Saartelt teise küüditamisega kogutud naised, lapsed ja vanad viidi Harku vangimajja, kust nad pääsesid augustis 1941. Vabastatute kohta küüditamisdokumente pole leitud.  Just saartelt teise küüditamisega viidute kokkulugemisega kerkib kõige rohkem küsimusi.  Kas  saartelt viidi mandrile koos oma peredega või peredeta ka neid mehi, kes olid vangistatud pärast 14.juuni küüditamist?  Perekondadest eraldatud meeste arreteerimisdokumendiks kriminaaltoimikus on enamasti arreteerimismäärus, mis kannab 4.juulist hilisemat kuupäeva, sõltumata sellest, on see koostatud Eestis või mujal. Kas osa neist, kelle toimikus on niisugused dokumendid, on ka tegelikult vangistatud pärast küüditamispäevi juuli algul?  Et saartelt juuli algul küüditatud perede kohta perekonna  arvestustoimikuid pole, siis on andmed nende kohta kogutud küüditatute eneste, nende sugulaste ja naabrite-tuttavate käest - alates juba ZEVi tegevusest.  Saartelt küüditatute nimekirju koostanutelt, ka mälestustest on kõlanud arvamusi, et kommunistlikul režiimil oli kavas korraldada saartelt veel kolmaski küüditamine. Dokumente niisuguse kavatsuse kohta pole leitud.  Vähestel juuniküüditamisele määratutel õnnestus, vähemalt esialgu, pääseda. Osa neist vangistati veel 1941.a., osa aga alles teise  Nõukogude okupatsiooni ajal. Isikukirjesse on märgitud "mitte küüditatud", nende edasise saatuse andmed, olgu siis dokumentidest või mistahes teadetest saadu, on ka kirja pandud. Kuid pääsenute edasise saatuse üksikasjalikku jälgimist pole selle nimekirja koostajad endale ülesandeks seadnud. Üldistavalt võib öelda, et neid on 1941.a. metsavendadena ja Punaarmee vastu võideldes Saksa poolel langenute, 1941.a. Punaarmeesse sundmobiliseeritute, 1944.a. Läände pagenute ja teise nõukogude okupatsiooni ajal  vangistatute ja küüditatute hulgas.  Nimekirja on võetud ka asumispaikades sündinud lapsed. Andmeid nende kohta on toimikuis napilt, teateid on saadud nii mälestustest kui ka kodu-uurijailt ja mementolastest andmekogujatelt.