Seesugune sõprus muutus koos kristluse levikuga, kui süda pidi kiriku õpetuse järgi kuuluma jumalale ning kahe inimese vahelised suhted ei saanud iialgi lähedale sellele, mis ühendas inimest ja jumalat. Inimesekeskne renessanss tõi tagasi kõrged tunded ja ka sõprus ei jäänud sellest puutumata. Sõprusest sai jälle kord kõrgeim tunne ja ülim eesmärk, mille poole püüelda. Teatavate  mööndustega kestis see eelmise sajandi alguseni. See on ajajärk, mille algusesse jääb ka kahe Weimari linna mehe - Goethe ja Schilleri - kirjavahetus. Kas tänapäeval on veel maailmas kaks meest, kes elaksid nii lähestikku kui need kaks Saksa suurkuju omal ajal, ja kirjutaksid teineteisele seesuguseid kirju?