Näiteks võis isikut lugeda keelt oskavaks, kui ta a) kõneles üsna vabalt, kuid ei osanud kirjutada; b) suutis lugeda võõrkeelset eri- või huvialakirjandust, kuid ei osanud rääkida; c) sai aru võõrkeelsetest raadio- ja telesaadetest, kuid ei osanud kõnelda ega kirjutada. Rahvaloendusel oli võõrkeelte oskuse küsimusele vastamine vabatahtlik.