Illusioonid said alguse esimesest käte ja lõkketule tekitatud varjuteatrist koopaseinal, kui mitte varem. Samamoodi võime arvata, näeme asju nii, nagu nad on, iluusioonivabalt ning äkki avastame, et see tunne  on olnud elu suurim pettekujutelm.    Tohutult on maailmas suhtelisust.    Ma ei tea, kas mu jutul kirjutamise ajal mõte üldse sees oli. Tagantjärele vaadates seostan seda pigem küsimusega, kas inimene on selle poolest teistest loomadest erinev, et me oma karja "kasutuid" siiski karjaliikmeteks peame, mitte eugeenikale või lihtsalt liigi ellujäämisvaistule tuginedes enda seast väga otseselt välja ei tõuka.    Samas võib see idee ka mu enda poolt hijem jutule külgepoogitud olla.  Mul on vist põhjus ja tagajärg siin sutsu segi läinud.