mini|300px|desno|Cijeloga života Bošković je ostao vezan uz rodni grad za koji je obavljao diplomatske poslove, a u njemu je za života bio samo jedanput (1747.).
mini|300px|desno|Bazilika sv. Petra u Rimu.

Ruđer Bošković, S.J. ili punim imenom Ruđer Josip Bošković (Dubrovnik, 18. svibnja 1711. – Milano, 13. veljače 1787.), bio je hrvatski matematičar, astronom, geodet, fizičar, pjesnik i filozof; isusovac. Nobelovac i fizičar Werner Heisenberg nazvao ga je hrvatskim Leibnizom, engleski fizikalni kemičar Sir Harold Hartley nazvao ga je jednim od najvećih intelektualaca svih vremena ("one of the great intellectual figures of all ages"), a njegovu teoriju prirodne filozofije njemački filozof Friedrich Nietzsche smatrao je "najvećim trijumfom nad osjetilima koji je dosad na Zemlji postignut".Ruđer Josip Bošković. Pomrčine Sunca i Mjeseca, prir. Stipe Kutleša, matica.hr, pristupljeno 30. kolovoza 2020. Školovanje je započeo u Dubrovniku u Collegium Ragusinum, a nastavio u isusovačkom zavodu Collegium Romanum u Rimu. Studirao je retoriku (od 1727.–1729.), filozofiju (od 1729.–1732.) i teologiju (od 1738. do 1741.). Kao student teologije počeo je (1740.) predavati matematiku u Collegium Romanum. Za svećenika se zaredio 1744. godine i preuzeo katedru matematike do 1760. godine.

Godine 1735. počinje proučavati Newtonova djela, a već 1736. godine objavljuje rasprave. Utemeljio je egzaktni znanstveni pristup rješavanju statičkih pitanja u graditeljstvu rješavajući statičke probleme sakralnih i kulturnih objekata (crkava sv. Petra u Rimu i sv. Genoveve u Parizu, katedrale u Milanu i carske knjižnice u Beču). U razdoblju od 1751. do 1782. godine bavio se i hidrotehničkim poslovima. Prilično se rano počeo baviti problemima oblika i veličine Zemlje (O dokazima starih za kuglasti oblik Zemlje – lat. De veterum argumentis pro telluris sphaericitate, 1739.; Rasprava o obliku Zemlje – lat. Dissertatio de telluris figura, 1739.) te problemima u vezi s Newtonovom teorijom gravitacije (O nejednakosti sile teže na raznim dijelovima Zemlje – lat. De inaequalitate gravitatis in diversis terrae locis, 1741.). Za riješavanje tih problema, trebao je, uz teorijska istraživanja, provesti mjerenja meridijanskih stupnjeva na različnim mjestima Zemlje. Papa Benedikt XIV. povjerio mu je da, zajedno s isusovcem Christopherom Maireom, u Papinskoj državi obavi mjerenja meridijanskih stupnjeva između Rima i Riminija i izradu zemljopisne karte Papinske države. To je bila prva Boškovićeva znanstvena (geodetsko-kartografska) ekspedicija (od 1750. do 1752. godine). Morao je poboljšati postojeće mjerne instrumente ili konstruirati nove. Rezultate mjerenja i opažanja objavio je pod naslovom O znanstvenom putovanju po Papinskoj državi… (lat. De litteraria expeditione per Pontificiam…, 1755.). Uz djelo se nalazio zemljovid Papinske države Nova zemljopisna karta Crkvene države (lat. Nuova carta geografica dello Stato Ecclesiastico, 1755.), koji je na temelju zajedničkih podataka izradio Christopher Maire. Zbog novih ideja u geoznanostima taj je rad utjecao na kasniju kartografiju. Na Boškovićev poticaj provedena su geodetska mjerenja u Austriji, Ugarskoj, Pijemontu i Pennsylvaniji (SAD).

Zbog uspješnosti u rješavanju spora oko pograničnih voda između grada-republike Lucce i Toskanskoga vojvodstva, Lucca je Boškovića proglasila plemićem (1757.). Za boravka u Beču završio je i tiskao svoje glasovito djelo Teorija prirodne filozofije svedena na jedan jedini zakon sila koje postoje u prirodi (lat. Philosophiae naturalis theoria redacta ad unicam legem virium in natura existentium, 1758.; hrvatski prijevod 1974.). Zbog kritike njegovih znanstvenih nazora, putovao je po europskim znanstvenim središtima od Pariza i Londona preko Carigrada i Varšave do Rima i Pavije (od 1759. do 1763. godine). Kraljevskom društvu (eng. Royal Society) posvetio je spjev u latinskim stihovima O pomrčinama Sunca i Mjeseca (lat. De Solis ac Lunae defectibus, 1760.; francuski prijevod 1779.) u kojem iznosi teoriju pomrčine. Godine 1761. izabran je za člana Kraljevskog društva. Na poticaj tog društva otišao je u Carigrad motriti prolazak Venere ispred Sunca (Venerin prijelaz). Kako nije stigao motriti prolazak Venere, vrijeme je iskoristio za istraživanje ruševina Troje. Poricao je tada prihvaćenu tezu da se ruševine Troje nalaze na maloazijskoj obali nasuprot otoku Tenedu tvrdeći da su one dublje u unutrašnjosti, a to su poslije potvrdila iskapanja H. Schliemanna. O tome je napisao djelo Izvješće o ruševinama Troje… (tal. Relazione delle rovine di Troja…, 1784.). Putovanje od Carigrada do Poljske opisao je u dnevniku Dnevnik putovanja iz Carigrada… (tal. Giornale di un viaggio da Constantinopoli…, 1784.).

Nakon povratka u Italiju izabran je za profesora matematike na Sveučilištu u Paviji (1763.). Povjerene su mu i pripreme za osnutak zvjezdarnice u Breri kraj Milana. Usporedno s tim poslovima preuzeo je katedru za optiku i astronomiju u Milanu. Nakon ukinuća isusovačkoga reda (1773.), Bošković se, na poziv prijatelja, 1774. godine preselio u Pariz, primio francusko državljanstvo i bio imenovan upraviteljem optike za mornaricu (trebao je usavršiti teoriju akromatskih dalekozora i olakšati njihovu primjenu). U Parizu je dovršio radove iz optike i astronomije, a zbog lošeg zdravlja 1782. godine dobio je dvogodišnji dopust (produživan do 1787. godine) kako bi tekstove pripremio za tisak. U Bassanu su mu izašla djela u pet svezaka pod nazivom Djela koja se odnose na optiku i astronomiju (lat. Opera pertinentia ad opticam et astronomiam, 1785.). Zbog naporna rada na redigiranju tekstova zdravlje mu se jako pogoršalo. Umro je od upale pluća u Milanu, gdje je pokopan u crkvi Santa Maria Podone. Cijeloga života Bošković je ostao vezan uz rodni grad za koji je obavljao diplomatske poslove, a u njega se je od odlaska vratio samo jedanput (1747.). Poznat je i kao pisac prigodnih latinskih stihova i bio je članom rimskog literarnog društva Arcadije.Bošković, Ruđer Josip, , "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015. Po njemu je nazvan i Mjesečev krater Boscovich.

 Životopis
mini|desno|300px|Philosophiae naturalis theoria, 1758.
mini|300px|desno|Prvi Boškovićev znanstveni rad bio iz astronomije je O Sunčevim pjegama… (lat. De maculis solaribus…, 1736.).
mini|300px|desno|Stranica iz Boškovićeve knjige Teorija prirodne filozofije s crtežima krivulja koje se danas nazivaju Boškovićeve krivulje sile.
mini|desno|300px|Bošković je odredio nepravilan oblik Zemlje, poslije nazvan geoid 1. Ocean, 2. Referentni elipsoid, 3. 3. Lokalni visak, 4. Kontinent,5. Geoid.
mini|desno|300px|Astronomski opservatorij Brera.
mini|desno|300px|Bohrov model atoma je izravna posljedica Boškovićeva modela atoma.

Ruđer Bošković rođen je u Dubrovniku 1711. godine, kao šesti sin i osmo dijete u obitelji koju su osnovali Nikola Bošković (preselio iz sela Orahova Dola u Dubrovnik oko 1688. – Dubrovnik, 1721.) i Paola Bettera (Dubrovnik, 1674. – Dubrovnik, 1776.).Ivica Martinović, Ljetopis života i djela Ruđera Boškovića , Dubrovački horizonti, 35 (1995), str. 41–48. Posebni otisak (pristupljeno 21. siječnja 2017.) Bošković je imao tri sestre (Marija Ruse, Marija Dumna i Anica) i petero braće (Božo (Natalis), Bartolomej Ignacije (Baro), Ivan Dominik, redovničkim imenom Ignacio Česlav Marija, Petar (Pero) umro je mlad a Marko Antun kao dijete.Stipe Kutleša, Ruđer Bošković, Hrvatska revija, br, 3, godište XII, 2012., str. 14., pristupljeno 3. srpnja 2017. Boškovićeva obitelj s očeve strane vodi podrijetlo iz Hercegovine, iz katoličke župe Ravno u Popovu polju, iz sela Orahov Do, koje je tada bilo potpuno katoličko. Njegov pradjed bio je Boško Pokrajčić (ili Podkrajčić) i po njemu je obiteljska loza koja se odvojila od plemićke loze Pokrajčića dobila prezime Bošković. Bošković je isticao svoje plemićko podrijetlo, a grbom obitelji Pokrajčić koristio se za pečaćenje svojih pisama. Osnovno obrazovanje je stekao u Dubrovniku, a s 15 godina odlazi u Rim, gdje stupa u isusovačko Papinsko sveučilište Gregorianu i 1732. godine završava filozofiju, a nedugo potom i teologiju. Za vrijeme studija predavao je u nižim razredima kolegija u Fermu i Rimu sukladno s tadašnjim isusovačkim pravilima.Stipe Kutleša, Ruđer Bošković, Hrvatska revija, br, 3, godište XII, 2012., str. 15., pristupljeno 3. srpnja 2017. Po svršenom studiju teologije zaređen za svećenika i stupio je u isusovački red no bio je oslobođen redovničkih dužnosti kako bi se mogao posvetiti znanstvenom radu i nastavi. Godine 1740. postaje profesor matematike. Njegova slava je zasjenila njegove, za hrvatsku kulturu vrijedne spomena braću i sestre: Petra, Bara i Anicu. Pritom valja napomenuti da je Ruđer Bošković i među predcima imao hrvatske pjesnike: unuk je religijskog pjesnika Bara Bettere.

 Matematika
Ruđer Bošković se bavio mnogim matematičkim problemima, beskonačno malim veličinama, logaritmima negativnih brojeva, problemom tijela maksimalne atrakcije i tako dalje. U svojoj knjizi Elementa matheseos universae, Rim 1754., daje znatan broj teorema iz trigonometrije, prvi izvodi četiri osnovne diferencijalne formule sferne trigonometrije, kao i oskulatorni krug. U raspravi De aestu maris (1747.), prvi među matematičarima govori o neeuklidskoj geometriji, u kojoj se s krivuljama radi isto kao i s pravcima, te predlaže geometriju s tri i više prostornih i jednom vremenskom veličinom, koja se i danas upotrebljava.

U prvom matematičkom radu uvodi u sfernu trigonometriju grafičku metodu za rješavanje trokuta Izgradnja sferne trigonometrije (lat. Trigonometriae sphaericae constructio, 1737.). Izveo je četiri osnovne jednadžbe diferencijalne trigonometrije. U djelu Osnove sveukupne matematike (lat. Elementorum universae matheseos, 1754.) donosi teoriju transformacija geometrijskih mjesta i izvornu teoriju čunjosječnica ili konika utemeljenu na sintetskoj metodi. Istraživanje temelja matematike u vezi s pitanjima i pojmovima neprekinutosti i beskonačnosti objavio je u djelu O naravi i upotrebi beskonačno velikih i beskonačno malih veličina (lat. De natura et usu infinitorum et infinite parvorum, 1741.). Konačne i beskonačno daleke točke tretirao je ravnopravno kao i tvorac projektivne geometrije Jean-Victor Poncelet (1820.). Dopuštao je mogućnost postojanja različitih geometrija. Istražujući načelo neprekidnosti došao je do izričite formulacije kontinuuma realnih brojeva (O zakonu neprekinutosti… – lat. De continuitatis lege…, 1754.; hrvatski prijevod 1996.) prije njemačkih matematičara Richarda Dedekinda i Georga Cantora. Naslućivao je mogućnost konstrukcije neprekinute krivulje koja nema tangente ni u jednoj svojoj točki, a to je dokazano tek 1904. godine (Kochina krivulja). Budući da je naslutio probleme geometrije prirode, Boškovića se može smatrati praocem teorije fraktala, matematičkog temelja teorije determinističkoga kaosa.

 Mehanika
U mehanici je proučavao gibanje materijalne točke (O gibanju tijela bačenih u prostor bez otpora… – lat. De motu corporum projectorum in spatio non resistente…, 1740.). Metodom njihala određivao je veličinu gravitacije i utvrdio njezinu nejednakost na Zemlji (1741.). Rješavao je problem tijela najvećeg privlačenja (Mehanički problem o čvrstom tijelu najvećeg privlačenja… – lat. Problema mechanicum de solido maximae attractionis…, 1743.) i problem središta gravitacije (O središtu teže... – lat. De centro gravitatis…, 1751.).

 Astronomija
Bavio se i astronomijom i objavio pet knjiga pod nazivom Opera pertinentia ad opticam et astronomiam (1785.) U njima izlaže svoju teoriju o aberaciji svjetlosti, te kao i Einstein smatra brzinu svjetlosti konstantnom. Po njemu je sve relativno, kako prostor, tako i vrijeme. Mjerila nisu konstantne duljine i smanjuju se u pravcu kretanja. Kao metodu za pronalaženje skretanja svjetlosne zrake pri prolazu kroz razne sredine, preporuča pokuse s dva dalekozora od kojih je jedan ispunjen vodom. Ispitujući krivulju astronomske refrakcije, prvi određuje visinu troposfere. Iz tri opažanja Sunčevih pjega određuje rotaciju Sunca i njegov promjer, izvodi jednadžbu šestog stupnja za kretanje kometa, koju su kasnije prihvatili H. W. Olbers, Lagrange, Opolcer i Wilkens. Zamišlja zvijezde kao veća ili manja sunca. Njegova atomistika predvidjela je zvijezde s vrlo gustom i vrlo razrijeđenom tvari, divove i patuljke, koji su otkriveni tek u 20. stoljeću. Zvjezdarnica u Breri blizu Milana, za koju je izradio planove, bila je najmodernija u to doba. Osnovao je praktičnu astronomiju, prvi ukazao na potrebu ispitivanja grešaka mjernih instrumenata i dao jednadžbu za ispravke grešaka.

Prvi je njegov znanstveni rad bio iz astronomije: O Sunčevim pjegama... (lat. De maculis solaribus…, 1736.). Slijedila je Rasprava o nedavnom prolazu Merkura ispred Sunca… (lat. De Mercurii novissimo infra Solem transitu…, 1737.), O polarnoj svjetlosti… (lat. De aurora boreali..., 1738.). Uveo je novu metodu određivanja parabolične staze kometa iz triju bliskih motrenja (O kometima… – lat. De cometis…, 1746.). Boškovićeva razvijena metoda prethodila je Olbersovoj metodi iz 1797. Bošković je postavio kriterij za vrstu staze (eliptične, parabolične ili hiperbolične) nebeskoga tijela (O određivanju staza planeta s pomoću katoptrike… – lat. De determinanda orbita planetae ope catoptricae..., 1749.), a to je poslužilo kao osnova za istraživanje perturbacija Jupitera i Saturna (O nejednakostima za koje se čini da ih međusobno izvode Saturn i Jupiter osobito u vrijeme konjunkcije – lat. De inaequalitatibus quas Saturnus et Jupiter sibi mutuo videntur inducere praesertim circa tempus coniunctionis, 1756.). Nakon Herschelova otkrića novoga nebeskog tijela (Urana), Bošković je među prvima, na temelju teorijskih izračunavanja putanje, ustvrdio da je novootkriveno nebesko tijelo planet.

 Geodezija
U geodeziji, 1741. godine, Ruđer Bošković je iznio ideju o geoidu kao obliku Zemlje. U knjizi De litteraria expeditione per pontificiam ditione ad dimentiendos meridiani gradus et corrigendam mappam geographicam, iussu et auspiciis Benedicti XIV (1755.) prvi obraća pažnju na skretanja okomica, što je, po njemu, posljedica nerazmjerne raspodjele masa na površini Zemlje. U tu je svrhu 1750. godine izveo geodetsko mjerenje meridijanskog luka između Rima i Riminija zajedno s Christopherom Maireom i razvio mrežu trokuta s dvjema geodetskim osnovicama kod Rima i Riminija. Knjiga je prevedena i na francuski 1770. godine.

U geofizici je istraživao polarnu svjetlost (1738.), plimu i oseku (1747.) te vrtložni vjetar koji je opustošio dio Rima (1749.). Nagovijestio je postojanje plimnih valova čvrste Zemljine kore. Prvi je odredio nepravilan oblik Zemlje, poslije nazvan geoid (Johann Benedict Listing, 1873.). Bošković je tvrdio da je oblik Zemlje ne samo nepravilan nego i promjenljiv u vremenu, što je dokazano tek mnogo kasnije. Bošković je postavio osnove teorije izostazije (1742., 1755., 1785.), premda naziv potječe od američkoga geologa Clarencea Duttona (1889.). Po toj teoriji, nagomilavanja masa u Zemljinoj kori kompenzirana su odgovarajućim rasporedom masa u Zemljinoj unutrašnjosti. Otkriće Mohorovičićeva diskontinuiteta između Zemljine kore i Zemljina plašta (MOHO) 1910. u skladu je s Boškovićevim idejama o izostaziji. Bošković je prvi u povijesti znanosti postavio metodu izjednačenja rezultata mjerenja postavivši dva uvjeta, koja je poslije Pierre-Simon Laplace izrazio u matematičkom obliku, pa je po njemu nazvana Laplaceova metoda (u novije se doba upotrebljava naziv Bošković-Laplaceova metoda). Ta izvorna Boškovićeva metoda dugo je u praksi bila potiskivana takozvanom metodom najmanjih kvadrata (Adrien-Marie Legendre i Carl Friedrich Gauss, oko 1800.).

 Optika
U optici je poznat po instrumentima poput prizme s promjenljivim kutom i kružnog mikrometra. Problemima optike Bošković se bavio u vezi s radom u astronomiji. U djelu Rasprava o rjetkoći Sunčeve svjetlosti… (lat. Dissertazione della tenuità della luce solare…, 1747.) procjenjuje gustoću Sunčeve svjetlosti. Vrlo je kritički uzimao mišljenje o pravocrtnom širenju svjetlosti tvrdeći da se u svemirskim udaljenostima ne može dokazati da se svjetlost širi pravocrtno. Prvi je formulirao fotometrijski zakon rasvjete, poznat kao Lambertov zakon (Johann Heinrich Lambert). Prilično rano izumio je kružni mikrometar, bavio se pogreškama leća i njihovim uklanjanjem (akromatička aberacija) te poboljšanjem optičkih sprava. Za određivanje loma i rasapa svjetlosti konstruirao je spravu nazvanu vitrometar. Predložio je vrstu dalekozora napunjena vodom s pomoću kojega je namjeravao izvesti pokus radi određivanja naravi svjetlosti. Izradio je optičke prizme s promjenljivim kutom (vitromjer) s pomoću kojih se mogao mjeriti indeks loma. Razvio je prvu zadovoljavajuću teoriju luminiscencije.

 Teorija atoma
U djelu Theoria philosophiae naturalis redacta ad unicam legem virium in natura existentium, objavljenom u Beču 1758. godine, iznosi da je sve materija i kretanje. Po njemu je materija sastavljena od istih čimbenika, samo je različiti zakoni čine različitom. Bohrov model atoma je izravna posljedica Boškovićeva modela atoma. On uvodi zakon sila, koje su odbojne na malim međuelektronskim udaljenostima, a privlačne na velikim udaljenostima, što kasnije dalje razvija Michael Faraday. Atom svodi na središnju točku oko koje se šire oblaci privlačno-odbojnih sila (Boškovićevo polje).

 Temeljno međudjelovanje ili temeljne sile

Boškovićev rad obuhvaća razna područja znanosti, ali je najvažniji njegov doprinos shvaćanju strukture tvari. Njegova izvorna teorija sila i strukture tvari danas je toliko aktualna da ga se može smatrati znanstvenim vizionarom 20. stoljeća. Polazišta su za Boškovićevu teoriju načelo jednostavnosti i sličnoznačnosti (analogije) prirode i načelo neprekidnosti (kontinuiteta), a iskustveni (empirijski) joj je povod znanstveni problem aktualan u ondašnjoj znanosti – analiza sraza. Tvar se, prema Boškoviću, sastoji od tvarnih (fizičkih) točaka, koje su jednostavne, nedjeljive, neprotežne, neprobojne, međusobno odvojene i bez ikakve strukture, a ishodišta su sila koje djeluju na daljinu. Od matematičkih točaka razlikuju se po tome što imaju svojstvo tromosti (inercije) i što između njih djeluje Boškovićeva sila koja se prikazuje Boškovićevom krivuljom (lat. curva Boscovichiana). Na malim udaljenostima među tvarnim točkastim česticama sila je odbojna, a s povećanjem udaljenosti smanjuje se do poništenja, prelazi u privlačnu, dostiže maksimum, opada do nule, opet prelazi u odbojnu i tako, ponavljajući se, više puta mijenja svoj predznak. Na velikim udaljenostima sila je, u skladu s Newtonovim zakonom gravitacije, privlačna. Za vrlo velike udaljenosti Bošković je iznio ideju o nužnosti modifikacije Newtonova zakona gravitacije. Boškovićeva krivulja sila je neprekidna i sastoji se od dvaju asimptotskih krakova (odbojnoga i privlačnoga) i presijeca os apscise u ravnotežnim točkama nazvanima točkama kohezije i nekohezije. Boškovićeva je sila vrlo slična sili između atoma u molekuli ili čvrstom tijelu i nuklearnoj sili među nukleonima (protonima i neutronima), pa joj je Karl Herzfeld dao naziv potencijalna energija prema Boškoviću. Jedan jedini zakon sila koje postoje u prirodi (lat. lex unica virium in natura existentium), to jest ideja da se sva stvarnost protumači na osnovi jednog zakona, Boškovićev je doprinos svjetskoj znanosti. Ta je ideja bila vidljiva kod Alberta Einsteina, W. Heisenberga i u suvremenoj znanosti, gdje se još nije uspjelo jednom jedinstvenom teorijom opisati četiri poznate sile u prirodi (gravitacijsku, elektromagnetsku, slabu i jaku nuklearnu silu). Boškovićev je jedan jedini zakon nacrt za veliku ujedinjenu teoriju polja ili još više teoriju o svemu (eng. theory of everything). Iz bezuvjetnog zahtjeva da zakon neprekidnosti mora biti očuvan, slijedilo je odbacivanje mogućnosti izravnog dodira čestica zbog odbojne sile (dotada nitko nije poricao postojanje dodira među česticama tvari). Danas se u znanosti smatra da su osnovni sastojci tvari onakvi kakvima ih je zamišljao Bošković. Boškovićeve tvarne točke najelementarniji su sastojci tvari i to ih povezuje s kvarkovima i leptonima u današnjoj znanosti. Kako se tvar sastoji od točkastih čestica, slijedi da u njoj ima mnogo praznoga prostora. Time je prekinuo s materijalističko-korpuskularnom teorijom tvari i postavio pravu dinamističko-atomističku teoriju stvorivši nov pojam stvarnosti i novu sliku svijeta, pa bi se uz tzv. kopernikanski obrat trebalo govoriti i o boškovićanskom obratu, jer je to najveći trijumf nad osjetilima koji je dosad na Zemlji postignut te da su Bošković i Kopernik dva najveća protivnika privida (Friedrich Nietzsche, 1882., 1886.).

 Boškovićev model atoma
Dopuštajući više odbojnih područja u svojem potencijalu, Bošković je dao prvi pramodel za kvarkovno sužanjstvo, a to je jedan od središnjih problema fizike elementarnih čestica. Od neprotežnih tvarnih točaka izgrađuju se veće čestice i od njih veće mase. Bošković ih naziva česticama prvog, drugog, trećeg… reda, što odgovara današnjim spoznajama o strukturi tvari: kvarkovi i antikvarkovi bili bi čestice prvog reda, nukleoni drugoga, atomske jezgre trećega, atomi četvrtoga, molekule petoga… Svojstva tih čestica i njihova međusobna različitost ovise o njihovoj unutarnjoj strukturi. Bošković je među prvima tvrdio upravo to, a ideja o povezanosti svojstava tvari i njezine strukture pojavila se tek u 19. stoljeću (Jöns Jakob Berzelius, 1830.).

Primjena Boškovićeva zakona sila na slučaj triju točaka, od kojih su dvije u žarištima elipse, poznat je kao takozvani Boškovićev model atoma (1748.), koji davno prije kvantne teorije u prirodu uvodi ideju dopuštenih i zabranjenih staza, to jest kvantizira stazu gibanja čestice, što je Joseph John Thomson od Boškovića izravno preuzeo (1907.), a za Nielsa Bohra ta je ideja postala osnovom za njegov model atoma (1913.). "Bohrov model atoma izravni je nasljednik Boškovićeva zakona sila između čestica razmaknutih mikroskopskim udaljenostima"… "Gdje je Bošković posadio prije 200 godina, drugi su požnjeli" (H. V. Gill, 1941.). Boškovića se također može smatrati pretečom termodinamike i kinetičke teorije tvari, teorije elastičnosti čvrstih tijela te objašnjenja oblika kristala.

Bošković je kritizirao Newtonovo shvaćanje o apsolutnom prostoru i vremenu i sam je izgradio shvaćanje prostorno-vremenskih odnosa koje je nerazdvojivo povezano s točkastim tvarnim atomima i silama među njima. Protežna tvar nije kontinuirana nego diskretna i predstavlja dinamističku konfiguraciju konačnoga broja središta sila. Prema Boškovićevoj jednostavnoj dinamističkoj atomistici, tvar nije samo nositelj sila (dinamički sustav) nego se sastoji od sila (dinamistički sustav). Iz atoma izviru sile koje ispunjavaju cijeli prostor. Takvo shvaćanje dovelo je do ideje polja, koju je dosta kasnije formulirao Michael Faraday (1844.), i koja je preko njega i J. C. Maxwella ušla u znanost. Iz Boškovićeva shvaćanja prostornih i vremenskih promjenljivih načina postojanja (lat. modi existendi) proizišle su posljedice koje njegovu teoriju, uza sve razlike, dovode u vezu s Einsteinovom teorijom relativnosti. Boškovića se u tri smisla može smatrati pretečom teorije relativnosti. Prvo, prihvaćao je načelo relativnosti (stoljeće i pol prije Ernsta Macha i Alberta Einsteina), to jest tvrdio je da se iz izravnih opažanja ili pokusa ne može razlikovati apsolutni i relativni prostor, vrijeme i gibanje niti dokazati načelo inercije. Drugo, zastupao je ideju o promjeni dimenzija tijela pri prenošenju s jednoga mjesta na drugo. Bošković ne daje kvantitativnu mjeru te promjene. Treće, govorio je o mogućnosti prostora koji bi imao četiri dimenzije.

 Boškovićev demon
Stanko Hondl je već 1929. godine govorio o Boškoviću kao preteči teorije determinizma. U Teoriji prirodne filozofije Bošković govori o sveznajućem duhu, koji bi na temelju Newtonovih zakona bio u stanju, iz točnog poznavanja svih sila i početnih položaja u nekom trenutku, znati svu prošlost i budućnost. Gotovo je na isti način francuski znanstvenik Pierre-Simon Laplace pola stoljeća poslije (1814.) formulirao načelo klasičnog determinizma – koje je poznato i kao Laplaceov demon. Taj duh, inteligentno biće, nazvano je (Emil du Bois-Reymond) Laplaceov duh ili Laplaceov demon, a trebalo bi ga nazvati Boškovićevim duhom.

Tek je 2015. godine hrvatski povjesničar i filozof znanosti Boris Kožnjak publicirao, u međunarodnom znanstvenom časopisu, rad u kojem je pokazao da je Bošković uistinu prije Laplacea uveo koncept determinizma. Uz to, Kožnjak je ustvrdio da je Boškovićeva formulacija determinizma preciznija, kompletnija i sveobuhvatnija nego Laplaceova. Za razliku od Laplacea, Bošković koristi fizikalne termine: brzina, položaj i smjer gibanja. Dok Laplace ograničava svoju teoriju na mehaničke sustave, Boškovićeva je sveobuhvatna i bliža današnjem pojmu determinizma koji se koristi u teorijskoj fizici. Nenad Jarić Dauenhauer, Slavni Laplaceov demon zapravo je Boškovićev, tportal.hr, 15. travnja 2015., pristupljeno 21. siječnja 2017.

Stoga je Laplaceov demon postojao prije samoga Laplacea i to u umu Ruđera Boškovića, koji ga je formulirao fizikalnije i općenitije.

O važnosti i aktualnosti Boškovićevih misli u suvremenoj znanosti svjedoči, među ostalim, izjava W. Heisenberga (1958.): "U Boškovićevu djelu nalazi se mnoštvo ideja koje tek u modernoj fizici posljednjih pedeset godina dolaze do potpuna izraza i koje pokazuju kako su bila ispravna filozofska gledišta kojima se Bošković rukovodio u svojoj prirodnoj znanosti".

 Međunarodni znanstveni rad i doprinos u diplomaciji
Bošković se, iako svećenik, zalagao za Kopernikov sustav. Bio je vrlo ugledna ličnost tog vremena. Godine 1761. astronomi su se pripremali promatrati prolaz Venere ispred Sunčeva diska i u tu svrhu ga britansko Kraljevsko društvo šalje u Carigrad kako bi mogao promatrati taj prolaz. Ruska akademija znanosti ga prima za člana u Sankt-Peterburgu. Francuska ga je 1773. godine, kad je ukinut isusovački red, imenovala ravnateljem optike za mornaricu. Bio je poznat i kao inženjer, pjesnik i diplomat. Kao inženjer, na zahtjev pape Benedikta XIV. napravio je planove za popravku apsida i kupola crkve Svetog Petra u Rimu i radio na isušivanju močvara u Italiji. Kao diplomat odlazi u London kako bi ublažio sumnje Velike Britanije da Dubrovnik pruža usluge Francuskoj i na taj način krši svoju neutralnost. Tada biva primljen i u londonsko Kraljevsko društvo.

Ruđer Bošković umro je 13. veljače 1787. godine u Milanu. Pokopan je u crkvi Sv. Maria Podone.

 Ruđer Bošković danas
mini|150px|Spomenik Ruđeru Boškoviću u Zagrebu

 U Zagrebu je 1950. godine osnovan Institut za znanstvena istraživanja na području atomske fizike, koji je na prijedlog hrvatskog fizičara Ivana Supeka dobio ime Ruđera Boškovića. Astronomsko društvo u Beogradu je nazvano po njemu, kao i jedan krater na Mjesecu.
 Biskupijska klasična gimnazija u Dubrovniku također nosi Boškovićevo ime.
 Branimir Truhelka bio je među prvima koji je pokušao napisati sveobuhvatni Boškovićev životopis, uređivao je sabrana djela, no u tome ga je spriječila prerana smrt.WorldCat Ruđer Bošković, građa knjiga I. Mirko Deanović : 11 Boškovićevih pisama iz Francuske. – Josip Torbarina : Bošković u krugu engleskih književnika. – Branimir Truhelka : Ruđer Josip Bošković, ulomci biografije, Zagreb : JAZU, 1950.

 Djela
Nepotpun popis:
 De maculis solaribus, 1736., (O Sunčevim pjegama)
 De circulis oscillatoribus, 1740., (O oskulatornom krugu)
 De viribus vivis, 1745., (O živoj sili)
 De cometis, 1746., (O kometima)
 De aestu maris, 1747., (O morskim plimama)
 De lumine, 1748., (O svjetlosti)
 Elementa matheseos universae,  1754.
 De litteraria expeditione per pontificam ditione ad dimentiendos meridiani gradus et corrigendam mappam geographicam, iussu et auspiciis Benedicti XIV, 1755.
 Theoria philosophiae naturalis redacta ad unicam legem virium in natura existentium, 1758.
 De Solis ac Lunae defectibus, 1760. (O pomrčinama Sunca i Mjeseca)Stipe Kutleša, Ruđer Bošković, Hrvatska revija, br, 3, godište XII, 2012., str. 17., pristupljeno 3. srpnja 2017. (2. izd. Mletci, 1761., 3. izd. Graz 1765., 4. izd. Rim 1767., 5. izd. s francuskim prijevodom, Pariz 1779., 6. izd. Zagreb, 2007.; Pomrčine Sunca i Mjeseca, Biblioteka Stoljeća hrvatske književnosti, knj. 112, 2012.)
 Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église, 1770. (Astronomsko i zemljopisno putovanje po crkvenoj državi)Stipe Kutleša, Srpska prisvajanja hrvatskih znanstvenika: primjer Ruđera Josipa Boškovića. Na Istoku ništa novo II. ili Kako znameniti Hrvati postaju Srbi, Vijenac, br. 478, 28. lipnja 2012., pristupljeno 30. kolovoza 2020.
 Giornale di un viaggio di Constantinopoli in Polonia, 1784., (Dnevnik putovanja iz Carigrada u Poljsku)
 Opera pertinentia ad opticam et astronomiam, 1785., (Djela koja se odnose na optiku i astronomiju), 5 svezaka

 Pripadnost

Boškovićev uspjeh slave tri države: Hrvatska, Italija i Srbija.

 Većina izvora govori o njegovu hrvatstvu.Dadić, Žarko. Ruđer Bošković (usporedan tekst na hrvatskom i engleskom). Zagreb: Školska Knjiga, 1987. U pismima sestri Anici (Anna), govori joj kako nije zaboravio hrvatski jezik. Bošković nikada nije osporavao svoju povezanost s rodnim gradom, pokrajinom i narodom. Kad ga je d`Alembert u jednoj svojoj publikaciji nazvao »talijanskim matematičarem velikoga ugleda«, Bošković je u djelu Voyage astronomique et geographique to ispravio napisavši da je Dalmatinac iz Dubrovnika, a ne Talijan.Marito Mihovil Letica: Bošković je samo Hrvat, Hrvatsko slovo, 27. siječnja 2012., str. 16–17. "Ovdje ćemo u prvom redu upozoriti da je naš autor Dalmatinac i iz Dubrovnika, a ne Talijan.". Većina njegovih pisama rodbini i prijateljima u Dubrovniku napisana je na hrvatskom (ilirskom) jeziku.Hans Ullmaier, Rugjer Bošković je naš suvremenik Rugjer Boskovic je naš suvremenik, Hans Ullmaier, Vijenac, Broj 386 – 387, 18. prosinca 2008., ISSN 1330-2787 (pristupljeno 15. rujna 2011.) Kad je bio u Beču 1757. godine, uočio je hrvatske vojnike kako idu na bojište u tijeku Sedmogodišnjega rata i odmah otrčao vidjeti ih, želeći im 'Božju pomoć' po starom hrvatskom običaju.Harris, Robin. Dubrovnik, A History. London: Saqi Books, 2003.  U pismu bratu Baru u Dubrovniku iz Beča 1757. godine, opisuje taj susret s časnicima hrvatskih postrojba. Na kraju pisma oduševljeno je napisao: »Eviva Haddick e i nostri Croati!«. Letica napućuje na Vladimir Varićak: Ulomak Boškovićeve korespondencije, Zagreb, 1911., str. 344–346. Dok je živio u Parizu, svjedočio je jednoj vojnoj paradi, te kad je opazio hrvatsku jedinicu iz Dubrovnika izgovara: "Evo ih, moji hrabri Hrvati!".Harris, Robin. Dubrovnik, A History. London: Saqi Books, 2003.  Bošković je u svoje vrijeme bio povezan s Hrvatskom bratovštinom u Rimu, članovi Bratovštine bili su istaknuti Hrvati, a u Bratovštinu primali su se samo oni koji govore hrvatski i potječu iz hrvatskih krajeva.

 Talijani tvrde da je Boscovich (talijanski) upamćen kao Talijan. Prema tomu, rođen je u gradu križanih kultura – hrvatske i talijanske, a viši sloj građanstva Dubrovnika (tako i Boškovići) bili su pod jakim utjecajem talijanske kulture (rimsko-dalmatinska kultura). Obitelj njegove majke došla je iz Italije, podrijetlom Talijani, te je bio pod utjecajem talijanskoga i u životu i u karijeri; Preselio se u Italiju u 14. godini života gdje provodi većinu svoga života. U nekoliko je enciklopedija opisan kao talijanski znanstvenik. Talijanski je koristio i u privatne svrhe, a Voltaire je Boškoviću pisao na talijanskom kao "znak poštovanja". Bošković je uvijek govorio o Italiji kao "pravoj i slatkoj majci".Ruggero Giuseppe Boscovich Boškovićev životopis, (u pismohrani archive.org 5. ožujka 2007.),  Međutim, Bošković osobno poriče da je Talijan.Jean Le Rond d' Alembert, Opuscules mathématiques ou Mémoires sur différens sujets de géométrie, de méchanique, Google knjige, prvi put objavljeno 1761., Sveučilište u Lausanni, reizdanje digitalizirano 24. listopada 2008., pristupljeno 1. prosinca 2015.  Naime kada je predložen kao talijanski matematičar, odgovara u svojoj bilješci iz Voyage astronomique et geographique da je "autor Dalmatinac iz Dubrovnika, a ne Talijan".Ruđer Bošković, Christopher Maire, Voyage astronomique et geographique, dans l'État de l'Eglise, Google knjige, na str. 449. navodi kako je "autor Dalmatinac iz Dubrovnika, a ne Talijan", objavljeno 1770., pristupljeno 1. prosinca 2015.  Darko Žubrinić, "Dubrovnik, Konavle, Boka", croatianhistory.net, pristupljeno 1. prosinca 2015.

 Srbi tvrde kako je podrijetlo njegove obitelji iz Crne Gore.Slobodan Šćepanović, О поријеклу породице и коријенима предака Руђера Бошковића, Историјски записи, 3/1995, Podgorica, 1995. Prvi srpski autor koji ističe srpstvo Boškovića i Dubrovnika je Kosta T. Stojanović u svom djelu Atomistika, jedan deo iz filozofije Ruđera Josifa Boškovića (1891.).

 Izabrane teze
 Sama narav stvari ostaje skrivena i da najnutarnjije supstancije stvari neposredno ne spoznajemo.Marijan Steiner: Sfera apsolutnosti pripada samo transcendentnom svijetu, Glas Koncila, 24. srpnja 2011., str. 21.
 Čestica znanja do koje smo došli stoji prema cjelokupnoj samoj prirodi u omjeru bezgranično manjem od zrna sitnog pijeska prema našem svemiru što ga vidimo.
 Sfera apsolutnosti pripada samo transcendentnom svijetu, sve je drugo relativno.

 Izvori

 djelomično Vojna enciklopedija 1959.

 Vanjske poveznice
 Sestrinski projekti

 Mrežna mjesta
 Bošković na novčanicama
 Institut Ruđer Bošković
 Djelo Ruđera Josipa Boškovića, str. 4–25., ''Hrvatska revija, br. 3, 2012.
 Jesuits and the Sciences
 Ivica Martinović, Boscovich catalogue of the Exibition Ruder Bošković (1711 1787) , 59th World P. E. N. Congress, Dubrovnik, Croatia. Sponza Palace Dubrovnik, 1993.
 Bošković, Ruđer Josip, Hrvatski biografski leksikon, Žarko Dadić (1989.)
 Virtualna zbirka djela Ruđera Boškovića, virtualna.nsk.hr

Kategorija:Hrvatski katolički svećenici
Kategorija:Hrvatski isusovci
Kategorija:Hrvatski filozofi 16.-19. stoljeća
Kategorija:Hrvatski fizičari
Kategorija:Hrvatski matematičari
Kategorija:Hrvatski astronomi
Kategorija:Životopisi, Dubrovnik
Kategorija:Hrvatski geografi
Kategorija:Zaštićene stranice za neprijavljene suradnike
Kategorija:Kršćanski filozofi
Kategorija:Hrvatski diplomati
Kategorija:Hrvatski pjesnici
Ruđer
Kategorija:Sto najznamenitijih Srba po SANU!?!?

Ruđer Bošković, S.J. or full name Ruđer Josip Bošković (Dubrovnik, 18 May 1711.

Ruđer Bošković (Boscovich) und sein Modell der Materie: zur 250. Wiederkehr des Jahres der Erstveröffentlichung der Philosophiae Naturalis Theoria, Wien 1758 : Bericht des Internationalen Symposions in Wien im Oktober 2008
Helmuth Grössing, Hans Ullmaier
Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2009 - Broj stranica: 197
English summary: On the 250th anniversary of the first publication of the Philosophiae Naturalis Theoria (Vienna 1758) Report on the International Symposium in Vienna in October 2008 The first serious attempt to formulate an allencompassing theory on the microstructure of matter and its characteristics was made by the Jesuit and scholar, Ruder Josip Boskovic, born in Ragusa/Dubrovnik in 1711, and nicknamed the Croatian Leibniz by Werner Heisenberg. After years spent in preparation he finally presented his theory and its application in his principal work, PHILOSOPHIAe NATURALIS THEORIA, which was published in Vienna in 1758. On the occasion of the 250th anniversary of its first publication, the symposium Ruder Boskovic und sein Modell der Materie was held on 3rd and 4th October 2008 in Vienna, and was attended by participants from Austria, Croatia, Germany and Italy. This volume of the conference proceedings contains written accounts of the talks given at the symposium. The broad range of material covered by the 15 articles should provide the stimulus for an intensification of research into Boskovic theories in the German-speaking world, where, compared to other countries, there has historically been little interest in his ideas and their influence on later developments.German description: Der erste ernsthafte Versuch einer allumfassenden Theorie der Mikrostruktur der Materie und ihrer Eigenschaften stammt von dem 1711 in Ragusa/Dubrovnik geborenen Jesuiten und Universalgelehrten Ruder Josip Boskovic/Boscovich, den Werner Heisenberg ader kroatische Leibniz nannte. Nach langjahrigen Vorarbeiten fasste er die Grundlagen seiner Theorie und ihre Anwendungen in seinem Hauptwerk PHILOSOPHIAE NATURALIS THEORIA zusammen, das 1758 in Wien erschien. Aus Anlass der 250. Wiederkehr des Jahres der Erstveroffentlichung fand am 3. und 4. Okt. 2008 in Wien das Symposium "Ruder Boskovic und sein Modell der Materie" mit Teilnehmern aus Osterreich, Kroatien, Deutschland und Italien statt. Der vorliegende Tagungsband enthalt die schriftlichen Ausarbeitungen der auf diesem Symposium gehaltenen Vortrage. Die 15 Beitrage sollen durch ihr breites Themenspektrum Anstosse zu einer Intensivierung der Boscovich-Forschung auch im deutschsprachigen Raum geben, wo die Wissenschaftsgeschichte im Vergleich zu anderen Landern bisher nur geringes Interesse an Boscovichs Ideen und deren Einfluss auf spatere Entwicklungen gezeigt hat.
Što ljudi govore - Napišite recenziju
Na uobičajenim mjestima nismo pronašli nikakve recenzije.

Question: when did bošković die

Ruđer Bošković, S.J. or full name Ruđer Josip Bošković (Dubrovnik, 18 May 1711.

Question: what is the real name of croatian mathematician and astronomer josip boš

what is the real name of croatian mathematician and astronomer josip boš

Question: when did ruđer bošković die

13 . veljače 1787 . ) , bio je hrvatski matematičar , astronom , geodet , fizičar ,

Question: what nationality was mathematician and astronomer ruđer bošković

what nationality was mathematician and astronomer ruđer bošković

Question: in which city was mathematician ruđer bošković born

in which city was mathematician ruđer bošković born

Question: in which year did croatian mathematician ruđer bošković

in which year did croatian mathematician ruđer bošković

Question: in which year did the warsaw war end and bošković die

in which year did the warsaw war end and bošković die

Question: name of croatian mathematician, astronomer, geodet, physicist, poet and

"Ruđer Bošković , S.J. ili punim imenom Ruđer Josip Bošković

name of croatian mathematician, astronomer, geodet, physicist, poet and

Ruđer Bošković , S.J. or full name Ruđer Josip Bošković ( Dubrovnik , 18 May 1711 .

Milan , February 13 , 1787 ) , was a Croatian mathematician , astronomer , geodet , physicist , poet and philosopher ; isusovac .

Ruđer Bošković, S.J. or full name Ruđer Josip Bošković (Dubrovnik, 18 May 1711. Milan, February 13, 1787), was a Croatian mathematician, astronomer, geodet, physicist, poet and philosopher; isusovac.

Ruđer Bošković, S.J. or full name Ruđer Josip Bošković (Dubrovnik, 18 May 1711.

Priredio Stipe Kutleša
Ugledni engleski fizikalni kemičar Sir Harold Hartley (1878-1972) nazvao je Boškovića jednim od najvećih intelektualaca svih vremena (»one of the great intellectual figures of all ages«), nobelovac Werner Heisenberg (1901-1976) nazvao je Boškovića hrvatskim Leibnizom. Boškovićevu teoriju prirodne filozofije njemački filozof Friedrich Nietzsche smatrao je »najvećim trijumfom nad osjetilima koji je dosad na Zemlji postignut«.
I dok se ime toga genijalnoga hrvatskog polihistora diljem svijeta već tri stoljeća slavi ponajprije zbog njegovih znanstvenih i filozofijskih djela, manje je poznato da je u svoje vrijeme Bošković bio poznat i kao slavan europski pjesnik, autor latinskoga spjeva Pomrčine Sunca i Mjeseca (De Solis ac Lunae defectibus). U njemu Bošković po uzoru na rimske književnike Lukrecija i Vergilija u stihovima tumači prirodne, kozmološke i mitološke fenomene, obrazlažući, povezujući i uspoređujući vlastita zapažanja s tada aktualnim prirodno-znanstvenim teorijskim postavkama Newtona, Keplera, Kopernika, Galilea, vješto isprepličući klasični pjesnički sa znanstvenim proznim izričajem.
Boškovićev je spjev (šest pjevanja, dodaci, posveta kralju Luju XVI., ukupno 5621 stih) nastajao punih 25 godina, a za autorova života objavljen je u pet izdanja (1. izd. London 1760., 5. izd. u konačnoj verziji Pariz 1779). Matičino dvojezično, latinsko-hrvatsko izdanje Boškovićeva spjeva priredio je filozof i povjesničar znanosti Stipe Kutleša prema šestom, Akademijinu izdanju iz 2007., prvomu hrvatskom prijevodu toga spjeva što ga je prevoditelj, akademik Branimir Glavičić (1926-2010), izradio u stihu izvornika ‒ daktilskom heksametru.
Biblioteka Stoljeća hrvatske književnosti, knj. br. 112 uredio Ante Stamać, redaktorica Morana Kovač, korektorica Nataša Debogović, likovno-grafička oprema Željko Podoreški. - Tekst usporedo na latinskom i hrvatskom, mjestimice i na francuskom jeziku, 9 c/b ilustracija, urednička napomena, napomena prevoditelja Branimira Glavičića uz Akademijino izdanje, Tumač imena i izraza sastavili Stipe Kutleša i Nataša Debogović, Rječnik sastavio Stipe Kutleša
Klikni za povratak

Question: where did bošković move in 1774

Question: where was the department of optics and astronomy located

where was the department of optics and astronomy located

Question: when did the jesuit order end

Question: when did bošković move to paris

Question: who was appointed manager of optics for the navy

who was appointed manager of optics for the navy

Question: what order was abolished in 1773

Question: what did bošković receive after moving to paris

what did bošković receive after moving to paris

In parallel with these works , he took over the Department of Optics and Astronomy in Milan .

After the abolition of the Jesuit order ( 1773 ) Bošković , at the invitation of a friend , moved to Paris in 1774 , received French citizenship and was appointed as the manager of optics for the Navy ( he needed to complete the theory of acromatic remote sensors and facilitate their application ) .

Usporedno s tim poslovima preuzeo je katedru za optiku i astronomiju u Milanu.

In parallel with these works, he took over the Department of Optics and Astronomy in Milan. After the abolition of the Jesuit order (1773) Bošković, at the invitation of a friend, moved to Paris in 1774, received French citizenship and was appointed as the manager of optics for the Navy (he needed to complete the theory of acromatic remote sensors and facilitate their application).

In 1740 he became a professor of mathematics.

Question: when did bošković become a professor of mathematics

In 1740 he became a professor of mathematics.

when did bošković become a professor of mathematics

Question: what did bošković study after becoming a priest

what did bošković study after becoming a priest

Question: after completing his study of theology, what was bošković established as

after completing his study of theology, what was bošković established as

Question: what subject did bošković become a professor of in 1740

what subject did bošković become a professor of in 1740

Question: what order did bošković enter

Question: what position did bošković take in 1740

After completing his study of theology , he was established as a priest and entered the Jesuit order but was exempt from ordinary duties in order to dedicate himself to scientific work and study .

In 1740 he became a professor of mathematics .

Godine 1740. postaje profesor matematike.

After completing his study of theology, he was established as a priest and entered the Jesuit order but was exempt from ordinary duties in order to dedicate himself to scientific work and study. In 1740 he became a professor of mathematics.

In 1740 he became a professor of mathematics.

Only in 2015 the Croatian historian and philosopher of science Boris Kožnjak published, in the international scientific magazine, the work in which he showed that Bošković actually introduced the concept of determinism before Laplace.

Question: who showed that bošković introduced the concept of determinism before laplace

who showed that bošković introduced the concept of determinism before laplace

Question: when did bošković publish his work

Question: where did boris kožnjak publish his work

where did boris kožnjak publish his work

Question: what concept did bošković introduce before laplace

what concept did bošković introduce before laplace

Question: what nationality is boris kožnjak

Question: who did bošković introduce the concept of determinism before

who did bošković introduce the concept of determinism before

Question: who introduced the concept of determinism before laplace

who introduced the concept of determinism before laplace

Question: where did bošković publish his work in 2015

where did bošković publish his work in 2015

Only in 2015 the Croatian historian and philosopher of science Boris Kožnjak published , in the international scientific magazine , the work in which he showed that Bošković actually introduced the concept of determinism before Laplace .

The Bishop's classical gymnasium in Dubrovnik also carries the name of Bošković.

Question: who edited the sabranate works of bošković

The Bishop's classical gymnasium in Dubrovnik also carries the name of Bošković.

who edited the sabranate works of bošković

Question: where is the bishop's classical gymnasium located

where is the bishop's classical gymnasium located

Question: where in dubrovnik is the name of bošković

Biskupijska klasična gimnazija u Dubrovniku

where in dubrovnik is the name of bošković

Question: what did tranimir trehelka edit

Question: the bishop's classical gymnasium in dubrovnik also carries the name of which

the bishop's classical gymnasium in dubrovnik also carries the name of which

Question: where did bošković write most of his letters

where did bošković write most of his letters

Question: who wrote 11 letters to bošković

The Bishop 's classical gymnasium in Dubrovnik also carries the name of Bošković .

Branimir Truhelka was among the first to try to write the comprehensive Bošković ’s biography , he edited the sabranate works , but in this he was prevented by the dead . WorldCat Ruđer Bošković , bookmaker I. Mirko Deanović : 11 Bošković ’s letters from France .

Biskupijska klasična gimnazija u Dubrovniku također nosi Boškovićevo ime.

The Bishop's classical gymnasium in Dubrovnik also carries the name of Bošković. Branimir Truhelka was among the first to try to write the comprehensive Bošković’s biography, he edited the sabranate works, but in this he was prevented by the dead.WorldCat Ruđer Bošković, bookmaker I. Mirko Deanović : 11 Bošković’s letters from France.

The Bishop's classical gymnasium in Dubrovnik also carries the name of Bošković.

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église, 1770.

(Astronomic and geographical journey throughout the church country)Stipe

Ako se uvaže činjenice, posve je jasno da Bošković sa Srbima nema ama baš nikakve veze. U pozadini prisvajačkih teza o njegovu pravoslavnom podrijetlu ili o Boškoviću kao Srbinu katoličke vjere zapravo je ekstremno nastojanje da se sve što je hrvatsko, u krajnjoj liniji, proglasi srpskim. Premda je to posve besmislena teza, ona politički može biti sjeme novih sukoba
Sporovi i nedoumice oko Boškovićeve etničke i/ili nacionalne pripadnosti imaju korijene još u njegovo doba. Kako je svoju znanstvenu karijeru izgradio u Italiji, njegovi europski suvremenici znali su malo ili gotovo ništa o njegovu podrijetlu. Jednostavno su ga imenovali talijanskim znanstvenikom jer je uz latinski pisao i talijanskim jezikom. Bošković nije ravnodušno prihvaćao takve kvalifikacije, što svjedoči njegov odgovor poznatom francuskom znanstveniku i enciklopedistu D’ Alembertu, koji je Boškovića nazvao talijanskim geometrom, odnosno matematičarom. Bošković mu je odgovorio, vrlo izričito, u svom djelu Astronomsko i zemljopisno putovanje po crkvenoj državi (Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église) objavljenu 1770: „Ovdje ćemo u prvom redu upozoriti da je naš autor Dalmatinac i iz Dubrovnika, a ne Talijan.“
Neki su ga suvremenici, svjesni njegova podrijetla, nazivali Dalmatincem i/ili Dubrovčaninom. Tako npr. austrijski ministar za Lombardiju grof Firmian o Boškoviću kaže: „Primjećujem čistoću istine kojom govori; a što bi bilo kod drugih preveliki zanos, u njemu se čini da je dalmatinska ćud koja po prirodi kao da ne nastoji baš ništa oko toga da zavije stvari u birane fraze.“ Kada je pak Bošković postao francuskim državljaninom, u aktu o državljanstvu iz 1773, što ga je potpisao sam kralj Luj XV, kaže se: „... naš dragi i vrlo ljubljeni Ruđer Bošković iz grada Dubrovnika u Dalmaciji, svećenik ukinute Družbe Isusove, potomak stare obitelji dalmatinske i plemić Republike Lucce, ispovijedajući katoličku, apostolsku i rimsku vjeru, izložio nam je da je u njegovoj namjeri da se nastani u našem kraljevstvu i da u njemu uživa povlastice naših prirodnih podanika“. I oni koji su s Boškovićem bili u bliskijim odnosima isticali su njegovo dalmatinsko i dubrovačko podrijetlo, kao primjerice poznati francuski znanstvenik i Boškovićev prijatelj Lalande.
U većem dijelu 19. stoljeća nije bilo sporova oko Boškovićeve pripadnosti. Tek se u drugoj polovici, pod utjecajem oblikovanja nacionalnog osvještavanja europskih nacija u modernom smislu riječi, pojavljuje pitanje nacionalne pripadnosti nekih slavnih osoba iz prošlosti. Pod utjecajem velikosrpskih ideja Vuka Stefanovića Karadžića, Ilije Garašanina i drugih, srpski autori od kraja 19. stoljeća naglašavaju srpstvo Dubrovnika, Dalmacije i svih njihovih slavnih ljudi.
Veliki znanstvenik – žrtva srpskog nacionalizma
Prvi je srpski autor koji ističe srpstvo Boškovića i Dubrovnika Kosta T. Stojanović, koji u svom djelu Atomistika, jedan deo iz filozofije Ruđera Josifa Boškovića (1891) kaže: „U Dubrovniku su bile dve familije pod imenom Bošković poznate. Jedna od tih... dala je srpskom narodu čuvenog Boškovića... Preci jedne od ovih dveju familija behu iz Dola, sela u stonskom primorju, a druga uz Orahova, sela u Hercegovini; i ovi poslednji behu preci Boškovićevi“. U daljem navođenju članova Ruđerove obitelji posve pogrešno navodi nepostojećega Ruđerova brata Avgustina, a najmlađu sestru Anicu, s kojom je Ruđer bio najviše povezan, ne spominje. O Dubrovčanima kaže: „Učeni dubrovački pesnici kao što je I. Bunić, V. Menčetić, L. M. Pučić, V. Gučetić i dr. sačinjavahu pored ljudi, koji su se bavili naukom... cvet inteligencije dubrovačke. Oni su podigli srpsku čitaonicu, gde se utrkivahu svojim radovima, i odatle spremni izlažahu u borbu za održavanje svoje narodnosti. ... Ovo nam jasno pokazuje da jezuitska škola, u kojoj su svi Dubrovčani onog vremena, kao i B. (tj. Bošković – S. K.) dobijali prve naučne osnove, nije mogla učiniti od Dubrovčana ništa drugo do Srbe; jer društvo, okolina u kojoj se kretao živalj beše srpska. Ta ista okolina uticala je i na B. te je on,... ostao Srbin uvek... i kad je u najkritičnijem položaju bivao, nije zaboravio činiti usluge dubrovačkoj republici...“ .
Srpska pjesma:
Virgo sine labe concepta
U drugom radu pod naslovom Radovi Ruđera Josifa Boškovića na polju pesničkom, filosofskom i egzaktnim naukama (1903), Stojanović priznaje da između srpske književnosti i dalmatinske književnosti nije bilo nikakvih utjecaja i sa žaljenjem ističe da je to zbog „stanja u kome se srpska država nalazila u raznim momentima svoga razvića“. Posve je jasno da Stojanović dalmatinsku književnost smatra srpskom, a Dalmatince istim narodom, tj. Srbima. Što se tiče Boškovića, „ovoga najvećeg Srbina XVIII. stoleća“, on pokazuje da o njegovu pjesništvu zna vrlo malo jer navodi da je pjesme pisao na latinskom, ali „ima Boškovićevih pesama i na (i)talijanskom, pa čak i na srpskom jeziku… On je ovim pokazao da je pravi Srbin i da pripada sinovima one slobodne republike … da je bio član onih građana koji su odvajkada poštovali srpsko ime i jezik…“. Primjer Boškovićeve srpske pjesme jest pjesma (kojoj Stojanović ni naslov ne zna) Virgo sine labe concepta, koju je Bošković spjevao na latinskom (a ne na srpskom) jeziku i koju je njegova sestra Anica prevela pod naslovom Djevica bez grijeha začeta. Da se ne bi pomislilo da je Stojanović izoliran slučaj, navedimo još jednoga srpskog autora Miloša Milovanovića koji 1904. objavljuje članak Filosofija u Srba u kojemu kaže da je Ruđer Bošković „kaluđer jezuitskog reda, srpski sin kršne Dalmacije“.
Stojanovićevu i Milovanovićevu ekstremno nacionalističku retoriku donekle je ublažio vjerojatno najveći srpski filozof Branislav Petronijević kada je 1911. prikazao rad Vladimira Varićaka pod naslovom Matematički rad Ruđera Boškovića. Petronijević tu kaže da „Ruđer Bošković po svom poreklu pripada bar podjednako i Srbima i Hrvatima, kako i mi i Hrvati dolazimo sve više do svesti o kulturnoj i nacionalnoj zajednici, koja treba da nas nerazdvojno veže…“ No kada su Hrvati i Srbi postali „nerazdvojno“ povezani u novoj državnoj zajednici, Petronijević je promijenio mišljenje te je u uvodnom tekstu latinsko-engleskog izdanja Boškovićeva glavnog djela Teorija prirodne filozofije (1922) pod naslovom: Life of Roger Joseph Boscovich (Petronijevićev tekst je naručen i financiran od tadašnje Jugoslavenske vlade) izričito zastupao Boškovićevo srpsko podrijetlo. On kaže: „S očeve strane Boškovićeva je obitelj čisto srpskog podrijetla, njegov djed Boško bio je pravoslavni srpski seljak iz sela Orakova u Hercegovini. Njegov otac, Nikola, kasnije je preselio u Dubrovnik... gdje je postao rimokatolik.“ Što se jezika tiče, navodi da je Bošković, između ostalih, govorio „i svoj rođeni jezik srpsko-hrvatski“.
Petronijevićev predgovor obiluje i drugim faktičkim pogreškama, što ukazuje na njegovu površnost: posve krivo pozivanje na talijanskog autora Francesca Marucellija (umjesto na Giovannija Mariu Mazzuchelija), koji Boškovića nije uvrstio u popis talijanskih književnika i ta mu činjenica služi kako bi „dokazao“ da Bošković nije Talijan, kako se ističe kod nekih talijanskih autora. Naravno da ga nije mogao uvrstiti, kada je umro prije nego što se Bošković rodio. Na osnovi toga kratkog Petronijevićeva teksta na engleskom jeziku u znanstveni svijet je prodrla (dez)informacija o Boškovićevu srpskom podrijetlu, a rezultat je toga da još ima stranih autora koji Boškovića navode kao srpskog znanstvenika.
Vladimir Varićak u tekstu U povodu državnog izdanja Boškovićeva djela „Theoria philosophiae naturalis“ kritizirao je Petronijevićevu tvrdnju o srpskom podrijetlu Ruđera Boškovića, između ostaloga napisavši: „Veoma bi me zanimalo znati, da li je to napisano na osnovu kakvih dokumenata?“. Taj tekst nije uvršten u knjigu Srpski istraživači dela Ruđera Boškovića (Beograd, 2011) Radomira Đorđevića, koji u uvodnoj riječi kaže: „Osamnaestog maja ove, 2011. godine navršilo se tri stotine godina od rođenja Ruđera Josifa Boškovića, jednog od najistaknutijih umova srpskog porekla, filozofa i naučnika…“. U knjizi se nalaze prilozi dvanaest različitih autora. Među njima su i dva „dvojbena“ imena srpskih istraživača. Jedan je Varićak, „istaknuti srpski matematičar iz Hrvatske, profesor Sveučilišta u Zagrebu…“, a drugi Ernest Stipanić „…značajan matematičar i istoričar matematike i nauke uopšte, bio profesor Građevinskog fakulteta u Beogradu i član SANU“. Kriterij za „srpstvo“ Stipanića, Hrvata iz Boke kotorske, jest što je živio i radio u Srbiji. Varićaka, Srbina rođena u Hrvatskoj, koji je odbio ponudu da predaje u Beogradu, također se naziva srpskim matematičarom. Botaničar Josip Pančić (u svjetskoj znanosti poznat po Pančićevoj omorici), Hrvat po rođenju i rođen u Hrvatskoj, a dugo radio u Srbiji i koji svakako ima zasluga za srpsku znanost, proglašava se srpskim znanstvenikom. Ako je mjesto rođenja kriterij za određivanje nacionalne pripadnosti, onda su i Varićak i Pančić hrvatski znanstvenici, a Stipanić nije srpski nego crnogorski ili jugoslavenski matematičar (strogo uzevši nije ni jugoslavenski jer je rođen 1917, kada Jugoslavija kao država još nije postojala). Ali onda ni Milutin Milanković (Srbin rođen u Dalju 1879) nije srpski nego hrvatski ili austro-ugarski znanstvenik. Ako je kriterij mjesto (država) djelovanja, onda je Varićak hrvatski, a Pančić srpski znanstvenik. No u srpskoj su historiografiji oba srpski znanstvenici.
Srbi svi i svuda
Posebna je priča o slavnom Nikoli Tesli. Njegov dnevnik koji se nalazi u Beogradu do danas nije objavljen. Zašto? Pretpostavlja se zbog navoda u kojemu Tesla govori o svom podrijetlu i kaže da mu je drago što ga Hrvati smatraju svojim izumiteljem. Opisuje odakle su mu preci i kako je on i njegova obitelj postala pravoslavna. Preci su mu i po očevoj i majčinoj strani hrvatski plemići iz primorske Hrvatske koji su se doselili u Liku, a Teslin je pradjed, otišavši u Tursku Hrvatsku (tj. Bosansku krajinu), oženio pravoslavku i prešao na pravoslavlje. I dok Tesla ne može biti Hrvat ni po čemu, hrvatski se filozof Albert Bazala, rođen u Brnu u Češkoj, a gotovo čitav život proživio u Hrvatskoj, znatno pridonijevši hrvatskoj kulturi, također navodi u okviru prikaza o srpskoj filozofiji (usp. Ilija Marić /prir./: O srpskoj filosofiji, Beograd, 2003).
U doba Jugoslavije pretjerano isticanje hrvatske ili srpske nacionalnosti nije bilo poželjno. Jugoslavenstvo je djelomično apsorbiralo nacionalne identitete iako je ostala „sloboda“ isticanja nacionalnoga. Jedan od jugoslavenski orijentiranih srpskih filozofa, Dušan Nedeljković, govoreći o Boškovićevoj pripadnosti, najčešće je isticao da je on „naš“ znanstvenik, govorio je o Dubrovniku kao Boškovićevoj „otadžbini“, njegovoj „sopstvenoj zemlji“, a materinski mu je jezik „slovinski“ ili „slovenski“ (tj. slavenski). Bošković je slovio i kao primjer bratstva i jedinstva ne samo jugoslavenskih naroda nego dapače svih Slavena. U članku Ruđer Bošković i bratstvo južnih Slovena (Slovensko bratstvo, Beograd, 1949) Nedeljković kaže: „Bošković nije tuđio slovenske narode, već ih toplim, zaista bratskim srcem osećao svojim sopstvenim...“. Njegovo osećanje bratstva i jedinstva s porobljenim bugarskim seljacima, što ih je izrazio u svome djelu Dnevnik sa puta iz Carigrada u Poljsku trebao je biti „dokaz“ Boškovićeve jugoslavenske i sveslavenske svijesti. Prolazeći kroz Bugarsku zapazio je da je jezik bugarskih seljaka sličan, ali nije „isti onaj ‘slovinski jezik’ kojim je govorio njegov rodni Dubrovnik“ kako bi to htio Nedeljković, nego: „Jezik toga kraja je dijalekt slavenskoga jezika, koji je i moj materinji iz Dubrovnika, pa sam mogao postići, da me razumiju, a i ja sam razumio nešto od njihova govora.“
Boškovićevo glavno djelo: Theoria Philosophiae Naturalis (II. izd.)
U kojoj je mjeri Nedeljković bio ideološki zatucan, svjedoči i ovaj navod: „Tako bratski jedan sa bugarskim narodom se osećao još veliki naš... Ruđer Bošković još pre dvesta godina,... a danas... otuđuje se ne samo današnja herojska, socijalistička Jugoslavija, već se tuđi i ignoriše i ponos ne samo naše nauke i filozofije, već i ponos bratstva i jedinstva južnoslovenskih naroda, Ruđer Bošković. Ali kao što se ništa ne može učiniti da Ruđer Bošković nije tvorac atomističke teorije o atomima centrima atraktivno-repulzivnih sila… i kao što se ništa ne može učiniti da Ruđer Bošković nije pisac najtoplijih stranica bratstva i jedinstva Južnih Slovena, tako ništa ne može učiniti, pa ni ovo prećutkivanje i otuđivanje i Ruđera Boškovića i Jugoslavije da nova Jugoslavija ne izgradi socijalizam i da se bratstvo i jedinstvo socijalističkih zemalja uopšte, a slovenskih posebno ne ostvaruje.“
I neki su drugi srpski autori, kao npr. Miloš Đurić i Ksenija Atanasijević, Boškovića svrstavali među jugoslavenske znanstvenike. Neki su neodređeno o njemu govorili kao o svom sunarodnjaku (npr. Pavle Savić, Staniša Novaković, 1987), dok su drugi za Dubrovačku Republiku Boškovićeva doba tvrdili da je ona „identifikovana kao posebna narodnost“. Bilo je i onih koji su prigodom obilježavanja dvjestote obljetnice Boškovićeve smrti (1987) izričito govorili o Boškoviću kao hrvatskom znanstveniku. Tako je npr. Jugomarka iz Beograda izdala poštansku marku i razglednicu na poleđini koje, između ostalog, piše: „Ruđer Bošković…(je) najveći hrvatski naučnik svog vremena…“
Boškovićev učenik
Raspadom Jugoslavije stvari su se opet drastično preokrenule. Srpski akademski građani nisu htjeli odudarati od tadašnje političke svakodnevnice pa su agresiji dali svoj obol. Mnogi su hrvatski znameniti likovi iz raznih područja kulture opet postali Srbi. Radomir Đorđević kaže (1997) za Boškovića da „otac mu je bio Srbin“, Slobodan Žunjić (Istorija srpske filozofije, 2009) kaže da je Bošković „jezuita srpskog porekla“, Jeremija D. Mitrović objavljuje knjigu Srpstvo Dubrovnika (1992), a Radoslav Milošević članak O srpskom porijeklu Ruđera Boškovića ( 2007). Milošević kaže: „Očigledna je zabluda da je Ruđer Bošković Hrvat, jer se pouzdano zna da je sin od oca Srbina i majke Talijanke.“ Kao „dokaz“ za to navodi: „U engleskoj enciklopediji postoji lična izjava Ruđera Boškovića da je srpskog porijekla koju je zabilježio njegov biograf kada je poznati naučnik priman u kraljevsko naučno društvo u Londonu.“ Da je to istina, Encyclopaedia Britanica bi to i navodila u svojim prvim izdanjima. U dodatku trećeg izdanja te enciklopedije iz 1801. stoji: „BOŠKOVIĆ (Ruđer Josip), jedan od najznačajnijih matematičara i filozofa sadašnjeg doba, rođen, od čestitih i pobožnih roditelja... u gradu Dubrovniku, glavnom gradu male republike istog imena... Na krštenju mu je dano ime Ruđer kojemu je dodao ime Josip kada je primio sakrament potvrde“. Ovaj je članak napisan i objavljen zahvaljujući časnom kleriku rimske Crkve koji je bio Boškovićev učenik čije se ime ne navodi. Posve je nevjerojatno da tako blizak Boškovićev učenik ne bi znao o Boškovićevu „srpskom porijeklu“. Miloševićeva je knjiga puna faktičkih i interpretacijskih nedosljednosti, čega autor nije posve ni svjestan. Tako on jezik slovinski i ilirski naziva srpskim, navodeći citat koji ga izravno demantira. On kaže kako su se u Dubrovniku trgovački i drugi dokumenti prepisivali „ex lingua serviana in hanc nostram illyricam“ („sa srpskog jezika u naš ilirski“) što može značiti jedino to da su srpski i ilirski, koji je istoznačnica za hrvatski jezik, dva jezika.
Bez obzira na sve, Miloševiću ipak ne predstavlja nikakav intelektualni problem da na osnovi svojih „argumenata“ zaključi: „Na osnovu ovog primjera o Ruđeru Boškoviću i njegovim precima može se induktivno proširiti i poopštiti istraživanje o srpskom porijeklu Hrvata u velikom broju.“
I Hrist je, naravno, Srbin
Površnost i neprofesionalnost krasi, nažalost, i mnoge srpske autore kao npr. Slobodana Žunjića koji, želeći učiniti Boškovića aktualnim i u suvremenoj znanosti, kaže: „Boškovićevom anticipacijom savremene relativističke fizike, pa i kvantne teorije, bavili su se mnogi srpski filozofi: A. Radics, Introductio in philosophiam naturalem theoriae P. Rogerii Boscovich e S. I. acomodata, Budae s.a.“ . Žunjiću bi se moglo oprostiti da ne zna da je Antun Radić hrvatski znanstvenik i Boškovićev suvremenik, ali mu se ne može oprostiti da smatra kako je Radić pisao o Boškoviću kao anticipatoru teorije relativnosti i kvantne teorije. Žalosno je da „učenog“ profesora treba podsjećati na to da je Radićevo djelo objavljeno nešto malo manje od jednog stoljeća prije nego što se rodio tvorac kvantne teorije Max Planck i nešto više od jednog stoljeća prije rođenja tvorca teorije relativnosti Alberta Einsteina. Iz takve „pouzdane“ literature svoje zaključke, nažalost, crpe većina srpskih autora od 19. stoljeća do danas. Neka od tih „pouzdanih“ djela su: Kratka povjesnica Srba od postanka srpstva do danas (Zagreb, 1894) Sime Lukina Lazića, Odlomci istorije Srba i srpskih jugoslavenskih zemalja u Turskoj i Austriji (Beograd, 1872) M. S. Milojevića i dr. Jedan od istaknutih srpskih akademika Miroslav Pantić čitav je život potrošio da dokaže srpstvo Dubrovnika. Kada nije išlo, onda se poslužio falsifikatima. Tako je npr. svu dubrovačku književnost proglasio srpskom. Kao primjer navedimo Dominka (Dinka) Zlatarića, renesansnoga pjesnika i prevoditelja, čije jedno prevedeno djelo nosi naslov Ljubav i smrt Pirama i Tizbe, iz veće tuđijeh jezika u hrvacki složene. Bez obzira na to, srpska verzija Wikipedije kaže da je Zlatarić dubrovački „pesnik“ od srpskog i bosanskog plemstva. Zanimljivo je da ga ni hrvatska Wikipedija ne imenuje hrvatskim nego dubrovačkim pjesnikom, dok bosanska Wikipedija izričito kaže da je on hrvatski pjesnik.
Bilo bi iluzorno pomisliti da je srpska historiografija nedosljedna i naivna. Naprotiv, vrlo je dosljedna i ima vrlo čvrste kriterije. Konstantnost kriterija stara je više od stoljeća i pol i do dana današnjega kriteriji se nisu bitno promijenili. Znanstvena „otkrića“ Jovana Deretića, koji drži predavanja u najvišoj srpskoj znanstvenoj ustanovi SANU, pokazuju da je srpska historiografija doista napredovala u odnosu na Lukina Lazića i Milojevića. Za ilustraciju navedimo samo nekoliko njihovih tvrdnji: „Prakolijevka Srba bila je čak tamo u dalekoj Aziji, u zemlji Indiji. Misli se, da je tu bila i prva Srbija…vrlo davno prije Hrista. (...) Jedan ogranak Srpstva krenu iz Indije prema zapadu i ustavi se oko rijeke Tigra i Eufrata, u zemlji Mezopotamiji (Međurečju). Tu Srbi osnovaše Novu Sarbarsku (Srbiju)... Neki pisci vele, da su se Srbi tu zatekli... u doba zidanja vavilonske kule, pa čak da su je oni i zidali. Drugi između Kaspijskog i Azovskog mora osnovaše novu Srbiju ili Servaniju, a treći u Sibiru osnuju novu Srbiju.“ Srbi iz Sibira „svi skupa pređu u Evropu. Jedni se ustave oko rijeke Volge, Dona i Dnjepra... Drugi se stane... u kasnijoj Poljskoj, Galiciji i Besarabiji. Treći odmaknu još zapadnije i konačno se nastane u današnjem njemačkom carstvu, oko rijeke Odre i Labe i duž cijelog Baltičkog mora, a kasnije se pružiše čak i do rijeke Rajne... U današnjoj Bavarskoj i Češkoj, ostali polapski Srbi osnovaše drugu Bijelu Srbiju koja se također zvala Bojka... A od te Bojke srpske kasnije Švabe stvoriše svoju Bojoaniju (Bavarsku) i Bojemiju (Češku)... Oni najsjeverniji Srbi duž Baltičkog Mora osnovaše Baltičku Srbiju u Pruskoj, Pomorskoj (Pomeranu), u Maklenburgu i Hanoveru u sjevernim stranama današnje Njemačke.. (...) Maloazijski Srbi… borahu se u slavnom trojanskom ratu protiv Grka kao saveznici Trojanaca.“ Srbi su zauzeli i čitavu Europu, a „s vremenom nekoji od… Srba dočepaše se i prestola rimskog. (…) Neki vele, da je i sam Aleksandar Veliki bio Srbin“. Srbi su zapravo osvojili čitavu Europu pa svi „današnji Sloveni zvahu se jednim… rođačkim imenom: Srbi. ... Kasnije u Velikoj Srbiji (bilo je) jedno gorštačko pleme… (koje) se … nazivaše Hrvati.“ Srpski vođa Strojilo pored Dubrovnika „podiže i Spljet, Trogir, Krk, Rab i druge gradove. (...) I tako iz onog ostatka prastarih Srbalja, ponikoše novi narodi: Česi, Moravci, Poljaci, Rusi, Slovaci, Slovenci, Hrvati, Bugarci…“ A Milojević dodaje: „Tako na... srpskim kostima niknu današnja Germania, Belgija, Dania, Holandia, veći deo Francuske, Španije, sva Austrija, Prajska i Italija, sva Grčka ceo Balkanski poluostrv, Vlaška, Moldavija i ostale zemlje. (...) Ime Srbin postalo je u nezapamćeno doba, na mnogo stoljeća prije Hrista… Ali nekoji Srbi i sami se nazivaju još: Crnogorci, Bosanci, Hercegovci, Dalmatinci, Bokelji, Hrvaćani, Ličani, Banovci, Krajišnici, Slavonci, Srijemci, Bačvani, Banaćani, Srbijanci, Šumadinci, Starosrbijanci, Makedonci itd. (...) Ne postoji na zemaljskoj kugli ni jedan drugi narod (nego) srpski narod koji… ima iza sebe prošlost od preko pet hiljada godina, kao najveći narod na planetu, kao najsnažniji narod na zemaljskoj kugli, beskonačno plodan i raširen, koji je oplodio sve zemlje Evrope, Azije i Afrike, jedan narod, kojemu bi zapravo cijeli svijet morao biti podvrgnut, narod u kom se je i sam Hrist rodio.“ Krist koji je, kako tvrdi Deretić, govorio aramejskim, tj. srpskim jezikom. Od ovakvih tvrdnji ne razlikuju se znatno tvrdnje nekih suvremenih srpskih autora.
U Boškovićevu rodnom selu nije bilo pravoslavaca
Za manje upućena čitatelja potrebno je iznijeti neke osnovne podatke o Boškovićevu životu i podrijetlu, tako da sam može donijeti svoj sud. Boškovićeva obitelj s očeve strane potječe iz Hercegovine, župe Ravno u Popovu polju, iz katoličkog sela Orahova Dola. Ruđerov pradjed zvao se Boško Pokrajčić (ili Podkrajčić) i po svom imenu dao je lozi, koja se odvojila od plemićke loze Pokrajčića, prezime Bošković. Ruđerov djed, također Boško, imao je sina Nikolu koji je kao dječak došao u Dubrovnik i zaposlio se kod trgovca Rade Gleđevića, koji ga je poslao u važnu dubrovačku trgovačku koloniju Novi Pazar. Nakon turskoga napada na Novi Pazar Nikola je s bratom pobjegao i nastanio se u Dubrovniku, gdje je oženio Pavlu Bettera, čiji je djed bio trgovac podrijetlom iz Bergama u sjevernoj Italiji. Njegov sin Baro pisao je pjesme na hrvatskom jeziku te je bio cijenjen u Dubrovniku. Barina kći Pavla imala je s Nikolom Boškovićem devetero djece: tri kćeri i šest sinova, od kojih je samo najstarija kći Marija Ruse zasnovala obitelj, dok je Marija Dumna bila časna sestra u samostanu sv. Katarine Sijenske u Dubrovniku. Najmlađa sestra Anica, s kojom je Ruđe, kako su ga zvali u obitelji, bio najprisniji, također se nije udavala. Bila je poznata kao vrsna pjesnikinja. Brat Božo (Natalis) ostao je u Dubrovniku i nije se ženio, Bartolomej Ignacije ili Baro bio je svećenik isusovac, a Ivan Dominik dominikanac. Braća Petar (Pero) i Marko Antonije umrli su mladi.
Ruđer se, kao pretposljednje dijete, rodio 18. svibnja 1711, a kršten je 26. svibnja u katoličkoj crkvi. Obrazovao se u isusovačkom Dubrovačkom kolegiju te na Rimskom kolegiju, gdje je bio profesor sve do 1760. godine. Godine 1742. papa Benedikt XIV. povjerio mu je da ispita i sanira pukotine na bazilici Sv. Petra u Rimu. U svrhu određivanja oblika Zemlje i izrade zemljopisnih karata isti papa angažirao ga je da izmjeri u Papinskoj Državi duljinu meridijanskog stupnja između Rima i Riminija. Taj su posao obavili Bošković i irski isusovac Christopher Maire i rezultate mjerenja objavili u djelu O znanstvenom putovanju po Papinskoj Državi (1755). Putovao je po Italiji, Francuskoj i Engleskoj. U Parizu se upoznao s francuskim akademicima. U Londonu je postao članom Britanske akademije znanosti (Royal Society). Objavio je astronomski spjev O pomrčinama Sunca i Mjeseca (1760). Putovao je u Carigrad da promatra prolaz Venere ispred Sunca, koji se trebao dogoditi 6. lipnja 1761. Nije stigao na vrijeme, a na putu je ispitivao ostatke ruševina Troje. Iz Carigrada se vraćao s engleskim veleposlanikom, vodeći putem dnevnik koji je poslije objavio kao Dnevnik putovanja iz Carigrada u Poljsku. U Varšavi se sprijateljio s budućim poljskim kraljem Stanislavom Poniatowskim. Nakon povratka u Italiju prihvatio je ponudu na sveučilištu u Paviji. Zaslužan je za izgradnju zvjezdarnice u Breri kraj Milana. Nakon ukinuća isusovačkoga reda (1773) otišao je u Francusku, gdje je dobio francusko državljanstvo i mjesto upravitelja Optike za pomorstvo s visokim primanjima. Privremeno se vratio u Italiju radi objavljivanja svojih djela, no zbog bolesti je tamo i ostao, umrijevši 13. veljače 1787. Pokopan je u crkvi Marije Podone u Milanu.
Srpska historiografija svoju tezu o Boškoviću kao Srbinu gradi na navodnom pravoslavnom podrijetlu Ruđerova oca Nikole Boškovića, koji je iz Orahova Dola u istočnoj Hercegovini doselio u Dubrovnik i pokatoličio se. Da Ruđerov otac Nikola nije bio ni pravoslavac ni Srbin, svjedoči arhivska građa prema kojoj je Orahov Dol bio čitavo katoličko selo (popisi stanovništva iz 1624, 1733, 1871, 1879; godine 1776. postoji 15 katoličkih i jedna muslimanska obitelj, a 1959. sve su obitelji katoličke, a samo je jedna pravoslavna). Pravoslavci se u Orahovu Dolu javljaju tek 1885. godine. Uz 185 katolika tu je i 12 pravoslavaca. Ti su prvi pravoslavci u Orahovu Dolu popravoslavljeni katolici iz obitelji Šešelj.
Prema dokumentima u 17. i 18. stoljeću u Orahovu Dolu bilo je Boškovića katoličkih svećenika. Jedan od njih, Ilija Bošković, vjerojatno je bio Ruđerov stric. Sestra biskupa franjevca Dominika Andrijaševića (rođena u Orahovu Dolu) bila je baka Ruđera Boškovića. Utvrđeno je da Ruđerov otac Nikola nije promijenio vjeru dolaskom u Dubrovnik.
Što se tiče Boškovićeve majke, ona jest talijanskoga podrijetla. Njezin djed i Ruđerov pradjed Petar Bettera doselio je kao trgovac iz Bergama u sjevernoj Italiji u Dubrovnik. Njegov sin i otac Ruđerove majke Pave (Pavle) Baro Bettera rođeni je Dubrovčanin i pjesnik koji je pisao pjesme na hrvatskom jeziku. Boškovićev odnos prema Hrvatima potvrđen je na više načina. Kada brata Bartolemeja (Baru) izvještava o hrvatskim postrojbama koje su pokraj Beča prolazile 1757. u rat protiv Prusije, Bošković bilježi: „Danas su prošli naši Hrvati“. Nakon pobjede piše bratu: „Živio Hadich i naši Hrvati“. Bošković je bio povezan s Hrvatskom bratovštinom u Rimu osnovanom 1453. i čiji su članovi bili istaknuti Hrvati jer su se u Bratovštinu primali samo oni koji govore hrvatski i potječu iz hrvatskih krajeva. Bratovština je često tražila potporu Hrvatskog sabora, koji joj je od 1609. bio i pokrovitelj.
Ako se uvaži sve navedeno, posve je jasno da Bošković ima neke veze i s Hrvatima, i s Talijanima, čak i s Francuzima (bio je državljanin Francuske) te s drugim europskim narodima, ali sa Srbima nema ama baš nikakve. Kada je postala neuvjerljivom teza o pravoslavnom podrijetlu Boškovićevu, onda se danas, čak s najviših državnih i političkih instanci, pokušava progurati teza o Boškoviću kao Srbinu katoličke vjere. U pozadini svega zapravo je ekstremno nastojanje da se sve što je hrvatsko, u krajnjoj liniji, proglasi srpskim. Premda je to posve besmislena teza, ona politički može biti sjeme novih sukoba. Povijesno nas iskustvo, i ono najnovije, poučava do čega mogu dovesti ovakve i slične „bezazlene“ teze. Povijest doista nije učiteljica života onima kojima nije stalo ni do istine ni do mira.
Klikni za povratak

Question: when did bošković make his first voyage

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église, 1770.

(Astronomic and geographical journey throughout the church country)Stipe

Question: when was storm of the sun and the moon published

when was storm of the sun and the moon published

Question: what is the title of the book published by library of the century of croatian

what is the title of the book published by library of the century of croatian

Question: how many books are in the library of the century of croatian literature

how many books are in the library of the century of croatian literature

Question: what was the name of the storm that destroyed the sun and the moon

what was the name of the storm that destroyed the sun and the moon

Question: what did bošković do in 1770

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église

Question: what was the name of the 1770 voyage

Question: where is storm of the sun and the moon located

Library of the Century of Croatian Literature

Biblioteka Stoljeća hrvatske književnosti

Library of the Century of Croatian Literature

where is storm of the sun and the moon located

Storm of the Sun and the Moon , Library of the Century of Croatian Literature , book 112 , 2012 .

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église , 1770 .

( Astronomic and geographical journey throughout the church country)Stipe

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église, 1770.

(Astronomsko i zemljopisno putovanje po crkvenoj državi)Stipe

Storm of the Sun and the Moon, Library of the Century of Croatian Literature, book 112, 2012. Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église, 1770. (Astronomic and geographical journey throughout the church country)Stipe

Voyage astronomique et geographique dans l’état de l’église, 1770.

(Astronomic and geographical journey throughout the church country)Stipe

The majority of the sources talk about his Croatian.Dadić, Žarko.

Rosemary Bošković (countered text in Croatian and English).

Rugjer Bošković je naš suvremenik
U Beču je u listopadu održan Međunarodni simpozij o Rugjeru Boškoviću, hrvatskom filozofu, astronomu, matematičaru, fizičaru, inženjeru, književniku i diplomatu iz Dubrovnika. Skup Ruđer Bošković (Boscovich) i njegov model materije bio je sazvan u povodu 250. obljetnice prvog izdanja njegove knjige Philosophiae naturalist theoria, Beč, 1758. Sudionici znanstvenoga skupa bili su Volker Bialas (München), Zvonimir Čuljak (Zagreb), Inge Franz (Leipzig), Luca Guzzardi (Milano), Ivan Koprek (Zagreb), Stipe Kutleša (Zagreb), Anto Mišić (Zagreb), Thomas Neulinger (Beč), Maria Petz-Grabenbauer (Beč), Georg Schuppener (Leipzig), R. W. Soukup (Beč), Nikola Stanković (Zagreb), Josip Talanga (Zagreb) i Hans Ullmaier (Aachen) koji je i autor zapažene knjige o Boškovićevoj Theoriji.
Profesor Ullmaier održao je predavanje o Rugjeru Boškoviću i suvremenosti njegova znanstvenog rada, ali i o njegovom vrlo raznolikom djelovanju kao diplomata u okviru skupova hrvatske kulturne zajednice Colonia Croatica u Kölnu 26. studenoga. Iskoristili smo tu prigodu da porazgovorimo s dr. Hansom Ullmaierom o njegovu istraživanju djela i lika Rugjera Boškovića.
Gdje je niknula ideja da se u Beču održi simpozij o Rugjeru Boškoviću ?
–Za vrijeme boravka u Beču u proljeće 2006. našao sam se nakon posjeta Isusovačkoj crkvi pred pločom u spomen Rugjera Boškovića nad ulazom u Jezuitsku kuću, gdje je on stanovao tijekom 1757/ 58. Pritom mi je palo na pamet da simpozijom podsjetimo na to da je Bošković prije 250 godina tu napisao i objavio svoje glavno djelo Philosophiae naturalis theoria. Bio sam tada u posjetu predsjedniku Austrijskog društva za povjesnicu znanosti prof. Helmutu Grössingu, kojemu sam izložio svoju ideju, i on ju je odmah prihvatio. Složili smo se da ću se ja brinuti za znanstveni program, dok će on poticati organizacijsku stranu pothvata. I zbilja, njemu je brzo uspjelo dobiti financijsku pomoć od austrijskoga ministarstva znanosti i Odjela za kultura grada Beča u visini od devet tisuća eura. Austrijska akademija znanosti ustupila nam je prostorije. Držao sam posebno simboličnim da se dvorana u kojoj je održan simpozij nalazila samo oko osamdeset metara od mjesta gdje je živio i radio Rugjer Bošković.
Kako je tekla suradnja organizatora s hrvatskim sudionicima?
–Predavači koje smo pozvali iz Hrvatske došli su iz dvije ustanove: Instituta za filozofiju Sveučilišta u Zagrebu (Kutleša, Čuljak, Talanga) i Filozofskog fakulteta Družbe Isusove (Koprek, Mišić, Stanković). Svi sudionici dobro su međusobno surađivali, na vrijeme su poslali priloge, održali su izvrsna i dobro pripremljena predavanja, potpomažući me svim raspoloživim snagama, posebice prof. Stipe Kutleša i provincijal hrvatskih isusovaca pater prof. Ivan Koprek. Koprek je na simpoziju, osim svoga referata, održao kratak i sadržajan uvodni govor. Razočarao sam se zbog toga što na skup nije došao prof. Ivica Martinović (Dubrovnik/Zagreb), inače najpoznatiji istraživač djela Rugjera Boškovića u Hrvatskoj, kojega sam upoznao 2003. u Dubrovniku, gdje smo vodili sadržajne razgovore. Nakon toga nije odgovarao na moja pisma i e-mailove. Jasno, pozvao sam ga među prvima da sudjeluje na simpoziju o Boškoviću u Beču, ali ni na to nije reagirao. Možda u meni vidi konkurenta? Ako je tako, nalazi se na krivu putu, jer moja je glavna zadaća da Bošković i njegovo djelo ponovno dobiju važnost koju zaslužuju na njemačkom govornom području i ništa drugo.
Kako biste ukratko saželi rezultate simpozija u Beču na način kako bi ih mogao shvatiti i nestručnjak koji se zanima za znanstveni rad Rugjera Boškovića?
–Prigodom planiranja simpozija nismo išli uobičajenim putem raspisivanja općenitoga poziva na skup, nego smo pozvali kolege koje smo smatrali kompetentnima, predloživši im teme referata. Bio sam iznenađen da su svi prihvatili naše prijedloge, i tako nam je uspjelo da na simpoziju dobijemo reprezentativan pregled gotovo svih aspekata Boškovićeva života, djela i znanstvenoga okoliša. Svaki slušač mogao se informirati o temi koja je odgovarala njegovu interesu. Tomu je pridonijela i činjenica da je na kraju bilo govora o Boškovićevu odnosu prema ljudskoj duši i Bogu, a to su bile teme koje su morale zanimati i nestručnjake.
Sva predavanja izaći će sredinom 2009. kao zbornik radova Austrijske akademije znanosti pod naslovom Sitzungsbericht der Österreichische Akademie der Wissenschaften. Tako će biti dostupna javnosti pa će se o njima moći informirati i oni koji nisu bili na simpoziju.
Koliko znam, Rugjer Bošković i njegovo djelo nisu dovoljno poznati u međunarodnim znanstvenim krugovima. Zašto je tako ?
–Dok Bošković zauzima čvrsto i poštovanja dostojno mjesto u anglosaskim zemljama, u Italiji i jasno u Hrvatskoj (te djelomično u ostalim južnoslavenskim zemljama) u ostalim europskim zemljama gotovo je zaboravljen. Razlozi su tomu mnogostrani. Na cijelom području Habsburškoga Carstva, u Francuskoj, Španjolskoj i Portugalu isusovci su upravljali svim sveučilištima i dok je tako bilo Bošković je bio omiljen u cijeloj Europi (sve znanstvene knjige o fizici, kemiji i matematici pozivale su se na njegove radove). Nakon što je raspušten Isusovački red i otpušteni njegovi nastavnici, očito se radilo na tome da se što brže poništi sjećanje na njihovo djelovanje – što je općenita tendencija u „prevratima“. Dodatni je razlog bio na njemačkom govornom području. U tu svrhu citirat ćemo povjesničara fizike F. Rosenbergera koji je već 1884. pisao: »Boškovića se često neposredno naziva stvarateljem atomistike, u kojoj se atomi opisuju kao aktivne snage. Svakako je njutnovska otkrića najčvršće povezao sa starom atomistikom, pa je na njegovim stazama znanost do danas još više napredovala. Unatoč tome, posebice u Njemačkoj, malo se opažalo i priznavalo Boškovićeve zasluge, one su tamnjele poradi teorija našega velikog filozofa Kanta, koji je trideset godina nakon Boškovića u svojim metafizičkim početnim osnovama prirodnih znanosti opisao materiju s dvjema snagama, odbojnom i privlačnom, koje se skupa u svojim učincima ponašaju kao jedna, Boškovićeva snaga.«
Bošković je bio tipičan renesansni čovjek, intelektualac koji se kretao u različitim duhovnim svjetovima. Koje su njegove spoznaje, kratko formulirane, ostale važne do danas?
–Vaša karakteristika Boškovića je ispravna, no ne smije implicirati da bi on zbog toga bolje pristajao u 15. stoljeće. Naprotiv, njegov pokušaj stvaranja jedinstvene teorije materije bio je tako postavljen da je bio toliko ispred svoga doba, da zbog izostanka mnogih preduvjeta nije mogao ili je vrlo ograničeno mogao postići svoj cilj.
Unatoč tomu Bošković je u svojoj teoriji kao prvi razradio spoznaje koje (barem kvalitetno) vrijede još i danas, dugotrajno utjecavši na razvitak prirodnih znanosti. Samo nekoliko primjera: Prvo, polja (snaga) koje „drže svijet na okupu“, što ih danas nazivamo nuklearne, odnosno atomske snage poveznice koje određuju temeljne ćelije svih čvrstih i tekućih oblika materije. Te se snage pri većim udaljenostima naizmjenično privlače i odbijaju, pri čemu nastaju meta(stabilne) pozicije mikrodjelića odnosno atomi u molekulama, krutim tijelima, tekućinama itd. Drugo, važan je i geometrijski poredak (struktura) osnovnih ćelija, a ne samo vrsta (primjerice grafit, dijamant i ostali ugljici koji imaju različite izglede, boje, čvrstoću… jer su atomi u njima različito poredani). Treće, pri istraživanju mikrokozmosa zakazuje zdrav ljudski razum, čak je ponekad kontraproduktivan. Napredak se ponekad mora postići putem gubitka očiglednosti. Primjer za to je Boškovićeva filozofija prirode. U njegovoj knjizi Puncta matematičke su točke opisane kao neizmjerivo malene. Unatoč tomu posjeduju masu i podliježu tromosti i sili teži. Zdravu razumu to je nezamislivo, od našega se shvaćanja zahtijeva mnogo apstrahiranja. Jasno, mnogo više za kasnija otkrića, kao što su teorija relativnosti ili kvantna mehanika.
Hrvati su ponosni na svoga univerzalnog genija Rugjera Boškovića. No prije nekoliko godina beogradski tjednik NIN uvrstio ga je u sto najvažnijih Srba! I Talijani posežu za Boškovićem u svojoj vrlo opsežnoj literaturi o njemu i njegovu djelovanju. Je li se Bošković u svojim izjašnjavanjima deklarirao kao sin Dubrovnika i svoga hrvatskoga naroda?
–Koliko sam mogao ustvrditi (no nisam stručnjak za to), sukob zbog Boškovićeve „nacionalnosti“ temelji se na početnom poglavlju prijevoda na engleski njegove Theorie u godini 1922. iz pera J. M. Childa (Manchester). Autor toga poglavlja Life of Roger Boscovich je Branislav Petronijević, profesor filozofije na beogradskom sveučilištu. On je napisao: »On his fathers side, the family of Boscovich is of purely Serbian origin, his grandfather, Boško, having been an orthodox Serbian peasant of the village of Orakova (sic!) in Herzegovina. His father, Nikola, was first a merchant in Novi Pazar (Old Serbia), but later settled in Dubrovnik (Ragusa, the famous republic in Southern Dalmatia), whither his father, Boško, soon followed him, and where Nikola became a Roman Catholic.«
Da je Boškovićev djed Boško bio pravoslavni srpski seljak u Orakovi (to se selo zapravo naziva Orahov Dol), ne mogu dokazati ni osporiti, ali mi se čini vrlo nevjerojatnim, jer na tom području u blizini mora gotovo nema Srba. Sigurno je netočno da je Boškovićev otac Nikola bio trgovac u Novom Pazaru, njega je tamo poslao poslodavac Gleđević nakon što je kod njega radio nekoliko godina u Dubrovniku. Osim kod Petronijevića nigdje nisam našao da je Nikola u Dubrovniku prešao iz pravoslavne u katoličku vjeru.
Nije bila Childova zla namjera dati Petronijeviću da napiše uvodno poglavlje u prijevodu Boškovićeve Theorie na engleski (inače odličan prvi prijevod na strani jezik), a razlog možemo naći u tradicionalnom britanskom nepoznavanju južnoslavenske povijesti, i u tome da je taj projekt uglavnom financirala vlada Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca.
Ali ako bi i bila istina da je Boškovićev otac srpskoga podrijetla, nijedan ga razuman čovjek ne može označiti Srbinom. Mozart, primjerice, nije Nijemac zbog toga što je njegov otac izrastao u švapskom Augsburgu i poslije kao mlad čovjek došao u Salzburg. Nastojanje Talijana da Boškovića reklamiraju za sebe mogu bolje razumjeti. Ipak je on u Rimu završio školovanje, mnogo je godina djelovao tu i u Milanu, većinu pisama napisao je na talijanskome. Italija je radila i radi mnogo na istraživanju Boškovićeva djela uz prilična financijska sredstva. Meni se ta tema čini suvišnom, posebice zbog toga što se naša Europa sve više ujedinjuje. A da je Bošković unatoč svome univerzalizmu i kozmopolitizmu bio blisko povezan sa svojim zavičajem, legitimira ga kao moderna Europljanina. On nikada nije osporavao svoju povezanost s rodnim gradom, pokrajinom i narodom. Evo nekoliko primjera. Kad ga je d`Alembert u jednoj svojoj publikaciji nazvao »talijanskim matematičarem velikoga ugleda«, Bošković je u djelu Voyage astronomique et geographique to ispravio napisavši da je Dalmatinac iz Dubrovnika, a ne Talijan. Većina njegovih pisama rodbini i prijateljima u Dubrovniku napisana je na hrvatskom (ilirskom) jeziku. To se vidi, primjerice, u pismu bratu Boži u Dubrovniku iz Beča 1757, u kojemu opisuje susret sa časnicima hrvatskih postrojba koje su preko Beča putovale na bojišta Sedmogodišnjega rata. Na kraju pisma oduševljeno je napisao: »Eviva Haddick e i nostri Croati!« I na kraju valja spomenuti njegovo neumorno zauzimanje u mnogim diplomatskim misijama po zadatku Dubrovačke Republike na prijestolničkim dvorima u Beču, Parizu i Londonu i u poslanstvima ostalih država koje su gotovo uvijek završavale u korist njegova rodnoga grada. Da bih izbjegao svaku sumnju u plagijat, želim ovdje naglasiti kako većina navedenih primjedbi i argumenata ne potječe iz moga istraživanja, nego sam ih preuzeo iz raznih izvora, posebice iz izvrsne Boškovićeve biografije Žarka Dadića (hrvatsko-englesko izdanje, 1987) i, među ostalim, iz radova Ž. Markovića i I. Marinovića.
Povezani ste s Hrvatskom ne samo radovima o Boškoviću nego i biografijom. Možete li nam o tome nešto reći?
–Rođen sam u donjoaustrijskom gradu Stockerauu, gdje se nama prijateljska obitelj brinula za mlade hrvatske vojnike koji su bili izvježbavani u vojarni tadašnjeg njemačkog Wehrmachta. Nakon rata javio nam se bivši vojnik koji je radio kao liječnik u bolnici u Grazu. Bio je to Đuro Radaković, koji se prigodom posjeta spomenutoj obitelj zaljubio u jednu kćer. Poslije su se oženili i vratili u Sarajevo, gdje je dr. Radaković nastavio raditi u bolnici. Njegova sestra Milka udala se u Požegu za Maksa Bleiziffera, majstora mehaničara čija se obitelj naselila tamo za vrijeme Vojne krajine. Maks i Milka imali su kćer Miru, koju sam upoznao u Stockerauu kad je došla u posjet kao sedamnaestogodišnja djevojka. Bila je to ljubav na prvi pogled. Godine 1961. oženio sam se Mirom u Požegi (u crkvi, i to kao stranac, što su vlasti smatrale provokacijom). Zahvaljujući pomoći visokih funkcionara, inače pacijenata dr. Radakovića, Mira je relativno brzo dobila dozvolu za iseljenje. Godine 1964. otišli smo u Oak Ridge, u Sjedinjene Države, gdje sam radio kao fizičar u tamošnjem Nacionalnom laboratoriju. Godine 1977. vratili smo se u Jüllich (Njemačka), gdje sam dobio namještenje u Institutu za nuklearna istraživanja. U Jüllichu se radio moj sin Johannes, koji je studirao dva semestra u Zagrebu kod profesora Žmegača, započevši tu svoj magistarski rad. Žena mi je prerano umrla, ali moji odnosi s njezinom obitelji vrlo su bliski i nastavljaju se i dalje. Baveći se Boškovićem stekao sam nove prijatelje u Zagrebu i Dubrovniku.
Gojko Borić
Klikni za povratak

Question: what nationality is bošković

The majority of the sources talk about his Croatian.Dadić, Žarko.

Rosemary Bošković (countered text in Croatian and English).

Question: who compiled text in croatian and english

who compiled text in croatian and english

Question: in what languages is rosemary bošković translated

in what languages is rosemary bošković translated

Question: what do most of the sources of bošković talk about

what do most of the sources of bošković talk about

Question: who is the main source of information about bošković

who is the main source of information about bošković

Question: in what language is rosemary bošković translated

in what language is rosemary bošković translated

Question: what is the name of bošković's father

The majority of the sources talk about his Croatian . Dadić , Žarko .

Rosemary Bošković ( countered text in Croatian and English ) .

Većina izvora govori o njegovu hrvatstvu.Dadić, Žarko.

Ruđer Bošković (usporedan tekst na hrvatskom i engleskom).

The majority of the sources talk about his Croatian.Dadić, Žarko. Rosemary Bošković (countered text in Croatian and English).

The majority of the sources talk about his Croatian.Dadić, Žarko.

Rosemary Bošković (countered text in Croatian and English).

The Italians claim that Boscovich (Italian) was remembered as an Italian.

|
|
Ruggero Giuseppe Boscovich
Ruggero Giuseppe Boscovich fu il più grande scienziato dalmata di tutti i tempi.
Nacque a Ragusa il 18 maggio 1711, dove si formò
culturalmente.
Nel 1726 entrò nell'ordine dei gesuiti ed alcuni anni più tardi fu ordinato sacerdote a Roma.
Genio poliedrico, si interessò di astronomia, matematica, fisica e geodesia; il suo animo sensibile non fu estraneo neanche alla poesia.
Elegante nei modi e brillante di compagnia, evidenziò a volte un carattere spigoloso che non gli risparmiò dispiaceri e contrasti.
Per la sua serietà personale e le competenze tecniche ebbe numerosi ed autorevoli incarichi diplomatici e scientifici che portò a
termine con senso di giustizia e brillantezza.
Fu consultato sulla bonifica delle paludi Pontine, sulla stabilità della cupola di San Pietro a Roma e la guglia del Duomo a Milano.
Fece numerosi viaggi a Parigi, Vienna, Londra e Costantinopoli ma, sentì sempre l'Italia "l'autentica dolce madre".
Tra il 1750 ed il 1753, su incarico di Benedetto XIV ed insieme a Cristoforo Maire, misurò l'arco di meridiano tra Roma e Rimini al
fine di definire la figura della Terra ed ottenere dati certi per rettificare le carte dello Stato Pontificio.
Nel 1757 si recò a
Vienna per sostenere i diritti della Repubblica di Lucca nei confronti del Granducato di Toscana sulla controversia del lago di
Bientina.
Tra il 1764 ed il 1768 insegnò all'università di Pavia e successivamente nelle scuole Palatine di Milano. In questa città dette
forse il meglio di se stesso, organizzando ed attrezzando definitivamente l'osservatorio astronomico di Brera, fondato dai gesuiti.
Effettuò numerose osservazioni e misurazioni che lo portarono a correggere gli errori diffusi nell'astronomia del tempo. Studiò
fenomeni ottici e di fisica celeste.
Per il suo atteggiamento positivo, che consisteva nel dare preminenza all'osservazione diretta
su astratte teorie meccanicistiche, è uno dei precursori del pensiero scientifico moderno e della teoria atomistica dell'universo.
Progettò in tutti i particolari, che la tecnica del tempo non fu in grado di realizzare, un cannocchiale ripieno d'acqua che fu messo
a punto a Greenwich nel 1871 (84 anni dopo la sua morte!).
Nel 1773 lasciò Milano per Venezia e da qui si recò a Parigi dove fu direttore di ottica della marina francese per dieci anni.
Nel 1783 tornò in Italia, a Bassano del Grappa, per sistemare i suoi ponderosi studi di ottica e di astronomia.
Nel 1785 si
trasferì in Toscana e nell'ottobre dello stesso anno, su invito di amici e discepoli, si stabilì a Milano dove lo colse la morte
il 13 febbraio 1787.
Fu autore assai prolifico e le sue opere furono redatte esclusivamente in latino, italiano e francese. Il suo amico Voltaire,
con cui ebbe un'intensa corrispondenza, per rispetto gli scrisse sempre in italiano.
Tra i numerosi lavori ricordiamo: Theoria
Philosophiae Naturalis redacta ad unicam legem virium in natura existentium, Vienna 1758; De Solis ac Lunae Defectibus (poema latino),
Londra 1760; Opera pertinentia ad Opticam et Astronomiam, Bassano del Grappa 1785.
Prof. Antonio Fares

Question: what was the name of the italian born in dubrovnik

The Italians claim that Boscovich (Italian) was remembered as an Italian.

what was the name of the italian born in dubrovnik

Question: what is another name for italian culture

what is another name for italian culture

Question: who claim that boscovich was born in the city of crossed cultures

who claim that boscovich was born in the city of crossed cultures

Question: who claim that boscovich was remembered as an italian

who claim that boscovich was remembered as an italian

Question: what cultures were boscovich born in

Question: where was bošković born

Question: what was boscovich's nationality

The Italians claim that Boscovich ( Italian ) was remembered as an Italian .

According to this , he was born in the city of crossed cultures – Croatian and Italian , and the higher layer of citizenship of Dubrovnik ( as well as Boškovići ) were under strong influence of Italian culture ( Roman - Dalmatian culture ) .

Talijani tvrde da je Boscovich (talijanski) upamćen kao Talijan.

The Italians claim that Boscovich (Italian) was remembered as an Italian. According to this, he was born in the city of crossed cultures – Croatian and Italian, and the higher layer of citizenship of Dubrovnik (as well as Boškovići) were under strong influence of Italian culture (Roman-Dalmatian culture).

The Italians claim that Boscovich (Italian) was remembered as an Italian.

Opuscules mathématiques ou Mémoires sur différens sujets de géométrie, de méchanique, etc, Volume 1
David, 1761
Cosa dicono le persone - Scrivi una recensione
Nessuna recensione trovata nei soliti posti.
Sommario
|1|
|65|
|74|
|104|
|109|
|122|
|137|
|180|
|210|
|231|
|265|
|299|
Parole e frasi comuni
ainſi aiſé angle apparente aura auſſi Bernoulli c'eſt c'eſt-à-dire calcul centre de gravité ci-deſſus conſéquent contraire corde corps coſ courbe d'ailleurs d'où différence différentielle dire direction diſtance doit donne effet égales enfin équations eſt étoit Euler évident exemple faiſant fera figure fluide fonction font force forme général Géometre imaginaires infiniment infiniment petite j'ai l'aire l'angle l'autre l'axe l'équation l'une lieu ligne Logarithmes lorſque maniere Mémoire ment méthode mouvement n'eſt négative nombre nomme oſcillations parallèles paroît perpendiculaire place plan poſitive pourra premier premiere Problême puiſque qu'en qu'une quantité quelconque raiſon rapport rayon réelle regarder remarque répond reſte ſans ſeconde ſemble ſera ſeroit ſeule ſin ſoient ſoit ſolution ſomme ſon ſont ſuite ſuivant ſuppoſe ſur ſurface tems termes tion tire trouver valeur vertical vibrations viteſſe vrai

Question: what is the italian name for bošković

Question: who said boscovich was an italian

Question: what does the italians claim boscovich was remembered as

what does the italians claim boscovich was remembered as

Question: what is boscovich's nationality

Question: what does boscovich mean

Question: what is the italian term for bošković

Talijani tvrde da je Boscovich (talijanski) upamćen kao Talijan.

The Italians claim that Boscovich (Italian) was remembered as an Italian.

Voyage astronomique et géographique dans lÉtat de l'Eglise: entrepris par l'ordre et sous les auspices du Pape Benoit XIV : pour mesurer deux dégrés du méridien, & corriger la Carte de lÉtat ecclésiastique
N.M. Tilliard, 1770 - Cartography - 526 pages
What people are saying - Write a review
We haven't found any reviews in the usual places.
Selected pages
Contents
Other editions - View all
Common terms and phrases
ainſi ajouter angles arrive aſſez aura auſſi avions avoit avons ayant baſe c'eſt centre cercle change commencement comparer côté courbe d'où dégré déja déterminer différence direction diſtance diviſion doit donne double égale enfin enſuite erreur eſt étoiles étoit exactement figure fixe font force gravité hauteur intervalle jour juſqu'à l'angle l'arc l'autre l'axe l'équateur l'erreur l'un lame latitude lieu lieux ligne limbe longueur lunette maniere marqué ment méridien meſure méthode micrometre milieu minutes mobile moindre moitié mont montagne mouvement moyen n'eſt nombre obſervations parallele pendule perpendiculaire petit petite pied placer plan plomb pluſieurs pôle poſition premier premiere pris puiſque qu'une quarrés quart quart-de-cercle quatrieme quelconque raiſon rapport rayon regle Rimini Rome ſans ſeconde ſecteur ſera ſeroit ſinus ſoit ſomme ſon ſont ſous ſuivant ſur ſurface table tangente tems Terre tion tire toiſes triangle troiſieme trouve valeur verre voit Voyez zénith
Popular passages
Page 492 - Librairie , & notamment à celui du 10 Avril i7if, à peine de déchéance du préfent Privilège } qu'avant de l'expofer en vente , le manufcrit qui aura fervi de copie à l'impreffion dudit Ouvrage , fera remis dans le même état où l'Approbation y aura été donnée...
Page 492 - Expofant , ou à celui qui aura droit de lui , & de tous dépens, dommages & intérêts j à la charge que ces Préfentes feront enregistrées tout au long fur le regiftre de la Communauté des Imprimeurs...
Page 492 - Ouvrage , fera remis dans le même état où l'Approbation y aura été donnée, es mains de notre très-cher & féal Chevalier Chancelier Garde des Sceaux de France , le Sieur de Maupeou; qu'il en fera enfuite remis deux Exemplaires dans notre Bibliothèque publique , un dans celle de notre Château du Louvre...
Page 492 - Exemplaires contrefaits , de trois mille livres d'amende contre chacun des Contrevenans , dont un tiers à Nous, un tiers à l'HôtelDieu de Paris, & l'autre tiers audit...
Page 492 - Du contenu defquelles vous mandons & enjoignons de faire jouir ledit Expofant & fes ayants-caufe , pleinement & paifiblement , fans fouffrir qu'il leur foit fait aucun trouble ou empêchement.
Page 493 - COMMANDONS au premier notre Huiffier ou Sergent fur ce requis, de faire pour l'exécution d'icelles , tous ailes requis & néceflaires , fans demander autre permiilion , & nonobftant clameur de Haro , Charte Normande , & Lettres à ce contraires : CAR tel eft notre plaifir.
Page 492 - Faifons défenfes à tous imprimeurs , libraires , & autres perfonnes de quelque qualité & condition qu'elles foient , d'en introduire d'impreffion étrangere dans aucun lieu de notre obéiflance ; comme auiïi d'imprimer ou faire imprimer, vendre , faire vendre...
Page 492 - Nous lui avons permis & permettons , par ces Préfentes , de faire imprimer ledit Ouvrage...
Page 492 - MIROMENIL : le tout à peine de nullité des Préfentes. Du contenu defquelles vous mandons & enjoignons de faire jouir ledit Expofant & fes hoirs pleinement & paifiblement , fans foufFrir qu'il leur foit fait aucun trouble ou empêchement.
Page 492 - Gens tenant nos Cours de Parlement , Maîtres des Requêtes ordinaires de notre Hôtel, Grand Confeil, Prévôt de Paris, Baillis, Sénéchaux, leurs Lieutenans Civils & autres nos Juftieiers qu'il appartiendra : SALUT.