Innovatsioonikoostöö ruumiline (regionaalne) aspekt tuleneb eelkõige tööstuspiirkondi või klastreid käsitlevast kirjandusest, kus defineeritakse need suhted teatud territoriaalse ettevõtete kogumi sees, mida seovad teatud isikutevahelised suhted ning töötajate, ettevõtjate ja poliitikute ühine sotsiaal-kultuuriline taust (vt nt Bianchi 1998). Suhteid väljaspool vaadeldakse kahaneva funktsioonina kaugusest (Howells 1999).  Tänapäeva tehnoloogiad on kaugusest tulenevaid kulusid oluliselt alandanud ning sellest olulisemaks on muutunud riikide regulatoorsed takistused kaupade, teenuste ja informatsiooni liikumiseks (Brown, Butler 1993). Nagu märgivad Kirat ja Lung (1999), võib ruumilise läheduse asemel vaadelda hoopis sotsiaalset lähedust (tehnoloogilise, organisatsioonilise või institutsionaalse raamistiku mõttes) ettevõtete vahel. Seega võime eeldada, et sarnase institutsionaalse (poliitilise, finants-, majandusliku, kultuuri-)  keskkonnaga ettevõtted on rohkem valmis omavaheliseks koostööks.