«Vana altarimaali olemasolu ei ole Püha koguduse liikmetele olnud mingi saladus, kuid samas ei tea ma ühtegi inimest, kes seda oleks ise näinud. Pärast pikemat järelemõtlemist ja konsulteerimist õnnestus vana maali kohta leida 1955. aastal koostatud akt ja ilmselt toonase vaatluse tulemusena tehtud mustvalged fotod. Suusõnaliselt on säilinud teade, et Oskar von Sassi maal viidi viimase sõja ajal kuhugi varjule. Altari avamine oli tingitud puhtast uudishimust, mille initsiatiiv tuli  muinsuskaitsetöötajate poolt,» selgitab Toplaan.  Altar tervikuna võeti esimest korda vabariikliku kaitse alla juba 1964. aastal ENSV Ministrite Nõukogu määrusega. Eesti taasiseseisvudes see määrus tühistati ning 1997. aasta 11. aprillil tunnistati altar kultuuriministri määrusega kultuurimälestiseks. «Seega on muinsuskaitseamet olnud altarist ning selles sisalduvast vanemast maalist teadlik juba enne altari esmakordset kaitse alla võtmist,» kinnitas Loit. «Ning kuna Eestis on palju tõeliselt kriitilises seisus  kunstimälestisi ning Püha altar õnneks nende hulka ei kuulu, ei ole ka seni olnud põhjust altariga eraldi tegelda.»  Taasavamisel selgus, et vana, Jeruusalemma vaadet kujutav puidule maalitud altarimaal, millel kõrgust 206 ja laiust 123 cm, tiibade kõrgus 167 ja sügavus 60 cm, on üllatavalt heas seisukorras, sellel ei täheldatud maalingukihtide pudenemist ega puidukahjustusi.