Kristliku müstika klassikute, Pak Subudi ja isegi Lobsang Rampa romaanid on tuntud, kuigi olulised tekstid nagu Teemantsuutra ja Sutta nipata jäävad lugemata. Ma muidugi ei arva, et oleks vale lugeda kristliku müstika klassikuid ja neist innustust saada. Ja siiski, kui peetakse ennast budistiks ja väidetakse, et järgitakse Buddha teed, on kummaline, kui ei püüta tutvuda budismi aluseks olevate kirjutistega. Muidugi on tõsi, et budistlikud kirjutised, isegi parimad tõlked, on sageli oma vormilt vähem ligitõmbavad ja on sageli segased ja raskestimõistetavad. Aga kui me tahame osa saada budismi vaimsest rikkusest, on nende mõistmiseks tarvis vaeva näha. Kui tahame õppida inseneriks või arstiks või hakata kasvõi seakasvatajaks, tuleb sellele tõsiselt pühenduda, seda peab õppima. Budism nõuab sedasama. Kui te peate ennast budistiks, siis mõelge, millal lugesite viimati budistide püha raamatut. Vastus võib olla üllatav.