Lugu ennast on väärt nii 15-20 minuti jagu, kuid see kõik on venitatud poolteisttunniseks filmiks, mis paratamatult end õige pea kordama hakkab. Kaua sa ikka enda plekksilindritesse mässitud käsilasi kamandavat naist ja videoekraanidel seletavat vanameest vaadata jaksad, eriti veel kui see, vaheldudes väikeste robotite omavaheliste üksluisete lahingutega, võtab enda alla filmi esimesed 60 minutit. Huvitatutel soovitaks julgelt kerida viimase poole tunni peale, sest  alles seal läheb film käima ja 50ndate plekkmasinate hävitustööle kiigatakse ka korra 80ndate  'i eriefektide maailma ning inimkehasid tükeldatakse, puuritakse ja nüpeldatakse täitsa korralikult. Samuti pannakse punkt vaikselt-vaikselt taustal kumanud sotsiaalkriitilisele sõnumile.    Kokkuvõttes mõnusa lo-fi väljanägemisega austusavaldus aga kahjuks täpselt sama igav ja tuim, kui need, kellele ta austust avaldab.