Vähem on teada sellest osast, kes saabub Austraaliasse põgenikena, taodeldes riigilt varjupaika kodumaise vägivalla eest ehk asüüli. Sellise rahvastikuosaga puutun esmakordselt kokku koolis. Näiteks meie klassis tudeerib kirjaoskust nelja lapse emast afgaanlanna. Kord räägib ta, kuis abikaasa oli Kabulis spetsialist, keda valitsus hakkas taga kiusama. Seepärast taotlesid nad asüüli ning elavad juba neli aastat Aussis. Shalla, ehk too naine  on muide ränk ameeriklaste vastane, ning süüdistab just Ameerikat selles, et ta koduriigis on asjad eriliselt hapud. Hetkel on nii Shalla kui ta mees kodused, käivad kordamööda koolis ja kasvatavad lapsi. "Kui keele selgeks saame, siis hakkame tööd otsima," lubab Shalla. Põgenikel on Aussis üpris hea elu, sest kuni palgale saamiseni toeb neid valitsus ja näiteks on kooliõpe tasuta. Samamoodi õpib meie klassis 30-aastane iraanlane Ramon - seitse aastat on ta riigis, kuid seni pole tööle läinud/seda leidnud,  sest kurdab, et keel pole piisavalt hea.