Ülihästi tervikuks seotud ja äärmiselt laiahaardeline film, mis on kuuldavasti Truffaut' üks suurima kommertseduga teoseid. "Viimane metroo" kõneleb väljamõeldud Montmartre'i teatri elust aastatel 1942-44, kui Pariis oli Saksa okupatsiooni all. Loomeinimeste igapäevaelu keerles siis tsensuuriküsimuste ja materiaalsete probleemide ümber. Et üldse ellu jääda, tuli pürgida muidugi  võimalikult ebajuutlikule olemisele. Filmi pealkiri on muide otseselt seotud sõjaaegsete elutingimustega: kuna küttematerjali olevat sõjaaegses Pariisis nappinud, kogunenuvat inimesed õhtuti teatritesse, et sooja saada. Sakslaste kehtestatud komandanditunni tõttu pidid nad aga viimase metrooga kindlasti koju jõudma.