Rudolf avaldab arvamust Kaitseministeeriumi ja Peastaabi tüli kohta (vt viimane EE). Üksikasju teadmata ja detailidesse laskumata. Triviaalne on korrata, et Eesti riigikaitse probleem on tema  noorus. Kuid see on tõsi. Kaitseväe juhtide kaadri kasvatamine võtab aega inimpõlve, võib-olla ka kauem. Ohvitserid ja ametnikud peavad kasvama koos aukraadide ja ametikohaga. Et väljateeninud kolonel või brigaadikindral oleks tõepoolest kolonel ja brigaadikindral. Juristi, pankuri või kommersandi koolitamine on kindlasti lihtsam.  Paberil ja seadustes on meil käsuliinid paigas, kuid paljudel otsustajatel-tippudel puudub alluvate silmis igasugune autoriteet. Just autoriteedi puudumine on Rudolfi  arvates üks peamisi põhjusi, miks on tekkinud praegune olukord. Sõjaväe hierarhia aluseks on, et alluvad vaatavad Juhi poole "alt üles". Juht on vanem, kogenum ja on läbinud teenistuses kõik astmed ja koolitused. Probleem tekib siis, kui otsustajad-juhid balansseerivad teispool oma kompetentsuse läve. Noored ohvitserid, kes on välismaal saanud hariduse, omavad korralikku rivipraktikat või välismissiooni kogemust, avastavad korraga, et meil on hämmastavalt palju riigikaitse alast ebakompetentsust. Nii  ministeeriumis kui Peastaabis. Ja siis tehakse seda, mida juhti (ohvitseri) on õpetatud tegema - võetakse vastutus. Nii tekivad paralleelsed hierarhiad ja käsuliinid. Konflikt on vältimatu ja sõjaväe suletud süsteem ainult võimendab seda. Kas keegi usub, et kolonel Kunnasel on Eestis riigikaitse alal mõni autoriteet? Vaevalt. Kunnast juhib Printsiip. Samas vaatavad paljud tema kui autoriteedi poole.  Sõjaväeluurajate tegevust Rudolf ei kommenteeri - see on jaburuse tipp ja selle eest peavad vastutama juhid. Ei  usu, et Lanemann-Kõuts etc. sellest midagi ei teanud. Rudolf tunnistab, et on olnud Isamaa valija. Sel aastal on tõsised kõhklused. Nii paistavad asjad siit Lõuna-Eesti tikripõõsast.