Olin just parasjagu jõululauale viinamarju pesemas kui Aeg võttis ette tembutama hakata. Mind kratist kaasa krabades kalpsas ta känguru kombel kuskile sinna  kuukümnendate lõppu. Viinamarjad olid korraga silmadele palju lähemal. Ju siis tollal minu silmade kõrgus laua kõrgusega umbes sama oli. Küll nad särasid ja sätendasid. Küünitasin kobarani ja naksasin sealt endale ühe suure ja ümmarguse. See oli palju suurem kui kahetuhandetatest mäletasin. Vaatasin seda tükk aega ja pistsin siis suhu. Ooo, milline maitse!!