Kui takistatud, visa ja aeglane on  meie arenemine olnud Molière'i valdamiseks! Kui nobe ja rutuline edu, tahaks rõõmustada. Esiotsa on Eesti teatri kokkupuude ja saavutused ometi alles Molière'i proosaga pii­ratud. Eesti teatrielu ei ole enesesse veel jõudnud vastu võtta peenemat ja taidurlikumat osa Molière'i toodangust: Molière'i dramaatiline värss ootab alles Eesti keele tõlkijat. Soome kirjanduses on sarnaste Molière'i värsikomöödiate nagu Tartuffe või Les femmes savantes luulelised tõlked olnud tähelpandavaiks sündmusteks. Tänu O.  Mannise tõlkimiskunstile on Soome värss painutatud Prantsuse aleksandriini seaduste alla nii hästi, et klassitsistliku värsimõõdu kõlavorm, rütm ja helisevad riimid oma õigus­tesse pääsevad ka selles ümberistutuses. Kes lükiks meil samasuguse oskusega Molière'i Misanthrope'i või Tartuffe'i Shakespeare'i Hamleti või Schilleri Orleansi neitsi vahele? Kes võrduks meil Soome vana Adolf Lindforsi miimilisele võimisele Molière'i kujusid uuesti luues?