Kui ma silmad sulgen, võin ninas  tunda oma tollase parfüümi hõngu ja kõrvus kuulda Villu Veski ja Tiit Kalluste "Põhjala saarte hääli", mis hõljusid ümbrusse TÜ aula avatud akendest ühel aprilliõhtul, mil me, taskud kontserdile minekuks liiga tühjad, jälle linna peal tabamatut jahtisime.