Ent hea tõlke voorused ei tohi piirduda algupärandile vastava täsmalisusega; hea tõlge peab täppis olema ka tõlkekeele suhtes ega tohi enesele lubada vähimaidki kahemõttelisusi, iga lause ütelgu ainuüksi seda, mida tõesti on tahetud ütelda. Ses mõttes tuleb A. Saareste tõlkes ebaõnnestunuks lugeda lauseid nagu näiteks lk. 50: "tagamal asenev Tanit ümmardas palmipuis  oma vasest kuplit", kus "ümmardas" lugejas tahtmata tekitab algupärandile