Iga mõtlev inimene teab,  et vaadetes selle kohta, mida tuleb pidadanormaalseks, on suuri erinevusi. See, mis on normaalne, muutub selle järgi, millise kultuuriga meil tegemist; ta muutub ka samas kultuuris aja vältel. Iga kultuur kaldub arvamusele, et tema piirkonnas esinevad tundmused ja tungid on "inimloomuse" normaalseks väljenduseks. Neurooside uurijad, nagu S. Freud ja teised, on teinud vea, et nad on võtnud aluseks käsituse mingist "üldisest inimloomusest" ja pole seejuures arvestanud asjaolu, et selles on võimalik leida  palju elemente, mis osutuvad tingituiks teatud kultuuri eri olukordadest. Antropoloogiliste uurimuste põhjal selgub üha, et hämmastavalt palju mitmesuguseid tundmusi ja atitüüde inimese hingeelus on kujundatud eri kultuurilistel ja ühiskond­likel tingimustel ja et väiteid nn. üldise inimloomuse kohta tuleb võtta suure ettevaatusega. Me ei saa väita, et võistlustung, laste rivaliteet perekon­nas, ligidane suhe poolehoiu ja seksuaalsuse vahel jne. moodustaksid universaalselt kehtivad jooned inimloomuses.