Kaasaegses ühiskonnas ei vaja indiviidid mitte "tõelist" õigust, vaid õigust, mis võimaldab orienteeruda sotsiaalses keskkonnas (Luhmann 1969, 24). Õiguse kui institutsiooni genees on Luhmanni arvates lühidalt järgmine. Lähtesituatsioonis on ainult kaks kategooriat indiviide: need, kel on teatud ootused, ja need, kes tegutsevad. Järgmisel astmel tuleb sisse kolmas kategooria: need, kellel on teatud ootused, ent kes konkreetses situatsioonis vahetult ei osale.  Luhmann nimetab neid potentsiaalseteks (ettekujutatavateks) kolmandateks. Suure hulga anonüümsete kolmandate baasil toimub aja jooksul erilise ja suhteliselt väikesearvulise, kindlate volitustega kolmandate grupi eristumine, tekib õigus kui institutsioon. Institutsioonid üldiselt aga ei püsi mitte arvamuste faktilisel konsensusel, vaid selle tagajärjekal ülehindamisel (erfolgreiche Überschätzung).