Keeleõppimises olen küll pigem mnemoonik.    Tõepoolest, ühel hetkel võtsin ette grammatika õpikud ja püüdsin midagi omandada teadlikult. Aga tegelikult on ikka päris ogar rääkida ja kirjutada näpp reeglites.  Selle õigekeele perioodi läbisin täiskasvanuna. Avastasin siis, et isa kodukoha väldete kasutus on juurdunud minu kõnekeelde ja kirjadesse (näiteks "töödata").    Aga reegleid on aegajalt ikka huvitav sirvida. Hiljuti sain näiteks teada, et kirjutada tuleb Kölni vesi, mitte kölni vesi. Või näiteks seda, et lühend lk (lehekülg) tuleb kirjutada ilma punktita. Lugesin neid soovitusi ja leidsin, et siin elus on lühikese aja jooksul veel nii palju huvitavat teada saada, et nende uuenduste omandamiseks  ei jätku minul küll enam aega.