Hommikueineks rüüpasime kausist piima, mille oli ohverdanud tõenäoliselt toosama vanaeit. Möödaminnes tähendas van Gogh, et ta püüab tohtriga operatsiooni suhtes rääkida - asjaolu, millele ma, nagu hiljem  selgus, oleksin pidanud tähelepanu osutama. Kunstnik asetas «Kartulisööjad» lauale, tuhnis veidi aega oma joonistustes, võttis sealt kaks suuremat välja ja tähendas, et kingib need mulle. Need olid «Hoogeveeni aed» ja «Puud lagendikul» - mõlemad nelikümmend korda viiskümmend. Kuid, teate, ma ei võtnud neid vastu. Polnud kahtlustki, et kummagi eest pakutakse kaks tuhat, kuid mu silme ette ilmus Cabus' ahne lõust ja otsustasin, et ei hakka sellele sulile liigset rõõmu tegema.