Süstemaatika tähtsusest rääkides võiks eristada tema praktilist ja teoreetilist tähtsust. Praktiline tähtsus on võib-olla tunduvalt suurem kui esimesel pilgul paistab. Igasuguse klassifitseerimise, st. objektide rühmitamise eesmärk on ju mälu kokkuhoid. Me ei pea meeles pidama mitte iga üksiku eksemplari tunnuseid, vaid ainult rühma (antud juhul liigi) tunnuseid. Kui me paigutame uuritava objekti hierarhilisse süsteemi (sugukonda, seltsi, klassi jne.), siis kaasneb sellega automaatselt ka kõrgemate taksonite iseloomulike tunnuste omistamine uuritavale objektile - iga madalam taksonoomiline ühik sisaldab ka kõrgema ühiku tunnuseid. Nii näiteks, olles otsustanud, et objekt kuulub taimeriiki, võime olla kindlad, et ta üldjuhul sisaldab klorofülli, on fotosünteesiv, et tema rakkudes esinevad selgesti eristatavad rakutuumad, et tal on teatud kindel ainevahetusetüüp. Leides, et see objekt kuulub õistaimede hulka, võime kindlalt väita, et tal mingil eluetapil esinevad õied, millest arenevad viljad, kuigi me ei tarvitse oma üksikul objektil kumbagi leida. Seega, otsustades mingi üksiku diagnostilise tunnuse alusel oma objekti asendi süsteemis, saame nö. tasuta kaasa tohutu hulga informatsiooni selle objekti kohta. Kokkuvõtvalt võiks ehk öelda, et süstemaatika praktiline tähtsus seisneb ennekõike selles, et ta aitab meil orienteeruda elusa looduse tohutus mitmekesisuses.