Siis lähed klassikokkutulekule (viga!) ja tüdruk skaala teisest otsast ehk siis klassi kõige popim tšikk  kilkab oma armsa särava otsekohesusega: "ma arvasin alati, et sina hakkad hoopis õpetajaks!" *õkk* "Või ürituste korraldajaks, sa olid ju nii kultuurihuviline!" Siuke pomm lõi nii kauaks tummaks, et jäigi küsimata, ei tea, millal me õige kultuurist või üldse millestki rääkinud oleme… mismoodi ta selle kultuurihuvi tuvastas, kui me terve keska-aja praktiliselt ei suhelnud??? (Oh, ega ma ise poleks ka endaga vabatahtlikult suhelnud… vähemalt teiste nähes, võinuks staatusele halvasti mõjuda.) Vä-ga huvitav. Olgu öeldud, et polnud ma s****gi kultuurihuviline, ilmselt arvas ta, et mis üks nohik muud ikka olla saab.