Jõudnud Samarqandi, läbisime järjekordse kauplemiskadalipu. Juht, kes meid ära tõi, pakkus välja, et viib meid ise mõõduka tasu eest ka Buxorosse ja toob tagasi. Kuulnud, et me tahame võimalusel ka Hivasse minna, moosis ta meile kiiresti veel ühe juhi, kes pidi meid viima sinna ja tänna ning lõpuks Toshkenti tagasi ka. Kõik see näeb kaunis välja, ent asja juures oli pisike trikk. Nimelt maksnuks reis Hivasse 300 000 so'mi, mis on ilmselge liialdus. Teisalt pakkus juht välja geniaalse idee, et oleme kaks tundi Buxoros (Ega seal rohkem midagi näha ole ka ju, arvas ta) ja siis kimame Toshkenti tagasi. Meie kui põhjamaiste tuulte käes karastunud viikingite seisukoht oli sootuks teistsugune. Ei ole vaja meil järjekordset kamandajat, kes õpetab meile, kui kaua me kuskohas olema peame. Eriti kui ta arvab, et me talle selle eest veel maksame ka. Õnneks tuli Abduraxmon, kes Gordioni sõlme puruks raius, ajades juhtidele kägu, nagu tal oleks auto ja kõik oleks korras, mingu nad õige minema. Oioi, kui solvunud oli juht, kui tuli üks naga ja ajas kogu ta geniaalse äri ummikusse! Aga meie olime rõõmsad.