Balti riikide jaoks oma tähendus Gorbatšovi sõnum Balti riikidele aastal 1990: "Te olete vabad. Aga elama peame ikka koos."  Gyorgy Dalos kirjeldab oma värskelt ilmunud biograafias "Gorbatšov. Inimene ja võim" värvikalt Gorbatšovi  suhtumist Balti riikide iseseisvuspüüdlustesse. Kui tulid esimesed KGB agentide saadetud teated Baltikumi vabanemissoovist, siis Gorbatšov neid ei uskunud. "Kui nad ülejäänud Liidust lahku löövad, siis nad hukkuvad," arvas Gorbatšov. Gorbatšovi puhul oli mängus nii enesepettus kui naiivsus, eelkõige aga tema puudulik tunnetus rahvusküsimuse suhtes, kirjutab Dalos: "Gorbatšov lähtus eeldusest, et Nõukogude Liit oli seaduslik ühendus, ning Balti riikide sellesse kuulumine legitiimne."  1990. aasta jaanuaris  Leedut külastades tegi Gorbatšov ettepaneku koostööks ja majanduslikuks integratsiooniks: "Me kõik oleme üksteisest sõltuvad. Võtkem kas riigikaitse, kommunikatsioon, sadamad, mis meie hiiglaslikku maad maailmaga ühendavad. Meie riik investeeris vahendeid, et need sadamad saaksid eksisteerida. Mida teie vabariik sai? Ma pean ütlema, et mitte küll kõik, aga palju. Ja kokkuvõttes saite Liidult rohkem valuutat kui te ise eksportkaupu tootsite. Teie olete vabad. Ka mina olen vaba. Aga elama peame ikka koos."  Dalosi kommentaar: "Kui eksisteeris teatud laadi poliitiline pimedus, siis oli see tiraad selgelt selle väljendus. Rahva esindajaid, kelle suurim rahvuslik trauma oli liitmine Nõukogude Liiduga, sel viisil kingitud valuutaga lehvitades koostööle üles kutsuda - see oli umbes sama stiilne kui äsja vägistatud naise tantsima kutsumine."  Tol korral Leedust lahkudes oli Gorbatšovile lõpuks siiski selge, et kolme väikese vabariigiga tuleb tal hüvasti jätta. Teel Vilniuse lennujaama olevat Gorbatšov vaikselt  omaette öelnud: "Mis neile õieti sisse on läinud? Selle peale peaks võtma."