Mäng jah, aga igaühel on omad mängureeglid. Sinuga, Nipitiri, meil reeglid veidi ühtivad, aga mõnikord ei ühti ka. Kahe inimese suhtes on määrav, kas sallitakse/mõistetakse/ austatakse teise reegleid ja mängu ehk elamist. Kui on  vabadus ja spontaansus, teisi oma mänguga ei ohustata, siis on hästi. Probleem on selles, et kahjuks me ikka väga häirime kaaskodanikke: rikas võib käia vaesele närvidele, armastaja mittearmastajale, variante on lõputult. Targad on väitnud, et kui keegi sulle närvidele käib/oksele ajab/solvab jne, siis see on sinu probleem. Maailmas on nii palju Innosid, aga sina reageerid just talle ja just sellisel kujul - see on sinu valik. Sa loe parem ise Inno tekste, algusest peale, nagu teadlane, kes tahab teada, miks  inimene on selline nagu on. Siis äkki kaob oksendamisvajadus, tekib mõistmine, seepärast. Tegelikult räägib Inno enamasti tõtt. Viga on selles, et ta teeb seda sageli ka kättemaksuks ja olen täheldanud ka, et ta pole vaba ülekohtustest ja pinnapealsetest hinnangutest. Ta ei taipa, et teeb samu vigu või suuremaidki kui Ingrid. Kui loed, saad teada, et ta abiellus Ingridiga kergemeelselt, ise väidab, et ilma armastuseta, vist isegi haletsusest.Ta tunnistab oma viga, aga sealt edasi mõelda ei oska, et Ingrid  omakorda ei saanud oma positsioonilt teisiti reageerida. Inimesed sageli ei teadvusta, mida nad teevad/mängivad. Enamasti dikteerib alateadvus, millega riskida, et siis vastavad õppetunnid kätte saada. Kaasinimsetel pole vaja olla kohtumõistjaiks, pigem ainult mõistjaiks ja kaasa tundjaiks. Aga kui valitakse oksendamine, eiramine, hinnangud , kohtumõistmine ja sildistamine, siis ollakse ise samasugune tegelikult - õppimata õppetükkidega.