Nüüd Leipzigis korratud "Elektra" oli väga tugev, kõigekülgselt mõjuv. (Tuletan meelde, et   lugu räägib   Elektra kättemaksust emale ja tolle armukesele Elektra isa Agamemnoni tapmise eest.) Konwitschny ja ta kunstnik polnud sidunud seda ühe konkreetse ajaga, aimata võis eelmise sajandi 70ndaid, millele vihjasid kostüümid ja vähene valge   nahk mööbel. Protestiv Elektra oli tumedas kampsunis ja teksastes, ta alalhoidlik õde Chrysothemis muidugi kenas kodukleidis. Tagaseinale projitseeriti  pilvist taevast   -   kord sinisemat, kord ähvardavat, kord veripunast. Ja lõpuks, Elektra ekstaatilise tantsu ajal, purskusid seal tulevärgijoad. Sellest aga hiljem lähemalt.