Üksik mees sõidab külla tädile, kes on väidetavalt suremas. Tädi aga ei ole üldse seda nägugi, et tahaks kohe-kohe surema hakata. Iga päev ootab mees tädi surma ja ootusest saab päev, kaks, kuu ja nii lõpuks aasta. Kogu selle aja jooksul  seletab mees pidevalt tädile oma elust, mistõttu saab vaataja ka lõpuks aru, kes on see mees ja, milline on olnud tema lapsepõlv. Šokk aga saabub siis, kui ühel hetkel taipab mees küsida, kas see, kelle eest ta viimane aasta hoolitses, on ikka tema tädi ...    Väga lahe on Heleni Vannari poolt mängitud tädi tegelaskuju, kes kogu etenduse jooksul ütleb kokku ainult mõned täislaused aga see-eest kompenseeris ta oma vaikimist vägagi kõnekate näoilmetega. Tore etendus ja meeldiv näha, et Linnateater  on end ka vahelduse mõttes kokku võtnud ja midagi väga sisukat toonud vaatajani.