Suurusjärk pool aastat tagasi olin sunnitud ühest väga heast telefonist loobuma. Selleks ajaks olin juba ligi pool aastat kasutanud Nokia N seeria parimat fototelefoni N82. Suurepärane telefon oli ja on endiselt.  Vahepeal jõudsin ära harjuda  6220 Classikuga, kuniks jõudis Eesti poodisese uus  Nokia N79. Telefoni hea välimus ja sarnasus N82′g a nii sisu kui väljanägemise poolelt, pani mind jällegi natukeseks telefoni vahetama. Sportlikust huvist, et näha mida uut on  Nokia N82′le nii sarnasele telefonile juurde pandud.  Kusjuures millegipärast assotseerub  N79 välimus samuti juba praeguseks küllaltki vana, kuid siiski hea ja ausa Nokia   5500 sporditelefoniga. Justkui telefoni klahvistik oleks osaliselt kopeeritud Nokia 5500 pealt. Just see keskmine ümar-kandiline  valikunupp, ülemised kriipsukujulised valikunupud ja numbriklahvid mille ridu horisontaalselt eraldab sirgjoon.  Kui neid erinevaid telefone suhteliselt tihti omavahel vahetada, siis uutest mudelitest midagi üllatavat on raske leida. Sisu poolest on kõik väga sarnased. Nii nagu  N79 varasemale mudelile  Nokia N78 on ka sellel telefonil sees väikene FM sagedustel töötav raadiosaatja.    Kolme meetri raadiuses tekitab vabale sagedusele väikese isikliku raadiojaama. Telefonist paned muusikalood mängima, valid menüüst FM saatja, valid vaba sageduse ning ongi oma lemmikmuusikaga raadiojaam õhus. Proovisin autos. Mängis täitsa enamvähem. Autoraadio RDS kirjtuas ekraanile raadiojaama nimeks NOKIA.  Nokia N78 ja N81′lt näpatud puutetundlik Navi-ratas ehk siis see keskmise valikunupu ümber olev ring  tunneb kui sa näpuga nupul ringe teed nagu iPodil ja siis liigutab sind mööda telefoni menüüsid või pildigaleriid. Kohati isegi mugav, aga sama ei midagi sellist mida igapäevaselt oleks õppinud veel kasutama.  Seda nüüd ei suuda peast meenutada kas mõnel teisel Nokia telefonil on see funktsioon juba olnud, aga N79′ga tuleb karbis kaasa kolm värvilist Xpress-on tagumist korpusekaant.    Kaaned nagu kaaned ikka, ainult selle väikese lisavidinaga, et kaane sees on väikesed klemmid ja kiip, mis ütleb telefonile mis värvi kaane sa külge panid ja vastavalt  sellele on telefon võimeline muutma ekraaniteemat. Mõnele meeldib, mõnda häirib. Õnneks saab selle funktsionaalsuse telefonis välja lülitada. Välja lülitada siis selleks, et oma väga hästi enda käe järgi kohandatud teemat kohe ära ei vahetataks, kui uus korpusekaas külge panna. Samuti on võimalus kasutada lisaks visuaalsetele teemadele ka erinevaid heliteemasid.  Nii nagu  N82'l on ka sellel telefonil 3,5mm kõrvaklapipistik ja kaasasoleva 1200mAh Li-Ion akuga lubatakse muusikakuulamist järjest kuni 29 tundi. Selleks, et oleks telefonis ruumi muusika salvestamiseks, pandi kohe karpi kaasa ka 4Gb SDmicro mälukaart. Küll aga on jäetud laiendusvõimalus vaid kuni 8Gb SDmicro mälukaartide lisamiseks. Teadaolevalt hetkel poodi jõudvad Music Xpress telefonid osaliselt toetavad juba kuni 16Gb mälukaartide lisamise võimalust.  Sellest samast 3,5mm kõrvaklapiaugust tuleb välja ka  videopilt. Kui N82′ga lisati RCA videokaabel karpi, siis N79 puhul tuleb see sama kaabel lisavarustusena eraldi juurde osta. Kaabli lisamata jätmise üheks põhjuseks võib olla telefoni UPnP tugi ja DLNA sertifikaat mis vähemalt teoorias peaks tähendama seda, et video, heli ja pildi edastamine peaks olema võimalik koduses meediakeskuses üle WiFi traadita andmesideühenduse. Ei mingit juhtmetega jebimist enam.  Jällegi võrreldes N82′ga on telefonil samaväärne 5Mpix kaamera koos Carl Zeissi Tessar läätsega.  Erinevust on vaid niipalju, et N82′l oli Xenon välk, mis minuarvates tegi väga head tööd ning N79′l on topelt LED välk. LED'i väikene eelis on see, et LED põleb hämaras filmimise ajal pidevalt. N82 ja 6220Classic kasutasid hämaras teravustamiseks seda punast maatriksit mis lähedalt filmimise ajal jättis pildile alati punased ruudukesed.     Kui päris näpuvahel hoidmisest rääkida, siis paremaks on muutunud telefoni mõõtmed ja kaal. N79 on väiksem kui N82. Samas üleminekul 6220 Classicu pealt N79′le andis isegi 7 grammine erinevus kaalus ning nelja kuupsentimeetrine  erinevus ruumalas omajagu tunda. N79 tagumised vahetatavad korpused on libedad. Võrdluseks jällegi see, et 6220 Classicu tagakülg oli matt ja karedast plastikust. Oluliselt paremini haakus peopesaga.     Nuppude käsitsemise poolest meeldis mulle väga N82, sest sel telefonil oli numbriklahvid selgelt tasapinnalt välja toodud. Alati tundsid täpselt millisele nupule sa vajutad. N79 on proovinud sama suunda jätkata, kuid on toonud tasapinnast kõrgemad nupud valikunuppudeks ja numbriklahvid jätnud siledaks ühekõrgusteks. Ei olnud kõige parem valik. Põhjus selles, et kui  ma nüüd vajutan N79 ülemisele valikunupule, siis tekib olukord kui pöial on suunatud näpuotsaga natukene ülespoole ja nupule vajutades tahab nupp hoopiski küünealla minna. Või siis teine variant on see, et kui pöial läheb valikunupule, siis sõrmeküüs läheb ekraani alumusele osale. Sinna kus olevaoleval pildil on  N79 kirjutatud. Nuppu vajutades nupp küll vajub alla, kuid sõrmeküüs jääb ekraani alaosale mis on kõva ning jääb kõrgemale. Pisiasi mida üldjuhul ei pane tähelegi, aga kasutusmugavuse ja ergonoomika seisukohast oli N82 lahendus selles olukorras parem.  Igapäevast kasutamist muudab oluliselt mugavamaks eraldi telefonikorpusel olev klahviluku nupp. Ei pea enam valikunuppu ja tärni vajutama klahvide lukustamiseks või lahtilukustamiseks.  Telefoni väljalülitamise nupule vajutades saab profiile muuta nagu kõigi teiste Nokia S60 telefonidegagi. Uus asi  mida varasemalt pole ise märganud on see, et sinna on tekkinud menüüvalik "Energiasääst". Niipalju kui ma külapealt kuulsin, siis see tõmbab ekraani taustavalgustuse intensiivsuse maha, ei lase enam GPS'i kasutada.     Märk sellest, et telefonid ei ole enam ammu rääkimiseks on see, et karbis oli kaasas vaid kiirkasutusjuhend. Kasutusjuhend oli 60lk paks. Helistamise funktsiooni mainiti esimest korda leheküljel 50. Täieliku ligi 200lk kasutusjuhendi saab alla laadida Nokia kodulehelt. Puid tuleb säästa. Karbi peale ja sisse oli suurelt kirjutatud  we:recycle.  Ta on hea telefon sest ta: