Meie majapidamises puudub kaev, korraliku joogiveega kaev. On olemas soo serval asuv puit rakisega kaev, kuid see on vaid 2.5 meetrit sügav ja toitub soost tulevast veest. Juua seda ei tahaks.  Kaks aastat tagasi lootsime saada kaevu. Leidsime kontakti ja tuli mees tegema. Tegi ühe  augu, aga kui juba kuus raket sees hakkas kartma ja tegi teise augu. Seal tuli neljanda rakke ajal jutt, et kes siis nüüd garantii enda peale võtab, et vesi tuleb. Tere hommikust, eks ole. Tuli välja, et varasemalt oli see mees - Ants Juur - teinudki selliseid madalaid kaeve ja kui asi hakkas minema sügavamaks mees ei julenud teha, sest puudus kogemus. Praeguseks on ta kaevutegemise lõpetanud ja üritab oma firmaga ehitusalal "läbi lüüa" ehk siis Lõuna-Eestis ta oma kehva maine pärast tegutseda ei saa ja  kolis nüüd Pärnumaad vallutama.  Juhuslikult leidsin Tartust Aivar Aleksejevi. Tundus tore mees esmaemotsiooni põhjal ja kuna ma olin viimase peal rase ning härra abikaasa on ämmaemand jätkus juttu kauemaks   . Sel ajal kui mina sünnitusmajas aega parajaks tegin hakkas Aivar kaevu tegema. Ma ei tea, mis põhjustel, aga tema paarimees ei saanud mingi hetk tulla ja töö jäi katki. Niipalju Aivar  tegi, et leidis oma onupoja Kalevi.  Kalev tuli ja tegi neljanda augu. Ühel hetkel oli rakkeid juurde vaja ja sealt tekkisid lahkhelid. Kalev pakkus võimaluse, et tema leiab transpordi ja laseb Ikodorist rakked tuua, aga see hind tuli kordi kallim kui ise järelkäruga neid vedada. Suutsid nad mu mehega siiski kokku leppida, et esmaspäeva hommikuks on rakked olemas (parasjagu oli neljapäev). Rakked olidki olemas, kuid Kalevist polnud kippu ega kõppu. Terve hommikupooliku oli telefon väljas ja siis millalgi  peale kahte Kalev helistas ja teatas, et oli just ärganud ning täna enam ei tule. Teisipäeval käis ja viis oma asjad üldse ära. Kui mu mees helistas sai ta sõimata, et rakete tagant on kinni vajunud ja seal ei saa enam edasi teha. Helistasin ise ja proovisin ikka rääkida. Kõigepealt sain teada, et Kalev tundis justkui oleks teda süüdistatud joomises??? Pärisin hiljem mehelt selle kohta aru ja ta oli pehmelt öeldes sõnatu - sellist asja polevat neil kõne allagi tulnud. Seejärel Kalev teatas, et nemad on üle  keskea mehed ja kuna on juba oktoobri algus, aga neil radikuliidid ja muud hädad, siis nemad edasi ei tee. Kinni ka ei aja.  Järgmine aasta otsustasime olla targemad. Ütleme nii, et omad vitsad andsid ikka korralikult naha peale. Taotlesime riigilt Hajaasustuse Veeprogrammi raames toetust, sest endal meil sellist raha enam poleks olnud. Kõik Lõuna-Eesti kaevumehed teavad Viktor Unti. Teda kirutakse ja vannutakse ning samas vaadatakse pisut ka alt üles, sest ta olevat ju parim. Ainult tema oskab. 48  aastat kogemust. Nii ta vähemalt räägib. Ja meie otsustasime, et kuna härral oli ka nõutav registreering Majandustegevuse registris, võtta temalt hinnapakkumise ning selle põhjal taotleda riigilt ja vallalt toetust.  Viktor käis sügisel ja pani paika koha, kuhu kaev teha. Leppisime kokku, et ootame kuni ilmad on soojemad ja me ise ka maal, siis asume tööde kallale. Või õigemini tema asub ja meie naudime rõõmsalt puhta vee joomist mõne aja pärast.  31.mail sõlmisime Viktor Undi ja šurf OÜ-ga lepingu,  mille põhjal oleks meil pidanud 11. Juunil olema õuel vett täis kaev. 18. Juunil pikendasime lepingu tähtaega 1. Juulini ning lisasime klausli, et esialgse hinnapakkumise (selle alusel taotlesime Hajaasustuse veeprogrammi raames raha) summat (49 500.-) ei ületata ning see summa sisaldab ka trassi kaevamist majani ja veetorustiku paigaldust. Viktor Unt väitis, et tal siis parem kombineerida asju kui kaev läheb oodatust sügavamaks. Meie poolt sai 31. mail makstud 15 000.-, kiviraidurile ning sõelutud  liivakoorma eest 3000.-, 6 rakke eest 3600.- ja lisaks lepingu pikendamisel 6400.- nö lisaettemaksu. Algne väidetav veesoon asus praegusest kaevamiskohast umbes meetri jagu eemal ning praeguses kohas on maas juba ligi 22 raket ja vett ei kuskil. Esimese prognoosiga väideti kaevu tulevane sügavus 8 raket, mitte rohkem. Brigaadis oli kolm meest: autojuht ja kaks kaevurit. Autojuht jaanijärgsel nädalal enam ei ilmunud. Esmaspäeval, 28.06 tõi V.Unt ise mehed kohale, kuid järgi neile ei tulnud. Viisime ise nad lõpuks  koju (kokku 40,5 km). Järgmine hommik väitis herr Unt meestele, et mu elukaaslane viib nad koju, kuid mu elukaaslane ütles selge sõnaga, et ta ei saa seda lubada, sest peab tööl olema. Peale lõunat selgus, et mu mees jõuab peale kuut. Palusin töömeestel siis V.Undiga ühendust võtta, et nad ikka koju saaks. Unt vastas, et tema ka ei tule ja kõik jääb meie õlule. Ma ütlesin meestele, et vaevalt mees peale tööd jaksab veel sõitma minna ning palusin neil ikka oma ülemusega asja klaarida. Sain väga "ilusaid" sõnu  kuulda ja mina kui kaevutahtja peaks põhimõtteliselt kõigega vaikselt ning vaguralt leppima.  1.juuli oli tähtaeg, mille kohaselt oleks pidanud kõik valmis olema. Sel päeval helistas vallavanem Undile ja päris aru. Samuti suhtles pisut hiljem minu mees hr Undiga. Viimane arvas vist, et me vallavanemaga üldse ei räägi ning üritas mõlemale poolele ajada endale kasulikku juttu. Kui mu mees juhtis tähelepanu sellele, et rääkis just ka vallavanemaga ähvardas Unt asjad kokku pakkida, sõimas pisut ja viskas  toru ära. Sellepeale mu mees helistas tagasi ja lubaski sellise käitumise korral advokaadi poole pöörduda ning edasi kohtus asju lahendada. Viktor Unt muutus plaksti kohe viisakaks ja lubas tulla lepingut pikendama. Seda aga ei juhtunud. Mehed aegajalt käisid, nii umbes kolm päeva nädalas.  Vallavanemaga olime tihedalt kontaktis ning tema uuris ka Maavalitsusest, mida nüüd edasi teha. 13. juulil sain Valga Maavalitsuse spetsialistilt Kersti Lepikult sellise info : "Vaatasin ka Šurf OÜ registreeringut majandustegevuse registris ja sellest  nähtub, et registreering on peatatud alates 01.05.2010 - seega puudub  antud ettevõtjal käesoleval ajal üldse õigus ehitusteenust osutada."  Asi hakkas ilmet võtma. Selgus see, miks härra Unt viisakaks muutus kui kohut mainisime. Tegemist on ju sulaselge seaduserikkumisega. Kuna tal samal ajal oli käsil ka paar teist kaevukaevamist teise brigaadiga, siis on mõistetav soov mitte sattuda seadusesilma tähelepanu alla.  16. juulil saatsin Viktor  Undile kirja, kus soovisin konkreetset vastust, mis saab edasi, kuna tööd lõpetatakse ja mil viisil seda tehakse. Kuna olin kuulnud töömeestelt, et tõenäoliselt tuleks edasi teha puurkaevuna seda asja, siis pärisin aru ka vajaliku loa olemasolu kohta.  Samal päeval suhtles Viktor Unt ka mu mehega ja väitis, et laupäeval, st. 17. juulil ta tuleb koos tuttava puurkaevutegijaga meile, et vaadata koht üle ning "meie saame siis tolle mehega ise hinnas kokku leppida". Misasja? Temaga on ju töö pooleli. Mu  elukaaslane rõhutas mitu korda Viktorile, et vastaku palun meilile ka, mis talle saadetud sai.  19. juuli hommikul saabus selline vastus: