Too Juhan Viidingu värss "Kadunud tsirkuses" ei kõla, ent on üks neist tekstidest, mis lavastuse jooksul mu kuulmeis kaasa kajama hakkasid, lavastuse koodiks kerkisid. "Kadunud  tsirkust" läbib teatrisiseste ja -väliste tsitaatide tulevärk, mida ainsa või paari vaatamiskorraga läbi ei hammusta ja mis küllap pole tegijate poolt läbinisti läbimõeldud, vaid osalt juhuslik ning vaataja mälust sõltuv. Ent sellest hoolimata vääristab see seda lavalugu.