Ent teisigi tüüpe on ses teoses ja neid on Luts kujutanud teravama sulega. Ma mainin äia ja ämma  ning Jakobsoni ema. Neis on nähtud enam tüüpilist. Lemmiktüüpi kujutab autor alati liiga suure armastusega ja õrnusega, selle tõttu ei õnnestu see hästi. Ta ei suuda teda külma kirjanikupilguga vaadelda, vaid annab tema kaudu edasi väga palju subjektiivset. Hr. Saar oma võõraste suitsude armastusega on päris ehtne. Muidugi pole ka neis kõrvaltegelastes midagi erakorralist, sest on nähtud ik­kagi üsna üldisi jooni, haaratud kinni pealiskaudselt, pole antud sügavasisulisi ega emfaatilisi maale, kuid siiski  on ses pealis­kaudsusest psühholoogilist ehtsust.