Paarkümmend aastat tagasi võtsid eestlased end taaskord kokku ja sellepärast oli meil reedel vaba päev. Mulle nii meeldivad igasugused riigipühad, eriti, kui need ootamatult tulevad. Ja siis meil oli pikk nädalavahetus peiksiga, vaatasime sarju ja ma magasin. Päeval. Mitu korda. Sa võib-olla juba tead, et mulle ei meeldi,  kui ma päeval magama jään, sest.. ma olen neist põhjustest juba mitu korda rääkinud. Aga Mirjam oli nii nummzor, lohutas kaastundliku näoga ja puha, et ma ei peaks end üldse halvasti tundma sellepärast, et ma päeval unine olen ja ma võin magada kui ma tahan ("ma ise viskasin ka paar tundi und", muidugi sa viskasid, Mirjam). Eriti retarded olukord oli. Kuidagi. Kogu see siiras "ära tunne end halvasti..", nagu ma oleks mingi hälvik.