Tartu ülikoolis  1879. aastal jätkas Friedrich õpinguid Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Samal aastal tõlkis ta eesti keelde mõned gümnaasiumis  loetud vene klassikute teosed. 1880. aastal ilmusid järjejutuna Puškini «Dubrovski», «Boris Godunov» ja Gogoli «Sorotsinki küla laat», omaette raamatutena aga Gogoli «Jõulu öö» ja Turgenevi «Bjessini aar». Seega oli Friedrich Ederberg esimene, kes eesti rahvale vene kirjandust tutvustas.  Esialgu asus Friedrich korterisse Jakobi tänavas kõrges hoovipealses puumajas teisel korrusel. Selles korteris peeti 6. veebruaril 1883 vastasutatud Eesti Üliõpilaste Seltsi esimene koosolek. Kaks aastat varem oli  Ederberg nende seas, kes valisid EÜSi värvideks sinise, musta ja valge. Ent ühel ööl läks põlema maja, kus asus Ederbergi korter. Kaasüliõpilane Matthias Johann Eisen päästis oma elu sellega, et hüppas aknast välja ja maandus väikse juurdeehituse katusele. Muuseas tutvus Eisen juurdeehituses elanud soome üliõpilasega, kelle õega ta hiljem abiellus.  Ülikooliaastatel said J. W. Jannsen, J. Hurt, K. A. Hermann, M. Lipp, M. Veske ja H. Treffner Ederbergi headeks tuttavateks. Kohtuda õnnestus L. Koidula, C.  R. Jakobsoni ja Fr. R. Kreutzwaldiga. Siiski hoidis Ederberg ennast kindlalt Jakob Hurda toetajate hulka. Tingimata osales ta sinimustvalge lipu pühitsemisel Otepääl.