Nad olid katusel. John ei näinud neid kujusid selgelt, aga kes muud  need olla said kui mitte nemad. Ta ei teadnud, mida ette võtta - need kaks olid kohe kindlasti ohtlikud. John oli seda oma silmadega näinud. Pealegi olid nad Iidsed. Aga - ta ei teadnud, kas ta oleks võimeline võtma inimelu - kuigi selleks oli ta ju vintpüssi kaasa võtnud. Ta ei olnud ka kindel, kas pihta saaks, kuigi varasema kogemuse põhjal väga suuri kahtlusi ei saanud olla.  Hetkeline merepoolne tuulepuhang tõi Johni ja Sophieni korraks müra, mis iseloomustas seda segadust sealpool. Tänaval oli olnud  tõeline lahing. Kaks Iidset oli lõpuks maha saadud. Meessoost, kaitstes neid kahte ülejäänud naissoo esindajat. Pani järjekordselt kahtlema üldlevinud arvamusest, et Iidsed ei suuda tunda armastust. John tõstis püssi palge ja sihtis.  Sophie oli kohe algusest selle plaani vastu olnud ning nüüdki palus oma kaaslasel mitte saada mõrvariks. Aeg peatus ning John mõtles algusele - kuidas probleemid hakkasid tekkima alates sellest kui Iidsed kogu inimkonnale tuntuks said. Kõik tänu ühele videole. Ja kuidas  vihkamine ning paranoia said uue jõu pärast paari nädala tagust sündmust, kus ühe Iidse tõttu suri tuhandeid inimesi. Sel ajal levisid mitmed arvamused - et nad on äsjahävitatud tulnukate inimkujulised spioonid, et nad on jumalate lapsed ja nii edasi. Paljud isegi kutsusid neid pooljumalateks - eks ikka nende imepäraste võimete tõttu. Oli ju John isegi paarkümmend minutit varem näinud, kuidas neli relvastamata isikut peksid läbi väikese relvastatud palgasõdurite rühma. Ta ei olnud selliseid efekte varem  isegi teleris näinud. Ja nüüd ta nägi läbi sihiku selgelt, kuidas Chenguang ja Meifeng teineteisel käest kinni hoidsin ning ookeani poole vaatasid.  John ei suutnud seda enam teha - tal ei olnud enam jõudu päästikule vajutada. Lasi püssil alla vajuda ning märkas esmakodselt, kuidas Sophie katusel põlvitades nutab:  "Ei, ei, ei…"  John ei olnud naiset kunagi varem nutmas näinud, ainult kurvalt kaugust silmitsemas, ja see hirmtas teda nüüd. Ta võttis oma kallimal ümbert kinni ja rahustas, et ta ei  lasknud neid, et pole vaja millegi pärast nutta.  "Ei, vaata! Nad on nii vihased…"  John vaatas ja nägi imeilusat pilti. Kaks käsikäes Iidset olid endale midagi tiibade sarnast saanud - need olid küll läbipaistvad. Vaatepildist õhkus nii tugevat majesteetlikust, et John jäi suu ammuli vahtima ning ei oleks peaaegu märganudki hiidlainet, mis merelt linna poole tuli.  Järgnevad sündmused olid silmapilksed, aga püssimehel ei jäänud midagi märkamata. Lõpuks ometi olid Kütid barrikadeeritud uksest  läbi murdnud ja voolasid katusele. Kahe hiinlanna kehad vappusid kuulirahe all, vajusid lõdvalt katusele ning lummus kadus. Ja siis jõudis laine kohale.