Põhjust polnud ma selleks hetkeks tõepoolest veel kellelegi välja lobisenud. Ega ma  seda oma mõteteski siin pidevalt hoia, pakin aeg-ajalt lahti nagu mõne väärtusliku kingituse, mille olemasolust ainult mina tean. Mõtlen sellele ainult natukene, ainult väike doos - et ma liiga ära ei harjuks.    Tagasi praktilisemate asjade juurde. See vaikus mulle päris meeldib. Väidetavalt on meeltel kompenseerimisvõime ja mu silmad, keel ja nina tunduvad kasutuks muutnud kõrvu imehästi asendavat. Seda muidugi alles peale seda kui olin helide puudumisega sel määral harjunud, et loobusin neid  pingsalt ootamast ja unustasin ka jalge alt tuleva.    Mets on tühi. "Tühi" tähendab, et siin pole loomi ega linde. Vähemalt olemasolevate teadmiste järgi. Kas see kogu metsas nii on, saan ma öelda kui olen kohale jõudnud.