Esiteks, tegemist polnud rahvaKÜSITLUSEGA ehk referendumiga, vaid rahvaHÄÄLETUSEGA ehk plebistsiidiga. Olen nõus et riigiti need mõisted osaliselt kattuvad ehk hääletust kutsutakse ka referendumiks ent see ei keela meil kahe mõiste vahel selgust luua eneste jaoks. Kõige lihtsam: ärge eputage võõrmõistetega millest te sageli sittagi ei taipa, kasutage omakeelseid, nt rahvaküsitlus (otsus ei ole täitmiseks kohustuslik) ja rahvahääletus (otsus on täitmiseks  kohustuslik). Samuti eristage RAHVAküsitlust (osaleb kogu hääleõiguslik rahvas) ja küsitlust (osaleb mingi valik ehk osa rahvast, ka mittehääleõiguslik).  Ka pole ma kuskil väitnud, et seniste riigikogude ja nende poolt määratud ametnike seisund on olnud seaduslik, hoopis vastupidi.  Väidan vaid seda et õigusetusest ülem on rahva tahe ning selle said seadusetud sahkerdajad seadusetul rahvahääletusel selgelt kätte. Ning just seda otsust tunnistas ka välismaailm, selle otsuse tegemisviiside  seadusetusest sõltumata. Seega, rahvahääletuse võisid küll korraldada seadusetud tegelased kuid otsus ise jäi ikkagi rahva teha. Tulemus pole vaieldav kui seadusetuks osutuvad hääled ei ületa poolt ületavat vahet, meie juhul 66-50=16% (~1/6). Enam kui kuuendikulist petmist pole suutnud keegi tõestada.  Tõnu sai eelmisel riigikogu valimisel 131 (torest) häält. Kui ta oleks suutnud tõestada et talt sahkerdati ära 2 häält siis ka tema 133 häält poleks lõpptulemust mõjutanud. Kui aga riigikokku valiti seadusetu  valimisseaduse tõttu nt 20 vale liiget siis on loomulikult tegemist tulemuse mõjutamisega ning kehtetu on ka kogu valimine ise. Ja just selletõttu senised 5 riigikogu ka seadusetud ongi. Nagu ka nende tegevus. Kuid kui midagi otsustab rahvas siis tema otsus on seadusetusest ülem ning kehtiv. See on tõik mille vastu meie tunded ei saa.