Minul on eelmise kommentaatoriga võrreldes paar eelist:    - Ma olen reaalselt seda kooki maitsta saanud, mis Irmps küpsetas - ja mille ta oma külmetusest hoolimata sõpradele reisile imearmsalt kaasa pakkis ja bussi peale tõi - ja saan seega kinnitada, et sellise gurmee valmistamiseni ei jõua  paljud naised ja mehed ka 99 aasta vanuses. Ei ole päris nii, et astud kööki ja kohe tulebki.    - Ma ei ole ka elult nii valusalt nina pihta saanud, et peaks hakkama kunagi elus (eriti veel võhivõõrale inimesele anonüümselt!) selgeks tegema, et tema positiivsed kogemused on kommenteerija enda tähtsa mina jaoks kuidagi labased ja tähtsusetud. Ja mis on see salapärane "reaalne elu", lubage küsida, hr või pr Anonüümne? Kas see peaks olema kuidagi kokkulepitud ühtsete tegevuste kogu, mida me avaliku  arvamuse taktikepi all kõik samas tempos samade eluaastate jooksul läbi viime? Veider lähenemine elule, ja küllaltki fantaasivaene.    Rohkem elurõõmu, härrad ja prouad (see järgnev käib ka esimese kommentaatori aadressil) ja ka tunnustust, kui keegi paneb tähele, mis ümber toimub, võtab südamesse, elab läbi, analüüsib ja arutab teistega - kuidas me muidu seda enda ümbrust ikka elamisväärsemaks muudame, esialgu tuleb ikka arutada ju?