Ehk siis integreerimine ja  integreerumine. Osalejad: meie klass ja Tõnismäe Reaalkooli 12 klass.    Märkmed eelmisest reedest:    Suht läbikukkunud üritus. Kui selle eesmärgiks oli eesti ja vene kooliõpilasi lähendada, siis oli see täielikult läbi kukkunud. Omavaheline suhtlus oli minimaalne, ja seegi käis vaid tuttavate vahel. Võib-olla siis, kui tiimis oleksid olnud inimesed, kes üksteist üldse ei tunne, oleksid nad olnud sunnitud suhtlema ja ehk oleks sellest siis ka kasu olnud. Aga hetkel- ei mingit kasu. Ma  ei arva, et Sergei ja Mihhail end nüüd mugavamalt tunnevad. Või üldse teistmoodi. See ei võtnud midagi ära, aga midagi juurde ka ei andnud. Ja seetõttu ei olegi sel mingit mõtet. Ning mida üldse tähendab integreerumine või integreerimine? Seda, et inimesed tunnevad end ühiskonda sobivat? Kuid milline inimene üldse on ühiskonna jaoks sobiv? Ma ei leia, et inimesi peaks välja tõrjuma nende emakeele, usutunnistuse või nahavärvi pärast. Niiet ma ei leia, et selliseid üritusi oleks hirmsasti vaja. Inimesed, kes  tahavad integreeruda, teevad seda iseeneslikult, läbi oma tegevuse, selleks ei ole vaja tekitada selliseid kunstlikke olukordi. Lõppkokkuvõttes oli see lihtsalt aja ja raha raiskamine. Ma arvan, et inimesi ei ole mõtet sundida lõimuma. Nad teevad seda, kui nad seda ise tahavad.    Kirjutas Kati, esimesel veebruaril, Peppersackis