nagu eelnevalt korduvalt olen halanud ja nutnud, olen endiselt kurja tõve küüsis. polikliinikusse helistades tervitas mind riigiasutusele tüüpiline järsk sõim. arst naeris mu jutu üle mu tähtsaist tööülesannetest ja manitses koju jääma.  jään siis.  näis, et  tänane päev möödub nukralt õudusjutte lugedes, kuid läbi ime jõudsid minu kätte merekooli kasvandike esseed, mis ka minu kunstinägemust avardasid. arvad, et aastad kunstikoolis käimist aitavad? mitte ainult. niisiis panin kaela koitanud ruudulise salli ja sain osaliseks kunstiteemalisest filosoofiast. noormehed kirjutasid kunstipsühhopaatidest, sellest kuidas ainus tõeline kunstnik on bassimees bändis ning sellest, et loodus on suurim kunstnik, kelle kauneim looming on sügis.  seinast seina niisiis.    paremad palad, teilegi, mu kunstivõõrad sõbrad:  (kirjaviis jms muutmata)    Ma arvan, et kunst teeb inimest intelegentseks ja hariduslikuks.  Näiteks, vana linn, seal kõik linn - seda kunst.  Kunst on, millal inimene paneb sisse oma süda.  Egiptuses maaliti püürule või seintele, et näidata või hoiatada oma järeltulijaid sõjast.    ja minu lemmik, mis on kui luule:    Kui inimene teeb midagi, ei ole tähtis mis aga ta teeb see hästi ja teistele inimestele meldib mis ja kuidas ta teeb ta teeb sellesed asja. See on kunst.    Ma olen lapsest saati imestanud, kuidas need laevad ikka vee peal püsivad. ja kui aus olla, siis peale tulevaste laevajuhtide, mehaanikute jms tööde lugemist imestan veelgi enam. Õnneks on neil väga head õpetajad ja ma sõidan ka tulevikus laevaga.