Kõige levinum ja rängem viga, millega patustatakse teadusliku maailmavaate vastu teadvuse käsitlemisel, on teadvusnähtude (nt aistingute) ja ajuprotsesside pidamine eri asjadeks. Paljud arvavad, et nii- ja niisuguste ajuprotsessidega kaasneb nii- ja niisugune aisting. Näiteks, et ühtede neuronaalprotsessidega aju nägemiskeskustes kaasneb punase värvuse aisting, ning teatud teiste neuronaalprotsessidega kaasneb sinise värvuse aisting.  Või siis, et selliste ja selliste närviprotsessidega thalamuses kaasneb valuaisting. Ning seejuures kujutatakse ette, et taolised aistingud on midagi muud, kui närviimpulsside liikumine: miski, mis eksisteerib lisaks närviimpulsside liikumistele, midagi "aistinguvälja" taolist, mida närviprotsessid tekitavad. Sellist ebateaduslikku kujutelma soodustab ka üks ajuteadlaste poolt kasutav termin: räägitakse nimelt teadvuse neuraalsetest korrelaatidest: NCC = neural correlates of consciousness'. Selline  kõnepruuk võib kergesti viia mõttele, et närviprotsessid ja teadvusnähud on kaks eri asja, mis on teineteisega teatud korrelatsioonis; et lisaks närviprotsessidele on olemas veel teadvusnähud - aistingud - mis ise ei ole närviprotsessid. Nii ei tohi mõelda, kui ei taheta minna vastuollu teadusliku maailmapildiga.