Kui vaadelda XX sajandi teisel poolel maailmakaardile kas esimest korda või pärast pausi uuesti tekkinud riike, siis üldiselt võib need jagada kahte rühma. Mõnel pool on riigiks kujunenud territoorium, millel elavad inimesed - rahvas või rahvad - on oma riigi ühiselt loonud, enamasti varasemast ühisest ajaloost pärit traditsioonile tuginedes.  Harilikult on see juhtunud koloniaalvõimust vabanemise kaudu. Teisal on kohalike võimusuhete ümberkorraldusel uus riik tekitatud nii-öelda ülalt, ühe juhi või juhtide grupi sihikindla töö kaudu, kes on viinud ellu oma nägemuse sellest, kuidas peaks ühiselu toimima, ega ole oma elanike käest nende arvamust eriti küsinud. Siiski ei saa ka selline riik tekkida ja tööle hakata päris ilma elanike toeta, sest enamasti nõuab ta nendelt isegi päris tugevat pingutust. Kuid sellise riigi elanikud usaldavad oma juhti,  vähemasti siis, kui tal õnnestub tõestada oma lubaduste katet.