Nädala eest leebus tuumatarnijate grupi (NSG) istungil Viinis lõpuks ka Austria ning Indiale anti roheline tuli tuumamaterjaliga kauplemiseks. Ühtlasi anti Indiale andeks kõik tuumakatsetused ja salajased tuumaprogrammid, lootes heale usule, et India hakkab kõigi osapoolte ja rahvusvaheliste  organisatsioonidega koostööd tegema. Rohelise tule eeltingimuseks oli täita CTBT (Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty) ja NPT (Nuclear Non-Proliferation Treaty) tingimused, mis ühtlasi tähendab, et India tuumaprojekt saab lähiajal täielikult röntgeneeritud (kui nii võib väljendada). Selle pärast oli India Kommunistlik partei USA-India tuumakoostöö lepingu vastu ning distantseeris end valitsusest, sest sedasi lubatakse inspekteerida IAEA poolt kõiki India 13 tuumareaktorit (seni vaid nelja) ja kogu India  tuumaprogramm koos oma tulevaste lepingute ja tarnetega saab avalikuks.    Nagu olen eelnevalt Birma küsimusega seonduvalt kirjutanud, siis India energinälg on meeletu ning kuna konkurents maavarade pärast on tihe ja Indial ei ole maailmas poliitilist häält, siis ei võideta ka kontrakte nii palju kui näiteks Hiina seda teeb (alles jäid hindud ilma Kasahstani naftamardla kaevandamise 25% osalusõiguse eest). Gaasitorud Birmast, Turkmenistanist ja Iraanist oleksid odavamad kui tuumaenergia tootmine,  kuid kuna peale energiaküsimuse mängitakse ka poliitilist kannelt (IPI gaasijuhe), siis täitis USA-India tuumadiil üsna hästi selle vaakumi, mille muidu oleks ehk täitnud Iraan.    Kõige huvitavam on aga see, et NSG loodigi 1974.aastal India tuumakatsetuste pärast ning justnimelt Lääs oli see, kes esines kõige häälekamalt India kritiseerimisel. 1998.astal, kui India viis Rajasthani osariigis Pakistani piirist 150km kaugusel läbi järjekordsed tuumakatsetused, järgnes rahvusvaheline hukkamõist ning  USA majandussanktsioonid. Nüüd on möödas 10 aastat ning USA, Suurbritannia, Venemaa ja Prantsusmaa teevad hindudega tuumaäri. Diili suurus on 100 miljardit USD. Ehk siis money makes rules ning Läänel on vaja India ületulekut enda poolele (ärgem unustagem Merkeli propageeritud demokraatia-telje projekti).    Tulemegi lõpurepliigis siiski aga Iraani juurde, sest just sealt hakkavad tulevikuprobleemid, ning küsime - mis indu võib Iraan saada India näitest? Käis ju India tegelikult omal ajal läbi  täpselt samasuguse tee nagu tänapäeval Iraan - vassimised; ainult tsiviilenergia tootmine; mittetäielikud raportid tuumareaktoritest jne. Lõpptulemus on aga India vassimiste ja tuumakatsetuste legaliseerimine rahvusvahelise üldsuse poolt. Järjekorras oleks küll Pakistan oma tuumaporgrammiga, kuid märksa tähelepanelikum peaks olema Iraani suunal.    Iraanis on järgmise aasta juunis toimumas presidendivalimised ning Ahmadinejad on vaatamata vahepealsetele lahkhelidele usuliider Khameneiga saanud lõpuks  ka viimase ametliku toetuse. Ehk siis suure tõenäosusega saab Iraani järgmiseks presidendiks taas tuumaküsimusega rahvuslikule uhkusele apelleeriv Ahmadinejad. Tõenäoliselt võime kuni 2013.aastani seista silmitsi Iraani tuumaprogrammiga - ning mine tea, ehk juba ka mõne katsetusega. Kosovo-fenomeni kasutas ära Moskva ning India-fenomeni kasutab ära Teheran.