Äsja kuuldud lõik jutluse alusena räägib aga just siinsest, olevikust: "Nad (st Jeruusalemm algkoguduse liikmed, kristlased - kuigi selline nimi tuleb kasutusele pisut hiljem Antiookias) viibisid päevast päeva ühel meelel pühakojas, murdsid leiba kodasid mööda, võttes rooga hõisates/või rõõmuga," erinevates tõlgetes. Arthur Võõbus, väliseesti tuntumaid teolooge, süroloog ning algkristlike käsikirjade uurija, ütleb, et  tõlked ei anna hästi edasi seda sõna, mida evangelist Luukas siin kasutab - agalliasis - ülevoolav-, äratundmise (ülestõusnu äratundmise) rõõm. Samamoodi nagu Luukas oma evangeeliumis viitab Emmause teel aset leidnud kohtumisele ja Ülestõusnu äratundmisele leivamurdmises (armulauas). Võõbus viitab veel sellele, et Luuka evangeeliumi taga olevate koguduste vaimsus oli teistsugune kui näiteks Matteuse ja Markue evangeeliumi lugevad kogudused - neid kogudusi õhtusöömaja laua juures inspireeris teadmine Issanda kohalolekust, teadmine sellest, et uus ajastu on alanud, see on aeg, mil Issanda auhiilguse ligiolek on koguduses aset leidnud. Siin ei rõhutata niivõrd Issanda taastulekut, kui seda, et Ta on juba tulnud, Ta on siin...