noh jah... maht olgu väike, kujund olgu kena ja nähtav,  nagu filmiskript ja...    ma i tea    kõlab nagu reklaamlause treimise oskus - pane kokku ja lõhka    täpselt niimoodi tulebki seda kõike teha    võimalikult maksimaalselt nagu treipingil mingit tuumapommi    (üldiselt ma i usu, et tuumapommi eriti ohutu treipingil teha oleks, aga see vähemalt muudaks midagi)    luule ei muuda    luule -    see kurat tuleb tuulest    kui seda treipingil treida    tõeline  luule on tuumapomm, aga seda tõelist on vist pea võimatu kirjeldada.    Hra Krull kirjutas 1992 aasta vikris hra Semperist, et tollele tähendas stiil rohkem, kui sisu, et stiil peaks olema mitteoluline. Või mai tea, sain temast niimoodi aru.    Mina eelistan vahel "Tekstimõnu" (mitte luuleteos, vaid teadustöö) korrastatud ja mõtestatud loogikatekstidele. Miks? Ärgem küsigem seda minult. Ilmselt pürgin tagasi romantikute udusesse hämusse mingist reaalsusest, mis äkki kuskil väga  fragmentaarses tekstis lõkkele lööb.    Fragmente ei oska ma aga ise kirjutada. Kuid millegipärast usun, et hea luuletaja peaks nagu oskama tekitada vahel inimeses piinliku tunde, et inimene on võimetu teda lõpuni mõistma.    Hea luule pole reklaamlause. Aga noh... oodakem järge.    Katrina