Vaatan siin, et eelmisest postitusest on mõjule pääsenud pigem negatiivne toon, ehkki kirjeldatud tähelepanekud olid vaid üks osa mu kodumaa-külastusest.  Ja väga tore on lugeda teiste kogemusi ja mõtteid, sest mu meelest saab mujal elades kõige valusamaid reaalsuse-lakse just siis, kui üle pika aja unistatud-idealiseeritud Eestisse tagasi minna. Nii on muutused kõige selgemini tajutavad.    Muutused siis nii igapäevase elukeskkonnaga võrreldes kui ka need, mis pärast viimast külaskäiku aset on leidnud. Esimeses kategoorias on nt inimeste erinevad kombed ja ööpäev läbi kestev pimedus/valgus - olenevalt aastaajast. Teises rühmas on aga tõdemused  stiilis et hinnad ja palgad pole kooskõlas või et pärast nelja-aastast eemalolekut pead aega surnuks lüües istuma mitu tundi ihuüksi Tallinna kõige kesksemas kohvikus, sest vähestest allesjäänud sõpradest on osa ära sõitnud ja teine osa ei vasta telefonile. Teisisõnu - šokk, et kõik on teistmoodi, kui olid harjunud mõtlema ja taga igatsema.    (Vahemärkusena hoiatus, et ilmselt saab sarnaseid heietusi siit lähiajal kuhjaga lugeda, kuna need moodustavad osa kodumaale naasmise-mittenaasmise dilemmast.  Ma ei tea, kui paljud väliseestlased - kas me oleme ka väliseestlased? - on sarnase perioodi läbi teinud, aga igatahes on selge, et presidendi hiljutises üleskutses esitatud argumendid ei ole kaugeltki piisavad otsuse langetamiseks.)    Kuna aga alates esimesest minutist pärast tagasijõudmist on elu siin Luxis oma tavapärast rada kulgenud (selle erinevusega, et Sergo mängib nüüd kah kontorirotti) ja rahutus vaheldub üldise uimasusega, vaatasin lohutuseks tagasi 2007. aasta viimaste päevade  helgematele hetkedele Eestis.