Uskmatus jääb Toomase hinge püsima. Ta kahtleb selleski, kui teised jüngrid väidavad, et Jeesus oli mõni päev pärast ristilöömist end neile ilmutanud ja öelnud: "Võtke vastu Püha Vaim! Kellele te iganes patud andeks annate, neile on need andeks antud, kellele te patud kinnitate, neile on need kinnitatud." (Jh 20:22-23) Toomas ütleb: "Kui ma ei näe tema käte sees naelajälgi ning ei pista oma sõrme naelte asemeisse ega oma kätt tema külje sisse, ei usu ma mitte!"  (Jh 20:25) Kaheksa päeva pärast tuleb Jeesus uuesti oma õpilaste juurde ja ütleb Toomasele: "Pane oma sõrm siia ja vaata minu käsi ning pane oma käsi ja pista mu külje sisse ning ära ole uskmatu, vaid usklik!" (Jh 20:27) Alles siis, kui nähtamatu oli tema jaoks nähtavaks muutunud, tunnistab Toomas: "MINU Issand ja MINU Jumal!" (Jh 20:28) Jeesus esitab talle küsimuse: "Kas sa usud seepärast, et sa oled mind näinud?" (Jh 20:29) Selle küsimusega püüab jüngrite õpetaja panna Toomast mõtlema, aru pidama oma  sisemiste kahtluste mõttetuse üle. Jeesus annab ise vastuse: "Õndsad on need, kes ei näe, kuid usuvad." (Jh 20:29) Nii püüab õpetaja suunata Toomast iseenda tundmise ja nähtamatuse tunnetamise juurde, "sest nähtav on mööduv, nähtamatu aga igavene." (2Kr 4:18)