Dominikaanil on oma asukoha poolest mitmes mõttes vedanud - nimelt asuvad seal suurepärased sukeldumisavarused (kuhu ma seekord tervislikel põhjustel ei saanud minna), üks maailma parimaid surfirandu Cabarete ning lugematu hulk  golfiväljakuid. Kui nüüd eelpool mainitud transpordi probleem kõrvale jätta, siis surfimise teemal saab mõne sõna sekka öelda küll. Rand on pikk ja lai; hommikuti üldjuhul tuulevaikne ning peale lõunat puhub tuul alati õigest suunast. Merisiilikuid ja muid "armsaid" põhjaelukaid kartma ei pea, kuna põhi on meeldivalt liivane ning puhas. Ainuke ikaldus on lainerull ranna ääres, millega vähemalt lainesurfi harrastajad maadlesid tunduvalt rohkem kui lohesõitjad. Samas sellel ilusal poolel on ka üks väike negatiivne pool -  nimelt valitseb rannas suhteliselt anarhia ning tavapärastest ohutusreeglitest lugu eriti ei peeta. Tulemuseks ongi see, et vaata ise kuidas päevitajana loherägastikus ellu jääd.    Kokkuvõttes saan öelda, et vahelduse mõttes oli tegu väga mõnusa rannapuhkusega, kus aeg kulges täpselt nii kiiresti, kui sellel ise kulgeda lasksin. Teisalt olles ära näinud saare põhilised vaatamisväärsused, siis tõenäoliselt antud regiooni tulevikus rohkem sattuda ei plaani, kuna hing ihkab siiski kontraste ning uusi  ja huvitavaid maitseelamusi. Aga eks näis, mis tulevik selleks puhuks toob, seni aga tuleb nautida tärkavat Eesti kevadet. :)