Aga lisaks sellele avastasin, et mul vist esimest korda elus tekkinud paar-kolm sellist meessoost sõpra, keda tõesti võib sõbraks nimetada. Nendega isegi üle pika aja kokku saades näed, et neil tõsiselt ja südamest hea meel sinuga kokku saada, meid seob lisaks imepisikesele seksuaalsele veetlusele ka tunduvalt  laiem huvi teineteise kui isiksuste tegemiste, pere, tööde ja maailmatunnetuse vastu. Ja võid nendega rääkida rahulikult oma sügavamatest muredest ja probleemidest, ilma et nad selle peale kohe uttu tõmbaksid, pigem pakuvad oma siirast abi. Ja samamoodi olen mina nende jaoks ikka olemas, sõltumata nende seiklustest, pigem saame üheskoos nendest üle:) See selline äärmiselt turvaline teadmine, et nad ei kavatse kuhugi kaduda …