Saksalsed on põrmustumiseni andeks  palunud, vene-nõukogude ei näita märkegi patukahetsusest. Mitte, et me peaks igat venelast kellekski pidama vaid ühele unustamisele järgneb teine ja sellel hägustumine ning lahustumine. Isiksuse, ideekonna, kultuuri. Küsimus ei ole ju selles, et asuda armastama ja andestama vaenavat seisukohta. Pole ka selles, et käia lõputult rusikas taskus ning kõngeda vimmast. Küsimus on selles, kuidas kõike seda teades, suuta seda koormat kanda ja sellest end mitte eriti vaevatuna tunda ning kui saabub hetk, kui on vaja  adekvaatselt reageerida, siis ka seda teha. Mitte hääbuda ebamäärasuse vatti.