mu Hing naeratab. temasse on salapärasel kombel pugenud üks pisike tagasihoidlik Õnn, kes vaatab ringi ja uurib, kas siia võiks pikemaks ajaks peatuma jääda. vastuvõtt on siiani olnud viisakas- vaoshoitud kuid siiralt rõõmustav, samas veidi kartlik, kas  ikka Õnnele pakutud koht sobib. Hing on Õnne oodanud kaua. Õnnega ongi selline asi, et kunagi ei tea ette, millal ta tuleb või kui kauaks ta jääb. aga hea tema puhul on see, et varem või hiljem tuleb ta ikka, ja kade ta ka ei ole- temast jätkub kõigile ja mida soojem vastuvõtt, seda suuremaks ta paisub. mõnikord läheb Õnn ära. ka seda ei tea ette, millal see juhtub. Hing loodab väga, et sel korral kolib Õnn jäädavalt sisse ja saab siin väga suureks...