Ja siiski, Autori Surma ei saa nagu nööpnõelaga paika panna selles lakkamatus voolus, isegi mitte segmendina sellest fluxusest, mis on Mobilis in Mobili või Kollane Allveelaev, mis tiirutab veealuste Seitsme Tarkuse Samba vahel või Stoa sammaskäigus peripateerib. Liigagi palju Ariadne lõngaotsi on meie närviliselt värisevate käte vahelt juba välja lipsanud, jäljetult kadunud järgmise tühjusse sirutuva trepi, järgmise mitte midagi toetava samba, järgmise pooliku võlvkaare taha. Non Grata kunst on määratud kõndima sel veealusel maastikul, kui ta viimaks tasakaalu kaotada ei taha - et ta algläte ei ladiseks laiali igati legitiimsesse ajalukku, annaalidesse, kus Autor taas ellu ärkab, kuid.... ei või iial teada.