Siin mu süda kummargile üle vaikse haua  Ja mu hinges rasked ristid seisnud küllalt kaua.  Kui kord kulu kulmudel ja silmi katab sammal,  Jätkuks jõudu rusikasse suruda veel kämmal.  Silmis ikka kodukatus, kõrvus taprikõla -  Kuidas tasun, kuidas maksan viimse verevõla?  Kannan Sinu kaotusvalu nagu rasket rünka.  Pärjaks tõotuse panen üle hauakünka -  Kuni tõde kindlail jalul jällegi võib astu',  Seniks mind ja minu raevu suure ilma vastu.