Kui omal ajal olime vägivaldselt seotud Vene riigiga, ühiskonnaga, siis tilkus ka ses vägivaldses olekus värske sulatisena meie  hingeellu midagi vaimsest Venest. Ja seda ei tahagi kiskuda välja. Eriti Kesk- ja Põhja-Venemaa loodus sarnaneb suurel määral kodumaa loodusega. Maastiku ehitus, taimestik, loomastik, õlgkatusega talumajad, kümnekilomeetriliste vahemaade järele mõi­sad, talupoeg, kes samuti töös higitseb, sest karm loodus ei ole kuigi lahke. 12-15 aastat tagasi oli tõesti rohkesti sarnasust, vähem on seda nüüd. Kuid lähem minevik elab meis jõuliselt, ja sellepärast on huvitav tõmmata mõningaid paralleeljooni.