Aiguskõntsler uurib kõikse aeg, kas see või teine asi põhiseadusele vastab. Kas mitte Tallinna linn tittesid ei ahista, kas täis peaga võib autot juhtida ja kas naised võivad paljalt päikest võtta. Ja kui keegi mingi kahtlase ettepaneku teeb, siis läheb kohe kisa lahti - eieiei, põhiseaduse kallale nüüd küll ei lähe. Pigem rebime piiblist ülemlaulu välja.    Aga näe, mindi. Kaitseväe juhataja visati põhiseadusest välja nagu naksti, ja mitte üks  koer ei haugu. Mitte üks ei tee särgikampaaniat, keegi ei moodusta inimketti, penskar ei lähe kaikaga Toompeale. Ainult Kunnas kirjutab Päevalehes omal kena inimese malbel viisil, aga kes teda kuulab? Endine sõjamees ei tohiks nii malbe olla.    Kirjutab, et kaitseväe juhataja peab nüüd veelgi kuulekam olema kui varem, sest muidu kustutab koondab kaitseminn ta üleüldse ära. Eh, no kas ta seni siis ei olnud? Ütles korra, et venelane on vaenlane. Siis  topiti tal suu pikaks ajaks kinni, oligi teine pikka aega täitsa kuss. Siis hakkas tulema see psühholoogilise sõja sõnum. Mis selgelt Laaneotsa peas sündinud ei ole. Esitab ju teine praegugi poliitikute messitsit.    Aga kes siis püssi võtab, kui venelane tuleb, ah? Laar või? Tema kõmmutab esimeses järjekorras ometi Savisaare maha, või siis paremal juhul laseb tema pildi auklikuks. Kas ta ikka päriselt sõda pidada oskab, selles ma kahtlen. Hea küll, saadab Jüri Böhmi tiblasid nottima. Aga kas siis  üks on lahinguväljal sõdur? Ei ole tõesti hea, kui Laaneots peab Laari sõna kuulama.    Tegelikult on muidugi savi, kes käske annab, kui asjaks läheb, sest käske lihtsalt pole varsti enam kellelegi anda. Kaitsevägi on nii vaeseks jäänud, et sõdurid peavad lastele kommi ostmiseks piraate jahtima ja välismaa turvafirmades rügama, et pead toita. Jänkid võtavad oma osa, Rahumägi imeb viimased. Ongi kaitsevägi kaputt.    Nii et kui õnnetus käes, siis lasen oma kõige raskema osakonna patsiendid  lahti ning annan neile labida ja süstla kaasa. Päästku end siis, kes saab! Nemad ei pruugi vahet teha, kes vaenlane, kes oma.