Sellest lähtuvalt ei ole igavest muutumatut hinge olemas, inimest võrreldakse vooluga, milles dharmad ühinevad ja kus need põhjuse ja tagajärje mõjul jälle lahknevad. Oluline on see, et dharma ei ole jaotatav ja ta on hetkeline. Igal momendil langevad dharma ja tema poolt kantav omadus kokku. Budismis hakati dharmat vaatama nii reaalselt eksisteerivana aga ka mõeldavana ja sel juhul vaadetakse teda kui kogemuse kirjeldamise keele elementi. Dharma on ühtaegu algelement aga samas ka märk.