Alates 1996. a kevadest ja kuni 1997. a lõpuni saadi 28 metsiku ilvese karvanäidised 20 Montana metsast ning järgmisel aastal 57 USA metsast. Karvakogumismeetodit arendati edasi ja kasutati peagi punailveste, otselottide, jaaguaride ja grislide DNA proovide hankimiseks ka väljaspool USAd. Saadud teave aitas suuresti kaasa ilvese ohustatud liikide sekka panemisele, sest enne ei olnud teada, kui laiadel aladel ilvesed liiguvad, järelikult, kui palju neid üldse on. Montana ülikoolis selgitati, et ilvesed viivad oma geene sadade ja tuhandete kilomeetrite taha.