Me vajame üksiolemist ja üksiminemisi selleks, et säiliks soov tagasi tulemiseks. Koju, suhtesse, oma ruumi. Kui vaid oskaksime taibata, et suudlusega õhtusse saadetud kaaslane tuleb alati tagasi. Südamest tänulik, et saatsid armastusega teele! Kasvõi mõttes juureldes: kas siis ikkagi tegelikult ootasid? Kui vaid suudaksime anda vabaks nii iseennast kui lähedasi!  Nautida ennast ja oma tegemisi ka, tõeliselt. On ju ka ütlus, et armastus on kui lind. Sa pead tal laskma lennata. Kui see pole õige, las minnagi. Aga kui on, tuleb ta alati pessa. Ja see tulemine on täis erakordseid hetki. Pole kohta vaidlusteks, süüdistusteks. On nii palju, mida üksteisele rääkida. Veel rohkem, mille üle koos naerda. Selline elekter, et tunne on kui esimesel kohtumisel. See on koos olemise rõõm. Kui väärtuslikuks saavad peale üksi olemist koos tegemiste hetked!