A. Anni ei märka, et J. Semper on ometi täppi rääkinud, et tal on põhiseid lahkuminekuid vaadetes. A. Anni seab vaimu­kultuuri kõrgemaks astmeks "ilmavaate kultuuri", ta tõmbab piire ja ajab sihte; J. Semper peab silmas L.-Euroopa humaanse vaimukultuuri põhituuma ja tahab jätta endale selles autonoomse tegevusvabaduse ilma korraldatud skeemita; J. Semper on indivi­dualistlikuni. A. Anni seab tähtsaks rahvusluse, püüdes seda määratleda küll üpris universaalsete  koordinaatidega, kuid kos­mopoliitilisele J. Semperile on programmilisem rahvuslus üldse kitsarinnaline. Tema meelest on rahvus tähtis kui teatud karak­teersete ning konstitutsionaalsete põhinähtuste (keel, tempera­ment, ajalooline areng jne.) kogum, millel aga on latentne väärtus. Selle latentse materjali vormijaks tulgu ja olgu rahvus­vaheline kultuursus (humaanse vaimukultuuri nõue). A. Anni otsib näit. kirjanduse ja rahva tarvete positiivse rahuldamise vahel silda, J. Semperile see aga nähtavasti ei meeldi.