Ja ühtlasi ometi ka: loomisseaduse, loomingu pärast, kuna selle säilitus kuulub ühtlasi ka suuremasse loomisüksusse. Nagu kunstnik säilitab üksiksalmi lauluks, üksiklaulu koguloominguks, nii rahvuskultuuriline kultuurorganism üksikkirjaniku loomingu kogu rahvuse loomingu-tagavaraks, ja inimkond rahvusloomingud oma ühisloominguks - et, mis teinud on üks, saaks kõigile! (Ja Jumal eri loom- ja  inimkondade loomingu . . .? - kas ainult "hingede" loomingu- -? Ei tea, - aga vähemalt sellest lootusest on projetseeritud juba ammu Paradiisi, ehk Jumalariigi idee). Mis teame üldse meie neist asjust? Teame vaid, et loomisrõõm on kõige töö küllaldane tasu ja väärtus enda ette; püüame meie oma loomingut suurendada, ühendada kollektiivsusteks ja säilitada kaua suudame, las Jumal (s. o. meie maailma moodustuvate, kandvate, juhtivate ja edasiloovate jõudude, nende loomissaavutuste ja nende igatsuste tervik?)  ise hoolitseb oma selle terviku säilitusest ja edasikasvust! Meie säilitame oma vaid, et ise selles edasi elada, enda kestvuse ja endaandmise rõõmust aegadegi taha. Kel seda rõõmu ei ole, see ei loo, - nagu ei ela see, kel pole elukestvusegi armu ja rõõmu.