Ooh, nädala tööd on enam-vähem elegantselt kaelast ära lükatud (kella kolmeni klaviatuuri tagumisest me ei räägi, see pole piisavalt elegantne) ja nüüd võib  rahulikult sõbrantsi sünnale suunduda. Muidu oleks graafik inimlikum olnud, aga ükspäev lõuna paiku helistas mu korteriperenaine ühe pisikese formaalsuse pärast, et astub õhtupoolikul läbi.  Oi, lapsed, te ei tea, kui kiiresti on võimalik koristada, kui ignoreerida ületamatuid takistusi nagu "ot, ma korrastan kõigepeal selle riiuli ära, oo, just mõtlesin, et kuhu see raamat jäi, ma kümme minutit lehitsen… ei, energiat on vaja, teen õige tassi kohvi… raisk, nüüd läks kõht ka tühjaks, võtan õige veel tassi kohvi  ja paar võileiba… niuts, miks ma pean end omas kodus piinama, teen hoopis ühe mängu ja vaatan, kui ruttu ma surma saan… KURAT, see oli küll liiga ruttu, nõuan revanši!" jne jne… Seekord kannatas lihtsalt tööpäev.