"año uña" ei sisaldanud ühtki liikuvat pilti, vaid koosnes ainult digifotodest. lugu oli piltide taustaks välja mõeldud hiljem. erinevalt ühest oma eelkäijast rääkisid siin filmis ühe jutustaja asemel kõik piltide peal olnud peategelased: pidasid omavahel dialooge, mõtlesid omi mõtteid. natuke nagu häälega koomiks. äärmiselt peenekoeline eksperiment, mille õnnestumine paistis väheke üllatavat režissöör jonás cuaróni ennastki - vähemalt selline mulje jäi tema jutust, kui ta pärast filmiseanssi küsimustele vastas.