Et kunsti odavaks teha, astuvad ta asemele aseained. Paistab kord nagu naljakas ja rumal muinasjutt see aeg, mil ilukirjanik "prohvet" ja "vaimude valitseja" võis olla. Tuleviku lugeja, kes juba sündimas, ei otsi romaanides ja juttudes mitte vastust "neetud küsimuste" peale. Ilukirjanduse otstarbeks on tal ainult lõbustus, mis millegi poolest lahku ei lähe igast teisest lõbustusest. Juba praegugi tundub, et tuleviku Vene kirjandus, nii umbes  aastaks viiekümneks, on lahmakas, värvirikas reportaaž või kõditav avantüüride kirjandus.