Mina neid ei nimetanud, aga ma vastan. Pärt on väga andekas inimene, me oleme sõbrad, kuid ta on konstruktor, muusikas puudub isiksus, "laenatu" ei ole aga tõeline. Schnittke niisamuti. Ta oli väga laia silmaringiga, temaga jutlemine pakkus alati rõõmu ja muutis ta lähedaseks. Et Schnittke on aga tsitaadi-mees, see ei meeldi mulle sugugi. Ning see sümfonismi kirjusus… Pendereckilt meeldivad viimased sakraalteosed. "Jõuluoratoorium". Loome keskperioodil aga "laenas" temagi. Pärt on siiski uurija ja areneb siiani. Ta ei vajaks karke ei Palestrinalt ega Tšaikovskilt.