Munadepühade ootuses ei suutnud Marta eriti muidugi munade värvimise päeva kudagi ära oodata. Tema kõige vettpidavam ajaarvamise arvestus käib endiselt ära magatud öödes ja nii ma päevas sadu kordi vastates,  et mitu ööd nüüd siis veel munade värvimiseni jäänud on, ei jõudnud ma lõpuks isegi neid öid ära oodata. Laupäeva päeval tegime Martaga valmis Vanaaegse pasha, mille retsepti leidsin täitsa ootamatult ja kogemata hoopis ühest Soome sisustusteemalisest raamatust. See on mulle varasemalt hirmu nahka ajanud variant läbikuumutatud pashast. Aga… mitte erilise magusalembina pean tunnistama, et see sai väga hea ja nii lihtsalt ma endale vist lõpuks sellise ammu otsitud eluaegse hea pasharetsepti leidsingi!  Kusjuures maitses ta kohe, nõrutamata kujul, isegi veel kõige paremini. Õhtul meisterdasime valmis ka südamekujulise muna (via tädi Liisa), millega siis lõpuks kauaoodatud pühapäeva alustasimegi. Ja pärast hommikusööki oligi viimaks munade värvimise aeg käes. Marta joonistas näiteks ühele munale vanaema ja vanaisa, mina meisterdasin munadest tüdrukutele nende lemmiktegelased Vihased linnud. Viimane oli neile suur ja meeldiv üllatus hoolimata sellest, et ma neid "linde" neile sealsamas nende nina all meistedasin, aga see näitab just hästi, kui väga nad oma munade värvimisse süvenenud ja selle tegevuse üle rõõmsad olid, no Marta erakordsest hajameelsusest rääkimata. Pärastlõunal võtsid tüdrukud oma värvitud munad, mina pasha, pärtel Pärli kaenlasse ja läksime tavapäraselt tädi Marika juurde külla. Päev ja isegi terve eelnev nädal, olid kirjud nagu pühademunad!