Missugune  õudne sõnavärd. Mul tuleb kananahk alati, kui ma seda sõna kuulen. Kontekstis, et laps peab kodus prügikasti välja viima, akvaariumit kasima ja trepikoda pühkima. Et sellega kasvatame temast tööd armastava inimese. Ma julgen sügavalt kahelda, kas siin ikka on otsest seost. Pigem kasvatame me temas teadmist, et käsk tuleb täita, muidu läheb jamaks :)    Sesamy kirjutas oma blogis õudsalt intrigeerivat juttu ühiskondlikult kasulikust tööst ja ma juba teist päeva ei saa sellelt lainelt maha. Kuna teiste blogisid pole ilus liiga pikkade ja rohkete kommentaaridega risustada, siis elan need teemad siin välja.  Arutelu käigus selgus, et niipalju, kui on inimesi, on ka arvamusi ÜKT teemadel. Lisaks muidugi veel põlvkonna faktor ja elukoha faktor jms. Ühed arvasid, et maalapsed näiteks teevad niikuinii kodus palju tööd ja mingite muude ülesannetega neid koormata ei ole mõtet. Teised arvasid, et töötegemist tänapäeval õpetada on hädavajalik.  Muidugi, meie ealised tavaliselt on kõik seda ÜKT-d tegema pidanud. Kooliaias rohimist isiklikult ei mäleta. Küll aga käisime me klassiga Kadrioru pargis - ilmselt riisumas (sry, mälu) ja ka vist sügiseti põldudel kartuleid noppimas. Ja koolisööklas ajasime ka mingeid asju, olime vist korrapidajad ja lauakoristajad. Minuarust ei olnud see töötegemine nende asjade juures üldse primaarne - selle seltskonna ja fiilinguga (väike teismeliste flirt ja esimesed katsed seltsielu elada) oleks võinud teha (ja  tegimegi) igasugust tööd. Mõtlen, kas süsteemi eesmärk tookord oligi kellegi (töö)kasvatamine - lihtsalt oli vaja asjad ära teha. Hooajatöödele suvalist ja juhuslikku massi kokku ajada on tegelikult ju pika-pika traditsiooniga komme. Noh, olgem ausad, mis erilist töötulemust sa sellistelt ikka loodad. Võibolla pead hiljem mõne asja ülegi tegema :)    Ometi on asjal mõneti nostalgiline maik man. Mõtlesin selle peale, kas minu lapsed jäävad millegist ilma, kui nad ÜKT-d ei tee. Mingist kogemusest või  tundest, mis hiljem elus neile kasuks tuleks. Kas nende suhted oma klassikaaslaste ja sõpradega on teistsugused, sest nad pole iialgi koos sumbanud mudas või riisunud oma käsi rakku, vaid olnud ühiselt vaid peol ja partyl? Ma arvan, et sealt tulebki otsida ÜKT mõtet, mitte sellest, kas mõni töö konkreetselt tehtud saab või ei saa.    Ja ikkagi - töökasvatus. Ma väidan, et pole üldse võimalik kasvatada kedagi töökaks. Sest mis see töökus on - kas vastutahtmist vajalike asjade ärategemine või särasilmne  innustunud pühendumine? Pigem ikka viimane. Seega, omaaegne prügikasti väljaviimise ja trepikoja pühkimise kogemus võib anda vaid mõningase teadmise, et ebameeldivad asjad peab lihtsalt ära tegema. Sära toob silma aga ainult helesinine silmapiiril terendav siht või nauditav protsess :)    Seega tuleks (töö)kasvatamisesse suhtuda hoopis filosoofiliselt - selleks, et elada oleks äge, tuleb vahepeal ka mõned ebameeldivad asjad ära teha. Kasvõi vägisi :)    Aga ÜKT iseenesest võiks  tulevikus ikka olla olemas, kasvõi kui seltsielu elamise vorm :)