Mulle tundub, et see on õige. Minu põlvkonnale on õpetatud, et vigu ei tohi teha. Mu luusse ja lihasse on sisse kodeeritud, et eksimine pole lubatud. Tulemuseks on see, et ma küll ei tee teatud vigu. Aga ma jätan paljud asjad üldse seepärast  tegemata. Ja see on viga. (Tõttöelda on mu suurimateks vigadeks olnud need, kus ma lihtsalt vägivaldselt oma soovide vastaselt jätan teod siiski tegemata.) Mõnikord on väga selge, et kui ma midagi järjekindlalt väldin, siis tegelikult ma tahaksin seda väga-väga teha.