"Ma sooviksin neelduda", pomiseb keegi, "mulle meeldinuks, et minu selja taga leidub üks hääl, mis alustas kõnelemist juba palju varem, ennetades alati kõike seda, mida mul on öelda; hääl, mis kõneleb nõnda: "Tuleb jätkata, ma ei suuda jätkata, tuleb jätkata, tuleb öelda sõnu, kuniks neid veel on, tuleb neid öelda, kuniks nad mu üles leiavad, kuniks nad ise mind ütlema hakkavad - kummaline vaev, kummaline süü, tuleb jätkata"".    Tädi maksuametist kirjutab kaane vahele lõpparve ja konteiner lükatakse veerema.  See veereb ja veereb mööda teed, sees on palav ja pime, kõik kohad on täis kärbseid ning vaklu. Ühtäkki prügikast peatub.  Pärgsoengu ja kitsehabemega mees avab kaane ja ütleb: