1918. aasta detsembrist kuni 1919. aasta juunini kehtis Põhjakorpuse ja Eesti Vabariigi vahel leping, mis reguleeris ametlikke omavahelisi suhteid. Selle lepingu järgi allus korpus Eesti vägede ülemjuhatajale  kindral Laidonerile, kes suhtus valgete liikumisse põhimõtteliselt hästi ning aitas Loode-Venemaal sellele igati kaasa. Suures osas just tänu sellele suutis valgekaartlaste korpus edukalt areneda ja tegutseda. Kuid Laidoner märkas, et on võimatu pühenduda korraga kahele eesmärgile - iseseisvale Eestile ja ühtsele ning jagamatule Venemaale. Pärast seda, kui Põhjakorpus hõivas osa Vene territooriumist ja seal pidama jäi, loobus Laidoner juunis 1919 olemast vene valgekaartlaste ülemjuhataja.