Möödunud nädalalõpp ja -vahetus möödusid sellises tempos, et alles praegu, esmaspäeva pärastlõunal töölaua taga vihmast halli linna vaadates tunnen, et nüüd alles saan hetkeks rahus olla. Nüüd on just selline iga keharakku haarav rahu ja mõnus olek mind kätte saanud.. Igas vähegi emotsionaalsemas filmis eeldatakse, et  vihmamärg aken ja seal taga hall ilm on kurvad ja nukrad jnejne. Mulle aga selline ilm meeldib, tõesti. Nii toas kui õues. Õues on muidugi soovitavad kaaslased sellised ilmaga soe õhk, veekindlad jalatsid, soe kampsun ja vihmavari. Toas mõnus vaikne muusika ja suured aknad vaatega vanalinnale:)