Lühidalt öelduna on  tegu kahe erineva mänguloogika ja -mehaanika üleshituse põhimõttega. Euromängude puhul üritatakse reeglina luua võimalikult deterministlikku mängusüsteemi, kus õnnel oleks minimaalne roll. Ehk siis: mängijad tegelevad antud reeglite raames optimeerimise, süstematiseerimise, kogumise jmt pigem analüütilisema tegevusega. Mängijate vahel otseseid konflikte pole (seda siis mängumehaanika mõttes, käsipidi kallale võivad nõrgema närvikavaga isendid suvalise mängu juures minna   ning kaudsedki on pigem stiilis "Oi pagan, sa võtsid selle kuubiku minu eest ära. Ma pean nüüd oma strateegiat muutma.". Miks selliseid süsteeme euromängudeks kutsutakse - tont seda teab. Kaheldakse aga, et selle taga on euroopa (ja eeskätt saksa) lauamängukultuuris domineerivam vajadus/püüdlus mõtlemise arendamise suunas läbi mängude.