Seistes oma osakonna ees (meid on kokku vist miski ca 60 inimest), kuulates neid imelisi sõnu, mida minu kohta öeldi (nuh, siin oli küll selgelt suhkruga liialdatud:P )… meie üksuse juhilt, minu otseselt juhilt ja minu partnerilt (minu ID-lt (investment director), killumeistrilt ja välismälult, kellega me koos olema nii mõndagi kogenud ja kes mind laulu sisse pistis:))… nähes inimeste kurbust ja koguni pisaraid silmis ja põskedel… ja seda - lihtsalt minu lahkumise tõttu (kas ma tõesti olen siis (nii) oluline?!), siis see kõik pani mu hingekeeled värelema…  Peale võrdluse "päikesega" (mis võib ju olla mitte ainult soe ja mõnus, aga ka kõrvetav või lihtsalt pilve taga:) ) kõlas mitmeid kordi ka minu fotograafialembus (mis küll viimasel aastal suisa tolmuma kippunud..).