Aga võibolla (kirjutan kah trenditeadlikult;)) koguni 18.sajandisse on teleporteerunud meie meditsiin. Siis oli kah nii, et arstinimene vaatas patsienti tungivalt, heal juhul ka katsus ja diagnoosimise tipp oli kuuldetoru.  Aadrilaskmine oli tuumafüüsika. Minul aadrit ei lastud, arstitädi vaatas otsa, konstateeris, et huuled on tsüanootilised, küsis, kas hingamisraskusi on, võttis "kuuldetoru" ja kuulas keskendunult mu ähkimist. Raginaid enam pole, teatas ta siis, olete asunud paranemise teele. Äkki teeks pildi ka, nii igaks juhuks, tikun arsti õpetama. Hetkel pole aktuaalne, pareerib too ja istub tagasi arvuti taha, et minu haiguslugu täiendada. Tegelikult tunnen end kaks päeva tõesti paremini, võtsin vastu otsuse, et see nädal siblin  ringi minimaalselt, aga natuke ikka peab. Tuleval esmaspäeval teleporteerun taas minevikku, ehk on seks ajaks ka röntgeniaparaat või vereanalüüs leiutatud.