Peeter Helme pidas ettekande teemal " Kas meil on veel lootust parandada kirjanduse abil maailma?".  Tema ettekande abstraktist: "Ajaloo keerdkäigud on pannud eesti kirjandusele ikka ja jälle ülesandeid, mis talle tingimata kuuluma ei peaks. Pean eelkõige silmas rahvusliku ajaloolise mälu ja laiemalt rahvusliku eneseteadvuse säilitamist, aga ka inimlikkuse õpetamist lugejatele. Seetõttu on lugejate ootused kirjanduse suhtes kõrged ja omamoodi ka kauged - kirjandus peab olema rohkem kui kirjandus. Kirjandus peab olema didaktiline, soterioloogiline ning kultuurantropoloogilises mõttes totaalne: ta peab olude  kiuste aitama inimesel jääda inimeseks." Peeter Helme vastustas end sellele ja arvas, et kirjandus ei peaks püüdma olla rohkem kui kirjandus ja et kirjandus ei peaks olema allutatud mingitele kirjandusvälistele eesmärkidele.