Mitmed kunstnikud on allutanud looma välimuse mõnele stiilile või leidnud loomast ainet efektsele vormiloomele. Kõige järjekindlamat stiilitahet on ilmutanud Aleksander Litvinov. Sküütide ja teiste vanade rahvaste kunsti toel on ta loonud isikliku stiili, mis ei hooli  loomade kehaehituse detailidest ja vahel ka anatoomiast, kuid on jõuline ja ilmekas. Rafael Danieljants üldistab samuti detaile ja rõhutab looma anatoomilist omapära äärmuseni, näiteks "Kaelkirjak" või "Sipelgakaru". Veel radikaalsemalt eemaldub realismist vaimuka vormimängu nimel Olga Šilova "Elevant". Margarita Kamardina "Kameeleon" ja "Sipelgakaru" mõjuvad hoolimata oma mahulisusest lineaarse ornamentika elementidena. Veel suurem on stilisatsioon Renaldo Veeberi "Keldi seas" ja eriti Ivan Zubaka teoses  "Elukas". Loomade kehasid allutab kompositsioonile Henrik Voldmesteri "Kaks guanakot". Sama autori "Lõvi" on veelgi kunstlikumas poosis ja meenutab vana Lähis-Ida lõvikujutisi. Sergejus Plotnikovase hobusekujutised on lähedal realismile, kuid viide pegasusele seob teda pigem stiliseerivate kunstnikega. Tema "Sälg" on hoogne ja efektne, kuid vormikäsitluselt liiga ettevaatlik.