Üks natuke koomiline, aga oma äärmuses seda paljuütlevam näide sellest: minu ees on Õpetatud Eesti Seltsi raamatukogust "Vana Kalevala" kaks kohmakat brošeeritud köidet, samad, mis dr. Schultz-Bertram Soomest tõi ja Seltsile andis a. 1839: nad on lahti lõikamata, välja arvatud  algpoognad! Neid pole keegi lugenud kogu selle 100 aasta jooksul! Ja ometi olid nad kõige ilukõnelisemaks tunnistajaks sama Schultz'i vaimustavale kõnele "Kalevipojast", rahvale "eepose ja ajaloo" andmise määratust mõjust, "kerjusest", kellele öeldakse, et ta on "kuninga­poeg". Ja mis kõige tähtsam: lugematunagi nad sisendasid esto­fiilidele usu, et nagu ta sugulased Soomes nii ka eesti rahvas võib saada kerjusest kuningapojaks! Nii loodi "Kalevipoeg" - ja kuigi ka seda palju ei loetud ega mõistetud: see, ühes muuga,  andis ka eesti rahvale kuningapoja eneseusalduse. Soomlased oma "Kalevalaga", "Kalevipoeg", ajaloolised teated Muinas-Eesti vahvusest ja kultuuri kõrgusest, need kolm tegurit olid, mis ikka jälle julgustasid Kreutzwaldit ja Jakobsoni, Koidulat ja Hurta, Reinwaldit jt., need olid, mida kogu ärkamisaeg ikka ja jälle tarvitas enda ja teiste veenmiseks. Ning just "Kalevala" oli esimene neist, võimsaim relv, mis murdis aastasadasid kasvanud soome soo alaväärsuskompleksi nii Soomes kui Eestis.