Ta hyppas hommikul voodist välja, hyydes: "Tuleb imetobe päev!"    (Jutt ei ole minust. Minu madratsilt kuhugi hypates on suur tõenäosus ennast vigastada.)      ***    Lugesin eile raamatut, millest olen siiani sedavõrd sissevõetud, et tahaksin seda vähemalt viit tykki, toredatele inimestele kinkimiseks.    Kui ma oleksin piisavalt neurootiline, vaevaks mind nyyd mitmesugused kysimused. Ega ma seda raamatut yle ei hinnanud? Olen ma ehk yldse liiga entusiastlik? Kas sedasorti raamatutega inimestele nina alla ronida pole mitte liialt ebaviisakas? Äkki ei meeldi see kellelegi ja pärast ei meeldi mina ka? Ehk on see hoopiski paha raamat, mina ainult ei märganud? Kas ma seda oma arvamuse põhjal arvustades olen liiga enesekeskne? Kas mul peaks kellegi teise arvamus veel olema? Miks peaks pessimistile  aeg-ajalt meeldima optimistid?    Aga ma ei ole.  Seega mind ei vaeva.    Kirjutan parem arvustuse väikesest ruudulisest märkmikust arvutisse ja saadan retsensendile.    Mul on ainult yks kysimus: kuidas poetada positiivsesse arvustusse pisike märkus, et muidu ladusat tõlget läbib häiriv viga? See peaks olema sujuv (apropoosne?) kommentaar, mitte jutu fookus.      ***    "Mida erinevamad meist teised inimesed on, seda enam saame neilt õppida," ytles  yks. (Tema või mina? Ma ei saa oma mälust aru.)    Kui erinevus yletab teatud piiri, muutub see segaduseks ja arusaamatuseks, kuni erineja iga liigutust ja sõna tuleb alatasa mõistatada.    On ta siis mõni mõis või mõistatus?  Kes mõistatab mõistatajat?    "Inimene on salatiuss," arvas Dostojevski.      ***    Kas jaburus, absurd ja keelemängud on inimvaenulikud? Ei? Aga miks siis nii paljud neid ei salli? Kas nad tunnevad, et jaburus ohustab neid  kuidagi?    Kas jaburaid raamatuid võiks arvustada või, mõeldes sotsiaalsele positsioonile ja bla-bla-blale, parem ei maksa?      ***    Avastan yha uusi ebakompetentsusvaldkondi. Kompetentsust pole siiani leidnud. Proovin edasi.      ***    Päeva laul Neil Gaimani soovitusel: "Burger Song".     Burger Song          Mitte  ei saa aru, mis neil ameeriklastel veisekeelte ja -munandite vastu on. Aga noh, minu jaoks on kalaniisk kah toit.    Aitab. Arvuti kinni ja koju. Millalgi peab magama ka.