Me naersime kui nuttis värav  pilk oksüdeerus ukselingi vaske  ma ikka küsin kas  täna  ei veel selg vastu kaske  ja läbi võra pealetükkiv eha  tõi küsimuse kuuldaval kui iili  tuul tõstis silmist õhtukuuma keha  sa jätsid halluse mu vaatepiiri  ma ümber pöördusin  ei hüüdnudki su nime  veel suubuda kord ärevuse jõkke  uks lukustus sai valgeks aken pime  kord sinu verre oma võtme…  **********  Mina mäletan, kuidas mind korraliku kooliõpilasena kohutavalt šokeerisid sellised luuletused, mida kirjavahemärkide puudumise tõttu annab  lugeda mitmetimõistetavalt