Lugedes mullust romaani- ja jututoodangut ei saa sageli rea raamatute juures lahti muljest, nagu oleks neid kirju­tanud üks ja sama isik, nagu oleks mingi massinimese tuim sulg kuhjanud lademikud lehekülgi vintskeks "karbo­naadiks" odavate kaante vahele, erilise innuta, veretuikami­seta, südamepakitsuseta, toimetades kui argielulist käsitööd. Aga siis, tänu saatusele, leiad teisal ka valitumat sõna, mõttepinget, hoolikamat viilingut, värskemat tukset, isikupärasemat  vaatlust, kompositsioonilist sirgust, probleemi tõsiselt-võttu ja muutud heatahtlikuks, leplikumakski, kui selleks otsemaid eeldusi on, sest kaudseiks, võrdluslikeks mõõtu­deks on ju nood äsjanimetatud massinimese lehekülgede kuhilad.