On-on... Pagana karuohakad, ma ütlen. Minu isiklik tulipunane lilleke on kohe eriti särav näide. Lähen mina õhtul lasteaeda, et tibi kaasa haarata ja sealt otse õkva-prõlla Kristiine keskusesse tuisata, kui kasvataja mulle muu jutu sees (noh, ikka võtame päeva kokku selle aja jooksul, kui lilleke garderoobis enda riideid vahetab) mainib, et "Noh, Marleen tuleb siis täna teile külla, jah?". Minul sellepeale kerkisid kulmud kuklasse, mõtlesin, et mis pagana uus huumor see nüüd on. Mingi kasvatajate eri või? Pole  kuulnudki mingist Marleenist, eiei, meie läheme poodi. Seepeale kasvataja mulle lahkelt selEtab, et ei, tema ei tee nalja midagi, täiesti tõsiselt - nimetatud Marleen passivat lasteaias, talle vanemad ei tule järele kah, sest teavad, et laps meile mängima tuleb õhtul. No kurat! Huvitavad vanemad, seda juba esiteks. Jätavad lapse kus see ja teine, kas mina olen nagu mingi maksakaste, et minuga ei peagi sellist asja arutama?!  Siis kargab lilleke ise garderoobist välja ja teatab mulle särasilmil, et  "Marleen tuleb täna meile, tead!" Nohhh, nüüd juba tean, tänx, sõbrake. Ja seisabki sealsamas seesama Marleen kah, silmad nagu nööbid peas ja vaatab mulle sellise innuka kutsika pilguga otsa, umbes niimoodi:     No kuhu ma ta jätan, ega siis tema süüdi pole, et ta nüüd siin niimoodi siis ripakile jäetud on. Haarasin siis oma plika ühe käe otsa ja laenuks saadud lapse teise käe otsa ja läksin nagu mingi paljulapseline ema lasteaiaväravast välja, saatjateks kasvataja ja kahe teise Laura rühma lapse ema kaastundlikud  pilgud. Silme ees kangastusid kõik need Kristiine keskuse poed, kus ma plaanisin sel õhtul läbi käia ja vajalike asju koju osta. Shoppinguelamuse asemel sain aga "meeliülendava" õhtu kahe kääbiku seltsis...    Õudne, kui sihukesed tegelased ise endale õhtust meelelahutust orgunnima hakkavad, vanematel pole enam mitte mingit mokakobinat ette nähtud. Kuradi käpikud sihukesed. Suunasin nad lastetuppa hukku ja kadu tekitama, leidsin oma paberipahna seest isegi mingi telefoninumbri ka kamandasin armsad  lapsevanemad kella kaheksaks oma võsule järele. Ärgu arvaku, et ma kedagi ise kuskile teise linna otsa ära transportima hakkan. Ühtlasi minetasin oma tavapärase hea kasvatuse ja ütlesin välja, mida ma sellisest laste aktiviteedist ja vastaspoole täiskasvanute suhtumisest asjasse arvan. Teisel pool oli täiesti süüdimatu häälega naisterahvas, kes teatas, et jah, näed, Marleen ja Laura ju niiiiiiiiiiiiiiiiiiii tahtsid koos mängida, ega siis nemad vastu polnud. Lubasidki. AGA MINA????