Sellist radikaalsust ükski teine islami liikumine ei ole julgenud välja käia. Nüüd järgmine  liikumine, keda võiks pidada islami fundamentalismi eelkäijateks, on al-mohhaadid. See liikumine tekkis 12. sajandil Marokos ja nende peaidee, nende kontseptsiooni keskpunktiks, oli ainujumaluse printsiip ehk tawhid. See tähendabki seda, et Allahi kõikvõimsuse kõrvale ei tohi midagi asetada (märkus: Allah tähendabki araabia keeles jumalat artikliga ehk tõlkes "See Jumal"). Et ainuke, keda tohib kummardada, on jumal. Miskit muud jõudu tema kõrval austada ei tohi. Teine tähtis idee, mida islami fundamentalistid  üle võtavad on see, et Koraan peab olema arusaadav kõigile. Koraani ei pea tingimata lugema araabia keeles, seda võib tõlkida ka teistesse keeltesse.