Täna lugesin Raadio 7 linti saate Saksa-Rooma keisrist Maximilian I, kes oli 500 aasta eest ka tollase Eestimaa valitseja.    Maximiliani on peetud Saksamaa viimaseks keskaegseks valitsejaks, viimaseks rüütliks. Ta oli esimene keiser, keda ei krooninud paavst, vaid kes kuulutas end ise keisriks. Tema valitsusaja lõpus naelutas maistele rõõmudele andunud Rooma kuurias pettunud Martin Luther Wittenbergi lossikiriku uksele oma kuulsad 95 teesid, mis panid aluse reformatsioonile ja  lõhestasid hiljem ususõdade käigus Õhtumaa.    Aga eelkõige oli Habsburgide soost keiser Maximilian edukas oma laste ja lastelaste abielude sõlmimisel. Ta liitis Saksa riigiga rikka Burgundia koos Madalmaadega. Samuti pani aluse Hispaania, Ungari ja Böömimaa liitmisele oma suurriigiga. Nii kuulus vahetult pärast tema surma 1519. aastal Eesti ühte riiki Ladina-Ameerikaga, sest olid ju hispaanlased alustanud oma ookeani-taguseid vallutusi. See oli riik, mis ulatus Narva jõest Amaxonase jõeni. See oli  maailmariik, kus päike iialgi ei loojunud.    Keiser Maximilianist on aga laulnud kõige need eestlased, kes tudengipõlves pidu pannes Krambambulit laulnud.