Ehk heidab eelnev valgust ka ikka veel vohavale misogüüniale Eesti kirikutes. Meespapid ei soovi lihtsalt oma nokkimisjärjekorda  (kukeõigust) kaotada ja uues, pehmemate väärtustega, organisatsioonis osaleda, ehkki teisalt peaks kirik ehk just selleks kohaks olemagi, kust pehmemad väärtused ühiskonnas alguse saavad. Kui kristluse firmamärgiks muutub sotsiaalne tagurlus, võib kindel olla, et ka teoloogias on asjad paigast ära. Seda muidugi juhul, kui teoloogia ei tähendagi religioosse tagurluse ühte vormi. Kui seni tundus säärane suhtumine lausa lootusetu sotsiaalse ummikteena, siis peale Lätis alustatud Luteri ja Katoliku kiriku  ühinemiskõnelusi võib arvata, et sarnane lahendus siinsetelegi misogüünidele pigem valgusena tunneli otsas terendab.