Üldiselt avaldub talurahva veene kõrgema riigivõimu heasoov­likkuses tema vastu kogu 1845.-48. a. liikumises rohkeis varaitsioones ja paljudel juhtudel, mille üksikasjalisema käsitluse siin kõrvale jä­tame. Ainult selle veende võimsuse illustreerimiseks paar näidet. Kui 1846. a. suvel võimalikkude rahutuste puhuks saadetakse Pärnu-ja Saaremaale sõjaväge, siis näevad talupojad esimeses maakonnas  väejõudude suurendamise otstarvet selles, et vangistada sakslasi, kes takistavad talupoegadele keisri antud soodustuste teostamist. Sama­laadiline arvamus levib ka Saaremaal, kus "sõjaväelises abis" nähakse "kaitset talurahvale", et mõisnikud ei viivitaks uue seaduse maksmapanekuga, millena mõeldakse usuvahetust.