Alustame oma seekordse kirjandusliku üllitisega sealtsamast kus meil jutt eelmisel korral pooleli jäi  ehk siis Adeleide´is internetipunkris istudes ja eelmist blogipostitust siia lehele laadides. Nagu tähelepanelikumad lugejad kindlasti märkasid laadisime eelmisel korral siia blogisse sulle silmarõõmuks päris mitu pilti. Tänu sellele ja muudele välistele mõjudele nagu närvissüsteemi limiite testivalt aeglane internet läks meil operatesiooniga "blogiülespanek" kordades kauem aega kui selleks esialgu olime planeerinud.    See aga omakorda tähendas seda, et tol päeval jäi meil Adelaide´i avastamiseks  aega pisut vähem kui esialgu olime planeerinud. Sellegipoolest jõudsime külastada mitmeid erinevaid vaatamisväärsusi mis sel toredal Lõuna Austraalia linnakesel näidata oli. Esiteks külastasime kunstinäitust (ära naera!), kus nägime mitmeid kauneid ja vähem kauneid Austraalia kunstnike teoseid. Järgmisena jalutasime kõrvalasuvasse Adelaide´i   muuseumi (lõpeta see naermine!) ja käisime läbi 2 korrusetäit aborigeenide ajalugu tutvustavat näitust. Väljapanekus domineerisid kolme tüüpi eksponaadid: Relvad (bumerangid, odad, kilbid), puust kujukesed ning pildid aborigeenidest st. mustadest megalaia  ninaga "National Geografic´u" rindadega naistest ning alati mingis vihmatantsu poosis poseerivatest meestest, kelle ainsaks kehakatteks kirju sokk teadagi ümber mille. No vähemalt saime Austraalia esmaasukate ajaloo kohta seal pisut targemaks. Edasi viisid meie truud jalakesed meid Adelaide´i botaanikaaeda, kus sooritasime meeleoluka jalutuskäigu, mille jooksul nägime mitmeid silmipaitavalt ilusaid puid, põõsaid ja lilli. Kohe botaanikaaia kõrval asus National Wine Center, kuhu põikasime ka hetkeks sisse aga  kui selgus et tastingu eest tahetakse suurt hunnikut raha saada, siis piirdusime vaid prii ringkäiguga. Selle aja peale hakkas päike juba vaikselt loojuma ja oli aeg hakata omale tolleks ööks ulualus otsimisega tegelema. Käisime siin, käisime seal, käisime iga nurga peal aga no ei leidnud sobivat kohta, ühed olid liiga kallid, teised täis, kolmandaid ei suutnud me isegi oma 5 reisikamraadi Tomiga (navigatsiooniseade) üles leida. Nii otsustasimegi end sel ööl Adelaide´i kaunisse randa ära parkida ja autos  magada. Mugav just ei olnud, kuna magasime esiistmetel aga see eest oli hommikul lausa lust ühe öömaja võrra rasvasemat pangakontot vaadata.    Järgmisel neljapäevasel hommikul (16.04) pühkisime istmete jooned oma nägudelt ja läksime Adelaide´i hiinalinna turule hommikusööki jahtima. Peale kosutavat kohvi ja saiakesi, otsustasime sel päeval mitte randa minna nagu eelmisel õhtul plaanitud, sesgt aknast välja vaadates oli tunne nagu oleksime Eestis (külm, hall, vihmane) Läksime hoopis Adelaide Hillsi  kus pidi leiduma mitmeid toredaid kohti. Esimesena sõitsime läbi Austraalia vanimast sakslaste loodud linnakesest nimega Hahndorf, kus külastasime maasikafarmi, 2 juustvabrikut ning shokolaadivabrikut. Vahepeal teeme kiire pissipeatuse ka kohalikus pubis, kus kohe sisse astudes paitas kõrvu "Õllepruulija" sulnis meloodia, lauldi küll kahjuks saksa keeles. Õhtupoole tegelesime meie ja Melbourne´i vahelt kilomeetrite vähendamisega. Öömaja leidsime linnakeses nimega Murray Bridge mis paistis silma ülevoolava  silmapaistmatusega.        Reedel (17.04) olime enamuse päevast jälle ratastel  kapotiga Melbourne´i poole. Kerge vahepalana tegime pärastlõunal linnakeses nimega Mount Gambier peatuse ja sõime kauni vaatega välisõhu restoranis lõunat (restoran koosnes piknikulauast, meie gaasipõletist ja kiirnuudlitest) Vaade oli sellisele vaatamisväärsusele nagu Umpherstoni Sinkhole, mis siis maakeeli on sissekukkunud laega koobas. Antud koopasse olid kohalikud linnaisad muide ka kena pargi rajanud nii, et me poleks saanud oma lõunat toredamas kohas vitsutada.  Kui nuudlid keres käisime veel samas linnakeses vaatamas ka endist vulkaanikraatrit, millest nüüdseks oli saanud Blue Lake´i nimeline järv.  Oli ikka blue küll see vesi seal :) Ööbima saime linnakeses nimega Warrnambool.    Laupäevaks (18.04) olime planeerinud jõuda õhtuks Austraalia suuruselt teise linna Melbourne´i. Ning mitte ainult - meie plaan nägi ka ette sõita sinna mööda kuulsat Great Ocean Road´i. Tegu on mööda ookenikallast sinka -vonka ja üles-alla kulgeva teega, mis sisaldab endas suurtes kogustes erinevaid vaatamisväärsusi. See tee on mitusada kilomeetrit pikk ja kuigi enamuse teest on kellegi hea huumorisoonega tegelase  poolt püstitatud kiirusepiirangud 80 ja 100 km/h, pole autojuhtidel selliste kiirusteni jõudmisest mõtet unistadagi. Enamuse ajast püsis meie spidomeetri valge seierikene sealkandis, kuhu keegi on kirjutanud numbrid neli ja null. Tee jookseb lihtsalt niivõrd käänuliselt, et 100 km/h oleks võibolla tehtav mõne kogenud ringrajasõitja poolt tema võistlustsiklil ja seda ka ainult siis kui tee oleks ülejäänud liiklusele suletud. Irooniline on muidugi see, et Margus, kelle õlul tol päeval sõitmine oli, suutis  siiski ühe sirgema lõigu peal veidi liiga palju vasakult kolmandat pedaali vajutada ning selle tegevusega kohaliku liiklusinspektori tähelepanu äratada. Lugu lõppes muidugi sellega, et Austraalia riik on nüüd 227 dollari võrra rikkam ja Margusel taskus esimene välismaine trahvikviitung. Tervitame teda siinkohal :)        Tee peal jõudsime muuhulgas ära näha ka ühe kuulsaima vaatamisväärsuse siin Melbourne´i kandis nimega "12 apostlit". Tegu siis kaheteistkümne igavesti piraka meres istuva kivimürakaga, mida hunnik turiste iga päev hoolega kaldalt pildistamas käib. Ja asja pärast ka, sest vaade  oli ikka väga võimas.        Õhtul jõuame Melbourne´i ning pikema pusimise peale  õnnestub meil ka hostelis nimega Urban Central ka öömaja leida. Viimatinimetatu on väga tore koht, sellepärast, et sealt on vaid 10 minutine jalutuskäik päris linna südamesse. Õhtul kasutasime muidugi kohe juhust ka, lõime end üle pika aja läikima ning läksime suurlinna ööelu kaema. Nagu vanarahva tarkus ütleb läheb esimene ikka aia taha ja nii ka meie esimese peoõhtuga üle pika aja ka juhtus. Kokku läksime või üritasime nelja peale minna 3 klubisse. Esimeses kohas ei lastud meid sisse kuna kui poisid läksid  turvamehelt küsima palju pilet on peeti neid omasooiharateks. Teisel korral läksime klubisse sisse aga see oli kohutvaim klubi kus me kunagi käinud olime ja lahkusime sealt niipea kui Harry oli oma baarist ostetud õlle sisse kaaninud. Kolmandasse klubisse üritasid sisse minna Margus ja Anne aga kuna tegu oli hard rock´i teemalise peoga, siis ei lastud neid sisse kuna neil ei olnud piisavalt tumedad riided ja nende üleüldine olek ei olnud turvamehe arvates piisavalt hard rock : ) No nalja sai igaljuhul,  järgmistel kordadel teeme vähe korralikuma eeltöö ning loodame, et siis õnnestub see klubisseminek veidi paremini.        Pühapäeval (19.04) sõime kõigepealt hommikust ja jõime kõrvale kõvasti apelsinimahla (janu oli hirmasasti millegipärast). Kui kõhud täis tegime väikese lebo ja lõuna paiku põrutasime esimest korda päevavalguses linna avastama. No on alles pirakas linn - 3,7 miljonit elanikku. Käisime kohalikul Kuniganna Victoria turul, vaatlesime Melbourne´i marulahedat arhitektuuri ning jalutasime niisama linna peal ringi. Teha ja vaadata oli nii palju ja üks päev on sellise suure linna  avastamiseks kahtlemata liiga vähe. Õhtul läksime taas linna peale jalutama, et seda kaunist linna pisut hoolikamalt uurida kui eelmisel õhtul. Tegemist on ikka vägavägaväga ägeda linnaga. Nii erinev Perthist. Kui tuua paralleele automaailmast, siis üks on Opel Astra ja teine Audi A5. Väga moodsad arhitektuurilised lahendused, värvid, inimesed, kohad, jõgi mis kõike pimedas peegeldab - pole lihtsalt sõnu, et seda kõike sulle edasi anda. Ilmselt tegeleme Melbourne´iga tutvumisega ka järgneval päeval paaril ning  varsti hakkame edasi Sydney poole sõitma. Küll aga oleme kindlad, et see ei jää viimaseks korraks kui siia linna tuleme. See on lihtsalt liiga võimas koht. Selleks korraks siis kõik...  Olge mõnusad!