Üks esimesi  tekste, mida ma eesti keelest saksa keelde tõlkisin, oli Piret Viirese "Tallinna ja Tartu vahel". Võib-olla see juba tollal (see oli vist 1990. aastal) väljendas seda, mida ma kuidagi hägusalt tundsin - kuidas kahes kohas korraga kodus olla? Seal jutus esineb Kiigevere bussipeatus. Kuskil poole tee peal Tallinna ja Tartu vahel. Mõnikord bussiga Tallinnast tulles, nägin aknast Kiigevere bussipeatuse silti, ja tekkis tunne, et kunagi peaks seal maha minema. Aga see on vist samasugune kinnisidee nagu see, et  ma peaksin veel kunagi käima Lüllemäel. Lüllemäe oli nimelt esimene paik, mille kohta ma seoses Eestiga üldse lugesin, ühes ajakirja "Geo" reportaažis aastal 1980.