Et samal ajal oli käimas Open Spirit 2001, millega seostus üksjagu sagimist, siis enam täpselt ei mäletagi, kuidas või kust seda uudist esimest korda kuulsin. Vist oli üks leitnant, kes tuli ja ütles, et Ameerikat rünnatakse. Ajal kui teine lennuk torne tabas olin igatahes juba teleka ees. Alguses oli täpsema informatsiooni saamisega mingi ilge jama. Ameeriklased ise ka kohe ei teadnud, mis toimub või kes seda tegi. Mõned arvasid, et võis olla tegemist mingisuguse õnnetuse või Tim  McVeigh tegevusest inspireeritud tegelastega, kes tahavad vallandada Ameerika Ühendriikides kodusõda. Teleuudistes korrati pidevalt samu kaadreid torni sööstvast lennukist. WTC's töötanud Alice vastas minu saadetud sõnumile lühidalt: we're fucked. Hiljem selgus, et ta ei olnud sel päeval tööl. Vedas. Ülejäänud mälestused pärinevad tõenäoliselt juba 11. septembrile järgnenud päevadest, nii pika aja tagant on neid päevi suht raske üksteisest eristada. Igatahes sellest hetkest kui tulid uudised, et Pentagon on  jäänud enam-vähem terveks ning neljas lennuk tulistati alla (praegu on vist rohkem levinud versioon, et kukkus alla), meenub selgelt, kuidas sai kergendatumalt hingatud, sest rünnak näis olevat ebaõnnestunud - hävitada suudeti vaid USA rahavõimu sümbol, samal ajal kui sõjalise võimu sümbol oli jäänud peaaegu puutumata ja poliitilise võimu sümbolini isegi ei jõutud. Järgnenud arengud tõestasid aga ilmekalt, ja tõestavad tänini, et see kergendustunne oli enneaegne - Washington langes üles seatud lõksu.  Maailma sõjandusajalukku lähevad 9/11 rünnakud näitena sellest, kuidas isegi totaalselt ebaõnnestunud ettevõtmisest võib lõigata erakordselt suurt kasu.