Hommikul parandasime minu tagarehvi ja Taniili käiguvahetaja. Rehv pidas Peshawarini  vastu, käiguvahetaja andis paari kilomeetri pärast järele. Ei midagi uut. Hannes ja Mart haakisid end veoauto tuulde ja sõitsid 25 km 36 minutiga. Üldiselt oligi suhteliselt kiire päev ja vaatamata hilisele stardile (peale südapäeva), olime enne kuute juba Peshawaris. Kokkulepe oli, et helistame Obaidile, kes eelmine õhtu, olles kindel, et oleme korralikult ära majutatud, oli ise ette ära sõitnud. Peshawar on 3 miljoni elanikuga linn ja ise õige koha leidmine on keeruline. Poepidaja, kelle juurest  helistasime, selgitas Obaidile meie täpse asukoha ja juba kümnekonna minuti pärast veeres ta lahtise jeebiga ette. Võtsime talle sappa ja liikusime linna serva nooblisse rajooni. Kuna see linnaosa asub Afganistani viiva tee ääres, pidas meid kinni politsei ja uuris põhjalikult, ega me sinnapoole teel ei ole. Enne piiri on hõimualad, kus Pakistani keskvõim kehtim 10 meetrit kummalgi pool peateed. Sealt edasi on juba hõimuseadused ja piirkonda sisenemiseks peab olema relvastatud saatja ja eriluba. Meil neid veel ei  olnud ja ega me praegu ei tahtnudki sinna minna, kuid nagu olukord näitas, nende asjadega ollakse siin tähelepanelikud.