Aga temperament, mispärane see on? Pokkeris või elus üldisemalt lähed kiiresti närvi näiteks?  Üldiselt olen ikka rahulik. Pokkeris häirivad mind mõned väga konkreetsed asjad. Näiteks põhjendamatult kiire "kella" kustumine  cashis, kui keegi oma käiku mõtleb. Kui keegi mulle ikka mitu korda suure otsuse ajal kella kutsub, siis läheb hing täis ja ütlen välja, mis ma arvan, seejuures mitte pehmelt, vaid ikka kõvasti! Lauas isiklikuks minemine on ka jube tüütu.    Milline mängustiil Sul endal on või miline meeldib? Millised on edukad mängijad? Kes on Su eeskujud ja iidolid pokkeris?  Kui ma alustasin, siis ma vaatasin hästi palju High Stakes Pokeri videosid ja arvasin, et ma olen kõva LAG rahamängija, seetõttu  olid lemmikud ikka Durrr ja Antonius. Hiljem ma muidugi sain aru, et minust sellist suurt cashimängijat ei saa.  Mulle meeldivad turniirid ja just live turniirid. Seda ma olen kogu aeg öelnud ja ütlen, et LAG-id (loose-agressive stiiliga mängijad) ei võida turniire, nad jõuavad sageli kaugele, kuid ei võida! TAG-id (tight-agressive stiiliga mängijad) võidavad! Kui LAG oskaks käiku vahetada, siis ta suudaks võita, aga miskipärast nad ei suuda. Kui turniiri alguses on Sul palju nõrku vastaseid, siis  on see hea stiil, kuid siis, kui Sa jõuad juba kaugemale ja finaallauda, siis on Su vastased juba sedavõrd tugevad, et sa muutud ise oma stiiliga väga haavatavaks, sest "scared money" (vastaseid, kes Sind kardaks) seal enam pole. LAG-i võiduks on vaja ikka jube head kaardijooksu.  Pokkeriturniir ei ole sprint, see on maraton ja maratoniks tuleb hästi ette valmistuda!  Arvan, et mängijad, kes kasutavad pokkerist rääkides või blogis kirjutades tihtilugu väljendeid "tilt" ja "joomine", need ei suhtu  asja professionaalselt.  Ideaalis mängiks ma pokkerit puhtalt meelelahutuseks. Raha annab asjale vürtsi ja seetõttu on pokker nii vihatud ja armastatud mäng ka. Aga selge see, et see mäng meeldib mulle sedavõrd, et isegi kui seda ei mängitaks raha peale, siis sõpradega ma mängiks ikka. Mul on maletaust ka, aga enam ma malet ei mängi praktiliselt üldse.  Varem mul oli hirmus aukartus mõnede mängijate ees ja võttis ikka käe värisema mingitel hetkedel, nüüd ma olen enda mängus kindel ja ma tean,  mida endalt oodata, ei karda kedagi. Teen kaalutletud ja matemaatilisi otsuseid