Kui ma sealt lõpuks alla ronin, olen rampväsinud ja jõuan vaevalt lähima  toolini kõndida. Jalad on nagu makaronid, mis mind järsku enam ei kanna. Ometi ei ole ma elus vist mitte kunagi olnud nii õnnelik, kui sadulas ümber poloväljaku tuhisedes.    Lõpuks ometi mõistan hobuse armastajate maailma natuke paremini. Hobune on nagu  jõud, mis ühendab inimest maaga.