Luuletaja või filosoofi elu saaks tõepäraselt kirjeldada ka kui üht maailma võimalikest suurimat üksindust. On üksikinimene ja tema vastas on vaikiv (mis siis, et lobisev) maailm, millega ta tahab rääkida ja mida ta tahab mõista. Ning kui ta mingile järeldusele jõuab, siis ta selle ka oma võimete kohaselt sõnastab. Kuigi kunstnik või helilooja on samasugune üksiklane, on ta rohkem käsitööline, tema kasutada on teatavad tehnilised ja õpitud võtted/ained, mis on ka juba mingi seltskond.