Ehkki nad polnud esmaklassilised vaid tavalised provintsikunstnikud, tuleb leppida sellega, et Eestis suurt paremat kunsti tollal ei tehtud. Nii Alpimaastike (romantismis armastatud vahutavad kosed, takistamatu vabaduse sümbolid) kui Vahemere (klassikaline antiikkultuur, mida väljendasid ka varemed ja  neil viinamarju kasvatavad tavalised itaalia talupojad) ihalus on 19. sajandi kultuurile väga iseloomulik joon, mis antud ruumis vihjab maja arhitektuurile ja sobib kokku mööbliga. Samas aitavad kuldsed toonid mahendada klassitsistliku arhitektuuri külmust ja eesti kliima ebasõbralikkust. Need orgaaniliselt interjööri sulanduvad maastikud tõendavad meie ajaloolist kuulumist klassikalisse Euroopasse.