Täiesti teenimatult on mul seni tähelepanuta jäänud liiliad, uhked ja isepäised kuningannad. Nad on kui looduse trompetid, mis kõvahäälselt hõiskavad kiidulaulu  elule, ikka päikesetõusust loojanguni. Muidugi on nad väga kaunid, kuid minu arust ka väheke jonnakad ja isekad, sest olles hästi teadlikud oma võlust, kasutavad nad seda kurjasti inimeste peal.