Võiks veel palju diskuteerida selle üle, kust läheb piir blogide ja peavoolumeedia vahel, isikliku ja avaliku vahel, iseenda ja oma laste vahel  jne. Ma nagunii ju jätkan seda diskussiooni ja jätkan ka oma kirjutajateed, kasutades allikatena muuhulgas ka oma lapsi… Aga tänasest päevast peale teen ühe asja teistmoodi: oma laste fotosid ma enam avalikku ruumi rohkem ei riputa.  "Kuri silm võib ära kaeda", nagu eesti rahvas juba ammust aega teadnud on.  Ja veel kord: praegu on veel vabu kohti, et lugejaskonnaga ühineda (bloggeris on lubatud sada kutsega lugejat; ma seda pole veel välja mõelnud, et kas peaks kusagile mujale kolima, kui  bloggerisse ära ei mahu; astugem üks samm korraga). Ma loodan, et lugema tulevad ainult heade silmadega inimesed   . Endal on seda lasteblogi köögipoolt praegu väga huvitav vaadata, justnagu istuksid kammitud juustega sõbrad külalistetoas poolringis ja ootaksid, mil me tagatoast välja piilume   .  Lähen kirjutan nüüd teile midagi.