Üleeile ma kirjeldasin, et kirjutama õpetamisel peab lähtuma joonistamisest ja võibolla isegi lihtsalt maalimisest, mis on kasulik veel ka mõne muu asja pärast. Sellest ma veel räägin. Waldorfkoolis püüdsin ma just kõige nooremate laste juures, igas asjas, lähtuda kunstist. Mulle tundub, et lühikese  ajaga on selle katse õnnestumise kohta olemas teatud tõendid. Kõige noorematelt Waldorfkooli lastelt nõutakse koolitööd vaevalt kaks tundi päevas. Praegustes tingimustes kulutatakse palju aega kõige noorematele võõrkeelte õpetamiseks. Lastele püütakse õpetada võõrkeeli grammatiliste pedantsusteta, ainult asjaliku vestluse käigus, mis mõjutab väga sügavalt laste tähelepanuvõimet ja n.ö. äratab hinge. Tean, et selles suhtes on palju eelarvamusi. Prantsuse ja inglise keelt hakkavad lapsed õppima kohe kooli tulles.  Selleks kulutatakse rohkem aega kui tavaliselt. Pärastlõunati õpetatakse peaaegu ainult muusikat. Tegelikku õppetöösse lülitame me aga juba sisse õppeaine, mida ma nimetan kirjutamise kunstiliseks aluseks. Niisiis väikseid lapsi õpetatakse joonistama eelkõige viisil, mida hiljem kirjeldan. Pärast lõunat tegeleme peaaegu eranditult kehaliste harjutustega ja laulmise või muusikaga. Erandiks on siin mõned religiooni tunnid, mida annavad pastorid ja milleks tuleb rohkem aega arvestada. Selline kunstile rajatud  kogu õppetöö väikeste lastega näitab, et inimest saab tõesti käsitleda kui tervikut.