Industrialiseerimisprotsessi viidi läbi peamiselt  sel teel, et kohalik Balti tööstus hakkas täielikult sõltuma Venemaast ja teistest Nõukogude Liidu piirkondadest. Näiteks Moskvas langetatud otsuste põhjal pidi Eesti Kreenholmi Manufaktuur saama kogu vajamineva toorpuuvilla Kesk-Aasiast (Usbekistanist) ning seal toodetud kangad läksid müüki Nõukogude turgudele. Valdav osa Balti piirkonna tehastest said toorainet ja varuosi teistest Nõukogude Liidu piirkondadest ning pidid oma toodangu neisse piirkondadesse laiali saatma. Balti tööstusettevõtted ei saanud  käigus püsida ega areneda ilma tihedate majandussuheteta Nõukogude Liidu kaugete piirkondadega. Balti ettevõtted harjusid tootma ülisuuri koguseid keskmise ja madala kvaliteediga kaupu, mis saadeti kaugele Nõukogude turule. Nad ei olnud huvitatud kvaliteedi parandamisest, mis vastaks nõudlikumale maitsele. Osalt oli see tingitud ka tooraine madalast kvaliteedist.