Pärast mu tööd (juulist terve kuu pikkune puhkus, ajee, natuke siiber on juba) saime eelmises postituses mainituga Kaubahalli pargis kokku, et üksteist vahelduse mõttes ka mujal, kui koduseinte vahel näha. Saime natuke naerda. Ühtlasi me mõtlesime, kumb on hullem - kas ärgata järgmisel hommikul ja mäletada kõike kohe või lasta kogu õudus endale alles õhtul meelde tulla. Eeldusel, et midagi tehtud on.