Täna helistasin esimest korda elus oma isale. Ja muidugi olin nii rumalalt ettenägemisvõimetu, et jätsin oma numbri nähtavale. Niisiis on tal nüüd mu number ja minul on paanika, et ta võibki hakata rõõmsalt mulle helistama ja küllagi kippuma, nagu ta lahkelt kohe teatas, et kavatseb teha. Ehk ta siiski unustab ära need plaanid kui kunagi kaineks  peaks saama? Kuigi ülejäänud perekond, kellele seepeale oma häda ja lollust kurtsin, teatasid sünge irvega, et: "Looda sa!" Ohpuhh! Ühe korra ta juba ongi helistanud, aga ma ei võtnud vastu. Ei pidanud ta minust mu sündimisel piisavalt et vaatamagi tulla ning ähvardas maha lüüa kui kisendav imik olin, ja nüüdki tundis õhinal huvi, et on minust nüüd ikka ka ilus naine saanud ja kas mul ikka suured rinnad on. Appi!    Nojah, aga MIKS ma helistasin oli see, et täna lõuna ajal võttis minuga Poola  konsulaadi kaudu ühendust mu poolvend (kellega mul ka siiani muud suhet polnud olnud kui et olin teadlik tema olemasolust - peamiselt alatasa televiisoris ilmuvate tema nimega tagaotsimiskuulutuste põhjal kui ta teismelisena pidevalt kodust jooksus oli) ja kurtis, et on hädas, raha ja dokumendid pihta pandud ning sooviks Eestisse pääseda. Vestlesin ka konsulaaditöötajaga, kes arvas, et saaks noormehele või toidurahagi, et häda olla tõega suur. Nojah, sain tund aega järele mõtlemiseks ning kasutasin seda siis suguvõsaga nõu pidamiseks. Mõtlesin igaks juhuks siiski ka temaga lähemates suhetes olevate sugulastega õnne katsuda. Tädi (isa õe) kaudu sain onu (isa venna) telefoninumbri, kust siis omakorda selle oma isa numbri. Aga jah, ehkki ma teadsin ta elukommetest muidugi (nii kuulu järgi - meiega kohtus ta viimati siis kui olin umbes neljane või nooremgi vist), oli mulle siiski ehmatavaks üllatuseks KUI purjus kodanik mulle sellelt numbrilt lõpuks peale mitmendat katset vastas. Huh! Igatahes hakkas mul seepeale noormehest (oma sellest va senitundmatust poolvennast) selle kõne järel piisavalt kahju, et tegin tema jaoks omalt arvelt (mehe oma poleks saanud nagunii kasutada) toiduraha jagu ülekande (kuigi olin seda juba ennegi kavatsenud teha, ei saa ju hädas olevat inimest nälgida ka lasta päris, eksole, aga see kõne isaga oli igatahes lisaraskuseks sellel kaalukausil). Loodetavasti saab ta vähemalt kõhu täis siis selle eest. Bussipiletiraha jagu väljaminekut ma oma pere eelarvesse siiski lubada ei saanud. Arvestades, et auto ka nüüd katki läks, on selles kuus jälle üks kõva koonerdamine ja kohvipaksu pealt raha jagamine ette näha.    Oeh-oeh, loodetavasti ei õnnestu isal mu aadressi teada saada. Hoiatasin ka kõiki sugulasi kellega suhtlen, et ärgu jumalapärast mu elupaika avalikustagu. Üks sedasorti avalikult jaurav skandaal mul siinkandis just puuduski, eksole.