Põhiliseks laskemoonaks olid loomulikult kivid. Sihtimise seisukohast on tähtis, et kivid oleksid võimalikult sarnase massiga ning võimalikult sfäärilised. Sarnase massiga kivi puhul sai sihtimisel juhinduda eelmise kivi trajektoorist ja vastavalt vajadusele masinat ümber häälestada. Sobiva häälestuse leidmisel võis  jätkata pommitamist kuni sihtmärgi purunemiseni. Ümara kivi õhutakistus on kõige väiksem, seetõttu lendasid taolised kivid kõige kaugemale. Lisaks lendasid nad ka täpsemini, kui lapikud kivid, sest lapiku kivi pöörlemine õhus võib tema trajektoori märgatavalt muuta. Pealegi sõltub lapiku kivi puhul tema lennutrajektoor sellest, kuidas ta enne lasku lingu on asetatud. Allikates esineb teateid ka laskemoonaks kasutatavate kivide tahumisest (Schmidchen 1983: 126).