Kunstniku- ja operaatoritöö eest võib ainult kiitusi jagada, sest kujutus hullumajast oli piisavalt kõhe, et olla filmi keskseks osaks. Meeldiv oli uurijate riietuse ja kõne maaneeride esile toomine, et veelgi enam kindlustada aega ja kohta. Meres olev saar, teravad kaljud, külmad hullumaja seinad, salakavalatena  kujutatud haigla juhtkond ja pidev paranoia, et miski on korrast ära, keegi jälgib uurijate igat sammu - närviline kohast ja ajast lähtuv õhkkond on saavutatud. Sektor C on hirmu allikas ehk koht, kus hoitakse eriti vägivaldseid kurjategijaid. Ühed kõige meeldejäävamad stseenid on viidud siseruumidesse. Ühes mängitakse Teddy mäluga julmi mänge, teises ilmnevad näilisuse kesta pragunema panevad võtmesõnad. Unenäolisus-sürreaalsust rõhutavad ajaliselt ja füüsilisest peategelast ringi talutavad mälupildid ja  viirastused. Kõi k see näeb igati kena välja. Majakas on õuduse tekitaja ehk tõde, mis hirmutab ja vaatajat ehmatab. Teddy Daniels on vale ja see on tõde. Majakas on lõpp kõigele ja see on tõde. Olla hea inimene tähendab surra, olla koletis tähendab elada. Kriitika valitsuse tegevuse pihta, inimeste piinamine suurema eesmärgi nimel, tervete vaimuhaigeteks muutmine - kõlapinda leiavad paljud tõed, mida kannab ette hoolikalt üles ehitatud stsenaarium ning parima poole püüdlev Leonardo DiCaprio, kes paraku jääb koos  Mark Ruffaloga`ga ainukeseks midagigi uut pakkuvaks k arakteriks. Teised tegelased jäävad tahaplaanile ja täidavad oma tavalist üheplaanilist funktsiooni. Lisaks paljudele teistele on Shutter Islandil veel üks hea om adus, milleks on kordusvaatamise väärtus. Kõik detailid klapivad siis kokku ja filmi näeb hoopis teise pilguga. Vaatamata detailitäpsusele ja suurepärasele lavastajatööle, peab siiski tõdema, et sisu on kulunud ning võib kriitilisematele hingedele mõjuda kui terav okas lillekimbus ja rikkuda  kogu elamuse. Minu jaoks lahterdub Shutter Island silmapaistvate filmide hulka, kuid ma ei ütleks, et tegu oleks Scorsese parimaga. Seda mitte, aga seniks, kuni saabub parim on 8/10