Tõsine igakevadine angst ehk jüripäevameeleolu (s.t. tunne, et peaks midagi uut ja radikaalset oma eluga ette võtma) võib muidugi veel tulla. Aga võib ka juhtuda, et see jääbki praeguse pilkava küünilisuse tasandile - jahah, tahad vaheldust? glämmi? äkšnit? eks korralda siis! ah ei korralda? siis ära vigise! Valus, aga talutav.  Lõuad pidada ja edasi teenida.  Arutasime don Johniga just msn-is Tartu peoelu nädalavahetusel ja avastasin õudusega, et isegi selle ühe peo jaoks, kuhu ma tahaksin minna - õigemini üldse igasuguse peo jaoks - oleks mul kõigepealt vaja puhkust, sahmakat füüsilist trenni, vitamiinikuuri, ämbritäit Visine'i ja teist energiajooki, juuksuriskäiku, saapaid loomulikult ja seltskonda, kes mind halastamatult uksest sisse tiriks. Selle kõigega aga on nigu on ja "välja tuleb nagu alati", jajah.