Mu ratsu tuuakse. Lakk tuules lehvib tal.  Lai avarus on ees. Nüüd kuhu? Ükstapuha!  Jää rõõmsalt heliseb ta kerge kabja all.  Sõit läbi orgude mind viib ja üle luha.  Kuid peagi kustub päev ja jälle praginal  puud ahjus põlevad. Ma kuulan tulevuha,  loen raamatut ja leek kord üles lööb, kord vaob  ja  mõre viimati mul kaugustesse kaob.