Enne I maailmasõda elas seal arvatavasti 2000 liivlast, viimane rahvakild, mis polnud veel lätistunud. Aga jällegi katkes ajaloo rahulik kulg. 1915. aasta oktoobris pidid liivlased sõjaväevõimude korraldusel maha jätma oma kodud, paadid, enamuse majapidamisasju. Nad  küüditati sisemaale ettekäändel, et neid säästa ranna-lahinguist. Sõdurid ei halastanud ka tühjadele taludele: Lūži ja Piza külad põletati maha, rööviti ja lõhuti mujalgi. Paljud liivlased ei pöördunud enam kunagi tagasi hävitatud kodudesse. Varata jäänud elasid veel 1920. aastal kaevikuisse ehitatud muldonnides.