Hommikul, kui klubi uksest sisse astusin, näitas GrubeKalle mulle kohe ühe vaba varju ning panin ennast tõusule kirja. Lennukis väga suurt hirmu nagu ei olnudki, isegi uksel seistes. Sellegipoolest jõllitasin ma uksest maad millegipärast, Kala pidi mult 2 korda küsima, et kas ma valmis olen, esimesel korral ei jõudnud kohale. Väljahüpe oli enamvähem korralik olnud, nagu Kalle ütles, ehk õnnestub kunagi ka videost näha. Paar  tropikeerdu olid, need tulid lihtsalt välja. Siis hakkasin tuulesokke otsima, kuid.... No ei olnud, kumbagi tuulesokki ei olnud lennuväljal! :) Eks mul väike paanika oli, ka seda ei suutnud meenutada, mida maa peal sai räägitud - seal ma ju jätsin meelde, kummalt poolt tuul on.. :) Pöörasin siis üht- ja teistpidi, tundus, nagu ühtmoodi oleks kiirem liikumine olnud, vastassuunas jälle aeglasem ja vari plagises rohkem. Otsustasin, et küllap see viimane on siis vastutuult. Ühel hetkel nägin, kuidas keegi  mulle vastu maanduma tuleb, tegin lihtsa järelduse, et üks meist maandub nüüd valesti.. :) Maa lähedale jõudes sai selgeks, et mina see olin. Päris pika svuubi sain selleeest.. :) Maandumine oli paraja litakaga, kuid mitte nii tugev, kui maandumistreening lennukininast igatahes.