Natuke peale seda, kui me olime oma joogid-söögid ja propagandakirjanduse murule maha laotanud, saatis Valitsus lennuki vihmapilve ja hakkas  sadama. Kuigi kitarriga poiss ütles, et tema üldse vihma ei karda ja on valmis igasuguse ilmaga pilli mängima, oli mul kuri kartus, et äkki ma ikkagi olen valmistatud suhkrust ja maasikavahust ning me otsustasime ette võtta rongkäigu Tallinna Ülikooli kaitsvate müüride vahele. Rongkäik tuli täitsa hästi välja. Polegi peale Bushi külaskäiku Tallinna näinud, et nii palju toredaid inimesi tänaval riburadapidi kõnniks. Marsisammu peaks veel harjutama, aga muidu oli nagu päris.