Ehk siis mis ma vahepeal teinud olen. Olen kudunud nii varraste kui kõladega. Endale. Kõigepelt siis varrastega: Kindad. Muster Aino Praakli yhe mustri järgi, Setumaalt. Kuna mina tahtsin kindlasti et kindaservas oleks narmad, mitte  soonik, pidin mustrit randme poole juurde kasvatama (selle töö jaoks on MS Paint yllatavalt hea abimees - keerad suurenduse põhja ja lased tal ruudustikku ka näidata ja ongi arvutis olemas ruuduline paber. Alati ei viitsi ju asja paberile joonistama hakata. Kuigi mind on paar korda pikslinikerdajaks öeldud selliste asjade peale.) Pöidlad on imelikud, minu enda vea pärast. Hirmus suured pöidlaaugud jätsin, ja kui avastasin, siis hakkasin meeleheitlikult kahandama. Yldjoontes olen rahul ja mulle väga meeldib  see teooria, kuidas see viltune joon yhmber pöidla jookseb (ta lõppeb ära uumbes selle koa peal, kus inimestel sõrmejäljed on.) Aga yks viga on kinnastel siiski veel - täpsemalt tollel, mille ma esimesena valmis sain. Nimelt on seal lõpuosas punane lõng jäänud korralikult valgega sidumata, mis tähendab, et sõrmedel läheb kitsaks - kord on punane kiri yhel pool, kord teisel pool kinnast ja see on päris paras pusa seal sõrmede otsas. Lõng on poevillane, aga puhas vill siiski. Ma ei salli synteetilist lõnga  väga yldse.