Tavapärase kunstiajaloo järgi oli sümbolism 18. Sajandi lõpul tekkinud ja sajand hiljemaks oma õige hoo sisse saanud kunstivool, mis vastandas ennast jäigale klassitsismile, teaduskultusele, ratsionalismile ning modernismile, hakates lihtsa reaalsuse ja üllaste ideede  asemel kujutama nägemusi, fantaasiaid, mütoloogiaid, tundeid. Sümbolism oli popp modernismi alguses ja tagasi oli ta ka selle lõpus 20. sajandi lõpus. Samas sülitas uus Tartu sümbolism ka postmodernismi pealiskaudsusele, trenditsemistele ja tühistele vormimängudele, üritades tõestada, et ammu surnuks tunnistatud maalikunst on pea ainukesena võimeline näitama inimese hinge ja vaimu sügavust, valgustama selle pimedust.