...  Mäletan päris hästi seda suve, kui Rootsi kuningas naise võttis.  Nii mõnigi postkaart Rootsi poolt kandis fotot suursugusest pruutpaarist.       Silvia oli tõeline kaunitar ja kuninglik paar imekaunis.      ...  Samasse ajajärku  jäi minugi meheleminek, õieti olin mina selleks ajaks juba ligi aasta abielus olnud.  Lastega oli ka nii, et mina jõudsin ette, printsess Victoria sündis meie esiklapsest 1,5 aastat hiljem. Ja ega ta algul troonipärija ei olnudki, hoopis hilisem Rootsi seadus muutis varasemat põhimõtet, et trooni saab pärida ainult meesliini pidi.    Nii et kui ainult trooni anda oleks, siis meie perest oleks küll kuninga saanud.    Mitte et mul pisikeste printsesside vastu midagi olnud oleks...       No ja edasi tuleb tunnistada, et Silvia 3 on ikka rohkem kui minu 2. Poegade ülekaal jääb küll mulle, aga see on ka kõik.  ...    Elu läks nii nagu elu ikka, lapsed kasvasid, oli rõõmu, oli muret. Ei ma usu, et siin suurt vahet, oled sa kuninganna või niisama lihtsalt ema. Mäletan jutte, et vahetati lasteaeda, sest lapsepabulad olid ropendama hakanud.  ...    Ja ühel hetkel olid need lapsed suureks saanud. Nüüd olen Silviale järele jõudnud, mul nüüd ka 1 prints ja 2  printsessi, mis sest, et lapselapsed.  Eks see on ka õiglane, kaunis Silvia ei anna ju kuidagi vanaema mõõtu välja, las veel vananeb ja kosub.    Aga tõde tuleb tunnistada - viimastele kuninglikele pulmadele pole meie peres midagi vastu pakkuda. Mitte pisikestki.