Postimehe ajakirjanik Jaan Olmaru intervjueeris Koksvere jooksuklubi kolme näitlejast liiget. Suhtleislet lühikese ajaperioodi jooksul on see juba kolmas väljaanne, kes minu poole tervisespordiküsimustes pöördub. Mis on tegelikult pööraselt tore, sest kui minu siinsed kirjutised või mõni meie intervjuu vms. on kellelegi samasuguseks  motivaatoriks sportimisel, nagu mulle oli omal ajal näiteks Uhhuuduuri mehe Mart Kuuse triatlonipäevik, siis laulab mu süda rõõmust ja naeratus tikub huulile.  Artikkel ise on siin:    NÄITLEJAD KAARDISTAVAD JOOSTES TARTUT  Jaan Olmaru, reporter    Las Riks räägib oma tulemise loo ära, pakub näitleja Leino Rei ning vaatab muigega Riho Kütsari otsa. «Ei no mis seal oli,» alustab Kütsar tagasihoidlikult. «Toitumist jälgides võtsin 30 kilo alla. Suitsetamise olin juba enne seda maha  jätnud ja jooksmine aitas lihtsalt kaalu hoida.»    Koksvere jooksuklubi kuulsusrikas ajalugu ulatub paari aasta taha, kui näitlejad Leino Rei (39), Riho Kütsar (40) ja Tanel Jonas (30) otsustasid hakata kolmekesi koos jooksmas käima. «Ma olin selline priskete põskedega poiss...» alustab Jonas oma meenutust, «... kelle näost oli küsimatagi näha, et talle meeldib sealihasoust kartulitega,» lõpetab Kütsar kolleegi lause.    Enne klubi moodustamist jooksid mehed kõik omaette. Jonas elas siis  kesklinnas ning jooksis Toomemäel ja Emajõe ääres. Kütsar tegi Annelinnas ringe ning Rei silkas Tamme staadionil ja Karlovas. «Me töötasime sektsioonides,» täpsustab Rei ning lisab, et kolme peale on neil kogu Tartu ära kaardistatud. «Täiesti uskumatult mõnusaid ringe annab välja mõelda,» noogutab Kütsar kaasa.    Närvisüsteemile sobiv    Miks valisid mehed jooksmise? «No see võib-olla sobis närvisüsteemiga rohkem. Eks me nügisime enne natuke kossu ka, aga see läks liiga närviliseks.  Naljakas, kui neljakümnesed ja vanemad mehed hakkavad palliplatsil üksteise peale karjuma. Jooksus saad rahulikult omas tempos kulgeda ja juttu rääkida,» põhjendab Kütsar.    Esialgsed katsetused olid arglikud. Viis kilomeetrit joosti 45 minutiga. Siis katsetati tunnijooksu. Seejärel pandi eesmärgiks joosta 10 kilomeetrit tunniga. Kolmiku esimene suurvõistlus oli aga poolmaraton (21 km - toim) Kütsari maakodus Viljandimaal Koksveres. «See oli meie enda kontrollvõistlus. Ei tahtnud ju kohe mingile  rahvaspordiüritusele minna,» meenutab Jonas.    Kuigi osalejaid rohkem polnud, valmistuti võistluseks tõsiselt. Päev varem oli Kütsar mõõtnud hoolikalt välja kaks 10,5-kilomeetrist ringi ning nädal varem jooksid mehed Raja tänava pargi laasturajal 15 kilomeetrit.    «Tunne oli hea ja võimu palju. Ütlesin meestele, et mis see kuus kilti veel on. Teeme ära ja ongi poolmaraton joostud. Aga teised ütlesid, et ei ole vaja. Teeme nädala pärast,» meenutab Jonas.    Koksvere jooksuklubi oli  sündinud.    Püksid kodus    Lõpuks jõudis kätte 22. mai 2009. Koksverre kohale jõudes selgus, et suures stardipalavikus oli Rei unustanud Tartusse maha oma püksid. «Elu esimene kõige tähtsam võistlus ja pükse pole. Õnneks olid Tanelil kahed kaasas ja ma jooksin tema pükstes selle läbi,» meenutab Rei, kes erinevalt Kütsarist ja Jonasest on ainukesena noorena tõsisemalt sportinud.    Koksvere jooksu võitis Kütsar, Rei ja Jonas lõpetasid käsikäes. Kuigi mehed kinnitavad  korduvalt, et omavahelist konkureerimist pole, tunnistab Jonas ausalt, et «kui Riks (Riho Kütsar - toim) pani esimese Koksvere poolmaratoni pikalt kinni, oli mul küll järgmisel aastal Tartu jooksumaratonile minnes eesmärk temaga vähemalt võrdselt joosta».    «Ja jooksumaratonil ma saingi... Leins (Leino Rei - toim) keris hullu tempot. Kõik kilomeetrid alla kuue minuti. Hüüdis aina kildi aegu: 5.20, 5.30, 5.34, 5.26. 15 kildi peal oli minuga kõik ja kutid läksid eest ära. Roomasin lõpuni ja lõpetasin neist  10 minutit hiljem,» meenutab Kütsar, kes pani peale jooksu klubikaaslasele uue nime - Leino «Tartu jooksumaratonil me ei jookse ühtegi kilomeetrit üle kuue minuti» Rei.    Peale Tartu jooksumaratoni hakkas meeste peas küpsema plaan osaleda sügisel Tallinna täispikal maratonil. «See on ikka nii, et vahetult peale jooksu lõppu või viimastel kilomeetritel siunad ennast maa põhja ja lubad, et enam kunagi ei jookse, aga tund aega hiljem juba mõtled, et miks mitte,» räägib Rei. «Kui anti teada, et  Tallinnas korraldatakse esimene rahvusvaheline maraton, siis tekkis kohe mõte, et oleks lahe seal startida,» lisab Jonas.    Ja nii see läkski, et eelmise aasta septembris seisid Koksvere jooksuklubi liikmed Tallinna maratoni stardis. «Võtsime alguses nii aeglase tempo, et meie taga oli veel vaid kolm inimest,» meenutab Rei. 10 kilomeetri peal kippus aga Jonase pulss siiski liiga kõrgeks minema ning ta võttis tempo alla ja jäi teistest maha. «Üksinda oli ikka väga raske.»    Kütsar ja Rei  lõpetasid ajaga 4.53, Jonasel kulus maratoni läbimiseks 5.07.    Pool aastat hiljem meenutavad mehed oma esimest maratonikogemust muheldes. «Vään­­lesime muru peal ikka üle poole tunni, enne kui uuesti liikuma saime,» lausub Kütsar. «See oli ikka üsna koomiline vaatepilt, kui pärast mööda vanalinna läksime. Jäin vahepeal maha ja vaatasin teisi. Need olid nagu kaks koperdavat dressides ätti.»    «See üksteise selja tagant vaatamine on üldse naljakas. Et kuidas keegi jookseb. Jääd tossupaelu  siduma ja siis vaatad, et see ei ole võimalik. Igaühel on oma stiil. Siis jooksed järele ja kommenteerid,» lausub Jonas.    Hing ihkab jooksma    Varsti peale Tallinna maratoni helistas meestele Tiit Palu (Endla teatri pealavastaja - toim), kes jooksis maratoni läbi kolme ja poole tunniga ning pakkus, et võiks minna ka Riia maratonile. «Ja me olime kohe valmis minema,» lausub Rei ega usu nüüd ise ka, et neil sel hetkel nii palju entusiasmi oli.    Kui kaua Koksvere jooksuklubi  veel tegutseb, ei julge mehed pakkuda. «Leinsilt ma kuulsin see kevad mingit avaldust, et ah ei tea, kas enam viitsib,» torkab Kütsar ja vaatab tungiva pilguga Reile silma. «Oli jah mingi moment. Ma ei taha küll välja hüüda, et jooksen, kuni suren,» tunnistab Rei. «Aga see ajab ilgelt närvi küll, kui kuuled, et teised on käinud see nädal juba kolm korda jooksmas.»    «Oleme teisteski kolleegides huvi tekitanud,» lausub Kütsar ning pöördub uuesti Rei poole: «Maraton on lahe! Tule ikka!»