Kui kodanik E., pisut küll uimasena, taas teadvusele tuleb ja oma silmad avab, siis on tema esimeseks mõtteks: "Ma olen surnud". Ette rutates võime öelda, et see mõte on vale, kuigi mitte põhjendamatu. Aknast avanev vaade viitab sellele, et ta viibib parasjagu pealpool pilvi. Järgmine mõte, mis kodanik E.'le pähe turgatab, on õige. "Ma olen vist lennukis." Sel hetkel kodanik E. veel ei tea, et ta ei näe enam kunagi oma "kallist" kodumaad, sõpru, töökaaslasi, jne. Muidugi korvab kõik . . . Mnjah, järgnevad kirjaread tahaksin ma hea meelega vahele jätta, kuid tõe ja õigluse nimel tuleb siinkohal mainida, et tegelikult peaks just see osa olema kõige pikem. Lühidalt toon ära kokkuvõtte, mis kõik sinna mahtuma peaks: