Mina jällegi loodan, et härra Rummi lapsed suudavad hästi kohaneda väga rangetes piirides eksisteeriva multikulti pseododemokraatiaga, millest üleastumisel tulevad sõna head ümber jutumärgid. Selleks, muidugi, peavad härra Rummi lapsed hülgama oma taustast ja identiteedist selle, millel pole ühisosa järgmistel kümnenditel valitsevaks religiooniks tõusva islamiga; unustama mineviku, sest ajalugu või vaade pole enam isiklik, vaid ühiskondlik ja teatud vaadete omamise (mitte levitamise!) eest karistatakse reaalse vangistusega. Kõige enam peavad nad aga taluma väsimatuid europropagandiste, kes ühelt poolt kuulutavad neile enneolematut õnne, teiselt poolt aga piiravad elementaarseid isikuvabadusi.    Vabalt reisimiseks  piisab vastavast lepingust iga riigiga. Selleks ei ole vaja kõrgeima võimu kandja allutada hallidele, inimnäota eurokommunistidele. Vabadus öelda, trükkida ja levitada ideid ja veendumusi, mis otseselt kellelegi mingit kahju ei tee, on minu jaoks tähtsam kui võimalikult mugav reisimine. Euroopa Liit võtab minult ühe ja annab teise, kuigi saaks nii, et mõlemad kehtivad üheaegselt.    Aga tagasi teemasse. Viktoriiniküsimus: miks allkirjastas 50. aastapäeva deklaratsiooni ainult kolm inimest,  Pöttering, Merkel ja Barrosso? Õige vastus ütleb ühtlasi ära selle, miks niivõrd mõistusevastane ja ebainimlik veel-mitte-föderaalriik nimega Euroopa Liit on justkui tulerõngas skorpion - kuhu ka ei vaata, kõikjal on häving, sest ei saa lõputult parasiteerida eelnevate põlvkondade raske töö otsas. See on Euroopa Liidu juures minu jaoks kõige julgustavam asjaolu.