Mägi on õppinud prantsuse neoimpressionismilt, Cézanne'ilt ja Gauguin'ilt ja osaliselt ka šveitslaselt Hodlerilt. Tema maastikumaal on kujunenud nende mõjustustel ja koloriit on võtnud omaks palju Gauguin'i  eksootilisi toone. Leidub pilte, mis omavad peagu tekstiilset struktuuri oma teadliku stiliseerimisega vormis ja värvis. Ent Mäe kunst nagu Raua omagi näitab kindlailmelisi põhjamaisi toone eeskätt eesti maastikuvaadetes. Värv omab erisuguse hõõguva paistvuse. Mäes on romantiline reaktsioon impressionismi vastu saanud kahtlemata omapärase, rahvuslikult värvitud esindaja. Ka teised eesti kunstnikud on oma kunsti kinnitanud samal viisil kui vastmainitu. Siia kuuluvad Triik, Nyman, Oskar, Süvalo, Ormisson, Murakin  jt. Meie ei saa siin ligemalt vaadelda nende produktsiooni, kuid päris kindlasti on ka see eesti püüdluste kandjaks. Nende juures võib märkida, et see, mis teatud määral eraldab eesti kunsti põhja rahvaste omast, on siin-seal esinevad slaavi käsitluse mõjutused. Need avalduvad selgejoonelistes realistlikes tendentsides ja koloriidis, kus esile tungib violetne varjund.