Aga alati võiks paremini. Kas tuleb siis võtta rahulikult või tuleb olla ambitsioonikas? Või peaks olema rahulikult ambitsioonikas? Noh, et kas saab paremini või ei saa, vahet pole -  ikka olen rõõmus. Sellisel juhul ei pane ju kogu oma hinge täiega ambitsiooni saavutamisse? Kuidas ma saan võtta rahulikult ja lõdvestuda, kui mul on eesmärgid? Siis ei istuta ju käed rüpes, aga kui käed rüpes ei istu ja rabeled, tuleb infarkt. Või vähemalt närvivapustus. Mis see kuldne kesktee on? Kuidas selle peale saab?