Liisu, meie poolpärslane elas kuujagu kuurikatusel bernhardiiniplikat piieldes. Tasapisi harjus ta toas söömas käima. Isu oli ainult imepisikeseks kuivanud. Ühel õhtul teda kutsuma minnes märkasin, et üleaedsete rotweiler ja  teine, segavereline muidutigedik, on kadunud. Suures hoovis valitses tühjus.    Mõne õhtu möödudes pööras Liisu minu söömakutsumisele hoopiski selja ning hüppas demonstratiivselt naabrite aeda. Saba püsti astus ta koeravabas hoovis kahekordse kollase maja poole.    See jäi meie viimaseks kohtumiseks. Liisu on kuurikatuselt ära kolinud.    Püüdsime pakkuda talle turvalist kodu terve pika aasta. Hoolimata Väikese Notsu suurtest pingutustest jäi ta voodialuseks sassis närvidega  puntrakeseks. Puhtusepidamist ta ära ei õppinudki ning ikka veel leiame kodust asju, millel kirbe kassipissilõhn küljes.    Usume Notsuga, et naabermajas, mille Liisu endale ise koduks valis hoolitakse temast. Et nende naabritega lahutab meie aeda täies pikkuses kõrge kuur, siis suuremat läbikäimist ei ole. Tean vaid, et selleski peres on loomad väga olulised - Notsukesest vaid paar kuud vanem poiss hoolis nii pere kassidest kui koertest. Mõtleme, et Liisu ise ja vabatahtlikult kodu valides, õpib  käima liivakastis ja pakub naabriperele palju kauneid hetki.    Head teed, Liisu!