Olümpiatuli on selleks korraks kustunud. Medalid võidetud. Seekordsed mängud olid meie jaoks suhteliselt edukad. Taasiseseisvusajal olime enne ju ainult kahel korral suveolümpialt kulla teeninud - Erika Salumäe ja Erki Nool. Nüüd siis ka Kanter. Loomulikult olid mulle kõige meeldivamad päevad 16. ja 19. august, kui põnevusega jälgisin meie sportlaste medalivõite.  Sõudmise finaalis viimastel sadadel meetritel süda kloppis nii meeletult, samuti kettaheite viimaste katsete ajal. Olen 2 medaliga väga rahul, kuigi ise ennustasin 3. Ikkagi kuld ja hõbe (oleks saagiks tulnud 2 pronksi, oleksin kindlasti pettunud). Kokkuvõttes andis see ju rohkem kui 200 osaleja riigi hulgas igati korraliku 46. koha. Edestasime teiste seas isegi Rootsit ja Kreekat, hehee :)! Mõtlesin teha väikse tabeli võrdlemaks Pekingi saavutatut teiste olümpiatega taasiseseisvumisajal. Arvestasin vastavalt  võidetud medalitele punkte. Kuld, kui kõige olulisem medal, annab 4, hõbe 2 ja pronks 1 punkti. Selline näeb see paremusjärjestsus välja:            pildiseeriat.             Meelega olen vältinud poliitika teemat, mis paratamatult kerkis esile nende mängude ajal. Paljud rääkisid olümpiamängude boikoteerimisest - ma ei saa aru neist rumalatest inimestest. See oleks ju puhtalt sportlaste karistamine. Milles siis on nemad süüdi? Olen sellisel arvamusel, et sport ja poliitika ei kuulu kokku!    Miks aga nimetasin kirjutise pealkirjas  'i? Kes lõputseremooniat nägi, peaks aru saama. Mina, kui Led Zeppelini austaja, lihtsalt ei saanud märkimata jätta tema esinemist, kui lõpushows käis Londoni tutvustamise kava. Toimuvad ju järgmised suvemängud just Suurbritannia pealinnas. Nimelt, Jimmy Page esitas kitarril Led Zeppelini lugu "Whole Lotta Love". Mina olin muidugi sillas :).