Õuest saab alati midagi.  Kui muud ei saa, siis sääski, parmusid ja päikesepiste ikka saab, jummmala muidu pealekauba.    Aiamaast möödudes hakkan süütu näoga vilistama ja vaatan mujale, mina ei näe midagi kõplamist vajavat, puulatvade kõrgusel vähemalt mitte.    Lebotasin just leiges vannis, rukkirääk prääksus akna taga nagu vaese mehe udupasun ja majas lõhnab maasikamoosi järele.  Otium reficit vires.  Tont teab, millal seda vires-it jälle vaja läheb.