Elumaakera on imekspandavalt tihedalt täis paralleele ja meridiaane - erinevaid  äratundmishetki ja sarnaseid puutepunkte. Juba nädala tunnen otsekui üks tume võõras kuju hirmutab mind pimeduses: ma ei tea, kes ta on, kas see on ikka tegelikkus või näen ma und. Loodan, et üheksa päeva pärast nendib onkoloog, et olen ta niigi nappi aega kuritarvitanud ja hommikul ärgates selgub, et s e e kõik oli siiski vaid halb uni. Tahaks peletada minevikust kaasa lohisevad hirmud ja hetkelise ebakindluse.