Esimene lumelärtsak maale langedes ei märka,  et ta natukene vara talve äratas.  Lootsin veel mõnd pikka päeva,  lootsin, et kord sind veel näen ma.  Tahtsin, et mu jalad lumest märjaks veel ei saaks.  Nüüd ma seisan lume süles,  ikka aina vaatan üles.  Naeratan, kui tunnen veidi külma enda sees.  Valged ööd on ammu läind, sinu jälgi pole näind.  Sellel talvel lume seest vist jälgi otsin maa.