Esialgne visioon Kunagi ma mõtlesin, et hakkan raudselt elama mõisas -  kahekorruselises ja sammastega neoklassikalises stiilis härrastemaja, mille ees ringtee ja purskkaev, oleks vabalt sobinud. Talli oleks garaažiks ümber ehitanud ja kõik oleks olnud nagu peab. Siis millalgi sain aru, et see mõte on tegelikult üsna rumal, sest selleks, et mõisas elada, on vaja tervet karja töökäsi, kes teda kogu aeg korras hoiab ja see tähendab, et ma pean kogu aeg mingeid inimesi oma kodus taluma. Mõisas elamine on lisaks kõigele selle poolest ka tülikas, et mingit kodutunnet ei teki, kui uurimaks,  mida ja mis kell täna õhtul süüa pakutakse, pead helistama näiteks fuajeest kööki, lapsi ei leia enam kunagi maja pealt üles ja kui jalutuskepp ära kaob, tuleb see alles kaks põlvkonda hiljem sahvrist välja. Samuti on suhteliselt häiriv, et magamistoast kabinetti komberdamiseks tuleb teenijaplikade tõttu viisakamad riided selga tõmmata. Jama kui palju.