Siiski pidin vabandama, et külastusaeg juhtus sattuma päevase uinaku ajale. "Ei sellest ole midagi, olingi juba tükk aega ärkvel," ütles Alma sõbraliku olekuga, keeras kerge pöördega jalad üle voodi ääre maha ja hõõrus veidi silmi, sest  nägemine olevat pikutades veidi uduseks läinud. Samas oli ta juba sama nähtava kergusega sirge seljaga püsti ja astus tugitooli suunas. Arvasin, et tuleks abistada ja küsisin kas peaksin toetama. "Ei, mina olen jalgade peal veel. Esialgul olen kange, aga ma käin ilma kepita. Suvel lähen ma välja kepiga. Praegu ei taha õue minna. Mul on siin akna all lillepeenrad. Neid ma teen suvel," jagas ta käigupeal kiireid selgitusi kuni istumiskohta vahetas, et pildistamisel parem taust tahaplaanile jääks. Kapi äärel oli  hulga lilli, poja ja lapselaste fotod. "Eile käis nii palju inimesi, et väsitasid mind ära. Mulle meeldib vaikus, sellepärast ma elan nii kaua," kuulasin tähelepanelikult vanamemme juttu, kui samal ajal otsisin paremat võimalust pildistamiseks."Mul on 17 külalist käinud. Võtan sinu kingitud lilled kah kätte kui pildistad. Need kollased lilled laua keskel on poja toodud. Poeg tõi magamise jaoks sokid, palju pirne ja ploome. Linnapea käis neljapäeval, tõi sooja salli ja fotograaf käis kah, lehte pannakse vist.  Möödunud aastal oli Pärnu lehes, Grete Naaber käis külas. Vanasti lugesin Maalehte. See on suur leht ja sealt on väga palju lugeda. Nüüd lähevad silmad kiiresti uduseks kui loen," rääkis Alma nobeda jutuvoolavusega, et raske oli täiendavaid küsimusi vahele esitada. Lisan vaid juurde, et koos linnapeaga külastas teda ka linna sotsiaalnõunik Viktooria Hrabrova.