Eestis pole vist kuigi palju sukeldujaid, kes poleks vähemalt korra Jossif Stalini vrakil sukeldunud. Seetõttu ei hakka siin väga detailselt kirjeldama sukelduskohta, vaid pühenduks rohkem sellele teemale, mis toimus laeval tema viimastel päevadel. See peaks andma selgitust mõnedele vee all nähtud detailidele ja üldpildile. Ja ka sügavama sisu muidu mõttetuna näivale metallikuhilale.    Tehnilised andmed:  Veeväljasurve: 8945brt  Pikkus: 137,5m  Laius: 18m  Süvis: 6,3m  Jõuallikas: 2 auruturbiini a 9000kW  Reisijaid: 421 reisijat    Sukeldumiskoha kirjeldus:  Jäänustele ligipääsu kergendab asjaolu, et vrakk on kalda lähedal ja maa poolt puhuvate tuulte eest kaitstud. Laevast endast ei ole enam suurt midagi järgi, õieti selle omaaegsest suurusest, kuna 1953 tõsteti laeva keskosa üles ja pukseeriti Tallinnasse vanarauaks lõikamisele. Alles on vaid metalli kuhil laeva ahtrist ja vööri  trümmist eespool paiknev plahvatusel tugevasti vigastatud vööri osa. Need lõigati enne ülestõstmist maha ja jäeti merepõhja. Kuid kuna laev oli pilgeni täis tuubitud jahu, laskemoona ja inimesi, siis on ka nende rusude vahel leida veel piisavalt palju sõjavarustust. Seega koosneb �Jossif Stalin� tegelikult kahest sukeldumispunktist, Ahtrist ja vöörist. Nende omavaheline kaugus on umbkaudu 100m ja nende vahel ujumine võib kergesti lõppeda üleüldise orientatsiooni kaotamisega. Vaatamisväärseim on ehk vööri  osa, mis meenutab rohkem laeva kui ahtri osa. Seal on täiesti selgelt täheldatav vöör, mis on vajunud vasakule küljele, masti jäänused, ankur. Ahtris seevastu pole aga säilinud suurt midagi, mis meenutaksid laeva. Vast ehk teki detailid ja ja illuminaatoritega seinapaneelid. Ning sinna vahele trosse, kette ja muud nipet näpet, mida tähelepanelikum sukelduja märgata oskab. Kõik on tihedalt kaetud karpide ja tõruvähkide kodadega. Sügavust on sellest kohas ainult 10-11m, valgust palju ning elu keeb. Aegajalt  võib kohata ka suuri ahvenaid, kes on seal endale turvalise ja toidurikka varjupaiga leidnud.