"Kuid me oleme armunud!" võib keegi öelda. Võibolla, kuid kui inimene usub Jumala definitsiooni armastuse kohta, mõistab ta, et armastus on kannatlikus ja lahke, ta ei ole egoistlik, kuid on alati lootust andev (1.Korintose 13). Tõeline armastus oleks kannatlik õige ajani, mil tohib olla seksuaalses vahekorras. See oleks kena tulevase abikaasa suhtes mitte eelnevalt kahjustada abielu intiimsust. Tõeline armastus oleks isekuseta, kui asetada Jumala soovid ja teiste vajadused enda omadest kõrgemale. Siis see valmistaks sõnakuulelikkust Jumalale. Armastus ei ole kunagi põhjus abielueelseks seksiks. See peaks pigem olema suurim põhjus vältimaks abielueelset seksi.