rullbiskviit maasika toormoosiga*  5 dl maasikaid  8 lehte želatiini  2 sl sidrunimahla  2 dl vahustatavat vanillikastet või vahukoort  300 g vanillimaitselist kohupiimakreemi (Alma)  2 tl vanillisuhkrut  maitse järgi suhkrut    Vooderda suur kauss toidukilega. Lõika rullbiskviit õhukesteks (0,5-1 cm) viiludeks, ning lao  need viilud kausi põhja ja servadele.  Tambi pudrunuiaga maasikad kergelt katki. Pane želatiinilehed külma vette 5ks minutiks ligunema. Samal ajal vahusta vanillikaste ning sega hulka maasikad, kohupiim ja vanillisuhkur. Maitse ja lisa soovikorral suhkrut. Tõsta želatiinilehed veekausist välja, pigista neist õrnalt vesi välja ja aseta väikesesse potti. Lisa sidrunimahl ning kuumuta tasasel tulel, kuni želatiin sulanud. Edasi kalla želatiin peene nirena, samal ajal pidevalt segades, kohupiimasegule  hulka. Vala kreem rullbiskviidi viiludega vooderdatud kaussi, kata toidukilega ning aseta külmkappi üleöö tahenema.  Järgmisel päeval võta kook paar minutit enne serveerimist kapist välja. Lõika väljaulatuvad rullbiskviidi-servad koogi pinnaga ühtlaseks. Keera tort tagurpidi suurele taldrikule ning eemalda ettevaatlikult toidukile. Kui tahad eriti maasikast kogemust, serveeri maasika toormoosiga. :)    * Mina valmistasin oma rullbiskviidi 5 muna, 5 sl suhkru ja 5 sl jahuga ning küpsetasin  220-kraadises ahjus, kuni pealt kuldne.      ***    Kasutasin selle retsepti tarvis esmakordselt vahustatavat vanillikastet ning olin selles väga positiivselt üllatunud. Maitses ja käitus kui vahukoor, kuid omas vahukoore 35 %  asemel vaid 14 % rasva. Hinnalt oli ta muidugi ka selle võrra krõbedam, kuid kuna vahukoor ja tordid ei tohiks nii-ehk-naa igapäevasesse menüüsse kuuluda, võib aeg-ajalt juu selle investeeringu teha. :) Tänu sellele jäi kook ka mõnusalt kerge, olles ideaalne magustoit viimase aja 30-kraadises kuumuses.        Üldiselt mulle väga meeldib see mõnus kuumus, mis see kevad-suvi on olnud. Selle ainsaks varjuküljeks osutus ootamatult asjaolu, et mu vanavanematel on see aasta väga kehv maasika-saak. Kui varem olen neid sealt kastideviisi korjanud, siis see aasta leidsin viimati tõesti vaid nukra peotäie. Arvestades minu võimet süüa päevas vabalt ligi kilo maasikaid, on neid marju seega mujale kui suhu väga vähe jõudnud. Aga ühel aastal võib juu  ilusate ilmade nimel sellise ohverduse teha küll. :)          nami-namist