sattusin ootamatul kombel olema jupikese aega  pulmareisil. mitte iseenda omal, aga ikkagi oli tore. näha Sarah´t ja tema kaaskonda, st tema vanemaid ja abikaasat.  elu-eluke täis vahvaid üllatusi.  homme hakkan loksuma poolamaa poole.  seni on J iga teekonna jupi peale koospalvetavaid sõpru (üks ütlemata hindamatu varandus) kinkinud. eks näis, mida toob poolamaa.  ma natuke kardan ka. isegi siis, kui kõigilt on kõik tomatid ja mädamunad konfiskeeritud.  ja kui ma tagasi tulen, on puhkus läbi.    see, kui jalg  palvetamise ajal ära sureb, see ongi lihasuretamine (ütles Eleri üleeile Peraküla rannas telgi sees)