Retoorikaga jõuame me mitte ainult selle aja roomlase, vaid ka antiikse ilma ühe suure osa õieti iseloomuliku haridusevara juurde. Juba oma seisuselt ja sissetulekuilt ületavad selle kolmanda kursuse õpetajad kaugelt oma seni iseloomustatud kolleegasid, kes sageli olid vaesed mehikesed ja mitte vähem sunnitud polnud kaebama vanemate hooletuse üle õieti mõõduka õpetamistasu õiendamisel kui nendesamade vanemate auahnete kujutluste üle oma laste suhtes. Roomlase kasvatus on säärasel mõõdul, mis meile  peaaegu arusaamatu näib olevat, puhtformaalne. Kui suurt osa tehnika (mõelgem roomlaste teedeehitamisele, sildadele, veejuhestikkudele, avalikele ehitistele) ka ei mänginud üldsuse elus, kuid noorsoo õpetamises kasutati seda ja samuti ka loodusteadust väga vähe. Astronoomiast kuuleb õpilane ainult niipalju, et aru saada luuletajaist, kes küll selles suhtes väga kalduvad üksikasjusse. Veel võõrastavamana tundub meile see, et isegi ajalugu, nii kodumaa kui ka teiste rahvaste oma, leiab kasutamist ainult  retooriliste harjutuste esemena. Kui me tahame õieti mõista sõna "retoorika", siis peame teadagi käsitama seda selle täies antiikses mõttes. Siin ei ole mitte esijoones tegu ettevalmistusega avalikuks ülesastumiseks kõnelejana, nagu näit. see ikka on äratanud Inglise kasvatajate tähelepanu. Samuti ei tule siin mitte mõista õpetust kõigi keele stilistiliste võimaluste või dispositsiooni kunstvõtete, näit. selle üle, milliste abinõudega tuleb äratada sissejuhatuses kuulaja huvi teema ja kõneleja vastu. Neid  formaalstilistilisi asju on Romaani rahvad ikka erilise armastusega kultiveerinud. Meie mõtleme siinkohal pigemini retoorika peaosa selle sõna antud mõttes -aine leidmist (inventio), s. t. materjali läbimõtlemist selles peituvate kuulaja veenmiseks soodsate või ebasoodsate elementide järgi. Siin saab õpilane retoorikult üksikasjadeni väljaarendatud, praktilisel psühholoogial tuginevas süstemaatikas määratu suure tagavara tüüpilisi tõestamisvorme ja samal ajal instrueeritakse teda, kuidas seda alati teatava konkreetse teema puhul liikvele panna. Kui ta tahab oma kõnega kedagi milleski veenda, siis peab ta ülesseatud eesmärki kujutama kasulikuna, austamisväärsena, ilusana, kergena jne.; tahab ta mingisugust kavatsust ära laita, siis tuleb tal toimida vastupidiselt. Need mõtlemise harjumused mõjutavad loomulikult väga tugevasti ka siis, kui ta joonestab mõne poeetilise figuuri, mis näit. peab truudusetut armsamat manitsevate sõnade kaudu kinni hoidma. Ma ei saa siinkohal pikemalt läbi arutada kõiki retoorika õpingute juures esinevaid ja suurest pedagoogilisest peenusest tunnistavaid harjutusi. Nagu see meieaegseiski lugemikes veel sünnib, jõutakse valmilt saagani ja ajaloolise jutustuseni, siis mõne maakoha või looduse eseme kirjeldamiseni ja lõpuks mõne moraalireegli harutamiseni. Kriitikameelt hakatakse varakult äratama, sest õpilane peab teatavast saga materjalist vahelduvalt välja otsima tõenäolise ja ebatõenäolise, vastavalt tegevuse iseloomule ja tegutsevate isikute toimingute järjekindlusele.