Prantsuse parlamendi mõlemad kojad kogunesid 28. veebruaril Versailles's, et lõplikult kinnitada parandused riigi 15. põhiseadusesse. Muudatused avavad tee Euroopa põhiseadusliku leppe referendumile. Nii rahvasaadikud kui senaatorid olid oma otsuses üksmeelsed - põhiseadusparandused kogusid 730 poolt- ja 66 vastuhäält, 96 peamiselt  sotsialisti, kes Euroopa põhiseaduslikule leppele "ei" kavatsevad öelda, hääletusel ei osalenud. (Le Monde, 1.03) Paar päeva pärast parlamentääridelt rohelise tule saamist, teatas president Jacques Chirac 4. märtsil, et rahvahääletus toimub Prantsusmaal 29. mail. Kuupäeva teatavakssaamisega algas ka kampaania prantslaste häälte võitmiseks, et põhiseaduslik lepe referendumil ikka ratifitseeritaks. Üks esimesi märke sellest oli Prantsusmaa peaminister Jean-Pierre Raffarini kirjutis Le Monde'i veergudel, milles ta nimetab viis põhjust, miks prantslased peaksid Euroopa põhiseaduslikule leppele "jah" ütlema. Esimese põhjusena toob ta välja kiire vajaduse põhiseaduse järele. Selle üheks olulisemaks aspektiks on Euroopa välisministri ametikoha loomine, mis tagaks Euroopa hääle tugevuse. Teisena toob Raffarin välja poliitilised ja administratiivsed põhjused, leppes ette nähtud ümberkorraldused liidu paremaks toimimiseks. Kolmandaks parandaks leppe ratifitseerimine liidu sotsiaalpoliitikat. Konstitutsioon on siduv vähemuste kaitsel, meeste ja naiste võrdõiguslikkuse tagamisel, võitlusel ühiskonnast kõrvalejäämise vastu, hariduse kõrgetasemelisuse tagamisel… Neljandaks, aitab lepe tagada Euroopa majandusliku edu. Raffarin küsib, mis saaks Prantsusmaa põllumajandusest ja kalandusest ilma Euroopa toeta. Samas annab eurogrupi stabiilse juhtimise sisseseadmine eurotsoonile uue dünaamika. Viiendana tõstab Raffarin esile kultuurilise dimensiooni rikastumise. (Jean-Pierre Raffarin,. Le Monde, 5.03) Kampaaniaks on aega kolm kuud. Viimased arvamusküsitlused näitavad, et Prantsusmaal läheb hääletama pisut üle poole valijatest, neist 40% ütlevad leppele kindlalt "jah", 26% "ei" ja koguni 34% ei ole tänaseks otsustanud, kuidas hääletada. (Guillaume Tabard, Le Figaro, 10.03)