Vihmases Jaanilaupäevas pole midagi veidrat, neid on ikka olnud ja jääb olema. Aga paduvihmaga, vettinud kilemantlis külmetada ja vabaõhuetendust nautida, selleks peab ikka veidi hull olema. Ja tervet kampa hulle ma eile ka nägin. Passisin koos teistega Vargamäel, kummikud jalas ja kaks kilemantlit üksteise otsas, vihma sadas ja  lõppu polnud näha. Vahepeal tuli padukat, siis rabistas niisama. Lootsin vaikselt, et etendus jäetakse ära ja saan tagasi koju - sooja teki alla. Aga ei, jonnakas eestlane niisama alla ei anna - lausvihmas kükitavale publikule tuli aina lisa, vabu kohti otsiti hoolega, mõned jäidki seisma. Näitlejad peitsid end lava taga vihmakeepidesse, varjusid soojakutesse (publikul seda võimalust polnud) ja viskasid naljagi - taevas na rahutu, tea kas kisub vihmale :) Etendus algas siiski, näitlejad viskasid keebid  nurka, mõned neist jooksid mööda põldu paljajalu ja peagi olid kõik ligamärjad. Vedelesid järveks muutunud heinamaal pikali, sest etendus nõudis seda, vaatasid taevasse ja naerutasid publikut repliigiga - pilved on na rahutud. Jajah, ma üritasin pilte teha, tilkusin nagu näitlejadki, sest kilemantel ei pidanud sajule vastu ja hakkas vett läbi laskma, tagumik oli juba ammu märg ja ainult varbad olidki veel kuivad, tänu kummikutele. Vaatasin seda palagani ja imestasin, miks pagana pärast need näitlejad seda  teevad. Sest nad on professionaalid? Miks ometi publik nii kannatlikult paigal istub. Sest nad on raha maksnud? Kas tõesti pole kellegil nii palju mõistust peas, et öelda - Vabandage aga tugeva vihma tõttu jääb tänane etendus ära! Näitlejad on ka inimesed, minge teiegi koju, tehke sauna ja ärge külmetage siin! Aga ei midagi, ohh seda jonni ja kannatliku meelt. Meie Ingaga igatahes põgenesime peale esimest vaatust. Vaevalt olime autosse istunud ja veidi sõita saanud, kui tuli järjekordne sahmakas padukat, sadu oli  nii tugev, et teed polnud nähagi. Etendus Vargamäel aga ilmselt jätkus, ilma kiuste. Või leidus siiski keegi, kes tõusis ja kisas läbi saju - Minge koju!!!!!