Mister Harlan oli üpris noor, kui ta oma isalt  väikesetiraažilise ajalehe päris.  Pärandit vastu võttes ei teadnud ta, et sel oli üsna täbar seis. Võlgu oldi kirjasaatjaile, toimetusele, trükikojale. Pankurid enam raha ei andnud - nõudes hoopis võla tagastamist.  Kuulutustulp oli vast ainuke sissetulekuallikas, mis toimis. Selle piskuga kõikide võsausaldajate nõudeid rahuldada ei saanud.  Ajalehte üle võttes alustas mister Harlan läbirääkimisi asjasthuvitatute osapooltega, mis lõppesid kõiki rahuldava tulemusega.  Mister Harlan  kraapis nõutud summad kokku oma vendadelt, kes pärisid isalt kinnisvaratükke üpris kummalistest kohtadest, millel esialgu polnud mingit loogikat. Kui noorem vendadest seletanud lahti oma vaatevinklist lähtudes, oli vanematel velledel uimaselt hõõgunud pirn peas eredalt särama hakanud.  Nii kogus mister Harlan esmase kapitali, millega tasus esmalt pankuritele ja alles seejärel likvideeris võlgnevused ülejäänud osapoolte ees.  Selliselt algas mister Harlani meediamogulikarjäär.  Mister Harlan andis  endale aru, et konkurentsis püsimiseks on vaja head õnne, ärivaistu ning ausat asjaajamist.