15. jaanuaril 1985. aastal istusin ma Eesti NSV kultuuriministeeriumi kolleegiumisaalis seoses eelseisva sõiduga Belgiasse. Sealne Ida-Euroopa Kirjanduse Sõprade Ühing oli mu nimelt kutsunud loenguid pidama kuuekümnendate aastate eesti luulest. Istumismõnudest natuke roidununa astusin tunni aja pärast ministeeriumi koridoris, kus silmasin oma vana tuttavat Tõnu Seilenthali. Ütlesin tere. Tõnu ütles vastu ja päris: "Ma kuulsin, et hakkad Belgiasse sõitma?" Mina kinnitasin seda kuuldust. "Kuule, ole hea mees, otsi seal see munk üles!" palus Seilenthal.