Ja kaalud pole tasa, oh ei. Ikka on üks täiega üleval ja teine sügaval all. Siis vastupidi. Miks me ei oska otsida  tervikut? Miks ei suuda leida tasakaalu? Kui oleksime harmoonias oma sisemusega, sünkroniseeruks see iseenesest välimusega. Poleks vaja järgida mõttetuid orgasminippe, süüa nädal aega idusid, et leida järgmisel end MCDonaldsi järjekorrast.. Me oleksime even - tasa. Puuduks vajadus kõige kunstliku järgi, iseenesest. Keha ja vaim oleksid omavahel sõbrad. Ja sisemine rahu, tasakaal, rõõm väljendub alati välises ilus. Alati.