Lavastus üldjuhul meeldis mulle ja jättis sisse sooja emotsiooni, kuid  leidus ka selliseid kohti, mis jäid minu jaoks veidi nõrgaks ja saalis istudes suunasin pilgu maha, sest kuidagi tobe oli. Samas oli kiiksuga lõpp naljakas ja minu silmis ka põhjendatud, kuid puänt jäi natuke venima. Pea vahetuse idee läks südamesse ja kõik mõtted jooksid kokku ilusaks tervikuks. Pärt Uusbergi muusika, kooriseade luuletustele oli mõjuv. Koorinoorte etendusse kaasamine oli igati lahe, kuid mõne kohapealt natuke lonkav, sest tegemist polnud ikkagi näitlejanoortega. Rongijaama ootesaali  kujunduse ja idee kasutus oli minu jaoks suurepärane võte, eriti kaugusesse minev piklik lava. Sõidan rongidega ju väga tihti, seepärast oli kogu selle motiivi kasutamine väga meelepärane. Esimest korda meeldis mulle kui lavaseinas on ekraan, kus jookseb vahepeal tekst. Uusberg tegi midagi ikka NO-teatrile kohaselt ja seekord oli see rongijaama tabloididena õigustatud. Muidugi kõlarist kostuv tuttav teadustav rongiinfo oli tõesti kihvt! Lausa uskumatu kui sarnaselt see hääl kõlas. Ootasin ikka Tallinn-Keila  rongi väljumise aega ka, kuid mõte, et rong võiks sõida kõikjale Euroopasse viis ka minu unistused sinna, et selline sõiduviis oleks just see minu lemmik.