Kaks  kanget meest, jumal ja maa, ning lõputu tõe ja õiguse otsimine. Selline oli Andrese ja Pearu elustiil - iga jumala päev kakelda, otsida tüli ka sealt, kust seda kuidagi võtta polnud. Lisaks on eestlasele omase kanguse/lolluse/mühaklikkuse äratundmine oi-oi-kui-suur - tõmba kas või joonlaua ja paksu rasvase kriidiga paralleel tänapäeva maailma. Ikka ja alati see vana teema, et peab olema naabrist parem, tunnetest rääkimine on tabu ja kui nendest isegi räägitakse, küsitakse vastu: "Hakkad surema vä, et  sellist lolli juttu ajad?"    Üldiselt võib öelda, et tegemist on ikka super hea etendusega, mida soovitaks küll võimaluse korral vaatama minna, kas või noore (Sepo Seeman) ja vana (Peeter Jakobi) Pearu rollide pärast. Minul tekkis küll vahelduseks mõte, et peaks hankima Tõe ja Õiguse raamatud, ja need otsast lõpuni uuesti läbi lugema.