Täna hommikul, kell 6.30, kui Ituga ärkasime ja avastasin, et meie maja viimnegi veeallikas on kinni külmunud, hakkasin mina ka viimaks nutma.  Üllatuseks jäi Iti mu rütmislise luksumise peale hoopis uuesti kaisus magama.    Peaks tihemini nutma.  Aga  vesi sai tagasi.    Kus nüüd enam sobib nutta. Tuleb hoopis uus tort ja pidu püsti panna. Ei peagi kolima.