Kõik ajalehed olid nagu ühe malli järgi koostatud. Esilehel laiutas tavaliselt suur, pool lehekülje mahust enda alla võttev juhtkiri, mis koosnes kõrgelennulistest, õõnsatest fraasidest ja mille eesmärk oli teha lugejale selgeks, et ainus hea ja õiglane riik siin maailmas on Nõukogude Liit.    Üheksal juhul kümnest jäeti see  lugemata. Teisel leheküljel olid artiklid meie uskumatult suurepärastest töösaavutustest. Enamasti oli artiklite juures ka töökangelaste pildid, mida vaadates oleks iga töökaitse inspektor rutanud protokolli tegema ohutustehnika rikkumise pärast. Niivõrd ebaloomulikes asendites poseerisid naeratavad "sangarid" oma tööpinkide juures. Kolmas lehekülg oli spordi päralt. Ja nagu arvata võib, esikohal muidugi nõukogude sportlaste saavutused. Oli juhtumeid, kui lugedes mõne vene atleedi kolmandast kohast, otsisid  asjatult, kes siis esimesele ja teisele kohale platseerusid. Kui juhuslikult välismaal võisteldes "meie" sportlased juhtusid medalitest ilma jääma, siis järgnes sellele kindlasti terve rodu üliobjektiivseid põhjendusi, mille hulgas võistluspaigal valitsenud ebasoodsad looduslikud tingimused ja kohtunike erapoolik tegutsemine ei olnud sugugi viimasel kohal. Ei saa salata, et Nõukogude Liidus oli sport kõrgel tasemel, kuid kuna see tegevus oli lahutamatult seotud poliitikaga ja väga kõrgelt doteeritud, siis pole  see ka mingi ime.