Hea küll, täna olen ma natuke tööasju ajanud, aga tööd ei teind, vot. Reede  ikkagi. Okei, tegelikult kuulasin päeval hoopis tõlkimiseteemalist kõnekoosolekut, tappes oma niigi kidurat enesekindlust ja idealistlikke tulevikulootusi. Milline filolooginäss ei unistaks Suurte Romaanide tõlkimisest, eksole. Viiest esinejast kolme suust kõlas mitmesuguses otseses ja kaudsemas sõnastuses umbes "ja-a-a, tõlkija arvab, et ta saab asjaga hakkama, aga mnjajajah". Ja kuna järgnevad näited seda mnjajajahhi ka kujukalt illustreerisid, siis…  Sündinud skeptik ja relativist võin ma ju olla, kui  asi puudutab ei-tea-kust väljakaranud isehakanud arvamusliidreid, aga no ütleme ausalt, et Anu Saluäärele, Kersti Undile ja Krista Kaerale olen ma küll võimeline lambapilguga suhu vahtima.  Igatahes homme ma veel kirjastuste uste taha kraapima ei lähe, pärast seda laksu on vaja end veidi koguda. Nojaa, kui arvestada, et julgust kogunud olen juba nii aastat kuus-seitse, siis pole suuremat kaotanud kah.  Eks ole asi muuhulgas ka selles, et positiivset tagasisidet võib tulla kasvõi kümnest kohast, aga  seda nullivat kriitikat suudan ma üksigi piisavalt toota ja siis on hambad.