Lastekasvatus on osa elust kus me kõik, haridusest ja sotsiaalsest staatusest sõltumatult kujundame inimkonna arengut. On ju tänased lapsed homsed täiskasvanud. Kui püüame määrata lapse hetke intelektuaalset arengut ja sellele vastavalt teda õpetada ja arendada. Kas püüame sama teha ka vaimsusega? Kas püüame lapse vaimsust hoomata ja lasta tal kokku puutuda just nende probleemidega mis vaimsuse puudujääkidest johtuvad. Juhtusin kord, ise just  vaimsuse üle mõtiskledes, nägema mingi filmi reklaami, kus suur kiri "alla 15- aasta keelatud" üle. Siis sain arusaamise, et intelektuaalsust antaksegi inimesele niimoodi et algul pole midagi, siis ikka rohkem ja rohkem. Osa asju sobib teada alla 15 aasta vanuselt, osa asju 21 aastaselt, osa ehk 50-neselt. Et maailm polegi intelektuaalselt kohe tervikuna tajutav, vaid nagu keha kasvab suuremaks, siseneb inimene ka intelektuaalsesse maailma järjest kasvavas funktsioonis. Seevastu vaimsesse olemisse astub inimene  kohe sündimisel kogu oma olemisega sisse. Lapse armastusvõimelt on täiskasnuil palju õppida.