Aspeli panus eesti esseekunsti arengusse on olnud äärmiselt suur ning vaadeldav kogumik annab sellest hästi aimu. Aspeli koostamisel ja tõlkimisel ilmus 1938. aastal raamat "Valik prantsuse esseid", millele lisandus sama aasta Loomingus ilmunud lisavalik esseid kolmelt prantsuse autorilt. Saatesõnas viimasele valikule nendib Aspel, et "meie artikleis, esseis, reisikirjades [on] aeg-ajalt küll leida reljeefselt individuaalseid noote ja originaalseid mõttearendusi, kuid enamasti on autorite sihiks olnud kvalifitseeritud väljenduse või süvendatud elamusekujutuse asemel vaid alasti probleemihuvi või poleemikaeesmärk. Teiste sõnadega, puhtkirjanduslikud väärtused on enamasti ohverdatud praktilistele taotlustele, kirjandus ajakirjandusele" (lk 45­46). Aspel ise ei piirdunud ainult välismaiste eeskujude tõlkimisega. Tema enda kirjatööd pakuvad endiselt nauditavat keelemõnu ning kuuluvad vaieldamatult eesti esseistika kullavaramusse.