Nende raskuste  eest ei põrganud Gustav Adolf esialgu tagasi ja arvas neist aja jooksul üle saavat. Ka see, et sõdu­rid on noored ja abiellumata, võis kuninga arvates aja jook­sul paraneda. Hiljemini sundisid tegelikud raskused kunin­gat siiski oma esialgseid kavatsusi vähendama. See selgus sellest, et 1630. a. oli Tartu koloonia alla jäänud kõigest 651/2 adramaad 126 talupojaga ja et militaarkoloonia koos­nes sel ajal kõigest ühest kompaniist. Kuid nähtavasti läks asunduse ülalpidamine isegi redutseeritud kujul raskeks.  1638/41. a. revisjoniraamatust ei leia me enam mingeid tea­teid sellest, et Tartu koloonia üldse eksisteerib. Arvatavasti said Tartu asunduse saatuse osaliseks ka need kolooniad, mis asutati Kokenhusenisse ja Dünamündesse. Sõjaväekolooniatest 1638/41. aastaks järelejäänutena nimetab revisjoniraamat ainult 19-mehelist salka Helme linnuse juures.