Kui meie laua taga sööme, ronib Alo toolijalgu mööda üles ja nurub nagu koer. Kui sülle võtta, tahab lauale ronida. Kompromissiks annab Kati talle tihti väikese killukese päris-sööki põrandale, et näri siis pealegi seda  maisikrõpsu või leivapalukest. Alo küll eriti ei näri, aga vähemalt on rahu korraks majas.    Alo sikutab end kõrge kapi najale seisma tehnikaga, mida kaljuronimises nimetatakse "open hand grip". Lapsevanem tormab seda nähed titte turvama, sest ta ju KUKUB KOHE LAHTI!!! Aga ei kuku, hoopis vinnab sellesama haardega jalad maast lahti! Müstika.    Üldse käivad meie uus kaljuronimise-harrastus ning Alo käputamine-seismine käsikäes. Tema õppis alguses liikuma horisontaalsel, meie vertikaalsel  pinnal, tegime üsna sarnaseid harjutusi ja õppisime tasakaalu. Nüüd on nii temal kui meil alg-oskused käes ning käivad raskemad õppused.    Ja Iida võtame samuti homme ronima kaasa.