09.07  Mulle meenus Obaidi selgitus, mis vahe on Pakistanil ja Afganistanil. Kui igal pakistanlasel on püss, siis igal afgaanil on neid kaks.  Olen püüdnud nüüd kiirkorras oma kirjutamisega järjele saada ja seega veedan märkimisväärse osa päevast kohalikus netiurkas. Ühendus on ok. Vahepeal  tekitas ärevust see, et mulje.ee oli paar päeva maas ja tekkis kahtlus, kas mitte jäädavalt. Kõigile teadmiseks, et Taniil tõstab siinkirjutatu paralleelselt ka uhhuduuri kodukale, mis asub aadressil uhhuduur.spaces.live.com, seal on ka mõned pildid ja teistegi kirjutatut.  Pärastlõunal olime Eesti kaitseväelaste poolt kutsutud piknikule Kabuli kuulsasse Baburi aeda. Aed on ilus roheline oaas keset kollast linna. Rajatud XV-XVI sajandil ja on ka oma looja Zahir ud-Din Mohammad'i (ehk Baburi) viimaseks  puhkepaigaks. Aias asub ka mošee, mis on sama arhitekti töö, kes ehitas Taj Mahali.  Eine murul.  Heas seltskonnas lendab aeg kiiresti. Lahkuma hakates avastasime, et Taniili esirehv on lootusetult puru ja tagasi hotelli sellega ei sõida. Ei jäänud muud üle, kui tõsta see soomusauto katusele ja Taniil kuninglikul kombel ukse ette sõidutada. Meie, proled, väntasime ise kohale. Olime massisulandumiseks kohalikud riided selga pannud ja tõesti, tõmbasime endale oluliselt vähem tähelepanu. Turbani  sidumine on mul juba päris käpas.  Hannes ja Wend läksid uurima edasilennu võimalusi Herati. Plaan on kas kolmapäeval või neljapäeval Kabulist lahkuda. Korraks yuli teemaks ka sõjaväe transpordilennukiga sõit, kuid see variant kukkus kahjuks ära. Korraliku Herkulesega oleks küll tahtnud sõita.