Alguses said inimestest surematute varukehad ja lähimad teenrid. Hiljem ka tarkuse ja mäelestuste hoidjad - nõiad ja laulikud, kellega Surelikud jagasid oma teadmisi Ilmaruumi kohta ja mälestusi tegudest, mida nad olid teinud. Kuna aga inimene osutus tõeliselt mitmekülgseks ja kohanemisvõimeliseks olendiks, asusid surematud teda hiljem kasutama kõikvõimalikel töödel, mille jaoks nad ei leidnud muud tegijat. Ehitus ja maaparandustööd, mida kääbused ei tahtnud või ei osanud teha, taimede kasvatamine ja loomade karjatamine - kõik näis neile sobivat. Aja möödudes said neist koguni valvurid Iidpuu über jooksvetel radadel ja siis juba sõjamehed, kes kääbuste eeskujul tagusid enestele ümber haljast rauast koorikud, trollidena janunesid verd ja vägivalda ning surematute eneste kombel kavandasid kavalaid lahinguplaane vaenlaste purustamiseks. Osa neist sattus sõjateel ääremaadele, kuhu nad jäidki elama. Seal said neist sõjakad kütid, kes vihaselt astusid vastu omakorda neid nahka pista püüdvatele ilvestele ja karudele. Ja kõige lõpuks oli just surelik mees see, kes muutis Maailma ja tegi lõpu Jäätähe Surematute loodud maailmakorrale ning nende ajastuid kestnud võimule Keskmise Ilma olendite üle.