Riigid jätkasid rahakursside  ujuva süsteemi asemele kindla süsteemi otsinguid, et tagada kindlus rahvusvahelises kaubanduses. Euroopa Ühisturu maad asusid peale aastat 1971 looma piirkondlikku rahasüsteemi. 1979. aastal võeti kasutusele ECU, Euroopa Ühisturu maad panid aluse Euroopa valuutasüsteemile. Määrati kindlaks liikmesriikide kursid ECU suhtes. Lubatud kõikumine oli ± 2,25 %. Kursi jälgimine tehti kohustuslikuks kõigile liikmesriikide keskpankadele. 1991. aasta detsembris Maastrichti kokkuleppes nähti ette ECU asendamine  EUROga. ECU oli olnud nominaalne suurus, kokkulepitud kurss, mis nüüd pidi muutuma käegakatsutavaks rahaks. Tee 1. jaanuaril 2002 kehtima hakanud EUROni oli valuline. Esiteks olid mitmed riigid muudatuse vastu. Teiseks valitsesid 1990. aastate alguses Euroopa majanduses pinged ja erimeelsused, mis muutsid keerukaks valuutade surumise ühtedesse raamidesse. 1992. aasta kriisi tingimustes olid Suurbritannia ja Hispaania sunnitud ECUst loobuma, mitmed riigid lasid oma kursid taas ujuma. Seda tegid ka Norra ja Rootsi,  kes tol ajal Ühisturgu ei kuulunud, kuid järgisid Ühisturu põhimõtteid omal soovil. Euroopa Ühisturg oli sunnitud suurendama lubatud kõikumise piiri 15 protsendini. EURO on käibel viieteistkümnest Euroopa Liidu riigist kaheteistkümnes. Lubatud kõikumise piir on taas ± 2,25 %. Rootsis on EURO käibelevõtt päevakorras, Suurbritannias tõenäoline, eriti jäigalt suhtub EUROsse Taani.