Kui midagi oskaks tahta, tahaks puhkust. On selliseid hetki küll, kui kirjeldamatu ahastusega mõtlen, et ma olen väsinud. Ja väsimusest tulenevad aeg-ajalt suuremadki probleemid. Üllatavad probleemid kusjuures. Mõnikord ma maadlen omaette asjadega (pigem küll tunnetuslike, mitte reaalsete), mida ma kunagi varem kogenud pole. Ja enne praegust hetke, sedasama kirjutamise  hetke pole mul pähegi tulnud, et need võivad mingil määral mulle külge jäädagi, et see ongi uus mina. Ei usu. Ma arvan, et ajapikku need mõttetud maadlused taanduvad. Kuigi kes on see mina, kes ma olen, ei ole nähtavasti mõnda aega kuigi kindel, sest eelmine on muutunud kindlapeale uueks, aga kes on uus, pole veel koorunud, sumab udus ja udu all pean silmas neid loodetavasti ajutisi … mitte kõige sümpaatsemaid ilminguid iseendast.