Olen kogu aeg justkui vales kohas  Õppisin kondiitriks  Ma ei sobinud sinna komplekti  Olin liiga õrnahingeline ja liialt intelligentne selle seltskonna jaoks  Loomingu jaoks mida lootsin seal teha , oleks pidanud aastakümneid taluma matslikku suhtumist ja õhkkonda enne, kui oleks saanud iseseisvalt töötada ja meistrina teha oma voli järgi  Õppisin medõeks ja samas ka töötasin kooli kõrvalt  Jälle ei sobinud ma sinna  seltskonda  Ja töö tahtis tappa, ma surin koos iga patsiendiga ja töötasin kui hull, sest mu kasvatus ei lubanud teisiti toimida  Siis töötasin raamatukogus, kus tundsin end tõeliselt inimesena, seltskond oli intelligentne ja ülemus tolerantsuse kehastus  Endised töökaslased on siiani kui vanad sõbrad, kui nendega kohtun  Olin dekreedi asendaja ja mu tööaeg sai seal ruttu otsa  Töötasin majahoidjana  Appi!!!  Kuhu ma olin sattunud, puskariajajad, alkohoolikud, muidu veidrad  õelad vanurid  Pääsesin sest põrgust, saades majavalitsuse pedagoogi kohale  See oli töö, mis sobis mu natuurile, oli loominguline ja vahva  Tegime ülelinnalisi karnevale , üritusi jne  Peale dekreeti läksin mehest lahku ja sattusin väiksesse külla lastaia kasvatajaks  Töö oli see, mida olin lapsest saati tahtnud teha  Lastega laulda maalida, voolida, tantsida, marssida….  Mida iganes  Täiskasvanutele jäi muidugi ette iga mu eripära, mu kaunid pikad juuksed, mu lapsed,  nende riided, minu riided , mu pesu nööridel , mu postkast ja prügikast…  Peale kahekümne aastast töötamist lasti mind lahti -hariduse puudumise pärast  Nüüd olen ühe lehe juures toimetaja  Vahel tunnen, et mu valulävi on liiga kõrge ja et ma ei sobigi kuhugi  Millegagi pean ma ju leiba teenima  Saan varsti 50 ja ma ei tea kuhu ma sobin  Kui ma ise tunnen ,et mulle miski sobib, siis teised seda nii ei näe ja vastupidi  Ma muretsen end haigeks kui keegi õnnetult surma saab  ja kurjad kommijad ta patte üles loevad ning verist nõiajahti kommentaariumites peavad  Mu hing on haige, kui inimestel puudub au ja häbi tunne, eetikast rääkimata ja ma pean istuma ööd kui päevad valves ja lugema seda saasta, mis rahvas suurest õelusest ja harimatusest kirja on pannud  Sest mu lastetuba ei luba teha oma tööd kehvasti  Mulle meeldib tantsida ja laulda ning väikest viisi tegeleda loominguga  Kuid ma ei sobi ühessegi seltskonda, kord jääb ette see , et panen palju värvi või  kasutan palju materjali või istun vales kohas või häälitseb mu lapselaps liialt valjusti  Ma muretsesin oma isiklikud värvid, ja nahajäägidki ma võtsin kaasa kodust, ma püüan hoida last rohkem kodus ja kaasa võttes püüan hoida, et ta oleks vaikselt  ning istusin hoopis eraldi laua taga  Kuid ikka keegi salvab mind oma sõnadega teravalt ja ennast kaitstes oleks ma veel justkui ebaviisakas  Kas olen liialt tundlik või ei sobi ma lihtsalt kuskile?  Aga kus on see koht, mis määratud on  mulle ?