"Mu ema nimi oli Oka. 16-aastaselt võeti talle mees Härma külast, nimega Mats. Mu ema oli ilus inimene, aga isa jälle oli sarnase näoga, nagu ma must. Me olime küll rikkad, aga isast sai joodik. Ta hakkas maid müüma, ja praegu on mu vennal järel veel ainult üks hingemaa. Neljast lapsest olen ma kõige vanem. Kui ma olin 13-aastane, hakkasin juba emaga käsikivi juures töö­tama, kus ema õpetas mind laulma: "Jahva', jahva', kivikõnõ" jt. Ema oli tugev inimene: kolm  mõõtu kartuleid võttis ta korraga selga. Suur "laululine" oli ta ka; tema juures käisid üleskirjutajadki. Paljudes pulmades oli ta kaasitajaks, ma olin ikka temaga kaasas. Ema suri 34 a. eest. Isa maeti kalmu juba ligi 60 a. eest. - Mehele ma ei saanud. Mul oli küll kosilane naaberkülast, kuid sugulased ei lubanud tal mind võtta, sest neid oli kolm venda ja maad oli neil vähe. - Veel 50-aastaselt sain ma lapse. Seda imestas preestergi ja ütles: ,,Kõvva jako naistõrahvas!"" - Nüüd suri see "kõva naine"  möödunud jõulu viimasel pühal Võmorskis kõrges vana­duses, 84-aastasena.