Teinekord olnud Jüri jälle Linnumägi nõmmes üksipäini jahil. Ühe tuulemurtud puu ehk "rampe" ääres teinud ta õhtul tule üles ja heitnud ise rampe ääre magama. Niipea kui ta natuke tukastanud, püüdnud keegi teda rampe alt läbi kiskuda teisele poole. Jüri öelnud: "Kui siin sinu tee on, siis lähen ma ära teise kohta." Ta heitnud teinepoole tule ääre ja võtnud kasuka üle. Natukese aja pärast tundnud, et keegi tõstnud kasuka äärt, piilunud alla. See olnud vanasarvik ise, hambad suured nagu rehapulgad. Jüri teinud näo, nagu magaks vagusasti. Tont naeratanud, võtnud küti käed, surunud kokku ja pistnud küünarnukist saadik oma p-sse. see olnud külm nagu lumehang.