22. IV 2007, kui Tõnismäele lähenes kraana Aljoša-nimelise  silmusega, kui Tšernobõli katastroofi 21. aastapäeva tähistavate tänavarahutusteni jäi veel neli päeva, sai Tõnis Vint 65aastaseks. Oktoobris, koolide lammutamise aegu, oli avatud tema näitus "Kaks reaalsust" G-galeriis, mis oli pühendatud sümmeetrilisele universumile. Ühel poolel elame meie, teine pool liigub valgusest suurema kiirusega, mis arvutuste kohaselt peaks võimaldama füüsikalist ajarändu. Tõnis Vindi liblikapilti saatis taoistliku filosoofi Zhuangzi tekst: "Ükskord nägi Zhuangzi unes, et ta on  liblikas, õnnelik liblikas, kes tunneb rõõmu, et jõudis soovide täitumiseni, ja kes ei tea, et ta on Zhuangzi. Ühtäkki ta ärkas üles ja nägi hirmuga, et ta on Zhuangzi. Ei ole teada, kas Zhuangzi nägi unes, et ta on liblikas, või nägi hoopiski liblikas unes, et ta on Zhuangzi. Aga ei saa olla kahtlust, et Zhuangzi ja liblika vahel on ometi erinevus. Seda nimetatakse asjade moondumiseks." Jorge Luis Borges kirjutab essees "Aja uus kummutamine", et vastavalt George Berkeley filosoofiale ei eksisteerinud  Zhuangzi keha selle unenäo ajal teisiti kui tajuna Jumala teadvuses. David Hume'i järgi ei eksisteerinud isegi Zhuangzi hinge, jäid ainult unenäo värvid ja liblikana olemise veendumus. Kui Zhuangzi üks lõpututest lugejatest näeb unes, et ta on liblikas, ja siis näeb unes, et ta on Zhuangzi, siis ei ole sellel seisundil mingit vahet Zhuangzi unenäoga 400. aastal e Kr, justkui 2400 aastat ei olekski möödunud. Borges lõpetab sõnadega: "Meie saatus (vastupidiselt Swedenborgi põrgule ja Tiibeti mütoloogia põrgule) ei  ole hirmuäratav ebareaalsuse poolest; see on hirmuäratav, sest see on vääramatu ja soomustatud. Aeg on aine, millest ma tehtud olen. Aeg on jõgi, mis minust üle uhub, aga mina olengi jõgi; see on tiiger, kes mu hävitab, aga mina olengi tiiger; see on tuli, mis mu neelab, aga mina olengi tuli. Maailm, kahjuks, on olemas; mina, kahjuks, olen Borges."