Nietzsche ütleb ka, et inimene võib olla küll algusest peale tema ise, aga ta võib saada veel rohkem eneseks, võib enese juurde veel rohkem tulla ja ennast tugevamalt jaatada. Samamoodi saab ka kultuur tulla veel rohkem iseenda juurde, ennast veel paremini jaatada. Selles suhtes läheb minu praegune mõtlemine küll Nietzschest lahku, et ma ei arva, et rohkem eneseks saades ja end jaatades peaks püüdma teisi  kultuure või teisi isiksusi kõrvale tõrjuda või tühistada. Praegu olen ma küll täiesti kindel selles, et parem on just vastupidi toimida. Mulle tundub, et nii üksikisiku kui kultuuri loomulik areng on selline, et mida tugevamaks ta saab, seda rohkem on tal enesejaatuse jõudu ning seda julgemalt võib aktsepteerida teisi, sest teised ei ähvarda ju siis iseolemist. Teiste tühistamise ja vähendamise tung tundub mulle nõrkusena.