Lihtne    vajadus toituda  iga jumala päev  eksisteerida tund tunni järel    ja teada et tegelikult ei ole kellelgi vaja  maailmarevolutsiooni musta lippu  ega punastki  ja rohelised surevad absoluutselt igal  sügisel oranžikasse kollatõppe    sest ometi on kuidagi vaja  hingata sisse ja välja  ning tunda kuidas elu kohiseb  ninasõõrmetest kopsu    ja seesama lihtne vajadus  toituda hingata sigida  sunnib mind kirjutama  iga päev tuhandeid tähemärke  lükkides ridu ridadesse  iga päevaga  järjest tavalisemaks  muutuvaid tekste ja elusid    (olete märganud  sinikollasterohelistepruunide  silmadega inimest  enda kõrval?  mina ei ole...)    elama läbi iga päev  iga teise inimese mõtteid  allusioone kahtlusi vajadust  ennast kehtestada  kuni minus endas ei ole enam  muud peale lihtsa vajaduse  hingata    muide  imestan, et ma pole  kunagi imestanud  kuidas moos kommi sisse saab  aga olin üllatunud  omaenese karjetest  rippudes kuristiku serval  kuskil männlichis šveitsi turismimagnetis  ja sellestki  et kõikide elude kiuste  hingan ilma arstiliku abita  ja kirjutan