On tähelepandav, et Valéry ei kõnele ses ühenduses midagi tundealusest, mille kajastuseks peame harilikult luule kõlaväärtusi ja rütmimõjusid,  nagu me lüürikat üldiselt nimetame tundeluuleks. Pildistiku analüüsi puhul võisime eelpool juba tõdeda muutust, mis toi­mus tundesisuga luulelises kehastuses. Viimane kaotas oma elulised ühendused, et omandada kunstilises sümboolikas hoopis uue ilme ja ühineda sõnade eriväärtustega ainulaadseks elamuseks, mille tervik­lus oli teisiti sõnastamatu.