Rasedus kulges ebanormaalselt normaalselt. Tihti tundsin isegi süüdi, et polnud, mille üle kaevelda. Süda polnud paha, tervislik toitumine ja eluviis mõjus iga päevaga. Nii, kui teada sain rasedusest, jäi päevapealt suitsetamine. Ja mitte seepärast, et oleks jube raske olnud, oh ei. Keha lihtsalt tõrkus. Ka kohvi ei saanud juua. Enne sünnitama minnes käisime veel pilte tegemas. Täna vaatan neid ning saan  aru. Rasedas naises on midagi sellist, mis paneb vaikima. Ilus, puhas, täiuslik.