Antud  raamatu autoriks on Emmanuel Le Roy Ladurie, ja ta on suhteliselt kuulus ajaloolane, ja see raamatki on suhteliselt kuulus. Nii kuulus, et mõned teist on seda juba kindlasti lugenud. See kuulub ajaloolise kirjanduse valdkonda ja räägib keskajast. Ja mitte keskajast kui sellisest üleüldse ja laiemas plaanis, vaid ühe väga konkreetse piirkonna elust üsnagi detailselt. Antud alal oli autor mõneti novaator, enamjaolt kirjeldatakse ajaloos kuningaid ja tähtsaid inimesi täpselt, aga talupoega ja kerjust üldisemalt, aga  mitte vastupidi, kuigi üks ei ole tegelikult olemuslikult huvitavam kui teine. Sinna juurde käis ka mingisugune ajaloofilosoofia, mille kohaselt võrsub ajalugu väikestest inimstruktuuridest ning me saavutame sellest parema mõistmise, kui me seda mikrotasandil uurime.    Ajaloolised materjalid, millel raamat põhineb, on samuti pisut erakordsed, sest juba tollal ei tundunud tavaline inimene enamasti kirjatundjate jaoks piisavalt huvitav, et tema kohta uurimust teha ja tema tegemisi üksipulgi  dokumenteerida. Nendeks materjalideks on nimelt piiskop Jacques Fournieri inkvisitsioonikohtu protokollid. Piiskop Fournier ei pooldanud piinamist, olles seda ühe korra katsetanud, leidis ta, et piinamistel saadud materjalid erinevad mitmeti ilma piinamiseta saadud materjalidest, ning et ta ei saa neid kasutada. Ta tahtis   teada saada, mis on kohtualuste süüteod, et neid korra kohaselt karistada, ning selleks kasutas ta lõputuid vestlusi, mida kõiki hoolikalt  dokumenteeriti. Kaks aastat tegeles ta umbes kahesaja viiekümne inimese ülekuulamisega, kelle hulka kuulusid enam-vähem kõik küla elanikud alates kaheteistkümne aasta vanusest. Ja hiljem sai piiskop Jaqcues Fournierist paavst Benedictus XII, mis andis tollal ühe parematest garantidest antud dokustaatide säilimiseks.    Külaelanike süüteod olid põhiliselt seotud ketserlusega. Nõidu inkvisitsioon tollal veel taga ei ajanud. Ketserlust nimetati katarluseks ja Montaillou oli viimane koht, kus selle  aktiivseid pooldajaid leidus. Üldiselt on kerge antud konfliktis katarite poolt võtta, kuna kataritest oli eelnevalt ristisõjaga üle pühitud, neil ei olnud enda poolel religioosset salapolitseid ja nad ei olnud tegelikult kellelegi kurja tegemas, peale katoliku kiriku, kelle võimu ja rahalist olukorda ta ohustas. Aga ka ideoloogiliselt oli tegemist mõneti suurejoonelisema ettevõtmisega, kui katoliiklus seda oli. Nende usk oli dualistlik - nad arvasid, et on kaks jumalat, hea ja kuri. Kurja jumalat nimelati  Maailma Kuningaks, tema oli Vana Testamendi jumal, tema loodud oli maailm ja kõik materiaalne. Hea jumal oli loonud ainult inimeste hinged ja Jeesus oli tema saadik, kuid mitte lihaks saanud jumal, sellepärast, et liha, vaata, oli kurjast. Wikipedia annab meile hinge seisukorra kohta säärase ilusa lause: " " Kahe jumala vastuolu oli  põhimõtteliselt võimu ja armastuse vastuolu. Järelilma kujutati kui paika, kus kõik hinged on koos ja armastavad teineteist nagu oma lähemat perekonda, päästmata hingede osaks jäi aga jääda lihalikku maailma, kus nende hinged mõninga aja pärast uutesse olenditesse siirduvad. Sellest järelduvalt ei pidanud katarid palju maisest rikkusest ja võimust. Katarid ei pidanud palju ka katoliiklikest sakramentidest, ladina keelest, kiriklikust abielust, ristikujust ja Neitsi Maarjast. Mõneti on võimalik aru saada, kuidas nad  katoliku kiriku jaoks jõledad pühaduserüvetajad olid. Kuid ka seda on võimalik mõista, kuidas katarlus sealkandis soodsale pinnale langes, kuna seal oli moodustunud aadlike ning talupoegade ühisrinne vaimulike vastu, kelle makse hinnati ebamõistlikult kõrgeks.    Raamat on jaotatud peatükkideks, mis tegelevad tollase elu erinevate aspektidega - kuidas toimis perekond, kuidas suhtuti töösse ning varandusse, kuidas suhtuti surma, on ka peatükid seksi, vabasuhete ja homode kohta. Kirjeldused jätavad  külast elava ning üsnagi kena mulje ja eredavad tegelaskujud on meeldejäävad, küla ei mõju ühtse massina ning kohata võib erinevaid käitumislaade ja arusaamu. Leiab silmakirjatsejaid, äraandjaid, perekondi, mis pendeldavad katoliikluse ja katarluse vahel, materialistliku vaatega inimesi, kes täidavad usutalitusi ainult kombe pärast, filosoofilise vaatega põhimõtteinimesi ja ebausklikke. Kohati minnakse kirjeldustes liialt detailseks, aga tuleb mõista, et tegemist on ajaloolise teosega, mitte  ilukirjandusega. Tsitaadid tollaste elanike jutust annavad edasi tollast mentaliteeti ja ekspressiivsust, muutes kirjeldused terviklikuks. Mõnus, elav ja huvitav on. Ma lisan siia mõned tsitaadid, et te saaksite eelvaate selle maailma üldisest iseloomust.              Ühe jutiga teda läbi lugeda oli raske, aga täiesti kõrvale jätta ei tahtnud teda sugugi. Ma arvan, et kui ma hindan teda kategoorias "raamatud", saab ta minu käest seitsme, aga ajaloolise kirjanduse alal peab ta kümne saama. Võimalik on kirjutada äärmiselt igavaid raamatuid isegi idee poolest huvitavatest sündmustest. Prantsuse revolutsioonist saab igava raamatu. Ma olen seda näinud. Kuna tegemist on kuulsa kirjutisega, on  teda ilmselt võimalik leida, ja kui te tahate veel rohkem detaile, tuleb teil teda kardetavasti originaalis lugeda.