"Tõeline ja otsene  [?] õigus lapsele oleks vastuolus lapse väärikuse ja loomusega. Laps ei ole objekt, millele kellelgi on õigus, ega saa teda käsitleda ka omandina; pigem on laps and, 'kõrgeim and' (Vatikani II Kirikukogu, konstitutsioon Gaudium et Spes) ja abielu kõige ülevam [teenimatum?] and ning vanemate vastastikuse eneseandmise elav tunnistus. Seepärast on lapsel õigus… olla oma vanemate abielulise armastuse spetsiifilise akti vili; ning samuti on tal õigus olla tunnistatud isikuna eostumise hetkest alates." (DV, 8)