Teeme ühe lihtsustatud mõtte-eksperimendi tõendamaks veel korra, et  teaduse ja religiooni vahel puudub olemuslik konflikt. 19.sajandil kui teadus oli sooritamas tormijooksu teoloogide positsioonidele oli üks kasutatavaid argumente, et universumil pole algust ega lõppu, see on igavene ja lõputu. Mis jutt see siin siis loomisest on? 20.sajandi astronoomias eksisteerib aga tõendatud teadmine Suurest Paugust ja me võime lugeda teadlaste tõsistest pingutustest universumi vanuse määramisel. Mis veelgi kummalisem: universum paisub pidevalt. Järelikult on kuskil universumi ja  mitte-universumi piirjoon. On olemine ja olematus. Oli algus, kas on ka lõpp? Mis oli enne algust? Kust universum tuli? Sujuvalt oleme jõudnud teaduslike probleemide juurest hoopis nö. filosoofiliste (et mitte öelda religioossete) küsimuste juurde.