Kui kaks hulka osaliselt kattuvad, siis kattuvat osa nimetatakse ühisosaks. Oli vist nõnda. Matemaatikaraamatust mäletan uduselt joonist kahe ringiga mis  osalt üksteise peal.  Kellegi jaoks on keeruka inimese võrdlemine matemaatika kompromissitusega suisa pühaduseteotamine. Kuid mumeelest kehtivad ühed ja samad seaduspärasused nii inimeste maailmas, matemaatika valemites, kui füüsika ja keemia seadustekogumikes. Et kui matemaatikas on ühisosa, on ühisosa ka inimeste vahel. Inimestel on ühiseid huve. Ühiseid mõtteid, ühiseid arusaamu. Kuid samuti kui matemaatilise ühisosa definitsioonis on tegemist osaga tervikust, ei kattu ka kaks inimest, kui kaks ringi,  kunagi täielikult, vaid ainult osaga. Erinevate inimestega kattuvad erinevad kohad. Erilise selgusega näen seda blogimise juures. Ühisosa, mida tajun ühe blogisõbraga, puudub täielikult või osaliselt teises blogisõbras. Kolmandas on ühisosa hoopis kolmandas kohas. Ühisosa on see mis seob. Ühine mõistmine võimaldab teineteise väljenduspüüdlustest aru saada. Isegi kui väljendused pole just perfektsed. Nii on väga kerge rääkida kui teine sinu mõtteid pea poolelt lauselt mõistab. Kuid jäädes suhtlemises vaid  ühisosa piiridesse korratakse seda mis mõlemale juba niigi teada. Puudub areng. Arenemine hakkab pihta siis kui ühisosa baaslaagrina kasutades hakatakse tunnetama seda mis ühisosast välja jääb.    Vahel arvatakse et armastuses peaks olema hingesugulus. Inimeste ringid peaksid täielikult kattuma. Ja kui nad ka alguses ei kattu, siis tuleks täielikuks ühildumiseks üht teist kohendada. Et kattuks.  Mumeelest on see väärarusaam. Ja niikui väärarusaamadega ikka, viivad nad pikemas perspektiivis  hävinguni. Kas armastajate lahkuminekuni, või võõrandunud kooselule. Füüsika seaduspärasuse järgi sarnased ei tõmbu, vaid tõukuvad. Nii on minule tuttavad paarid mumeelest eranditult kõik n. ö. erinimelised laengud. Oma olemuselt vastandid, on kõikidel aga mingi ühisosa. Võtmeküsimus siin on mumeelest, kas ühisosa kasutatakse kooeluks ning ülejäänud osa tõrjutakse, ignoreeritakse. Või püütakse ühisosa kaudu jõuda selleni mis paikneb väljaspool ühise arusaama pinda. Nii oleks minumeelest jätkusuutlik armastus  tee ühisosa suurendamise suunas. Tuleks ainult eristada tegelikku ja näilist. Tegelikuses suureneb ühisosa kui jõutakse mõistmise täieliku tunnetamiseni. Kui midagi inimesest surutakse maha või tõrjutakse, on see siiski vaid näiline ühisosa suurenemine.