1940. aasta sündmused olid šokk sõna tõsises mõttes. Inimeste kadumised, arreteerimised muutusid igapäevasteks. Kogu see vene propaganda, mis ka kooli sisse tuli, oli risti vastupidine vaadetele, mis meisse olid sisendatud ja meid kasvatanud.  Minu põlvkond kasvas tõelises Eesti vaimus. Olime uhked, et olime eestlased ja elasime vabas Eesti Vabariigis. Olin skaudipoiss ja kuulusin Põhjatähe poiste hulka. See oli Tartus Pauluse kiriku juures oleva skaudipoiste  organisatsiooni üks allüksus.  Kui rääkida 1941. aasta sündmustest, siis kuulusin oma aastakäigu järgi kah nn kutsealuste kontingenti. Väga paljud minu klassivendadest ja koolivendadest läksid kutsealustena Venemaale, tulid korpusepoistena tagasi ja olid pärast siin igasugused juhtivad tegelased. Aga osa meist jäi Eestisse. Kuna sõda NL vastu oli alanud, otsustasime, et elame-näeme, mis sellest tuleb, kuid Venemaale ka ei lähe.