Imelikul viisil on juba kõige vanemast ajast saadik leidunud filosoofe, teadlasi ja kirjamehi, kes arvavad: jah, raamatute lugemine võib tõepoolest inimese töntsistumist soodustada. Lugemine võib inimese teha ebatargaks, kel on ilmatu hulk arva­musi, ilma et oleks õppinud tõtt armastama. Palju  lugemine võib inimesse tuua arvamuste ja tundmuste segu, milles ta kaotab ise­enda. Võib kergesti nõnda juhtuda, et elus valib ta, kellega läbi käia, aga raamatute kaudu satub ta nende ringkonda, kellest ta elus hoidub hoolega eemale. Peaks õppima mõtlema, aga väga paljud loevad ainult selleks, et mitte mõelda. Keegi inglane arvab, et võib kas või kõik Briti Muuseumi raamatud läbi lugeda ja ometi harimata inimeseks jääda. Keegi teine arvab, et niinimetatud ilukirjanduse lugemine võivat meie ajal otse  õnnetu­seks muutuda. Tuntud rootsi naiskirjanik arvab, et lugemis­oskus kahanevat samal määral nagu kirjaoskus kasvab.