Kuid, sõbrad, ma ei taha surra veel!  Ma tahan käia okkalisel teel  ja mõtelda. Las mure paisub maruks -  mu päevadel on rõõmusidki varuks:  aeg-ajalt helinatest joobub rind,  veel  väljamõeldis ajab nutma mind,  ja eluõhtul helkima lööb kuski  ehk mulle armu viimne naeratuski.