30 g võid  1,3 dl suhkrut  1 apelsin  1 muna  3,3 dl (200 g) jahu  0,75 tl küpsetuspulbrit  noaotsatäis soola  1,5 tl kardemoni  75 g mandleid    Riiv apelsini koor peene riiviga ja pigista  viljalihast välja u 2 spl jagu mahla. Vahusta toasoe või ja suhkur, lisa muna ja apelsinikoored ning vahusta ühtlaseks. Sõelu juurde jahu, küpsetuspulber, sool, kardemon ning sega koos mahlaga ühtlaseks tainaks. Viimasena lisa mandlid ja sega nemadki hulka.  Vormi tainast korralikult jahutatud pinnal 2 võrdset umbes 5 cm laiust ja 1-2 cm kõrgust pikka pätsi. Küpseta neid 180-kraadises ahjus u 20 minutit, kuni pealt ilusad kuldsed. Võta pätsid ahjust välja ja lase neil jahtuda, kuni suudad käega katsuda.  Seejärel lõika pätsidest hea (sakilise) noaga ettevaatlikult (saiad on üpriski muredad) u 1,5 cm laiused viilud. Laota nad ahjuplaadile ja tõsta uuesti u 7 minutiks ahju, kuni pealt kerglt kuldsed. Kui küpsised tunduvad teiselt poolt endiselt veidi niisked, siis keera nad ümber ja küpseta ka teiselt poolt u 5 minutit. Lase neil täielikult jahtuda enne söömist (kui suudad =)) ja säilita õhukindlas karbis.        ***    Iga aasta, viimased 5 aastat, olen oma emale mitmel korral valmistanud korduval eritellimusel tema lemmikküpsiseid -  .  Esimeses retseptis, mille järgi neid pikka aega valmistasin, oli nende nimetuseks tegelikult "biscottid". Seega kutsusime ka meie neid pahaaimamatult aastaid nõnda. Alles hiljem sain teada, et " " pidavat itaalia keeles (mis on nened päritolumaa) tähendama lihtsalt "küpsis". Olgugi, et vanad harjumused on aeglased kaduma ning meie kutsume neid endiselt nii, siis üritan vähemalt internetikeskkonnas oma korrektsuse säilitada ja nimetada neid õige nimega.        Eelmine aasta aga otsustasin teha riski, murda välja rutiinist ja katsetada uue, käesoleva retseptiga. Ja õnneks tasus minu katsetus ära 100 %. Kui varem olid need ema suured lemmikud mind (tema õnneks) üpriski külmaks jätnud, siis nüüd esmakordselt hakkasid ka mulle need küpsised maitsma! Ka ema kiitis muudatuse heaks, ning  nüüdsest olen neid küpsiseid valmistanud ka täiesti teemavälistele inimestele (seades muidugi "praagitud" biscottid ema jaoks kõrvale). :)        Pildid saidki tehtud, kui küpsetasin neid oma onutütre poja 1. sünnipäevaks. Kuna osalesin ka (pigem küll  moraalselt, kui materiaalselt) ühes teises kingituse projektis, otsustasin viia peole lihtsalt tsellofaani mässitud küpsiseid koos paki teega ning kinkida need sõnumiga: "Midagi ka kosutuseks väsinud emale" (mis peale mu uskumatult tubli ja tore onutütar kostis naerusui: "Mis väsinud ema!?" :D). Suur oli mu üllatus, kui sain paar päeva hiljem sõnumi, milles selgus, et kingitus oli läinud peale nii suurele kui väiksele asjaosalisele. Teades, et lapsed, erinevalt aeg-ajalt lapsevanematest, ei valeta, olin  muidugi väga meelitatud sellest teatest. =)        Ühtlasi lisaks siia lõppu ka väikese vabanduse (ka endale), et viimasel ajal postitused nii harvaks jäänud. Uskuge, süüa teen ma ikka, isegi pildistan! Aga kuna aastaaeg on nii pime (mis mõjutab nii mind kui ka  mu pilte) ning kool pikk ja väsitav, jäävad enamik retsepte määramatut aega ootama. Ehk suudan end lähenevas jõulu-entusiasmis taas kokku võtta. :)      nami-nami'st