Seal Saaremaal...    Tänast postitust lugedes sobib kuulata seda.    Üks reis mööda ilusat Eestimaad igal suvel - tore soov. Sel aastal sai käidud perega Saaremaal.    Kõik, kes mind vähegi tunnevad, teavad, kuidas ma ei armasta vett, lausa kardan seda voolamist. Kuid ise kuival  maal olles, naudin vägagi mere kohinat ja lainete loksumist vastu rannakive. Vastuoluline nagu mina ise.     Igatahes praamile jõudes istusin kohe vaikselt nurka maha ja nii sõidu lõpuni. Õnneks läks aeg kiiresti ja me jõudsime kenasti enne pimedat ööbimiskohta. Seal tervitas meid      Teine päev.  Meretuul, kajakate kisa, kadakane karjamaa      Kivid, kivid, kivid ja nendest tehtud tornid - enne meid ja meie omad...      Põnevate kivide otsimine      Minu kivikogu täienes  päris kõvasti. Ma võiks seal tundide viisi kive vaadelda, võrrelda, katsuda ja neid koju tuua.    Kolmas päev.  Võtsime suuna ülespoole ja käisime Angla tuulikuid vaatamas.      Igal võimalusel said muidugi lapsed vette - nii Karujärves kui ka meres üle lainete hüpates.    Lapsed olid küll väga õnnelikud ja tahtsid tagasi minna esimesel võimalusel.  Olen minagi väga  rahul.   Kui vähegi võimalik, tasub ikka käia ja avastada Eestimaal kauneid paiku, siin on imeilus loodus argimuredest puhkamiseks. Soovitan kõigile!     Enne minekut sai valmis üks meresinine kaelakee eelpainutatud traadil