Maailm on läbinisti elus. Maailmastruktuuri tugeva kontrastsuse tõttu on enamik inimtajutavaid protsesse maailmas kvaasimateriaalsed ehk füüsikalised. Kvaasimateriaalse  seaduspärasuse aluseks on tohutu hulga subjektide tahtelise aktiivsuse koondresultaadi statistiline stabiilsus. Pole olemas absoluutselt paratamatut füüsikalist põhjuslikkust ega absoluutseid jäävusseadusi. Tahtevabadusliku teadvusliku aktiivsuse poolt ülalhoitav kvaasimateriaalsus on omadustelt mittejuhuslik ning fatalistlikust materiaalsusest stabiilsem, sest tema puhul ei saa rakendada entroopia vältimatu kasvu printsiipi. Kvaasimateriaalsuse ilmnemine tuleneb lõppkokkuvõttes nendest transtsendentsetest jõududest,  mis tagavad tohutu hulga subjektide seotuse ühtsesse eksistentsi. Maailma tugeva kvaasimateriaalsuse tõttu on inimestel olemas ulatuslik füüsilise ja intellektuaalse tegevuse valdkond, mis on vaba eetilisest kontekstist, kui mitte arvestada seda loomulikku tänulikkust, mida me peaksime tundma nende süvastruktuursete subjektide ja nende üleloomulike jõudude suhtes, kelle vaeva tulemusena see meile elamiseks nii mugav kvaasimateriaalne keskkond on kujundatud ja püsib.