See blogi on jäänud päris mitmeks kuuks unarusse: osaliselt lihtsalt muude tegemiste, osaliselt inspiratsiooni puudumise tõttu. See ei tähenda, et vaimsed teemad enam ei huvitaks: pigem vastupidi. Kuid vahel lihtsalt tekib tunne, et ehk pole need teemad ühiskonnas enam eriti olulised, sest kõik on muutunud sedavõrd asiseks ja materiaalseks, et nii vaimsus religioosses mõttes kui ka süvakultuur on  vaid väheste friikide harrastus, sellal kui enamikku huvitab pigem raha teenimine vaheldumisi Meie Mehe, ööklubide ja muu meelelahutusega, mis ei eelda mitte mingit mõttetegevust. Nujah eks see on minu pessimism ühiskonna suhtes, mis siin räägib. Mõnes mõttes kadestan ma veendunud kommuniste, kes usuvad, et ka ühiskonda on võimalik muuta inimsõbralikumaks - mina pigem arvan et muuta saab ainult üksikisikut.