1945. aasta kevadsuve veetsid eesti sõjavangid peamiselt suurtes okastraadiga piiratud vabaõhulaagrites (Bad Kreuznachis oli näiteks kokku 300 000 vangi). Suve jooksul sellised suurlaagrid  likvideeriti ja enamik vange vabastati, kuid kahtlusalused, teatavate üksuste sõdurid ja ohvitserid ning välismaalased, sealhulgas eestlased, toimetati kindlamatesse vangilaagritesse Saksamaal või Prantsusmaal. Nendes laagrites olid vangid majutatud telkidesse ja barakkidesse ning nendes laagrites elati üle 1945./1946. a talv. Paljud eestlased viidigi 1945. a suvel Prantsusmaale (Marseille, Cherbourg, Bolbeck, Voves, Mailly jt). Enamik Prantsusmaal viibinud meestest jõudis läbi mitme laagri (Bolbeck, Mailly)  lõpuks Regensburgi Saksamaal, kus oli ees 20 eestlast ja kuhu liitus veel 148 meest Auerbachist. Regensburgist vabastati vangid 25. juunil 1946, kusjuures osa mehi viidi veel Darmstadti.  Prantsuse laagreisse sattusid eestlased Prantsuse üksuste kätte vangi langenuina, kuid üsna rohkesti oli ka ameeriklaste poolt üle antud mehi. Sealne kohtlemine oli halvem kui ameerika või inglise laagrites. Prantslased andsid eestlasi venelastele välja ja erinevalt inglastest-ameeriklastest sundisid neid tööle, et  ehitada üles sõjas kannatanud Prantsusmaa. Eestlastest sõjavange kasutati näiteks kaevandustöödel ja maal põllutöödel. Ka oli vangipõli Prantsuse laagrites pikem. Paljud vabanesid alles 1947. a sügisel. Eestlasi oli järgmistes Prantsuse tsoonis või Prantsusmaal asunud prantsuse laagrites: Bingen, Bad Kreuznach, Freiburg, Zinzig, Andernach, Brumath, Strasbourg, Hagenau, Metz, Dijon, Luneville, Dieppe, Rouen, Cherbourg (allus ameeriklastele), Arras, Lille, Amiens, Compiègne, Marseille (allus ameeriklastele)  jt.