Ühe põhjusena, miks Hruštšov kriisiga sedavõrd kaugele läks, on nähtud Berliini edasise staatuse küsimust. Nimelt oli Hruštšov korduvalt nõudnud NATO vägede väljaviimist ning Berliini kuulutamist vabalinnaks,  millega USA aga seni leppinud ei olnud. Nüüd, kus Hruštšov võis tänu Kuubal asuvatele tuumalõhkepeadega rakettidele Ühendriigid tõsiselt "pihtide vahele" võtta, uskus ta võimalusesse oma nõudmised realiseerida. Kõnes kompartei presiidiumi ees kasutas ta "pindpinevuse" (meniscus) metafoori: "Me peaksime survet tugevdama ega tohiks taganeda, oma võimsuse kasvu peame ka oma vastasele demonstreerima. Aga ärgem valagem viimast piiska, misläbi tass üle ääre ajama hakkaks. Las see olla justkui pindpinevus, mis tänu füüsikaseadustele ei luba vedelikul üle tassi ääre voolata." Sarnaselt ameeriklaste brinkmanship doktriinile, mille kohaselt tuli vastase järeleandmise saavutamiseks viia suhted äärmuseni teravaks ja pingeliseks, lausa sõja puhkemise äärele - to the brink of war, pidi selline käitumine ja tõsise surve avaldamine viima vastase taganemise ja järeleandmiseni.