Eile öösel nägin väga toredat und kehastunud  Kõiksusest. Ta oli selle just hiljuti teada saanud ja kippus laiama, aga tema õpetaja soovitas tal keskenduda sellele, et rüü, mis tal seljas on, on tegelikult tema ise ja ühtlasi on ta ka omaenda taskus. Selle peale oli natuke aega rahu majas. Järgmine kord, kui mul pilk talle pidama jäi, oli ta juba kohanenud ja harjutas klassikalisi Jeesuse poose, mitte et ta ise sellest suuremat hoolinud oleks, aga ta teadis, et inimesed hakkavad seda ju ootama. Järgmine kord, kui ma teda nägin, harjutas ta püha hääle  tegemist: ütles mingi õpetussõna, hääl ei meeldinud ja siis reguleeris ta seda, kuni oli piisavalt soliidne, jälle mitte tema enda maitse järgi, vaid sellega stoiliselt leppides, mida temalt nagunii ootama hakatakse, aga no vahet polnud, kuna ta oli kõikvõimas, võis ta endale ükskõik mis hääle teha. Rahuldavaks osutunud hääl oli kangesti Urmas Petti hääle moodi   .