No räägin siis talle, et eile õhtul  võtsin jalad "kõhu alt" välja ja läksin patseerima. Täna aga käisime hommikupoolikul tööasjus Rakveres. Nii lihtne see ongi. Uurin siis, et miks ta nii vana inimese pärast nagu mina, muret tunneb ja närveerib? No ütle sa siis seda ema südant ikka… Tema näinud minust halba und ja kuna ma telefonile kahel päeval ei vastanud, siis mõtles- ongi unenägu reaalsuseks saanud   Kuna ma elan üksi ja eks  mul ole ka tervisega aeg-ajalt probleeme olnud, siis kardab ta kogu aeg, et kui midagi peaks juhtuma- pole abi kusagilt loota ega võtta. Poeg ju pealinnas jne. Emasid jääb ikka alati saatma südamevalu ja mure, ole sa kooli- või pensionieelik. Nüüd anti mulle kõva käsk. Pean alati helistama, kui kodunt ära lähen, siis ta teab ja ei pea "närveldama"   Muidugi tänas ta mind mitu korda, et helistasin,  nüüd võib ta rahulikult omi toimetusi edasi teha. Jah, ema jaoks jääme me alati lasteks ja oleme tähtsal kohal. Teiste jaoks võime olematud olla….