Rahvuskesksus ei leia toetust mitte üheski praegu tuntud erakonnas.  Enamik erakondi koosneb paljudest erinevatest kildudest, juba see on lahjendanud põhimõttepuhtust. Suur osa on olnud mingi aja võimu juures ja neid on väga tõsiselt töödeldud, võin omadest kogemustest kinnitada, siinsete välissaatkondade poolt, just nimelt rahvusküsimustes. Surve ei ole lakanud. Praktika näitab, et tullakse välja üha uute nõudmistega, mis on lõppkokkuvõttes sihitud sellele,  et siin kehtestataks mitu kohalikku riigikeelt. Tõenäoliselt selleks, et eestlaste vastuseisu miinimumini viia, soovitatakse vene keele kõrvale kolmandaks riigikeeleks inglise keelt. Välisdiplomaadid on selle üle lausa õnnelikud ja ütlevad, et siis ei ole teil vaja venelastega vene keeles rääkida. Nagu tugevdaks see eesti keele positsiooni ja eestlaste peremeheõigust oma maal!  Arvan, et pikas perspektiivis on maha pandud, et me peame liberaliseerima oma kodakondsuspoliitika 1991. a siin asunud  muulaste suhtes ning sisuliselt andma automaatselt kodakondsuse. Ja kuna oleme liitumisel Euroopa Liiduga endale ise väga rumalalt seadnud ranged mänguväljapiirid, jätmata sisuliselt kuigi palju kauplemisruumi, siis on lihtne survet avaldada ja tingimusi seada, sest oleme ju ise öelnud, et tahame nii väga Euroopa Liitu ning oleme selle nimel valmis ükskõik milleks.  Meie partei on selles suhtes erinevat meelt. Loomulikult tahaksime näha, et Eesti on ühel hetkel EL täisõiguslik liige, aga arvame, et selle  nimel ei saa ära anda oma suveräänsust.