Kõige olulisem kogu selle temaatika juures on tõsisasi, et seoses uue seaduse vastuvõtmisega oleme hariduselu korraldamisel astunud sammukese edasi hariduse nüüdisajastamise suunas. Eelmine seadus pärines taasiseseisvumise algusaegadest ehk 1993. aastast ning oli ilmselgelt ajale jalgu jäänud. Teine väga oluline moment uue PGSi  vastuvõtmise juures on fakt, et vaidlushimuliste haridusinimeste seas on tegelikult säärase suure dokumendi vastuvõtmine väga tähelepanuväärne saavutus. Erinevatel aegadel on üle riigi koostatud erinevaid võimalikke haridusstrateegiaid, kuid selles osas ei ole kunagi veel ühtse tulemuseni jõutud. Haridusstrateegia puudumine on näidanud, et haridus on olnud aastate jooksul pigem päevapoliitiliste tõmbetuulte juhtida, aga mitte sihikindla poliitikaülese ühiskondliku kokkuleppe edendamine. PGSi vastuvõtmise juures ei saa  erinevate osapoolte kokkulepet mitte alatähtsustada, vaid see annab meile pigem lootust, et ka tulevased kokkulepped hariduse vallas on võimalikud.