Lugesin läbi laenuks saadud Minu Alaska. Tore, noore inimese enrgiaga kirjutatud uljas jutustus. Lobedalt loetav, kisub kaasa.  Sellel  ajal, kui "meie noored olime", veel internetti polnud, tavaliselt ei viitsitud oma seiklusi üles tähendada ja sellest on kahju. Mul on küll alles mõned märkmikusse ülestähendatud matkapäevikud, kusagil keldris kusagil karpides on pleekinud slaide. Tollal pidi tükk aega mõtlema, iga klõps fotokaga oli kallis.  Jah, maailm muutub.  Aga ega meie seiklused omal ajal, matkad ja praksid, vene sõjaväes olevate kursusekaaslaste väisamised NSVL erinevates nurkades, vähem seikluslikud ei olnud.  Elagu  noorus, elagu uljus, jäädvustage oma seiklused, enne kui on hilja ja mälupulgad tolmuga kattuvad!