Jumalat käsitlevad filosoofilised väitlused näivad Kõivu näidendeis arvestavat haritud vaataja teadmisi Leibnizi ja Spinoza kohta. Ometi jääb õhku teinegi võimalus - kirjanik, keda iseloomustab intelligentne, vaevumärgatavalt habemesse muigav huumorimeel, ei võta ka ise oma näidendeis mitte kõike surmliku tõsidusega. Spinoza tõestab oma eetilise süsteemi paikapidavust Eukleideselt laenatud geomeetriliste aksioomide meetodi abil. Ka Kõiv mängib verbaalsete ja visuaalsete kolmnurkadega (näiteks "Kolm näitemängu": 123). Peale selle kasutab ta ruumilist elementaarfüüsikat. Ta ühendab kujundlikult "Kokkusaamise" põhitegevuse(tuse) eheda kolmemõõtmelise ruumi alguse ja lõpu kujutlusliku tasandiga või tavatute kujundite reaga, mis kannavad suurt sümboolset koormust ja nõuavad üksikasjalikumat analüüsi.