Samuti ei mõistnud mitmete tegelaste olemust, nende vajalikkus etenduses oli küsitav. Lavakujundus oli uhkelt seadnud kõikvõimalikke suviseid värve ja kaadervärke lavale kokku, kuid kas nad olid lavastuse ilmestamise kohapealt ka olulised. Ei mõistnud ka seda, miks oli muudkui vaja üksikuid lühikesi laulujuppe vahepeale pitkida, nende esitamine jäi igakord poolikuks ja selline muusikaline kujundus ei  päästnud midagi. Pigem oleksin lõbusaid meloodiaid kuulanud kõlarist ja laulujuppide asemel oleksin andekate näitlejatega sõnastseene paremaks lihvinud, kasvõi mõni terviklikum situatsiooni lahendus oleks asja ära ajanud. Mina aga pole lavastaja, kahju, et juba teine asi Taago Tubinilt, mis on minu silmis ebaõnnestunud. Näitlejate pärast oli piinlik, vähemalt tean, et nad on palju paremaks võimelised ja kardan, et nad takerdusid oma proovide improvisatsioonilistesse naljadesse, mis ei kukkunud kas õigesti  välja või olid vaid ühel ajahetkel naljakad. Ugala kõige nooremad meesnäitlejad on siiani tublid olnud ja eks nende pärast läksin ka tükki vaatama, kuid nüüd tabas mind kartus, et Lavaka lõpetanud anded jäävad väiketeatri kitsaskohtadesse kinni ja arenevad tigusammul ühe koha peal. Loodan, et sügis toob uued tuuled, mis viivad armast Ugalat tugevamal jõul edasi!