Seal koos käiv seltskond jaguneb laias laastus kaheks. Esiteks vanemad on üldiselt ammu siinkandis elanud ja moodustavad üsna ühtse seltskonna, kes on selle maja koos ehitanud ja on selle maja hingeks. Teiseks nooremad, kes on  siia tulnud juba iseseisvusajal. Meil pole teise grupiga erilist kokkupuudet olnud, üldiselt tundub, et tegemist on toredate ja aktiivsete noorte eestlastega, aga Chicagos paistab noorte seltskond olema vähem akadeemiline kui näiteks Bostonis. Vähemalt ei ole me teiste Eesti tudengitega kokku sattunud. Samas kui meie esimene külaskäik Chicago Eesti majja kulmineerus sellega, et leidsime keldrist grupi Northwesterni vilistlasi. Poleks osanud arvatagi, et maailmas üldse eksisteerib nii palju eestlastest  Northwesterni vilistlasi. Tore oli siis kuulata lugusid Northwesterni vanast ajast, kõlas nii et kuigi mõni asi on muutunud, elukoht meie lähedal ei maksa enam 50 dollarit kuus ja ülikoolis ei voori prussakad hordidena ringi (täpsemalt me pole õnneks ühtegi näinud), siis töö hulk ei ole vähenenud.