täna sai mu jaoks kinnitust väide, et hirm kannatuse ees on kõige hirmsam asi, sest kannatus ise ei pruugi üldse kohale jõuda.  teine mõte: keha on esimene kingitus, mille me siin maailmas saame - aga kui tihti me oma keha märkame ja sellest rõõmu tunneme, selle eest ja sellele tänulikud oleme?