Theatrumi "Misantroop" paelub publikut vaikusetajulises kammerlikus saalis, Kadrioru lossis, kus pisimgi helivõnge  kajaga võimendet saab ja publik viibib näitlejale lähedal. Linnateatri Scapin teeb kelmusi Lavaaugus, plartsatab ühtevalu mänguplatsi keskel laiutavasse parditiiki, läbib jooksujalu ja tantsiskledes üüratuid vahemaid... Aga mängupaikade võimaluste maksimaalne ärakasutamine lavastusterviku huvides - või täpsemalt öeldes lavastuste ideaalne sobitumine mängupaikade võimalustega ühendab Lembit Petersoni "Misantroopi" ja Elmo Nüganeni "Scapini kelmuseid". Ja siit hakkabki hargnema kahe lavastuse intrigeeriv  erinevus: Petersoni lavastus on vaoshoitud ja viimistletud, nüansitäpne ja stiilne, hõrk ja filosoofiline, väljapeetult vaimukas inimolemuse uurimus, Nüganeni oma suurejooneline ja vaatemänguline, improvisatsiooniküllane commedia dell'arte 'i sugemetega jämekoomikassegi kalduv   suvine  lustmäng.