Vene keiser Peeter I oli kindlalt otsutanud raiuda vabaks tee Euroopasse - Venemaal oli vaja Läänemere äärset piirkonda. Rohkem kui 100 aastat tagasi oli Ivan IV Julmal Baltikumi vallutamine ebaõnnestunud, Peeter üritas uuesti. Seepärast algas 1700. aastal Põhjasõda, mis kestis aastani 1721 ja lõppes Uusikaupunki rahuga.     Läänemaa jäi otsesest sõjategevusest puutumata. Kuid maakond pidi täitma küüdikohustust, osa talupoegi saadeti ka Tallinna kindlustama. Kuid talurahva seas esines ka  vastuhakke. Nt. keeldusid Vanamõisa talupojad teotööst ja küüdikohustusest. 1710. a. harku rahulepinguga läks Eestimaa Vene keisririigi võimu alla. Lepingu allakirjutamisest võttis osa ka Ungru mõisnik krahv Ungern-Sternberg.(vt. tahvlit Ridala kiriku seinal). Samal 1710 aastal tabas maad katk, millest ka Läänemaa puutumata ei jäänud. 1712. a. andmetel suri Läänemaal katku ligi 70% rahvastikust. Üks tuntud rahvapärimus kõneleb, et Läänemaa mandril tapnud katk peale ühe mehe kogu rahva. See ainuke taudist  pääsenu liikunud elavaid inimesi otsides läbi kogu maakonna, leidnud aga kõikjal ees ainult tühjaks jäänud külasid ja talusid ning laipu. Oma otsingute teekonnal läinud ta lõpuks Hiiumaale ja leidnud sealt endale eluseltsilise - naise, ainsa ellujäänud hiidlase. See abielu andnud elu uuele sugupõlvele, neist põlvnevat kogu Läänemaa hilisem rahvas. Katkueelse suuruse saavutas rahvaarv alles 1770. aastateks.