Tavaelus on teisiti. Naine kannab ehmatust kogu raseduse aja hinges ja tunneb hirmu, kas lapsel on ikka kõik korras. Iga kord kui ta meenutab seda juhust, lisab ta negatiivsust samale stressile juurde ja ei ole võimatu, et olukord jõuab haigusilminguna kriitilise piirini. Kõik elulised ebameeldivused nii kodus kui tool tuleb lapsele selgeks rääkida, oma tarkusega põhjendada. Väga sageli on vanavanemale vahelesegamine noore perekonna ellu vägivaldne, kiputakse otsusin ma lapselapse sündimist või mittesündimist, mõistmata, missuguse stress! lapsele ja lapselapsele sellest jätavad.