Vahel  juhtub, et värvilist unenäo äärt  peame öötaeva vikerkaareks,  ning laidu, mis näib tervet maailma väärt,  näeme muutuvat vajuvaks saareks.    Vahel juhtub, et, süüdates sillad ja tõed,  õndsust ahmime süle ja suuga,  kuni kire kui sarlakid läbi põed  ühe tühise randevuuga.    Vahel juhtub, et see, keda hoiad kui tuld,  kustub enne, kui lahvatab leegiks.  Ainult nimeks jääb suule, ning aastate muld  matab sellegi lihtsalt eikeegiks...