Nõustun  nendega, kelle arvates tasuks hädaldamise asemel midagi ette võtta. Kui piisavalt meie riigis häid asju üles ei leia, siis kasvõi ära minna.  Ma ei suhtuks üldse halvasti neisse, kes lähevad ja jäävad või alles mingis teatud vanuses naasevad. Oluline on, et inimene otsib endale just täpselt sellise elu, mis talle sobib, mitte ei hala lõputult, kui halvasti kõik on.  Minule näiteks väga meeldib Eestis ja ilmselt häiriksid mind muude riikides mingid teised detailid ja ma ihkaks ikkagi siia tagasi.  Nii nagu mõni tahab mujale.  Aga jäägu nii meile kui teile see vabadus olla seal, kus me ennast kõige paremini tunneme, sellistena nagu meile meeldib koos selliste inimestega, kes meid õnnelikuks teevad.  Ja kui sa kõige sellega hakkama saad, siis sa oledki sisemiselt tugev. Ja ei pea vastama küsimustele, millal ometi tagasi Eestisse ega tundma ka kadedust või piinlikkust, et ikka veel Eestis.  Ela ise ja lase teistel elada!    PS. Päevapoliitiliste küsimuste üle arutlemist ning  seisukoha omamist ei pea ma ei sajatamiseks ega hädaldamiseks.