Kontserdi jooksul tegin ma tihedat ning loodetavasti tõhusat teavitustööd teemal "miks nii vali": kui oleks vaikne, sile, pehme, kuiv ja muretu, siis see oleks ju surnud  punk! Mina väidan, et kõik oli täpselt nii hea, kui Vennaskond ühel klubilaivil olema peaks. Isegi viiulit oli kuulda :) ja mulle meeldis see, et Trubetsky teatas pärast seda, kui rahvas tormiliselt Neid Kõige Kuulsamaid nõudis: "Lili Marleeni me ei tee." Viimane pole minu arvates kunagi Vennaskonna repsi sobinud. Küll tulid lõpuks ära ühe suurriigi armastamise lugu, minu peas kolm päeva järjest kummitanud "…hüperboloid" ning "Pille-Riin".