Kõigis  selle perioodi uuringutes tuli ilmsiks tugev seos inimese enda rahulolu ja tulevasel Euroopa Liidu referendumil poolt hääletamise vahel. Mida rohkem tajuti rahulolu isikliku eluga, seda enam oldi valmis hääletama Euroopa Liidu poolt tulevasel referendumil. Küllaltki selgelt eristusid Eesti vaesema elanikkonna hinnangud. Tagasihoidlikuma sissetulekuga inimestele oli iseloomulik suhtumine Eesti liitumisse läbi "parema elu" lootuste. Referendumi eel olid nii sotsiaalpoliitika kui ka institutsioonide  usaldatavuse küsimused väga olulised teemad. Eestis oli selgeks saanud, et Euroopa Liit ei anna niisama raha ega too Eestisse ka oma demokraatlikke traditsioone, ametiühinguliikumist või kodanike ühendusi. See kõik tuleb meil endal kohapeal läbi teha, kogeda, luua ja saavutada. Oluline küsimus - kas Eesti rahva ja riigi arengule tervikuna tuleb kasuks Euroopa Liitu kuulumine - taandus suurel määral iga inimese enda majandusliku ja kultuurilise heaolu tõusu võimaluste hindamisele. Eesti üldise majanduskasvuga kaasnes  inimeste rahulolu majanduslike muutustega ja optimism tuleviku suhtes, kõik see kallutas referendumi positiivses suunas. Eesti liitumisreferendum sai positiivse lahenduse vaatamata suhteliselt tagasihoidlikule osalusele (ca 64% kõigist valimisõiguslikest Eesti kodanikest). Enamus (67%) olid Eesti liitumise poolt.