Kuigi üks poiss ei tahtnud meie pere sündida. Ma ei kujuta ette, miks ma arvan, et ta oleks olnud poiss, aga selle eest on meil Kärdukas. Mis siis, et Kärduka sünd oli nagu eile, siis ikka mul on tunne, et ta on maailma parim laps ja seda juba sünnist saati. Imeliseks olemiseks pole ju rohkem  vaja kui süüa ise lusikaga kõht täis, võtta sõbral käest kinni või sirutad käed mõne täiskasvanu suunas ning kui juba õhku tõuseb, siis ruttu jalad suure inimese kõhu ümber keerata. Mulle just see tunne nii meeldib- nagu väike koaala. Isegi kui mina käed lahti laseks, siis hoiab tema oma kätega kõvasti-kõvasti kaela ümbert kinni..