Meie suur jäär tujutseb pidevalt, näib, et iga päevaga rohkem. Ma ei saa aru, kuidas saab ta nii rumal olla ja peksta oma pead vastu aedikupiirdeid! Mõnikord on tal selle tagajärjel isegi veri väljas, aga ikka ei lõpeta. Seda ei tea, mida teeb ta ajal, kui meid laudas ei ole, kuid talitamise ajal on küll väga tujukas. Vilja annan talle endiselt käe pealt, väikesed traumad ei ole mind ettevaatlikkusele sundinud. Aga juhul, kui ta hakkab  peaga vehkima, lõpetan vilja andmise selleks korraks ja järgmine võimalus on alles järgmisel päeval. Loodetavasti saab ta sellest aru. Eks ta lõhub ka muul ajal, tema viimase aja saavutuste hulka kuulub metallpiirete kõveraks peksmine. Suure vaevaga saime need enam-vähem sirgeks tagasi, kuid jäär pidi kitsega aediku ära vahetama, kuna teine näis tugevam. Eks paistab, kas ta suudab selle ka ära lõhkuda. Piirded ei ole küll väga uued, kuid näivad siiski piisavalt tugevad, et loomi seal sees hoida. Hea, et  meil pulle ei ole.