Nagu alati. Ette heita ei saa autorile, ega toimetusele, vaid peamiselt iseendale, et miks kurat ma seda siis ikka lugesin. Seekord puhtast igavusest. Ja käras küll. Kõik on nagu alati Mina-sarja puhul: mitte minu Argentina, vaid minu aasta Buenos Aireses (äkki siis ikka "Minu Buenos Aires", mitte kohe Argentina) ja nii edasi. Ei, Liis oskab kirjutada küll,  ajakirjanikuna on ta oma kooli kätte saanud. Ei, tore, et inimesed teevad aasta otsa vabatahtliku tööd Buenos Airese getos. Tore, et teevad hästi ja südamega. Tore, et ma nüüd tegelikult ei julgegi enam Argentinasse reisule tahtagi. Vaesus, korruptsioon, libedad mehed ja kuritegevus. Brr, tänan ei. Puhkuselugemisena pretensioonitu. Seljakotireisijale ja maailmarändurile asjalik abiline.