Haini fotod lähtuvad 60-ndate lõpus alguse saanud portreefotograafia alahoidlikumast traditsioonist, mille kõige tuntum esindaja on muidugi Kalju Suur. Tegelased piltidel ei poseeri enam kramplikult, ei võta pateetilisi poose, pigem proovivad jätta muljet, nagu oleks neid lihtsalt suvalisel  hetkel pildistatud. Mis muidugi nii enamasti pole. Fotograafi kohaolek on enamikel piltidel selgesti tuntav, sageli on pildistatav otse objektiivi poole pöördunud. Situtsioonid piltidel on muidugi erinevad. Osad võtted on tehtud mingitel sündmustel (näituseavamistel jne.), teiste tegemiseks on pidulikult peategelase töökohta (ateljeesse vm.) mindud, kolmandaid lihtsalt suvalises kohas pildile palutud. Aga üldiselt on taust Haini piltidel väheoluline, tähtis on ikkagi inimene. Mõned erandid siiski, kasvõi  nooruke Peeter Linnap 1988-ndal aastal fotonäituse "Me olime nagu lapsed" suure plakati ees lösutamas, graafik Peeter Ulas lamasklemas graafiliselt eriti esiletungivas õuemurus.