Ja täiega. Ja ma ei saa aru mis asi see on.  Silmades on selline virr-varr ja pea sõna otseses mõttes sõidab. Ja ma tunnen kuidas aeg minust voolab läbi. Läbi pea just.  Karjuda tahaks, aga ma pean tööl olema ja sõbralikult naeratada.    Kas nii minnaksegi hulluks?    Üleeile karjusin kodus väiksema piiga peale. Katus  sõitis ära siis kui nägin teda käterättidega põrandat kuivatamas.  Kui teine nutma hakkas palusin vabandust, aga hinges piinas pikka aega.  Ei ole vaja karjuda.  Ja täna hommikul jälle. Ja siis ta hakkab nutma ja ma tahaks endale peksa anda.    Ja ma vihkan siinset müügijuhti! Sujuvalt lollitas mu eelmine kuu ära, lubades puhkust mõned päevad. Ja teate, mina pean puhkama nii, et reede, laupäev, pühapäev. Ja kirja läheb kolm puhkuse päeva. Sama hästi võiksin ju kõik laupäevad ja  pühapäevad puhkuse arvele kirjutada. Ise lebotas suvel terve kuu kuskil karu p....s.  Ma tahaks talle peksa anda.    Ja see virr-varr läheb järjest hullemaks.