Eesti iseseisvuse taastamise peamine tingimus oli NSV Liidu  lammutamine või vähemalt nõrgendmine. Eesti Kongressi taolised radikaalsed rühmad aga vaid tugevdasid Liitu - hirmutasid Moskvat ja andsid ettekäände tagurlike seaduste vorpimiseks, s.t takistasid reforme. Vabaduse saavutamises oli keskne roll Baltimaade rahvarinnetel ja nendega koos tegutsenud demokraatlikel jõududel Moskvas. Iseseisvuse muutis reaalselt võimalikuks aga ajaloo ootamatu kink, läbikukkunud putš. Ilma selleta oleks läinud parimal juhul veel aastaid. Komiteelaste restitutsionalism sai unikaalsetes  oludes reaalsemaks kui kunagi varem. Aga asi polnud kongressis - nüüd, kui NSV Liitu enam polnud, polnud ka Savisaare valitsusel ja Ülemnõukogul vaja arvestada 600 000 venelase surve ja ohuga. Läti läks sama ehk iseseisvuse teed ilma igasuguse kongressita. Probleem polnud ju selles, kas taastada Eesti Vabariik või mitte. Küsimus oli - kuidas saab Eesti iseseisvusele venelaste toetuse. Nüüd oli nende peamine patroneerija - armee - häbis, KGB totaalses segaduses. NSV Liit oli ajalooks saamas, tee vabadusele  oli lahti.