Mainitud teadlased MITst mõõtsid korraga neuronite aktiivsust otsimikusagaras ja visuaalses korteksis. Nad näitasid, et mõlemas piirkonnas on  neuronite aktiivsus suurem, kui tähelepanu on pööratud vastavate neuronite poolt kodeeritavale objektile. Lisaks leiti, et otsmikusagara neuronite aktiivsus suurenes enne kui visuaalse korteksi omade puhul. Samuti suurenes mõlemas piirkonnas tähelepanu all olles neuronite sünkroniseeritus. Huvitav ja tähtis oli see, et suurenes ka sünkroniseeritus piirkondade vahel - need kaks ajupiirkonda olid tähelepanu tingimustes omavahel paremini sünkroonis! Nad küll ei võnkunud täpselt samaaegselt, kuid nende võnkefaasi vahe tähelepanu tingimustes püsis sarnane, mis (ilma pikema selgituseta) ongi tõhusa neuronaalse kommunikatsiooni puhul esmatähtis. Edasi näidati kausaalsusanalüüsi abil, et esiteks mõjutas otsmikusagar visuaalset korteksit ja hiljem vastupidi - esiteks sünkroniseeris otsmikusagar visuaalse korteksi vastavad neuronid, mis omakorda võimaldas visuaalsel korteksil oma erutust otsmikusagarale paremini edasi anda.    Seega: tähelepanu mehhanism ajus pole mitte  ainult ühe piirkonna neuronite omavaheline sünkroniseerimine, vaid ka piirkondadevahelise sünkronisatsiooni tekitamine, mis viib tõhusama neuronaalse kommunikatsioonini nende piirkondade vahel.