Täna hommikul pidin ma vaimustusest lakke augu hüppama….. Põhjus on siin üleval oleval pildil.  Surfasin nagu ikka hommikuti ärkamiseks siin ja seal netis ja piilusin neid  lehti, kus räägitakse ära antavatest kassipoegadest… kui avastasin selle kiisukese.  Just minu kiisu!!! Täpselt selline nagu olen oma unenägudes näinud… just selline, nagu ma kirjutasin mõttekirjas jõuluvanale…  Nüüd käin ma ringi ja olen üliõnnelik. Kui veab ja keegi teda minu eest ära ei näpsa, siis peaksin saama selle pisikese Garfieldi laupäeval omale koju.   :D:D:D  Kui ma olin  pisikene tüdruk, siis oli meil musta kass Liisu. Ta oli selline asjalik tegelane ja egas ta tõi ikka korda 2 aastas pojad. Kuid alati olid pojad sellised süsimustad.  Vahel vanaema jättis mõne poja alles, kui keegi tellis omale kassipoja. Kuid siis jutus nii, et naaber tõi omale saaremaalt halli kassi. Nii tekkisid esimest korda meie kassile ka hallid pojad. Nimelt naabril oli isane hall kass.  Siis palusin vanaema, et ta jätaks ühe halli poja alles mulle, kuid ma ei saanud seda kunagi.  Sellga olin otsustanud, et kunagi kui ma suureks saan, võtan omale hoopis KOLLASE kassi. Kuskilt ajakirjast või lehest ma lugesin, et maailmas on olemas ka kollased kassid.  Nüüd on elu sealmaal, et mul on paras aeg omale kass võtta.