Kuigi Aleksander oli puusast saanud mõõgaga vigastada, käis ta järgmisel päeval haavatuid vaatamas; langenute laibad laskis ta koguda ja suure toredusega maha matta, kusjuures terve sõjavägi rivistus hiilgavalt otsekui lahinguks; kiitusega ülendas ta neid, keda ta ise teadis mõne silmapaistva teo lahingus korda saatnud olevat või kelle kohta ta kuulis seda teistelt; ka austas ta neid igaüht  teenete kohaselt rahaliste kinkidega.