Võibolla ma ei oskagi seda tööd ega sobi sellesse ametisse. Raske on päevast  päeva ühel ja samal teemal sõna võtta ja võidelda. Muutun järjest hullumeelsemaks. Iseenda jaoks. Ütlen asju välja mida ei peaks ütlema. Plaanin loobumist. Alla andmist. Minnalaskmist. See lõppeks muidugi sellega, et mulle öeldakse, et ma ei tee oma tööd. Olenemata sellest, et ma olen rabanud ja rabanud ja rabanud… ei tee ma ikka oma tööd. See lõikab haava südamesse. Keegi ei tule ja ei ütle, et kuule, sul on need asjad korras, sa oled väga tubli. Püüa need teised asjad ka kuidagi järje peale saada.