Nurklik nendib, et "põlvkond, kellelt soovitakse Eesti muutmist, on ennekõike üksildane, kartlik ja pidepunktideta". Tema hinnangul on kõnealuse põlvkonna "empaatiline dimensioon [...] peaaegu täiesti taandunud ning asjade sisemine väärtus on endiselt midagi mõistetamatut".