Öö Jeerumis oli minu jaoks üks vastikumaid sel reisil. Kõik oli nagu ok, kuid mingil põhjusel oli võimatu magada. Palav, sipelgad, õhupuudus ja kõik muud  toredad asjad, mida ennegi küllalt kogetud, kuid sel ööl segasid need mind. Hommikul olin seega pisut tohmi olemisega. Power oli siiski sees ja kilomeetrid kulusid kiirelt. Kui Islamabadini oli jäänud veel vaid 35 km, tundus nagu oleksime juba kohal. Tegime pika lõuna ja lasime suurel leitsakul mööda minna. Aga nagu ikka, koera saba on teinekord pikem ja rohkem turris, kui koer ise. Paarkümmend kilomeetrit enne linna oli pikk teeremont ja tõusud. Kuna ma polnud lõunat söönud, hakkasid pisikesed mustad rõngad  silme ees tantsima. Teadsin, et mul peab kotis olema üks nätsukomm, aga mingi ahjualune oli selle minema viinud. Õnneks sain ühel ristmikul kookosemüüjal sabast kinni ja tegin talle päeva käibe.