J. Liivi ande suurus avaldub eriti haigusperioodil loodud lüürikas. Ilmusid kogud  "Õied ja okkad" ja "Luuletused". Liiv muretseb oma luules kõige enam isamaa pärast. Tema isamaa ei ole romantilistes kaugustes, vaid reaalselt olemasolev Eestimaa. (Nt. " Eile nägin ma Eestimaad! ", mida tänapäeva noorus tunneb enamalt jaolt küll U. Alender'i poolt suureks lauldud lauluna, "Ta lendab mesipuu poole", "Sinuga ja sinuta", "Mitte igaühele"). Autobiograafiliste eleegiatena peegeldab luuletaja enda traagikat (Nt. " Helin "). Loodusluules kirjeldab  Eestile iseloomulikke maastikke.