Alo on  (ammu) aru saanud, et võõras asi on võõras ja seda ei tohi loata näppida. Nii et kui on vaja last millestki eemale saada, tuleb öelda "see on emme oma!" või "see on Miku oma!" ja mõjub.    A nüüd selgus, et osa asju on mitme inimese omad korraga. Nii ta käis ja esitas küsimusi:  - kas see tool on minu oma?  - kas see tool on Iida oma ka?  - kas see tool on sinu oma ka?  - kas see tool on meie kõigi oma?  - kas sina, issi, oled minu oma?  - kas sa oled Iida issi  ka?  - kas sa oled emme issi ka?    Ja siis ta küsib üle, millega tohib / ei tohi mängida:  - kas see on emme potsik? kas seda ei tohi võtta? issi, Iida ka ei tohi seda võtta!    Nii et ta nüüd teab, et on asju, mis on meie kõigi omad; või ainult vanemate (Kati & minu) omad; või ainult laste omad.    Mõningane segadus on asjadega, mille nimetuses on "laste-". Laste-šampoon näiteks. "Issi vaata see on minu poon!" Ja on siis nördinud, kui me ei luba tal pudelit põrandale tühjaks kallata - see on ju laste-, s.t. TEMA OMA!