Nonii, eile keskoo paiku saime koik esmakordselt kogeda ka maavarinat. Hakkasime just magama jaama (moned juba magasid) nii natukene peale 12 kohaliku aja jargi.  Mina, kel seekord oli porandal magamise vahetus, lugesin veel ponevikku shiia kujunemisloost, kui oma isikliku seismograafiga, ehk tagumikuga tundsin, et porand kergelt vobeleb.  Eks siis teatasin teistele  ka, et maavarin tulekul, keegi ei uskunud, sest voodis pold seda tunda. Minuti ehk paari parast tuli suurem touge ja siis olid ka voodispikutajad kohe jalul ja toast valjas hotelli rodul.  Samamoodi tormasid rodule ka naabertubade asukad. Kuna pool tundi varem oli kadunud linnaosast elekter (sadas korralikku aikesevihma), siis oldi suhteliselt ahmi tais. Naabertoa kolm prouat oma isandaga haarasid tekid ja padjad kaenlasse ning kadusid t6takalt tanavale tagasi vaatamata. Hotellipersonal oli ka noutu ja  ei osanud midagi tarka ette votta.  Igatahes veerand tundi molutasime veel rodul ja kuulasime arhitektuuritudengi Kristjani loengut tugevusopetusest ja toenaosusest mis suunas me kahekorruseline hotell varisema hakkab.  Kuna midagi rohkem ei juhtunud ja elekter tuli ka tagasi, keerasime end taas kotile.  Hommikul oli siis lugeda, et siit miski 500 km kaugusel Edela-Pakistanis oli suurem litakas (nii 7,2 magnituudine), eks me sellest osa saimegi.  Ainuke, keda maavarin ei puudutanud oli  Mart, kes magas selle lihtsalt maha.