Tehniliselt on 2.0 imetlusväärne, aga sisulise osa suhtes võtab igaüks oma seisukoha. Anime puhul on mul olnud nii, et mõnikord on raske tegelasi tõsiselt võtta, sest segavaks asjaoluks võib olla ebameeldiv joonistusstiil või midagi muud, mis hakkab pidevalt häirivas tähenduses silma. Evangelioni kahe esimese filmi puhul ei saaks öelda, et oleksin midagi taolist täheldanud.  Tähendab joonistusstiil alguses küll meeldis, kuid mitte nii palju kui praegu, sest nüüdseks olen enam-vähem kursis jaapani animele omase stiili ja jutustusviisiga. Kui juurde liita veel huvitavad tegelased ja pidevad absurdikoomikale lähenevad olukorrad, siis on joonistusstiil hakanud väga meeldima, sest need ei ole lihtsalt tühjad näod, vaid midagi endas peitvad peegeldused nende päris "minast". Eneseleidmine ja teiste hüvanguks enese ohverdamine mängivad väga suurt rolli eriti siis, kui saabunud on mõni  kõrghetk kahe tegelase suhetes või tulipunkt keset lahingut, kus humanoidne EVA muutub täiesti uueks olendiks. Mida see kõik tähendab? Kas meile üldse antakse selgitusi EVA-de ja Inglite kohta? Mis on NERV-i salajane plaan? Palju küsimusi, aga vähe vastuseid, kuid küsimustele vastuste andmiste eest põikleb film nii, et toob silme ette võimsa spektaakli, mida lausa peab vaatama kinos või muidu jääb elamusest suur osa puudu. 9/10