Endast moraalselt ja intellektuaalselt paremat (kõrgemalseisvat) inimest oleks raske sellisena ära tunda, sest teist võib ainult omaenda (südametunnistuse, intelligentsi) mõõdete järgi haarata ja mõista. Tõepoolest: inimest, kes on valmis ära tundma ja toetama kedagi temast paremat (targemat), ei saakski ju enam sellest tema poolt toetatavast halvemaks (rumalamaks) pidada. Headust (tarkust) tunnustav halbus (rumalus) ei olekski enam halbus (rumalus) - sest vastuseis endast paremale  (targemale) on halbuse (rumaluse) mõiste osa. See omakorda tähendab, et kui halvemad inimesed oleksid teadlikult valmis parema inimese volikoguliikmeks valima, siis võiks neile endile selle volikogukoha võimu kätte anda - kuna ka nad ise ei saa olla tollest endi poolt soositust halvemad. Kõik mainitu on hästi selge ka enamusele kerjakraatlikust eliidist, kes peavad asjaolu, et halvemad (vähemväärtuslikud) inimesed ennast poliitilise olendina ei teadvusta, ühiskonna stabiilsuse nurgakiviks.