Täna pidasin 3-tunnise koosoleku oma ülemusega. Rääkisime tööde hetkeolukorrast ja edasistest plaanidest. Rahulikult ja asjalikult nagu kaks täiesti võrdväärset partnerit. Veidi pikaks kiskus minu jaoks, aga samas nautisin seda vastastikuse lugupidamise ja konkreetsuse õhkkonda, mis seekord valitses. Tundub, et ka ülemuseni on hakanud jõudma vaikselt need minu viimase  poolaasta mõttemõlgutused järgnevast aastast ning meie edasise koostöö võimalustest üldse. Samuti on tänase vestluse aluseks ehk mõned mu eelneva paaril kuul tehtud vihjed teistele kolleegidele (kust jõuab ju kõik varem või hiljem ülemuseni), kui ebamääraselt ja ebakindlalt ma end siin tuleviku suhtes tunnen jne.