Teine näide tutvustab seisukohta, et Buddha olemus on igavene, ajalooline  Šākjamuni oli vaid inimkujul kehastunu, kelle ülesandeks oli õpetust jagada ja teed näidata. Enamgi veel, see maine ihu ei vajanud toitu, peavarju ega muid eluks vajalikke materiaalseid vahendeid; ei kogenud mingeid ebameeldivaid inimlikke aistinguid ega tundeid, nagu näiteks füüsiline valu, kahtlus, ebakindlus. Buddha kui igavene olemus oli  kõiketeadev, tema valduses oli universaalne tarkus. See nägemus on Kathavatthus vastandatud uskumusele, mille kohaselt Buddha oli surelik nagu iga teine, kes koges nälga ja valu nagu meiegi ega omanud kõiketeadmise võimet. Kuid tema tarkus, mis ei olnud küll lõputu, hõlmas siiski ülitähtsat teadmist, kuidas saada jagu himu, viha ja pettekujutluse meelemürkidest ning seeläbi vabaneda kannatustest ja jõuda kestva meelerahu ja rahuloluni.