Nagu ma juba oma peaaegu täiusliku hommikusöögi postituses kahtlustasin, selguski, et sirguvad hernevõrsed on siiski palju kiiremad kui mina ja mu isu. Viimaste päevade ere päike pole neile armu andnud. Heas mõttes. Minul on ka olnud mõnus ärgata, sest kell 6.30 on juba toas valge ja õhtul peab ennetavalt ka kardinad ette tõmbama, et hommikune päike enne äratuskella üles ei ajaks. Tüüpiline eestlane, eks? Kui päikest ei ole, on paha, ja kui on, on ka paha. :) Ei, tegelikult asi ei ole nii hull. Hommikul ei ole midagi paremat kui päike, hea tuju garantii kogu päevaks. Aga nüüd selle mõnusa rohelise supi juurde.