1923. a. kevadel otsustati restorani laiendada ning ehitati  veel ühele praamile saal. Nüüd juba poole suurem "Veneetsia" pukseeriti Suure Promenaadi äärde. Kuursaali juurest viis külastajaid ujuvasse restorani paadimees. Restoranis korraldati tantsuõhtuid ning töötas kabaree. Kõigest hoolimata ei tõusnud ettevõttest tulu, pigem vastupidi. Suurte võlgade tõttu laskis restoranipidaja enne sügist jalga. Ei täitnud põhjamaade "Veneetsia" ärimeeste taskuid, vaid - nagu mainis tolleaegne ajakirjandus "… sünnitas haigeid päid ning tühjendas taskuid".     Kahest praamist koosnevat "Veneetsiat" kujutava piltpostkaardi taga, mis on 1923. a. septembri lõpul Haapsalust Tallinna saadetud, seisab tekst: "Se on Hapsalu vee peal uiuv kabare "Vinetsia" mis pankroti jäi, ei ole enam kuulda seda ilus muusika kõla mis kostis õhtul. 19.IX 23." Pankrottiläinud omaniku Madis Hollmanni varandus müüdi ära kahel oktoobrikuus toimunud oksjonil.    Viimaseks hooajaks jäi 1924. aasta, kui "Veneetsia" uuendatud juhtkonnaga veelkord lahele toodi, kuid jalgu see äri enam  alla ei saanud.    1925. a. kevadel polnud enam mõtet "Veneetsiat" merele viia ning ta jäigi suveks sadama juurde. Siis hakkasid restorani vastu huvi tundma Tallinna ärimehed, kellel oli plaan see Piritale transportida.    16. augustil saabus üks Balti Päästeseltsi aurik Haapsalu Vanasse Sadamasse, võttis ühe osa restoranist enda järele ning pukseeris Piritale. Üks Piritale asumise tingimustest oli see, et ärimehed süvendavad teatud kohast Pirita jõge. Teadmata põhjustel polnud seda aga  tehtud ning praam kästud jõelt ära viia. Kuigi uutel omanikel oli "Veneetsiaga" uues kohas probleeme, saadeti siiski aurik "Ingeborg" Haapsallu kõrtsi teist poolt ära tooma. 24. augustil 1925 jõudis "Ingeborg" Haapsalust tagasi Tallinna aga tühjalt. Pool "Veneetsiast" oli Osmussaare ja Paldiski vahel ümber läinud ning lagunenud, nii et vrakk lõpuks Nõva randa jõudis ning rannameestele reheahju rännanud küttematerjalina rõõmu tegi.    Kas pool "Veneetsiat" Pirital tööle hakkas ning milline oli ta  edasine saatus, on hetkel teadmata, ent Madis Hollmann sellega ei leppinud, et teda "Veneetsia" hävimises süüdistati. 1925. aasta novembris oli asi arutusel isegi Tartus Riigikohtus, kuid otsus jäi siiski muutmata. 12. märtsil 1931 kustutati Haapsalu linnavalitsuse erakorralisel koosolekul surnud M. Hollmanni lootusetu võlg, mis ulatus 993 kroonini. Mingit varandust tal järele jäänud polnud.