Ehk siis eestlane olen ja eestlaseks jään - s.t mõtlen liiga palju...    Paar päeva tagasi kirjutasin nii:    Mõtted kondavad peas, ei lase magada…  Olen olnud siin vaevalt 2 nädalat, kuid tundub, nagu oleksin siin olnud juba terve igaviku. Iga päev on päike  lõõmanud. Iga päev toob ka midagi uut.  Millegipärast ei ole ma ennast alati just kõige paremini tundnud. Täna hakkasin mõtlema, miks. Sain aru, et selleks, et armastada teisi ja armastada ümbritsevat, on kõigepealt vaja õppida ennast armastama. Sellega on mul veidi probleeme. Loodan nendest üle saada.  Mul on raske lahti lasta mälestustest, nii headest kui halbadest ja alustada täiesti puhtalt lehelt. Siin ei tea keegi minust midagi ja pajusid inimesi kes teab kas enam kohtangi. Tunnen, kuidas ma  siiski praegu ei suuda olla vaba, vaid miski minus hoiab kinni sellest, mis Eestis oli ja on. Ma ei lahkunud just kõige rõõmsamas meeleolus ja võib-olla annab see nüüd tunda. Kole tahtmine on kõike seda kellegiga jagada, neid muljeid, neid seiklusi. Otsin hirmsasti kontakti kõigega Eestis. See ei ole koduigatsus, sest 6igupoolest ei igatse ma midagi. Siin on k6ik rohkemgi kui tore ja lahe. See on midagi muud. Ma arvan, et üks eneseavastamine vast...  Võtaks paar päeva iseendale!    Võtsingi! ja  praegu tunnen ennast paremini. Kirjutasin jälle ühe jutu. Inspiratsiooni tuleb igatahes!