantsusmaale tiitli.) Selle finaali ma magasin maha kusjuures. Heitsin poolajal magama, ei näinud ühtegi väravat ja kuulsin skoorist alles venna käest järgmine päev.    Asjast: olin otseloomulikult ka see turniir Itaalia poolt ja isegi tõin oma jalgpallitooli välja selle  jaoks. (See on alates aastast 2004 mul suurturniiride ametlik iste) Olin natuke masenduses, et Itaalia peatreener, nüüdseks kinga saanud Roberto Donadoni jättis koju minu lemmikründaja Filippo Inzaghi.    Kahju on, et nad välja langesid penaltiseeria ajal. See muidugi tõestab taaskord, et Itaalia kaitse on mega. Isegi ilma Cannavarota suutsid nad ohjeldada Hispaania tehnilisi mängijaid nagu Villa, Silva ja Torres. Casillas oli muidugi väga hea oma väravas. Tubli töö tema poolt    Siiski,  isegi praegu loen veel nende mängijate kohta, kes olid Itaalia jalgpallis kõvad nimed 10 aastat tagasi. Mõtlen, et kui ise treener oleks, kutsuks kõik vanad staarid tagasi. Juventuse kuldne kaitse 90-ndatel ja Milani poolkaitse + tuntud ründajad üle Itaalia teeks kokku väga hea koondise.    Arvan, et see, et Itaalia mäng on kinnine ja mänguilu ei ole just väga palju, ei pane mind ikkagi meelt muutma poolehoiu suhtes. Arvan, et nad jäävad veel kaua mu lemmikuteks...