Kui aus olla, siis mulle on alati meeldinud oma teatud mõnusa seltskonnaga kuskil maal, lõkke ääres varbaid soendada ja jaanipäeva pidada. Pole mitte kunagi ennem jaanilaupäeval linnas olnud. Linn  pole ikka õige Jaanipäeva pidamise koht. Seekord muud võimalust ei olnud ja tuli sellega leppida. Parem ikka kui kodus istuda.  Algul läksime Nooruse maja aeda, aga seal olid enamasti ainult vägagi vanad penskarid ja siis sellised pooletoobised viinaninad, kes juba õhtul varakult purupurjus. Kuidagi väga mannetu vaatepilt oli. Otsustasime Jahtklubisse minna. Seal oli nii võimalikult mõnus, kui üldse sellise koha peal olla saab. Muidugi palju soomlasi, aga vähemalt viisakas rahvas. Lõke oli tehtud jõe  kaldal olevale kaldus betoonpinnale, just vee piirile. Oli suht tuuline, aga see tekitas mõnusa laine, mis loksus lõkkeni. Taamal ilusad jahid, mille mastid kõlisesid tuules. Tegelikult oli seal vägagi ilus. Tantsuks mängis üks punt selliseid kreekapäraseid lugusid ja siis muidugi ka eesti paremikku, mis tavaliselt ikka simmanitel mängitakse. Olime siis koos minu sugulase, sõbranna, tema mehe ja pojaga. Muidugi oleks midagi enamat tahtnud - privaatsust, rohelust, muru peal istumist, valitud seltskonda ja  paljugi muud veel, aga… ega viga ka ei olnud, sest see vaade seal lõkke juures korvas paljudki puudujäägid. Noh, seekord siis sedasi…