Kuigi laps on väga kaugele taha jäänud, ip.-liselt koolitatud õpetaja juures ta ei saa kunagi muljet, et ta  kui inimene seisab tervenisti väljaspool ühiskonda. On alasid, kus mõlemad, nii normaalsed kui ka psüühilise tõkestus­tega lapsed satuvad raskustesse. Sel juhtumil kaugele tahajäänuile on väga tähtis võrdlus normaalsetega, et nad õpiksid nägema: ka teistel on raskusi, sest oma vääras elukäsituses nad ülehindavad teisi ja alahindavad endid - teised suudavad kõik, nemad mitte midagi. Kui vahest üteldakse et niiviisi rõhutakse maha edukad õpilased, siis võib sellele vastata: edukus, mille tõuke­jõuks ja  piitsutajaks on auahnus, aga mitte sügav huvi, pole õige edukus ja sellega joostakse varem või hiljem karile. Teiseks ei saaks säärane küsimus siinkohal üldse üles kerkida, kui klassi õpilaskond ei moodustaks lihtsat mehaaniliselt liidetud rühma, vaid kui sääl sinepiivagi võrra leiduks klassiühiskonna vaimu.