Minu tööle kandideerimine algas CV saatmisega nagu ikka, siis saadeti pikk küsimustik, mis tuli täita (et see ongi teine voor neile kelle CV-d sobisid) ja siis kutsuti vestlusele.  Minu mure oli, et kuna olen sellel alal pikalt töötanud, oman vastavat haridust ja täiendkoolitus ja olen ka valdkonna juht olnud  (juhiamet mulle tegelikut ei sobi) siis kas ma mõjun motiveerituna, et äkki kahtlustatakse, et tahan ennast firmasse saada ja siis juhi asemele ennast sokutada vms.  Istub siis minu vastu asutuse juht ja küsib: öelge palun, kas te seda valdkonda tunnete ka?  Esimese hooga ei teadnud kohe kuidas vastata, siis täpsustasin küsimust, et mida täpsemalt tahetakse teada? Seepeale küsiti, et noh, et kas teil üldse on aimu kuidas see töö käib? Kas te olete seda vähemalt lähedalt näinud?  Istusin enda  arvates terve igaviku suu lahti. Minu CV-d polnud nähtudki? Minu poolt vastatud küsimustikku polnud keegi lugenud (küsimustik oli peaaegu 20 lahtist küsimust, vastuseid mitu lehekülge, mitu tundi kirjutamist) siis ohkasin ja hakkasin seletama, kus ma õppinud olen ja kus töötanud ja mida saavutanud ja kus täiendkoolitanud.  Siis oldi teisel pool lauda väga rõõmsad, et mõelda kui suurepärane CV! Aga mille alusel mind ( ja teisi) siis kutsuti? Väljaprinditud andmed olid neil ju lauapeal ees ja väidetavalt olin  ma üks kolmest kandidaadist.