Maria - Ei, ära mine! Kui palume sind mõelda kodumaale, nõudes sult rahu tagamist Iraagis, keda sa teenid, siis võiks meid hukka mõista, see määriks sinu endaväärikust. Ei! Me palume sul liitlased ja Iraagi lepitada nii, et koalitsioon võiks öelda: "Me aitasime taastada demokraatiat," Iraak aga: "Saime lahti türannist," ja mõlemad pooled kiidaksid sind, et sina sõlmisid nende  vahel lepingu. Tead, ülev poeg, sõjaõnn on muutlik; kuid kindel on, et lepingut sõlmides on üks pool alati võitja ja teine pool alati kaotaja, oleneb kuidas su sätted on seatud. Kroonikas on kirjas: mees oli rahva hulgas austatud, ent viimse katsega pillas tuulde au ja tõi kodumaale raske okupatsiooni. Räägi, poeg! Sa ajad taga au mustreid nagu damaskuse terasel, mida vähesed sepad oskavad keeta, kuid mis on sellest tänapäeval kasu? Miks sa ei räägi? Kas loed auasjaks ehk, et õige mees peab ülekohut meeles?  Tütar, räägi: su vaikimisest ta ei hooli. Räägi, poiss: su lapsemeel ehk mõjub talle enam kui meie põhjendused. Ükski mees maailmas ei saa emale vähem võlgneda, kuid siin ta laseb mind laterdada nagu parlamendi kõnetoolis. Eladeski sa pole ilmutanud lahkust oma ema vastu, kes nagu kana ainsa pojaga, sind üle lombi loksus ning sealt tervelt diplomiga koju. Kas mu palve on väär, ütle? Ma lahkun siit kohe! Kui aga pole, siis pole sina aus, et keelad mulle seda, mis on ema õigus. Ta pöördub ära! Ei, naised, me  ei lase ennast alandada sellel kukel. Häbistame teda siis põlvedega. Maha! Lõpp… Nüüd on lõpp.