Aga isa Meego on andnud mulle põhiküsimused käesolevaks arutluseks ja sellegi et see on  baasturvalisuse küsimus kas me usume temast seda või ei usu. Ja kui usume siis ei pruugi me ikka veel teada südamete salajasi nõusid. See otsustamine on meie endi usalduse küsimus, meie usuvõime ja vaimse tervise küsimus. Kuidas aga kombineerida head, suurt ja sügavat usaldusvõimet ja siirast soovi uskuda kõikidest kõige paremat sellega mis meil elus ette tuleb, tõdemusega et inimesed on väga sageli väga palju hullemad kui me iialgi oskaks iganes arvata? See on vast harjutus. Aga just sellega peame me hakkama  saama sest just nii paradoksne elu me ümber ongi. Et usume natsidest kui oma ehk saksa rahva eliidist parimat aga samas siiski mõtleme et mine sa tea mis nad seal tegid. Ega ometi? Aga sellises süsteemis olid muidugi juba omad vead algusest peale sees ja mingi Heiddegeri natsitervitus loengu algul on minu jaoks kõnekam kui kogu ta filosoofia.