Õhtuks Leetu jõudmine muutus mitmel põhjusel kahtlaseks - peamiseks argumendiks oli minu kahtlasevõitu, kuid kaunis mälestus Salduse linnast. Nii muutsime plaaniväliselt suunda - lõuna asemel jätkuvalt läände - ja tahtsime päikeseloojanguks linnas olla. Ent me ei arvestanud hullus seisukorras kohalikku magistraaliga - tee ei olnud küll auklik, vaid koosnes ainult asfaldilappidest, mis andis tulemuseks hullema variandi kui munakivisillutus. See võttis liikumiskiiruse alla ning tegelikult tänu sellele kohtusimegi Tervetega - kauni ning vägeva ajalooga kohakesega, mis õnneks täpselt teele jäi.