Kortsutan lehti känkrasse. Leht lehe haaval. Küll on palju lehti ses ajalehes. Vanasti oli ajalehes kaks poolt ja kogu lugu. Nojah, vanasti oli ju poes kaks sorti vorsti ja ka kogu lugu. Aga nüüd näe, muudkui kortsuta, leht lehe haaval. Osad lehed on säravate klantspiltidega. Ilusad. Küll hästi ei põle, aga ilusad. Vanasti ei olnud ajalehepildid nii ilusad, aga noh, elu ju ka ei olnud nii ilus. Või mis. Eks see ole vaieldav. Kellegil on elu ilus igal ajal. Kellegil on elu  vilets ka lossis kes kulda ja karda. Palju ilusaid asju on küll poes. Oleks vaid raha. Kortsutan aina lehti känkrasse. Niisama ajalehte tulehakatuseks ahju pista pole kasu. Ei saa tuld üles. Ei siis muud kui ikka kortsutan. Küll on palju lehekülgi. Igal lehel mitu lugu ja pilte ka paras posu. Iga loo on keegi valmis kirjutanud, pannud sellesse oma mõtteid ja maailmanägemusi. Loogikat ja teadmisi. Veel on lehes suure ilma uudiseid ja koomikseid. Ilmateateid ja kuulutusi. Nii palju sõnu. Igal sõnal on mingi  tähendus ja seos kogu jutuga. Keegi on kõik need jutud valmis kirjutanud. Sõna sõna haaval, mõte mõtte haaval. Ma pole seda lehte lugenud. Ma pole piltegi vaadanud. Mina kortsutan lehed känkrasse ja topin ahju. Siis tõmban tikku ja panen ajalehe põlema.