Niinimetatud tarbimiskulutuste võidurelvastumist on võrreldud situatsiooniga staadionil, kus üks inimene tõuseb püsti, et paremini näha. Kuna ta varjab sellega osa tribüünil olijate vaadet, on viimased sunnitud ka püsti tõusma, mis omakorda vaadet halvendab. Lõpuks kõik seisavad, aga keegi ei näe paremini. Sealjuures ollakse halvemas olukorras, sest istumise asemel seistakse.  Järelikult, kui astmelise tulumaksu puhul küsitakse retooriliselt, et milleks karistada edasipüüdlikkust ja usinust, siis võiks retoorikata vastata, et sel määral peaks, kui palju sellega kahjustatakse teiste indiviidide heaolu. Lisada võiks veel ühe asjaolu, mida Brooks ei käsitle. Kuna astmelise maksustamise tagajärjel inimeste asend tulude hierarhias jääb samaks, siis kahaneb rikaste heaolu (mida rikkam on persoon, seda enam juhindub ta enda heaolu hindamisel suhtelisest plaanist) vähem, kui esialgu võib  paista.