Domovinski rat bio je obrambeno-osloboditeljski rat za neovisnost i cjelovitost Republike Hrvatske protiv agresije udruženih velikosrpskih snaga – ekstremista iz Hrvatske, BiH (posebice Republike Srpske), te Srbije i Crne Gore. U početnim dijelovima rata važnu ulogu u napadima na Republiku Hrvatsku imala je  Jugoslovenska narodna armija, u to vrijeme još uvijek barem nominalno zajednička vojna sila svih članica SFRJ; koja je međutim u tijeku nekoliko mjeseci reorganizirana u tri zajedničkim zapovijedanjem i opskrbom bitno povezane vojske - Srpsku vojsku Krajine u Hrvatskoj, Vojsku Republike Srpske u BiH, te Vojsku Jugoslavije na području Srbije i Crne Gore.

Domovinskom je ratu prethodila pobuna dijela srpskoga pučanstva u Hrvatskoj – tzv. balvan revolucija – koja je izbila 17. kolovoza 1990. i zbog koje su se na više strana dogodili manji oružani incidenti.

Na strategijskoj razini Domovinski rat sastojao se od tri etape. U prvoj etapi, do siječnja 1992., izvršena je "puzajuća" vojna agresija na Hrvatsku, koja je bila prisiljena na obranu. Makar se nadao razriješiti sukob političkim i diplomatskim sredstvima, hrvatski državni vrh je poduzeo neophodne korake da osigura opstanak hrvatske države, isprva jačanjem postrojbi policije. Vrh JNA, suočen s međunarodnom situacijom u kojoj se raspada komunistički blok, te gdje unutar same Jugoslavije sukobljeni interesi naroda koji su je sačinjavali vode prema njenoj potpunoj dezintegraciji, odlučio je već 1990. godine pristupiti reorganizaciji, u sklopu aktivnosti nazvanih Jedinstvo-3: tu se sustavno ojačavalo mirnodopske snage JNA raspoređene u dijelovima SFRJ na kojima je očekivala angažman, a smanjila ih na područjima gdje JNA nije očekivala probleme i onima koja su podržavala njezinu političku opciju. Potom JNA odlučuje  - u posve ilegalnoj akciji masovnog dijeljenja vojnog naoružanja i opreme civilima provedenoj početkom 1991. godine - naoružati etničke Srbe u Hrvatskoj (te u BiH), te onemogućiti legalnim hrvatskim vlastima da kontroliraju područja na kojima bi srpski ekstremisti podizali barikade i organizirali paralelni sustav vlasti.

Oružani sukobi počeli su u travnju 1991. uz postupno očitovanje naklonjenosti JNA srpskim pobunjenicima, koji su zauzimali selo po selo i gradić po gradić u područjima koja su bila u većoj ili manjoj mjeri nastanjena etničkim Srbima. Od kolovoza 1991. ti su sukobi prerasli u izravnu agresiju iz Srbije, kojom se nastojalo učvrstiti i proširiti područje koje su lokalne snage sastavljene od pobunjenih Srba potpomognutih od JNA uspjele osvojiti vojnim djelovanjima manjeg intenziteta.Veljko Kadijević: Moje viđenje raspada, Beograd, 1993., str. 134.-135.Ivan Strižić: Bitka za Slunj - obrana i oslobađanje grada Slunja i općina Rakovice, Cetingrada, Saborsko i Plitvička Jezera od velikosrbske agresije, Naklada Hrvoje, Zagreb, 2007., str. 124.,  Naposljetku je Hrvatska pružila dovoljno snažan i uporan otpor agresiji te su uspostavljene čvrste linije bojišta. Na okupiranim područjima, djelovat će od toga vremena pa do kraja rata paradržava imenom Republika Srpska Krajina, koja neće dobiti nikakvo međunarodno priznanje, a čija sva tri uzastopna predsjednika - Milan Babić, Goran Hadžić i Milan Martić - su na Međunarodnom sudu za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije osuđeni na dugogodišnje zatvorske kazne, zbog teških i masovnih ratnih zločina protiv ratnih zarobljenika i civilnog stanovništva.

U drugoj etapi, od siječnja 1992. do svibnja 1995., došlo je do zastoja u agresiji i do razmještaja mirovnih snaga UN-a duž crta prekida vatre. Za Hrvatsku je to bila etapa diplomatskih nastojanja i pregovora te strpljivog jačanja snaga, uz provedbu operacija taktičke razine u kojima su oslobođeni manji dijelovi teritorija; tu je vjerojatno najznatniji angažman u oslobođenju Dubrovačkog primorja. U ovoj je fazi započeo i Rat u Bosni i Hercegovini, koja vjerojatno ne bi opstala bez značajne potpore Hrvatske; tijekom tog rata je međutim nastao i Bošnjačko-hrvatski sukob.

U trećoj etapi, u svibnju i kolovozu 1995., bile su izvedene navalne operacije u kojima je naposljetku u Operaciji Oluja oslobođen najveći dio okupiranoga područja u Posavini i zapadnoj Slavoniji te na Banovini, Kordunu, u Lici i u sjevernoj Dalmaciji. U mjesecima nakon Operacije Oluja uslijedile su vojne operacije na teritoriju Bosne i Hercegovine, gdje su uz suradnju Armije RBiH i snaga HVO postrojbe Hrvatske vojske u Operaciji Maestral došle nadomak Banja Luke i omogućile mirovne pregovore u Daytonu, koji su rezultirali trajnijim mirom.

Naposljetku je - kao svojevrsna četvrta etapa - preostalo okupirano područje u hrvatskom Podunavlju reintegrirano bez korištenja vojne sile, uz pomoć prijelazne međunarodne uprave (1996. – 1998.). Sklapanje Erdutskog sporazuma u studenom 1995. godine učinilo je nepotrebnim provedbu planirane hrvatske Operacije Grom, te omogućilo okončanje neprijateljstava bez daljnjih žrtava i razaranja.

Najveće ratne žrtva i razaranja pretrpjela je Hrvatska u prvoj etapi. Intenzitet sukoba je u prvoj etapi rata rastao, kako je radikalna srpska politika uspijevala ovladavati mogućnošću da oružanom silom djeluje protiv Hrvatske: u kolovozu 1990. godine nastaju neredi u kojima se blokiraju prometnice u blizini naselja sa srpskim stanovništvom ("balvan revolucija"); u ožujku 1991. godine počinju prvi oružani sukobi srpskih pobunjenika - kojima je do tada JNA ilegalno podijelila goleme količine naoružanja i organizirala ih u oveće postrojbe - s hrvatskom policijom; u kolovozu 1991. god. počinju napadi na Vukovar u koju se uključuju krupne oklopne jedinice s masivnom topničkom i zrakoplovnom podrškom; 7. listopada 1991. godine borbeni zrakoplovi JNA raketiraju banske dvore u Zagrebu, u pokušaju da se pobije vrh hrvatske vlasti, a širom Hrvatske pokreću se vrlo agresivne operacije u pokušaju da se posve slomi hrvatsku obranu: tek nakon toga je Hrvatska posve prekinula vezu s jugoslavenskom federacijom: jugoslavenski dinar se i poslije toga stanovito vrijeme koristio kao sredstvo plaćanja (i) u Hrvatskoj, dok nije 23. prosinca 1991. godine zamijenjen hrvatskim dinarom (ISO 4217: HRD; jugoslavenski dinar je razmijenjen u hrvatski dinar prema tečaju 1:1)."Prvi novac - povijest hrvatskog novca", mrežne stranice HNB, pristupljeno 14. rujna 2015.

U počecima rata iz mjeseca u mjesec postepeno raste spremnost profesionalnog sastava JNA i hrvatskih Srba da sudjeluju u protuhrvatskim oružanim akcijama, dostigavši vrhunac u vrijeme bitke za Vukovar od kolovoza do studenog 1991. god. i bitke za Dubrovnik u isto doba. Oružane snage srpske pobune su organizirane izravnim dodjeljivanjem elemenata JNA, uključujući tu čak i zrakoplovne postrojbe, da služe kao Srpska vojska Krajine, ne prekidajući ni u jednom razdoblju rata opskrbu i dotok zapovjednog kadra iz Srbije -  ali i organiziranost Hrvatske da brani svoju suverenost i teritorijalnu cjelovitost: kraj rata 1995. godine nastupa u vrijeme kada se odnos snaga odlučno preokrenuo na hrvatsku stranu.

U ratu je poginulo preko 21.000 ljudi: 13.583 na hrvatskoj strani (uključujući nestale) prema Ivi Goldsteinu ili 15.970 prema Draženu Živiću, znanstvenom suradniku Instituta društvenih znanosti "Ivo Pilar", te 8.039 na srpskoj strani, od toga 6.760 na područjem pod kontrolom pobunjenih Srba, a 1.279 vojnika JNA, prema beogradskim službenim podatcima. Ratom i ratnim razaranjem bilo je obuhvaćeno 54% hrvatskog teritorija, na kojem je živjelo 36% hrvatskog stanovništva. Pod okupacijom"Croatia is caught up in war, and nearly one-third of its territory is occupied by rebel Serbs. The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." se našlo 14.760 km2 ili 26% hrvatskog teritorija. Nijedan hrvatski vojnik nije stupio na teritorij Srbije. U prosincu 1991. godine u Hrvatskoj je bilo oko 550.000 prognanika i izbjeglica, a k tome je 150.000 ljudi bilo u izbjeglištvu u inozemstvu.

U obrani Hrvatske sudjelovalo je 5% žena, odnosno njih 23.080, od kojih je 127 poginulo, a 1.113 ostalo trajnim invalidima.Krešimir Bušić: I žene su branile Hrvatsku!, Hrvatsko slovo, petak, 11. studenoga 2011., str. 11.

Prema podatcima Državne revizije, izravna ratna šteta u Hrvatskoj u razdoblju 1990.–1999. godine iznosila je 236.431.568.000 kuna ili 65.350.635.000 DEM. Uništeno je 180.000 domova te 25% hrvatskog gospodarstva.

Kako su se osiguravali uvjeti za život u gradovima i selima blizu bojišnice, broj prognanika i izbjeglica u samoj Hrvatskoj smanjio se s 550 tisuća krajem 1991. na 386.264 u 1995. godini Istodobno je broj izbjeglica u inozemstvu smanjen od 150 na 57 tisuća. Počevši od 1995. godine počinje masovan povratak prognanika i izbjeglica na područja koja su ponovo stavljena pod kontrolu hrvatskih vlasti.

Bitna osobina hrvatskog obrambeno-oslobodilačkog rata jest, da napadač nije pokazivao tek namjeru samo fizički osvojiti ozemlje, nego i volju za potpunim uništenjem identiteta Hrvatske i Hrvata - čovjeka, kulture i povijesti. O tome svjedoče primjerica granatiranja šibenske katedrale i zadarske prvostolnice, dakle objekata goleme kulturalne važnosti, koji se nalaze daleko od bilo kakvih legitimnih vojnih ciljeva ili infrastrukture.Razgovor sa Sanjom Knežević: Oprečni pogledi na Domovinski rat nastavili su se i u književnosti (razgovara Mira Ćurić), Hrvatsko slovo, petak, 11. studenoga 2011., str. 8. Kratki video pregled zbivanja u ratu preko zemljovida.

Međunarodna zajednica je nastojala posredovati radi postizanja mira: prijedlozi su redom uključivali odricanje od dijelova hrvatskog teritorija, ili barem bitnog umanjenja hrvatskog suvereniteta na dijelovima svojeg teritorija; dogovor će biti postignut tek 1995. godine, nakon što je Hrvatska vojska odnijela prevagu na vojnom polju. te će uključivati tek amnestiju za one koji su sudjelovali u oružanoj pobuni i jamstvo građanskih i manjinskih prava za hrvatske građane srpske etničke pripadnosti

Vremenski i u praktičnom smislu, domovinski rat se zapravo ne može sagledati posve odvojeno od rata u Bosni i Hercegovini koji se odvijao u isto vrijeme na obližnjem prostoru, s istim agresorom koji je imao jedinstveni cilj - stvaranje Velike Srbije; ta se dva susjedna prostora mora promatrati kao jedinstveno i neodvojivo ratište."Bitka koja nije smjela biti izgubljena", "Vojna povijest", 23. travnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015.

Srbija je organizirala, naoružavala i zapovijedala srpskim snagama u RH i u susjednoj BiH, zbog čega je bila izvrgnuta međunarodnim gospodarskim sankcijama. Kako Hrvatska, kao a ni susjedna BiH, nije odustajala od obrane svojeg teritorijalnog integriteta, Srbija je s vremenom imala sve manje snage financirati ratovanje, a osobito Hrvatska vojska će biti sve organiziranija i bolje opremljena - te će se do 1995. godine odnos snaga dovoljno promijeniti, da se srpskoj strani nanese potpuni poraz, bez izrazito velikih ljudskih žrtava.

 Politički okvir i uzroci rata

 Razdoblje između 1945. i 1980. godine
mini|lijevo|Razorena hrvatska kuća

Kraj Drugoga svjetskog rata označio je i početak nove države, FNR Jugoslavije, koja je bila federativna država pod vodstvom jedne stranke - Komunističke partije Jugoslavije (KPJ), koja kasnije mijenja ime u Savez Komunista Jugoslavije (SKJ).

Nakon 1948. godine FNR Jugoslavija politički se i gospodarski odvaja od zemalja Varšavskog ugovora, te je prisiljena tražiti vlastiti put u polariziranom svijetu.

Glavni teoretičar socijalističke Jugoslavije, po mnogima i osoba utjecajnija od samog Josipa Broza Tita, bio je Edvard Kardelj. Kardelj je, uz Titovu potporu, odlučio iskoristiti situaciju u kojoj se nalazi Jugoslavija (između dva međunarodna bloka), te političkim i strateškim potezima osigurati dovoljno materijalnih resursa kako bi uspostavio socijalističko samoupravljanje. Kako je u teoretskoj premisi komunizma bilo postepeno slabljenje države i prepuštanje uprave društvenoj zajednici, zamišljen je grandiozni projekt najdemokratskije zemlje na svijetu u kojoj su sami proizvođači vlasnici sredstava za proizvodnju. U predodžbama komunističke nomenklature stranka na vlasti ionako je predstavljala vizionara, a ne upravljača državom (što nesumnjivo nije odgovaralo stvarnoj situaciji jednog totalitarnog političkog sustava, u kojem je "Partija" bila pokretač svega i arbitar apsolutno svega). Nacionalizam je predstavljao najvećeg protivnika te države, te su Kardelj (Slovenac) i politička elita okupljena oko njega smatrali da se je najveća opasnost za Jugoslaviju centralizam (koji je u Jugoslaviji uvijek imao jak srpski pečat), te da pojedinim republikama treba pružiti što širu samostalnost.

U tada još centraliziranoj zemlji, s državno upravljanom ekonomijom, takvom konceptu usprotivili su se pobornici postojećeg sustava, u prvom redu politička elita SR Srbije pod vodstvom Aleksandra Rankovića, tada jednako utjecajnog kao i Kardelj. Ranković je u toj borbi i politički i fizički eliminiran te je pobijedila Kardeljeva koncepcija.

Unatoč događajima Hrvatskog proljeća 1971., kad se zahtijevalo veću samostalnost SR Hrvatske u odnosu za federaciju, Kardeljev koncept kulminirao je donošenjem Ustava iz 1974. godine.

Ironično je da je ponudio puno više samostalnosti republikama nego što su hrvatski proljećari tražili, iako je sam pokret prethodno bio brutalno ugušen. Ustav iz 1974. omogućio je pojedinim republikama samoodređenje svojim formulacijama o pravu naroda na samoodređenje i o nepromjenjivosti republičkih granica, što će se kasnije pokazati ključnim. Osim toga, tim Ustavom uspostavljene su Organizacije udruženog rada (OUR), kao temeljne društvene zajednice u opreci s državnim aparatom, kroz koje su radnici trebali ostvariti svoja demokratska i proizvođačka prava.

Međutim, taj sustav doveo je i do posvemašnje birokratizacije. Decentralizacija je dovela do gotovo potpuno samostalnog djelovanja republika, a jedan od problema bio je i dvoznačan položaj Socijalističkih autonomnih pokrajina (SAP), Vojvodine i Kosova, koje su istovremeno bile dio SR Srbije ali su imale i poseban položaj unutar federacije. Nezadovoljstvo Srba takvim političkim odnosima u kojima oni nisu vidjeli ostvarenje svojeg nacionalnog projekta dovelo je s vremenom do napetosti unutar Srbije, a kasnijim razvojem i u cijeloj federaciji.

Ustav iz 1974. oslabio je državni aparat Jugoslavije do krajnjih granica, pogotovo nakon smrti Kardelja (1979.) i Tita (1980.), tako da su na kraju Jugoslavije postojali samo odvojeni i suprotstavljeni republički državni aparati (od kojih se osobitom agresivnošću izdvajao onaj u Socijalističkoj Republici Srbiji, na čijem se čelu našao Slobodan Milošević), bez dovoljno jakog centralnog državnog aparata koji bi proveo mirnu dezintegraciju Jugoslavije (što se na primjer dogodilo u Čehoslovačkoj).

Domovinski rat je, kako se pokazalo, bio i otpor staljinističkom licu titoizma. Zbog problema nedostatka vladavine prava u Jugoslaviji, državljani općenito nisu vjerovali u pravnu državu - što je Jugoslavija bila samo donekle - nego su bili skloni raznim vrstama "snalaženja", koja se mogu prepoznati kao korupcija. Početkom 1970-ih titoizam je do kraja ogolio svoje lice. Tito je nakon obračuna s hrvatskim proljećem, priželjkivao stabilnost, odnosno nastavak "zlatnog doba" titoizma, premda je to "zlatno doba" financirano odljevom radne snage u inozemstvo (kako bi onda mogla slati "čvrsti" konvertibilni novac natrag svojim obiteljima i tako potpomagati ekonomiju) i rastom inozemnog duga. Konzervativni komunisti htjeli su da se sustav vrati na kruti staljinistički titoizam iz poraća drugog svjetskog rata. Liberalniji komunisti mlađe generacije naginjali su socijal-demokraciji i proeuropskim reformama. Netolerantni totalitaristi kakvi su bili, komunistički konzervativci svoja su htijenja htjeli nametnuti oružjem. Početkom 1990-ih udružili su se sa Slobodanom Miloševićem, zbog čega snose krivicu za krvavi raspad Jugoslavije.Tihomir Rajčić, Osim borbe za slobodu, Domovinski je rat bio i otpor staljinističkom licu titoizma, Slobodna Dalmacija, 4. lipnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Razdoblje poslije 1980. godine

Nakon smrti Josipa Broza Tita postupno su do izražaja došle razlike između jugoslavenskih republika oko ustroja i opstanka federacije. U Srbiji se širilo nezadovoljstvo Ustavom iz 1974. zbog statusa autonomnih pokrajina Vojvodine i Kosova, te općenito zbog činjenice da se u Jugoslaviji kakva je bila ne realiziraju u dovoljnoj mjeri srpske nacionalne težnje. Postupno se oblikovalo stajalište o (tobože) neravnopravnom položaju i zakinutosti Srba i Srbije. Ono je prvotno iznešeno u akademskim krugovima (za širu javnosti tada neobjavljeni Memorandum SANU, koji je u suštini predstavljao pokušaj da se velikosrpski koncept iskaže na jedan naizgled prihvatljiv način) odakle se proširilo u javnost. Oživljeni su i tradicionalni nacionalistički mitovi te postavljeni službeni zahtjevi za drugačijim položajem pokrajina, ali i neslužbeni (u komunizmu se "neslužbeno" može zahtijevati jedino ono što Partija dozvoljava zahtijevati, ako se ne želi riskirati zatvor) zahtjevi iz Srbije za ujedinjenjem svih Srba u jednu teritorijalnu cjelinu, u početku kroz traženje uspostave autonomnih pokrajina na području Hrvatske. U tom kontekstu Hrvati su opetovano bivali optuživani za genocid nad Srbima u Drugom svjetskom ratu te za diskriminaciju nad Srbima u Hrvatskoj, koja se navodno nastavila i u Socijalističkoj Republici Hrvatskoj. Jedna od točaka razdora u Hrvatskoj bila je i rasprava o amandmanu na Ustav SR Hrvatske o jeziku, što ju je 1985. potaklo Predsjedništo SRH, tražeći da se dotadašnja formulacija po kojoj je „u javnoj upotrebi hrvatski književni jezik, standardni oblik narodnoga jezika Hrvata i Srba u Hrvatskoj, koji se naziva hrvatski ili srpski jezik“, promjeni u formulaciju da je „u službenoj upotrebi hrvatski ili srpski jezik.“ Rasprava se o tome posebno rasplamsala 1988. kad je to pitanje došlo na dnevni red Sabora.

Nakon Drugog svjetskog rata se postupno preobražavala JNA iz "ideološki jednake" vojske u srpsku imperijalnu silu. Proces je bio dugotrajan i sustavan. Odvijao se na jezičnom polju, u promjenama nacionalnog sastava upravnog i zapovjednog časničkog zbora koji je bivao u sve većoj mjeri popunjen Srbima i Crnogorcima.Davor Domazet Lošo, Kako je pripremana agresija na Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu ili preoblikovanje JNA u srpsku imperijalnu silu, Nacionalna sigurnost i budućnost,  sv.1/2001., pristupljeno 20. ožujka 2018. Intenzivirao se 1980-ih, a vrhunac povećavanja udjela Srba u ukupnom časničkom zboru će biti 1986. – 1990. (Memorandum SANU, preustroj oružanih snaga u 2. polovici 1980-ih), kada je udjel dosegao 70%, osobito na razini višeg časničkog zbora.

 Slobodan Milošević dolazi na vlast i ruši klimavu ravnotežu snaga u Jugoslaviji

Godine 1987. na čelo SK Srbije došao je Slobodan Milošević, koji je ubrzo prepoznat u Srbiji kao osoba koja može riješiti pitanje Kosova i položaja same Srbije u federaciji. Njemu u podršku, od ljeta 1988., organiziraju se masovni mitinzi po svim većim gradovima u Srbiji, na kojima se zahtijevalo preuređenje Jugoslavije (tzv. antibirokratska revolucija). Pošto je pritiscima ishodila smanjenje ovlasti pokrajina (a Kosovu vratila i naziv Kosovo i Metohija), te promijenila političko vodstvo pokrajina, a onda opet nasilnim putem i vodstvo SR Crne Gore, te na taj način osigurala četiri glasa (od osam) u saveznim institucijama, Srbija je svoja stajališta pokušala nametnuti i ostalim republikama. Na udaru te promidžbe najprije su se našle SR Slovenija i SR Hrvatska, koje su zagovarale preustroj Jugoslavije na konfederalnom načelu. Već prije demokratskih izbora 1990., iz Beograda je bilo poticano protuhrvatsko raspoloženje kod Srba u Hrvatskoj, što se očitovalo prilikom organizacije mitinga posebice u Kninu.

Nakon izbora, pod optužbom da je na djelu obnova ustaštva, u kolovozu 1990. uslijedila je i njihova otvorena pobuna (tzv. balvan-revolucija), koja je imala podršku vodstva Srbije i Crne Gore, te logističku potporu srpskog dijela JNA. U svojim nastojanjima Srbija se najviše oslanjala na saveznu vojsku, u kojoj su Srbi tradicionalno bili nadprosječno zastupljeni. Postupna preobrazba JNA u srpsku vojsku započela je prije višestranačkih izbora 1990. Vojni vrh bio je krajnje nepovjerljiv prema sve očitijim znakovima promjena u Europi potkraj 1980-ih, jenjavanja hladnog rata između SAD i SSSR, padom Berlinskog zida kao i raspadom istočnog bloka. Vremenski podudarno s otvorenim srbijanskim zahtjevima za preustrojbom federacije, JNA je provela i vlastiti preustroj.
mini|300px|Prikaz maksimalističke težnje ostvarenja plаn Velike Srbije, do crte Kаrlobаg-Ogulin-Kаrlovаc-Viroviticа.
260px|minijatura|najveći postignuti opseg velikosrpskog osvajanja 1990.-ih godina
Potkraj 1988. dotadašnji vojni ustroj, koji je odražavao federalni ustroj države, zamijenjen je novim. Umjesto armijskih oblasti, koje su se uvelike poklapale s republičkim granicama, uvedena su vojišta i korpusi koji su teritorijalnim obuhvatom potpuno zanemarili republičke granice. Povrh toga, JNA je 1990. nakon održavanja višestranačkih izbora u Hrvatskoj oduzela oružje namijenjeno teritorijalnoj obrani (TO), posebnoj sastavnici obrambenoga sustava koja je bila u isključivoj nadležnosti republika. Hrvatskoj je na taj način oduzeto oružje kojim je TO mogla naoružati 200.000 ljudi. Tako je Hrvatska, bez obzira na visok moral ljudstva, bila suočena s nedostatkom ratne tehnike i sredstava za obranu. Protivnik je raspolagao nadmoćnom ratnom tehnikom, no raspršenom po skladištima i vojarnama, dijelom i na hrvatskom teritoriju. I vojnički i časnički kadar bio je još višenacionalan, a u provedbi velikosrpskih planova JNA je mogla računati pretežno na pripadnike srpske nacionalnosti. Zbog toga je vojni vrh dvojio kojoj se od dviju mogućih varijanata prikloniti:

 vojnom protiv svih republika i uspostavi unitarne Jugoslavije pod čvrstom rukom
 ili pak ostvarenju velike Srbije, s teritorijem manjim od Jugoslavije, koja će obuhvatiti sva područja u kojima živi srpsko stanovništvo, dakle i znatne dijelove Hrvatske.

Čini se da su sve do sredine 1991. obje varijante bile otvorene. Kada pristaše vojnog udara nisu dočekali ostvarenje sličnih planova u Sovjetskom Savezu i očekivanu potporu Moskve, prevladala je velikosrpska varijanta. JNA je sve otvorenije pristajala uz srpske pobunjenike u Hrvatskoj, pristupila je izvlačenju ljudstva i tehnike iz otpisane Slovenije i "nepodobnih" dijelova Hrvatske i njihovu premještanju u "sigurna" područja Hrvatske i BiH. 17. travnja 1991. Sabor Republike Hrvatske donio je Deklaraciju o osudi Narodne skupštine Republike Srbije zbog miješanja u unutarnje stvari Republike Hrvatske kojom poziva Narodnu skupštinu Republike Srbije na prestanak velikosrpskoga projekta. 19. svibnja 1991. održan je referendum u Hrvatskoj u kojem se, unatoč srpskom bojkotu, 93% glasača izjasnilo za istupanje iz Jugoslavije. 25. lipnja hrvatski je sabor potom donio odluku o samostalnosti države i razdruživanje iz Jugoslavije. Na nagovor EEZ, odluka je zamrznuta na 3 mjeseca.

Krajnji izraz samovolje i očiti iskaz nastojanja da se saveznu državu u cijelosti podredi partikularnim srpskim interesima iskazan je u srbijanskom upadu u monetarni sustav SFRJ u prosincu 1990. godine: na prijedlog Vlade ("Izvršnog veća") Srbije, Skupština te republike je 28. prosinca 1990. godine donijela set tajnih (!!) zakona kojima je odobren upad u monetarni sustav Jugoslavije, gdje se u optjecaj pustilo - bez znanja saveznih vlasti (uključivo Narodnu banku Jugoslavije, koja je bila jedina ovlaštena za puštanje novaca u optjecaj) - 18.243 milijuna tadašnjih dinara, tj. protuvrijednost tadašnjih 1,8 milijardi dolara, a radi rješavanja teških problema u poslovanju najvećih srbijanskih poduzeća. Taj je potez teško narušio ionako nestabilno gospodarsko stanje u Jugoslaviji."Financial Scandal Rocks Yugoslavia. Sudetic, Chuck za NY Times, 10. siječnja 1991. (engl.)Operacija u Narodnoj banci, Tanja Jakobi za "Nin", 4. studenog 1999.

 Međunarodna zajednica

Međunarodna zajednica nije prouzročila rat, no valja reći da je do 1991. godine stav skoro svih međunarodnih čimbenika bio da Jugoslaviju treba očuvati. Ova činjenica, kao i sporost EEZ ili UN-a u donošenju odluka, doveli su do izostanka reakcije u početku naleta transformirane JNA tranformirane u srpsku vojsku, u suradnji s paravojnim postrojbama Srba u Hrvatskoj. Stoga je zapravo međunarodna zajednica ozbiljno zakasnila uključiti se u procese raspada SFRJ, neosnovano procjenjujući da postoji nekakav način da ta državna zajednica ostane na okupu.

Republika Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država, uključujući SAD.Davorin Rudolf: Hrvatska tone u politički bezdan, razgovarao Andrija Tunjić, Vijenac, broj 482-483, 6. rujna 2012., pristupljeno 12. rujna 2015. Tadašnji ministar u Vladi RH Davorin Rudolf, koji je u pratnji Predsjednika Republike Franje Tuđmana, ili osobno u funkciji ministra vanjskih poslova, obavio tijekom 1990. godine i u prvoj polovici 1991. razgovore s državnicima u Italiji, Vatikanu, Austriji, Mađarskoj, Velikoj Britaniji, Sjedinjenim Američkim Državama, Kanadi, Grčkoj, Bugarskoji Čehoslovačkoj - svjedoči 2019. godine: "Nijedna vlada nije službeno podržavala neovisnost Hrvatske i Slovenije. Državu smo proglasili sami."

Kad je Hrvatska proglasila neovisnost 25. lipnja 1991. godine Davorin Rudolf je nakon svečanosti u Saboru sazvao sve strane diplomatske predstavnike koji su djelovali u Zagrebu u Ministarstvo vanjskih poslova u Visokoj ulici u Zagrebu, uručio im engleske prijevode dokumenata o neovisnosti, te ih pozvao na večernji prijem u zagrebački hotel Intercontinental. Niti jedan od tih diplomata nije ništa rekao; tek kad su svi odlazili, njemački generalni konzul Hans Julius Bolt diskretno je rekao Rudolfu da nitko od stranih predstavnika neće doći na taj prijem, među ostalim ni on, jer je dobio takav naputak svoje Vlade. Te se večeri na prijamu pojavio jedino austrijski počasni konzul Berlaković (hrvatskog podrijetla) te brzo nestao. Svoj stav prema mogućnosti hrvatske neovisnosti iskazao je Zapad uvođenjem embarga EEZ na uvoz oružja u SFRJ 5. srpnja 1991. godine - u situaciji kada je međunarodna zajednica lako mogla vidjeti da je srpska strana izrazito dobro naoružana oružjem JNA i Teritorijalne obrane (uključujući tu i oružje Teritorijalne obrane same Hrvatske), dok Hrvatska ima tek nešto pješačkog naoružanja.

Tijekom 1991. godine pripadnici stranke Gianfranca Finija MSI posjetili su Srbiju i dogovarali prodaju hrvatskih teritorija s miloševićevcima.Labin Armando Černjul, novinar porijeklom iz Labina, revoltiran posjetom talijanskog političara Gianfranca Finia Istri (Otvoreno pismo Armanda Černjula hrvatskim intelektualcima i generalima), 20. rujna 2010., pristupljeno 13. travnja 2011. Trgovanje Zapada na štetu Hrvatske i Hrvata, a radi prikupljanja političkih bodova nastavilo se do samog kraja rata.

Međutim je međunarodna zajednica u želji da prekine ratni sukob i konfrontirana s izrazito agresivnim držanjem srpske strane od 15. svibnja 1992. god uvela međunarodne sankcije protiv SR Jugoslavije, koje će postupno - kako je vrijeme protjecalo u nespremnosti srpske strane da okonča rat bez ostvarivanja nekih maksimalističkih ciljeva - objektivno omogućiti Hrvatskoj da se bolje organizira, obnovi rad svojega gospodarstva i ojača svoje oružane snage; uz istodobni rast nestašica koje su trpjeli Srbija, Crna Gora, područja pod kontrolom Srba u BiH i Hrvatskoj, te uz nemogućnost tih entiteta da na odgovarajući način financiraju i opskrbljuju svoje vojne snage.

I tijekom narednih godina, angažmani međunarodne zajednice su težili sklapanju mira u kojem bi Hrvatska bila teško oštećena. Velika Britanija je uskladila svoj prijedlog sa Slobodanom Miloševićem. Glasio je da se teritorij Baranje i istočne Slavonije proglasi kondominijem Hrvatske i Srbije.Tportal Zahtjev Britanije uoči Oluje: 'Baranju i dio Slavonije dajte Srbiji', preneseno iz Večernjeg lista, koji je i autor članka, 6. prosinca 2009., pristupljeno 12. rujna 2015.Izlaganje Marka Barišića s osmog stručnog skupa HKV-a o Haaškome sudu - Američko razumijevanje i britansko osporavanje, Hrvatsko kulturno vijeće, 2. veljače 2010., pristupljeno 12. rujna 2015. Varijacija prijedloga bila je da Hrvatska ustupi Baranju i dio istočne Slavonije Srbiji, a onda može zadržati preostali prostor istočne Slavonije. Komadanje Hrvatske nije bilo gotovo ovim prijedlogom: Hrvatska je trebala po tome izići u susret strategijskim interesima bosanskih Srba i dati im pojas teritorija u širini od 20 kilometara jugoistočno od Županje radi ojačanja koridora do Beograda, a Hrvatska bi zauzvrat dobila pojas teritorija sjeverno do Dubrovnika radi ojačanja njegova zaleđa. Ni na tome se nije stalo: Hrvatska bi se trebala odreći Prevlake i teritorija do Molunta - Crnoj Gori Prevlaka, a bosanskohercegovačkim. Srbima uski koridor na Jadran. Ti su drski prijedlozi bili dani još 1994. kad se situacija strateški okretala u hrvatsku stranu: po svjedočenju ondašnjeg hrvatskog ministra vanjskih poslova Mate Granića, u New Yorku mu je lord David Owen izjavio "da nije moguće postići reintegraciju okupiranih područja bez teritorijalnih ustupaka Hrvatske." Britanske su ponude bile upućene putem kod hrvatskih diplomata u UN-u.

Američki mirovni posrednik Richard Holbrooke bijesno se protivio reintegraciji Hrvatskog Podunavlja kad je to tražio hrvatski predsjednik Tuđman, jer da će mu to "srušiti čitav njegov (Holbrookeov) projekt", što je jasno zapisano u Holbrookovim memoarima;Zvonimir Hodak, Holbrooke je htio da u istočnu Slavoniju putujemo s putovnicom, Dnevno.hr, 19. prosinca 2010., pristupljeno 12. rujna 2015. uz to protivio se hrvatskom entitetu u BiH, prijetio Hrvatima i Bošnjacima udarima (na Hrvatsku i BiH) Avdo Huseinović, Da je oslobođena Banja Luka, velikosrpska ideja bila bi poražena, za Dnevni avaz, ljutibosanci.com, pristupljeno 12. rujna 2015. kad su htjeli potisnuti velikosrpski projekt Republiku Srpsku sa zapada BiH.

EZ je odigrala koncem kolovoza 1991. bitnu ulogu utemeljenjem Mirovne konferencije o bivšoj Jugoslaviji. Time se međunarodno institucionaliziralo "jugoslavensku krizu"Ivica Miškulin: "Sladoled i sunce" – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995., ČSP, sv. 42, br. 2., listopad 2010., 299.-337. i odluke ove konferencije jasno su velikosrpsku agresiju označile kao međunarodni sukob, razbivši pravno svaku tezu o "građanskom ratu".
Europska zajednica oštrije se je postavila tek jeseni 1991., kad je objema stranama, i agresoru - Srbiji i velikosrpskim pobunjenicima i žrtvi - Hrvatskoj, zaprijetila sankcijama: sankcijama je zaprijetila stranama koje do 5. studenoga 1991. ne pristanu na najnoviji prijedlog mirovnoga plana. To je bio prijelaz s neobaveznog posredništva na ultimativno arbitriranje. No to je već bilo kasno, jer je UN već od kraja listopada 1991. postao glavnim posrednikom u pokušaju zaustavljanja sukoba. Uključenje UN-a poslužilo je za razbijanje nepovjerenja srpske strane koja je smatrala EZ produženom rukom njemačkog ekspanzionizma.

Na zauzimanje diplomacije SFR Jugoslavije u raspadu, Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda je 25. rujna 1991. godine proglasilo Embargo na uvoz svih vrsta oružja i vojne opreme u Jugoslaviju. S obzirom na to da je srpska strana ovladala glavninom arsenala JNA, ta će mjera u narednim godinama otežavati nastojanja Hrvatske da na odgovarajući način opremi svoje oružane snage. Mjera će imati još jači utjecaj na rat u Bosni i Hercegovini, gdje su vlasti u Sarajevu tek uz znatne poteškoće (i samo putevima preko Hrvatske) dolazile do naoružanja. Dipomatska aktivnost srpske strane je uspjela tu mjeru UN održati na snazi do kraja rata, makar je BiH uz pomoć islamskih zemalja više puta stavljala pitanje njenog ukidanja pred tijela UN.

11. prosinca 1991. Ukrajina je priznala Hrvatsku. To je važno jer je Ukrajina bila prva članica Ujedinjenih naroda koja je priznala Hrvatsku i prva iz slavenskog bloka zemalja SSSR-a. Prije su Hrvatsku priznale samo Slovenija i Litva.Zašto je bilo osobito važno ukrajinsko priznanje RH? - 1991., Dnevno.hr, 11. prosinca, 2013., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Razoružavanje Hrvatske i naoružavanje hrvatskih Srba
Vidi također članak: Razoružanje Teritorijalne obrane SR Hrvatske 1990.

Nakon što je veljači 1990. vrh JNA predvidio raspad Varšavskog ugovora, u 5. vojnoj oblasti je 19. travnja odlučeno da se do 30. lipnja 1990. razradi varijanta moguće uporabe snaga 5. vojne oblasti.

Sredinom svibnja 1990. godine Jugoslavenska narodna armija je - sukladno odluci Saveznog sekretarijata za narodnu obranu (tj. federalnog ministarstva obrane) od 14. svibnja 1990. god. - naredila da se cjelokupno naoružanje Teritorijalne obrane pojedinih saveznih jedinica prenese u vojarne i skladišta pod nadzorom JNA.

U Hrvatskoj su republičke vlasti pod kontrolom Saveza komunista Hrvatske spremno surađivale u provođenju te odluke i aktivno doprinijele razoružavanju SR Hrvatske. Inače je Savez komunista Hrvatske bio izgubio na parlamentarnim izborima održanima 27. travnja (prvi krug) i 6. svibnja (drugi krug) 1900., ali u trenutku razoružavanja TO SRH još nije bio konstituiran višestranački Sabor s HDZ-ovom većinom, niti je bila izabrana nova vlada Franje Tuđmana. Inače su u vlastitom razoružavanju na sličan način surađivale vlasti susjedne BiH, ali su se republičke vlasti Slovenije uspješno suprotstavile nastojanju JNA da razoružaju teritorijalne postrojbe te federalne jedinice.

Na taj način je Hrvatska praktično u cijelosti razoružana; ostao je Hrvatskoj na raspolaganju tek manji broj pušaka i pištolja u posjedu policijskih ustanova.

Čak i nešto prije svibnja 1990. godine JNA je počela, s druge strane, ilegalno dijeliti oružje pripadnicima srpske etničke zajednice. Intenzitet takvog dijeljenja oružja (pješačko naoružanje koje su etnički Srbi dobivali da ga drže po kućama) i istodobnog organiziranja postrojbi sastavljenih isključivo od etničkih Srba, koje nisu bile podložne zapovijedanju službenih struktura Teritorijalne obrane Socijalističke Republike Hrvatske rapidno je porastao nakon što je oduzeto oružje hrvatske Teritorijalne obrane: izgleda da je baš to oružje koje je oduzela legalnoj TO, JNA dijelila nelegalnim postrojbama koje je na terenu formirala u svrhu pripreme predstojeće srpske pobune, kojoj će za cilj biti provođenje političkog programa lapidarno izraženog maksimom "svi Srbi u jednoj državi".Ivica Lučić, Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja, Časopis za suvremenu povijest, sv. 40, br. 1, lipanj 2008., str. 1-308."Ogulinski kraj u domovinskom ratu" (izvadak iz knjige Ivana Strižića), listopad 2014., pristupljeno 12. rujna 2015. Te su postrojbe etničkih Srba potom, uglavnom baš pod nazivom "Teritorijalna obrana", ugrađivane u brigade nelegalne tzv. "SAO Krajine" i poduzimale oružane akcija radi odcjepljenja dijelova Hrvatske s iole znatnijim postotkom srpskog stanovništva (u Slavoniji se nastojalo od Hrvatske odcijepiti prostrana područja na kojima je živjela približno četvrtina Srba). Nastojanja hrvatske policije da spriječi djelovanje tih postrojbi redovito - uz djelovanje svojih oklopnih postrojbi - sprječava JNA, koja je na terenu tobože prevenirala sukobe između hrvatske policije i rastuće pobune dobro naoružanih hrvatskih Srba (koje je JNA sama naoružavala i opskrbljivala),Policija u Domovinskom ratu 1990.-1991. , izdanje Ministarstva unutarnjih poslova RH, br. 42, 2010., Marija Žužul: Josip Jović - prva žrtva Domovinskog rata, str. 25., Nikolina Gotal: Napad na policijsku postaju Dalj, str. 53. (pristupljeno 31. kolovoza 2015.)" Tijekom dana, kad su jake MUP-ove snage uspostavile javni red i mir te pravni poredak na tom području, jedna oklopna brigada Jugoslavenske armije iz Gospića zauzela je liniju razdvajanja te na sastanku u selu Mukinjama zatražila od zapovjednika akcije Marka Lukića da snage MUP-a napuste područje Plitvičkih jezera. Taj je zahtjev odbijen i MUP-ove snage ostale su na Plitvicama, a Jugoslavenska armija zadržala je linije razdvajanja. Po uspostavi Policijske postaje “ Plitvice“ Jugoslavenska armija okružila je hrvatsku policiju te nakon određenog vremena, zajedno s pobunjenicima, sudjelovala u iseljenju Policijske postaje na Plitvicama" - str. 25"Potpomognuta pješaštvom iz prekodunavskih sela te drugih sela s većinskim srpskim stanovništvom s područja istočne Slavonije bivša Jugoslavenska armija započela je svoj ubilački napad na Policijsku postaju Dalj 1. kolovoza 1991. godine." - str. 53Ivica Miškulin, Srpska pobuna u općini Pakrac 1990.-1991.: uzroci, nositelji i tijek, Scrinia Slavonica, sv. 11, br. 1, listopad 2011., str. 355-392. čime je u pravilu spašavala pobunjenike od potpunog poraza.

Nakon što je Hrvatskoj oduzeto oružje TO, JNA i služba Državne bezbednosti (dio MUP-a Srbije) je tijekom travnja 1991. preko pripadnika poticala djelovanja političkih stranaka koje su okupljale mještane srpske nacionalnosti s ciljem širenja nepovjerenja prema mještanima drugih nacionalnosti. U Podunavlju i Baranji 13. svibnja 1991. hrvatska je policija zatekla osobe koje su krijumčarile oružje u hrvatska sela sa srpskim stanovništvom, a tijekom lipnja i srpnja 1991. godine u više navrata zabilježeno je prevoženje oružja i strjeljiva iz Republike Srbije u sela u Hrvatskoj, u čemu su sudjelovali brojni mještani srpske nacionalnosti iz tih sela. Ti su poslije sudjelovali u oružanoj pobuni, a oružje su skrivali u privatnim kućama kasnijih sudionika, čekajući zapovijed za napad.Policija u Domovinskom ratu 1990.-1991. , izdanje Ministarstva unutarnjih poslova RH, br. 42, 2010., Nikolina Gotal: Napad na policijsku postaju Dalj, str. 54. (pristupljeno 14. rujna 2015.)

 Oružana agresija

250px|mini|Plan JNA za napad na Hrvatsku
desno|mini|250px|Bitka za vojarne - uništeni tenk 1991.

Nakon razoružanja Teritorijalne obrane SR Hrvatske glavni cilj Hrvatske bio je pregovorima dobiti na vremenu kako bi se unovačile i naoružale barem policijske snage.

Već u ljeto 1990. izravno staje na stranu srpskih pobunjenika, neposredno nakon izbijanja balvan-revolucije. Hrvatska je tada iskusila grubi zador u svoj suverenitet, kad je zrakoplovstvo JNA (JRV) interveniralo protiv hrvatskog MUP-a. Tog 17. kolovoza 1990. MUP RH poslao je prema Kninu 3 helikoptera s policajcima radi gušenja velikosrpskih nereda (tada još nije bilo izravnih oružanih sukoba između hrvatske policije i srpskih pobunjenika; oni će započeti u ožujku 1991.), a iznad Ogulina su ih presrela 2 zrakoplova MiG-21 JNA (JRV) koji su zaprijetili helikopterima da će ih srušiti ako ne skrenu s predviđene rute i ne vrate se u Lučko.Zrakoplovna jedinica specijalne policije MUP-a RH , Udruga dragovoljaca i veterana Domovinskog rata RH - podružnica Grada Zagreba, pristupljeno 12. rujna 2015.

Nabavivši oružje tajnim kanalima iz inozemstva (među glavnim dobavljačima bila je Mađarska), Hrvatska je potkraj siječnja 1991. raspolagala s približno 30.000 komada uglavnom strjeljačkog i ponešto protuzračnog i protuoklopnog oružja. Hrvatske snage bile su ustrojene u Zbor narodne garde (ZNG): riječ je bila o lakim postrojbama sastavljenima od pješaštva, uz malu količinu težeg naoružanja i sa skromnom logistikom. Prva brigada ZNG-a osnovana je u Zagrebu ("Tigrovi"), gdje je 28. svibnja 1991. održana i prva smotra (stadion Kranjčevićeva). Dana 26. lipnja 1991. Sabor je donio Zakon o obrani kojim je predviđeno da se hrvatske oružane snage sastoje od ZNG-a i Hrvatske vojske (HV). Naoružavanje je nastavljeno i tijekom 1991., no istodobno su rasle napetosti, a u proljeće su počeli izbijati i prvi oružani sukobi i pale su prve ljudske žrtve. Istodobno sa službenim naoružavanjem Hrvatske, nastajale su i privatno organizirane dobrovoljačke postrojbe, od kojih su najveće bile Hrvatske obrambene snage, organizirane od Hrvatske stranke prave i predvođene Dobroslavom Paragom i Antom Paradžikom.

Nakon što je dokumentirala tajno naoružavanje Hrvatske, JNA je na temelju naredbe Predsjedništva SFRJ od 9. siječnja 1991. o razoružanju paravojnih formacija pokušala razoružati hrvatsku policiju, koja je bila temelj hrvatske obrane. Vojnim postrojbama raspoređenima u Hrvatskoj trebale su podršku pružiti one stacionirane u BiH, te je 17. siječnja 1991. izdana zapovijed Komandi Banjalučkog korpusa da pripremi 329. oklopnu brigadu iz Banje Luke “za marš i borbenu upotrebu” na području Gline, Petrinje i Slunja, te je ta brigada 24. siječnja dobila naredbu da do ponoći istoga dana pripremi sve nužno za mobilizaciju pričuvnog sastava po ratnoj formaciji radi dovođenja u Hrvatsku i za djelovanje s ostalim dijelovima korpusa.

Od provođenja te akcije se u zadnji čas odustalo, zacijelo stoga što jugoslavenski vojni vrh za nju nije imao odgovarajuću potporu kod civilnih vlasti. Sredinom veljače 1991. Štab Vrhovne komande OS SFRJ naredio izradu novog ratnog plana Sutjeska-2. Peta vojna oblast (Sjeverozapadno vojište po ratnom ustroju) promovirana je u “glavno za odbranu SFRJ”. Oblast je ojačana 1. proleterskom gardijskom mehaniziranom divizijom i 252. oklopnom brigadom iz Srbije. Prema njoj su orijentirani Banjalučki i Tuzlanski korpus iz 1. vojne oblasti, kao i Kninski korpus iz Vojnopomorske oblasti.Davor Marijan, op. cit.

Tijekom Desetodnevnog rata u Sloveniji krajem lipnja i početkom srpnja 1991. god.  JNA je na granici Hrvatske i Srbije (Vojvodine) 2. i 3. srpnja razmjestila četiri svoje mehanizirane brigade iz Beograda, Srijemske Mitrovice, Subotice i Pančeva, a mobilizacijom rezervista u Srbiji i manjim dijelom u BiH popunjeno je daljnjih 82 postrojbi. Nakon što su 5. srpnja predsjednik SR Srbije Slobodan Milošević i član predsjedništva SFRJ Borisav Jović od generala Veljka Kadijevića i Blagoja Adžića dobili obećanje da će JNA zaposjesti dio teritorija Hrvatske na kojem su u većem broju živjeli Srbi, tj. do crte Karlovac – Plitvice na zapadu, Baranja, Osijek, Vinkovci – Sava na istoku i Neretva na jugu, Komanda 1. (Beogradske) vojne oblasti iza ponoći 7./8. srpnja 1991. izdala je zapovijed za angažiranje snaga u Slavoniji. Plan je bio da glavne snage 1. vojne oblasti - 1. proleterska gardijska mehanizirana brigada, 51. mehanizirana brigada i dijelovi 12. proleterske mehanizirane brigade -  “brzim i energičnim pokretima oklopno-mehanizovanih snaga” izbiju na crtu Virovitica – Pakrac – Kutina. “U slučaju pružanja oružanog otpora u toku nastupnog marša energičnim i brzim dejstvima oklopno-mehanizovanih snaga, uz podršku artiljerije i avijacije razbiti paravojne formacije na pravcima kretanja i što pre stići na marševski cilj … odakle biti u gotovosti za dalja dejstva po posebnom naređenju”, pisalo je u zapovijedi. Prodor ovih težišnih snaga trebale su podržati sve snage JNA na okolnim područjima, a u izvršenje akcije je trebalo krenuti 9. srpnja 1991. god. u 4 sata ujutro. Operacija je u zadnji čas odgođena, u kontekstu nastojanja da se otvoreni rat koji je započeo u Sloveniji razriješi političkim dogovorom, u čemu su posredovale zemlje Europske unije. Međutim je vrh JNA posebnom Direktivom - za koju po svemu sudeći nisu znali ne-Srbi u najvišim tijelima tada politički snažno uzljuljane SFRJ - uredilo postupanje nakon povlačenja iz Slovenije. Poduzete su aktivnosti radi daljnjeg ojačavanja efektiva JNA u Hrvatskoj, gdje je odlučeno razmjestiti glavne snage te vojske, a samo je dio snaga ostavljen za obranu prema Albaniji i Bugarskoj (očito se nije smatralo vjerojatnim, da bi iz drugih Jugoslaviji susjednih država mogla doći neka vojna prijetnja), te za gušenje eventualnih pobuna u BiH, Kosovu i Sandžaku. Namjera je bila tijekom narednih mjeseci doći na razinu pripremljenosti koja će znatno nadmašiti ono koju je JNA iskazala tijekom sukoba u Sloveniji, te osigurati neupitnu pobjedu nad Republikom Hrvatskom.

JNA je tijekom 1991. javnosti i medijima plasirala priču o svojoj politici nemiješanja u sukobe, no zapravo je činila suprotno. Pored planiranja državnog udara u Hrvatskoj, zastrašivanja vojnim konvojima, uključivala se ona u vojne akcije u događajima koji su bile izvan legalnog mandata JNA, tj. u policijskim stvarima. Tako je JNA zauzimala položaje između pobunjenih Srba  - koji su bili u cijelosti naoružani oružjem koje im je dala JNA i čije su postrojbe bile organizacijski oslonjene na JNA - i hrvatskih policijskih snaga u trenutcima sukoba. Upravu su tako uspostavljene "tampon zone" zapravo sprječavale hrvatske redarstvene snage intervenirati te na taj način davale pobunjenim Srbima predah i odstupnicu, spašavajući ih od poraza i od toga da ih uhite legitimne hrvatske policijske vlasti. Pored toga, postrojbe JNA su tako pobunjenim Srbima omogućavale učvrstiti svoju vlast na zaposjednutom području, te odatle protjerivati veliku većinu hrvatskog i ostalog nesrpskog pučanstva.

Kako je poslije objašnjavao tadašnji jugoslavenski ministar obrane general Veljko Kadijević, na sjeveru Srbije je formirana udarna snaga, od postrojbi Novosadskog korpusa i Gardijske mehanizirane divizije, sa zadaćom da “oslobodi srpske krajeve u istočnoj Slavoniji” i “bude glavna manevarska snaga Vrhovne komande za prodor ka Zagrebu i Varaždinu”.Davor Marijan, op. cit.

Potkraj ljeta 1991. JNA se uključuje u izravne napade na položaje hrvatskih snaga, koje su sada bolje organizirane i naoružane te mogu na terenu parirati srpskim "teritorijalcima". U agresiji sada sudjeluju i dragovoljačke četničke postrojbe ubačene iz Srbije. Smjerovi napada i područja koja je okupirao srpski agresor tijekom jeseni 1991. nedvojbeno upućuju na nakanu da se ovlada svim dijelovima Hrvatske istočno od crte Virovitica - Karlovac - Karlobag, odnosno barem većim dijelom toga prostora pokaže li se taj maksimalistički cilj neostvarivim. Svjetski mediji izvještavali su kako JNA "brani srpsku manjinu u Hrvatskoj", dok su samozvani "branitelji" Srba zapravo napadali hrvatske gradove i sela, Osijek (70% Hrvata, 15% Srba), Vinkovce (80% Hrvata i 11% Srba) i Vukovar (47% Hrvata i 32% Srba).Jerry Blaskovich, Anatomija prijevare (prijevod djela Anatomy of deceit: an American physician s first-hand encounter with the realities of the war in Croatia), Moderna vremena, Zagreb, 1998., , str. 19.

Početnih mjeseci rata Hrvatska je bila telekomunikacijski raskomadana iznutra i u znatnoj mjeri odsječena od svijeta, što je bilo posljedica raketiranja odašiljače hrvatskog radija i televizije od strane zrakoplova JNA. Time su osobito bili pogođeni dubrovački kraj i Vukovar. Iz tog su razloga Hrvatska pošta i telekomunikacije kupile dvanaest INMARSAT-ovih A terminala. Šest ih je poslužilo MORH-u. Tako su satelitski mobilni telefoni odigrali ključnu ulogu u obrani Hrvatske.INMARSAT u Domovinskom ratu, Slobodna Dalmacija, prilog More, 30. studenoga 2001. Morsko prase  Bruno Profaca: INMARSAT u Domovinskom ratu

U obrani Hrvatske sudjelovali su ljudi iz cijele zemlje kao i mnogobrojni Hrvati iz BiH i iseljeništva. Iako je ljudski i materijalni teret obrane podnijela cijela zemlja, oružana obrana bila je organizirana po bojištima. Nastanak bojišta i značajke oružane borbe na svakome od njih bili su uvjetovani smjerom i snagom srpskog napada, kao i zemljopisnim i drugim obilježjima napadnutih dijelova zemlje.

U svom ovom vrtlogu našli su se i obični vojnici, ročnici koji su se zatekli na odsluženju obveznog vojnog roka u JNA. Neki nisu mogli lako pobjeći ili otići od JNA koja se sve više uključivala u ratne operacije protiv Hrvatske, jer nisu bili u gradovima, nego u selima, daleko od prometnih veza kojima bi mogli otići svojim kućama ili u inozemstvo na sigurno. Tim mladim vojnicima Hrvati su pomagali pobjeći, organizirano i neorganizirano. Gdje je bilo moguće, organizirano su ih dočekivali te im pomagali da se mogu neometano preodjenuti u civilnu odjeću, da ih vojne vlasti ne bi mogle prepoznati, uhititi ih i oštro sankcionirati zbog bijega. Ti su vojnici bili široka raspona nacionalnih pripadnosti: Hrvati, Muslimani, Albanci, Slovenci, Makedonci, pa i Srbi. Nekima su čak kupovali putne karte (vlak, autobus) da bi se mogli vratiti svojim obiteljima. Svijest o tome postojala je i kod vojnika u hrvatskim postrojbama, koji su znali u kojoj su situaciji ti vojnici, pa zato i nisu ni željeli pucati u vojnike koji nisu pokazivali napadačko ponašanje. Korist je bila obostrana: JNA je tako bila oslabljivana i dodatno demoralizirana, spašeni vojnici (nehrvati) iz drugih republika su stjecali dodatnu pozitivnu sliku o Hrvatskoj i Hrvatima koju su širili u svojim sredinama, kod Srba se tako razbijala indoktrinacija gdje su Hrvati i nova Hrvatska bili demonizirani, odnosno Hrvatska se pokazala uljuđenom zemljom, a spašeni vojnici su se izvukli od sudjelovanja u borbama i mogućoj pogibelji. Ove su situacije ušle i u hrvatsku književnost;Novi roman o Domovinskom ratu. Antun Jozing: Mrtvi se ne vraćaju (12), Hrvatsko slovo, 27. siječnja 2012., str. 10. u ponešto iskarikiranom obliku, ovo je bilo temom u filmskoj komediji Kako je počeo rat na mom otoku.

U već posve uzavreloj situaciji, ocijenio je vrh Srbije i JNA sredinom rujna da je sazrio čas za opći napad. 19. rujna 1991. godine Komanda 1. vojne oblasti izdaje Direktivu za djelovanje snaga, koja je glasila:

 "Završiti sa mobilizacijom, dovesti jedinice i energično preći u napad glavnim snagama u međurječju r. Drava – r. Sava a pomoćnim (5. K) Okučani – Pakrac – Virovitica i Okučani – Kutina, sa zadatkom: uz avio i art. podršku i sadejstvo sa jedinicama TO okružiti i razbiti snage Republike Hrvatske u Slavoniji, deblokirati jedinice i vojne objekte, izbiti na liniju Našice – Sl. Brod i biti u gotovosti za produženje napada ka Koprivnici i Okučanima."

Spremnost za pokret snaga 1. vojne oblasti bila je u 22 sata 19. rujna, a početak napada 21. rujna.  U napad iz Srbije je trebao krenuti Novosadski korpus s 30 000 ljudi i oko 2690 pripadnika u službama logističke potpore, te 1. Gardijska divizija s 27 000 ljudi i dodatnih 2 200 vojnika u službama logističke potpore. S područja BIH, zadatak Banjalučkog korpusa bio je da glavnim snagama na pravcu Okučani – Daruvar – Virovitica, a pomoćnim na pravcu Okučani – Kutina, odsiječe Slavoniju i u sukladnom djelovanju s Novosadskim korpusom i Gardijskom mehaniziranom divizijom krene prema Zagrebu i Varaždinu. Korpus je ojačan 544. motoriziranom brigadom iz Novosadskog korpusa koja je poslana u Laktaše. Od Kragujevačkog korpusa dobio je 130. motoriziranu brigadu iz Smederevske Palanke, koja je poslana u Bosansku Gradišku, i 46. partizansku diviziju iz Kragujevca. Korpus je 5. vojnoj oblasti pridodao svoju 10. partizansku diviziju iz Prijedora, koji je trebao snagama 5. vojne oblasti koje su se izvlačile iz Zagreba i drugih hrvatskih gradova pomoći da ovladaju prostorom Banovine.

Operacija se planirala provesti u dvije etape. U prvoj etapi, u trajanju od dva-tri dana, plan je bio deblokirati snage JNA u Vinkovcima, ovladati crtom Našice – Slavonski Brod i biti u spremnosti za daljnje djelovanje. U drugoj etapi, u trajanju od četiri-pet dana, planirano je dosezanje crte Suhopolje – Okučani i spremnost za nastavak napada prema Varaždinu i Koprivnici. Dio snaga određen je da blokira granicu prema Mađarskoj i lijevi blok glavnih snaga. Veća naseljena mjesta trebalo je “obilaziti a njihovu blokadu i kontrolu puteva vrše jedinice Teritorijalne obrane”.

Na hercegovačko-dalmatinskom dijelu ratišta planirano u prvoj etapi osvajanje Ravnih kotara, Zadra i Šibenika te ugroza Splita sa zapada. Snage na Kupreškoj visoravni trebale su ovladati širim područjem Livna. Iz istočne Hercegovine planiran je napad na šire područje Dubrovnika i osvajanje južne Dalmacije. U drugoj etapi operacije plan je bio glavnim snagama napasti s crte rijeke Neretve na pravcu Mostar – Split, dijelom snaga na pravcu Drniš – Split, a zadatak zauzeti Split i ovladati Dalmacijom. Cjelokupna operacija trebala je trajati 20-25 dana. U sastav borbenog postroja ušle su sve “zadejstvovane snage JNA i Teritorijalne odbrane na dalmatinsko-hercegovačkom delu teritorije Hrvatske i Bosne i Hercegovine”. Radilo se o 9. korpusu iz Knina, dijelovima 4. korpusa iz Sarajeva, 37. korpusu iz Titova Užica, 2. korpusu iz Titograda, Vojnopomorskom sektoru Boka i dijelu jedinica Teritorijalne obrane s područja Crne Gore i istočne Hercegovine.

Za opsežne planove ofenzive bila je nužna dodatna mobilizacija rezervista. Ukupno se na mobilizacijski poziv odazvalo 67% pozvanih, pa je ratna popuna postrojbi iznosila 73%. Odziv na mobilizaciju bio je različit: u Vojvodini je iznosio 93%, a u Srbiji znatno manje, oko 26%. U postrojbe Ratnog zrakoplovstva s protuzračnom obranom odazvalo se samo 6% pozvanih rezervista.

Hrvatske snage - povezane u elastičnu mrežu lakih postrojbi uglavnom sastavljenih od dragovoljaca - su pružile odlučni otpor napredovanju srpskih snaga, koje su obuhvatile također i sve snage srpskih pobunjenika (kao snage Teritorijalne obrane) u Hrvatskoj. Snagama JNA, koje u tom času očito nisu bile spremne upustiti se u ozbiljne borbe s odlučnim braniteljima, pokazao se hrvatski otpor nesavladivim. U zaleđu oružanih sukoba na bojištima pokrenuta je bitka za vojarne,  gdje su u rujnu 1991. hrvatske snage, često uz pomoć civilnoga stanovništva, blokirale objekte JNA u cijeloj Hrvatskoj. Pojedine su vojarne bile zauzete uz mnogo zarobljenog oružja (Hrvatska je došla u posjed 240.000 pušaka, 250 tenkova, 400 komada teškog topničkog oružja, veći broj ratnih brodova i mnogo druge vojne opreme koja je do kraja Domovinskog rata predstavljalo tehnički oslonac Hrvatske vojske), a iz preostalih se JNA povukla nakon sporazuma postignutog 22. listopada 1991. godine.

Neke od postrojbi sastavljenih od rezervista s područja Srbije nisu ni stigle do odredišta u Hrvatskoj, a druge su se nakon upuštanja u prve borbe razbježale. Postrojbe iz mirnodopskog sastava ojačane rezervistima su se odlučnije borile, ali uz mnogo dezorganizacije; na taj način je izvršena okupacija dijela područja Hrvatske u blizini granica Srbije i BiH. Stoga su zapovjedništva JNA odmah morale pristupiti prilagodbama planova, te je napad uz tako izmijenjene planove ponovo pokrenut 30. rujna 1991. godine. Zadaće su se sastojale u učvršćivanju kontrole nad područjem s gušćom koncentracijom srpskog stanovništva, na zauzimanje sela i manjih gradova uz već okupirano područje, te na zauzimanje u Vukovara, koji je predstavljao prepreku kompaktnom povezivanju okupiranih krajeva s hrvatske strane Dunava.

Na samom početku listopada se odigrao najteži dio bitke za Zadar u kojoj se nastojalo u cijelosti odsjeći Dalmaciju od ostatka Hrvatske, a nešto kasnije snage JNA dovedene iz BiH (Banjalučku korpus) koje su bile čvrsto ovladale autoputom Zagreb - Lipovac uz rijeku Savu dolaze i nadomak Podravske magistrale - čijim bi presijecanjem prometno odvojili Slavoniju od preostalog dijela Hrvatske. U bitci za Vukovar su u listopadu 1991. god. snage JNA u teškim borbama uzele grad u okruženje. Baš 1. listopada 1991. god. počinje opći napad na blokirani Dubrovnik.

Na drugoj strani se pod okriljem JNA formira 21. rujna 1991. godine tj. istodobno s pokretanjem otvorenog napada JNA iz Srbije i BiH - paradržava "Republika Srpska Krajina". Oružane snage te paradržave - Srpska vojska Krajine - nastaju dodjeljivanjem krupnih postrojbi JNA (koje nastavljaju djelovati u istim vojarnama, stožerima i skladištima, uz isto naoružanje i opremu, te uz u suštinu neizmijenjenu organizaciju, jedino uz popunjavanje rezervistima s područja Hrvatske); tu su uključene znatne oklopne i druge teško naoružane postrojbe, čak i zrakoplovne snage. Ni u jednom trenutku rata nije prestala logistička potpora i dotok zapovjednog kadra iz Srbije, bez kojega SVK i RSK uopće ne bi mogle djelovati. Ta paradržava obuhvaća oko 26% ozemlja Republike Hrvatske - daleko manje od maksimalističkih 70% iz planova ideologa Velike Srbije, ali dovoljno da predstavlja ozbiljnu prijetnju samom opstanku RH: na kraju će se pokazati da je jedina praktična funkcija te ekonomski neodržive i međunarodno nepriznate tvorevine i bila da drži Hrvatsku i njene vojne snage na distanci od veće, važnije i održivije srpske paradržave u BiH od koje je nastala kasnija Republika Srpska.

Srpske snage provode široki teror nad nesrpskim stanovništvom, te masovni zločini poput Pokolja kod Baćina 21. listopada 1991. i Pokolja u Škabrnji 18. studenog 1991. pokreću najveći dio Hrvata i drugih ne-Srba (dakle, oko polovice od približno pola milijuna stanovnika na području RH koje je bio zahvaćeno srpskom okupacijom) da napuste područje pod njihovom kontrolom.

 Istočnoslavonsko bojište

To je bojište obuhvaćalo područje tadašnjih općina Beli Manastir, Osijek, Vinkovci i Vukovar. Strateško značenje toga područja bilo je određeno njegovim položajem uzduž granice sa Srbijom, kojoj je osvajanje najistočnijega dijela Hrvatske bilo nužno za uspostavu mostobrana na desnoj obali Dunava i napredovanje prema zapadu. Tu je Hrvatska bila izložena izravnoj agresiji iz Srbije, uz masovno sudjelovanje JNA te korištenje srbijanskog teritorija za napade. Prvi oružani sukob dogodio se 2. svibnja 1991. kada je - uz sudjelovanje dragovoljaca iz Srbije na strani pobunjenika - u pokolju u Borovu Selu ubijeno 12 hrvatskih policajaca. U svibnju i lipnju 1991. postale su sve učestalije provokacije u istočnoslavonskim selima, a Tenja kraj Osijeka i Mirkovci kraj Vinkovaca postali su glavna pobunjenička uporišta. Preko mosta kod Batine u Baranju su iz Vojvodine 3. srpnja ušli tenkovi JNA i postupno zauzeli ključne točke u tom dijelu zemlje. Početkom srpnja (7. – 9.) postrojbe lokalnih Srba spalile su uz pomoć JNA selo Ćelije kod Osijeka, a potkraj mjeseca prognana je većina Hrvata iz Aljmaša, Erduta i Dalja.

right|thumb|250px|Invazija JNA na istočnu Slavoniju 1991. – 1992.

Glavni smjer napada na istočnoslavonskom bojištu išao je srijemskom ravnicom. Naselja s većinskim srpskim stanovništvom poslužila su kao uporišta iz kojih su napadana susjedna sela s većinskim hrvatskim pučanstvom. Srijemska naselja zauzeta su tijekom listopada, uključujući i grad Ilok, odakle je većina Hrvata bila prisiljena iseliti se unatoč nazočnosti promatrača EZ-a.Williams, Carol J.; Fighting Intensifies Near Croatian Town, Yugoslavia: The escalation shoots down a Kremlin attempt at mediation; Los Angeles Times, 18. studenoga 1991., preuzeto 15. siječnja 2010.

Već od kraja kolovoza 1991. počeli su napadaji na grad Vukovar, najveće urbano središte na području, čime je došlo do bitke za Vukovar. Vukovar je branilo 700 do 800 pripadnika ZNG-a i oko 1.000 dragovoljaca. Branitelji su bili skromno naoružani, s ograničenim brojem protuoklopnih i protuzrakoplovnih sredstava. Dostava oružja i opreme bila je otežana zbog obruča koji se postupno stezao oko grada pa se nakon pada Marinaca i Bogdanovaca potpuno zatvorio. Unatoč neravnopravnu odnosu snaga, branitelji su uništili golem broj neprijateljskih tenkova, izbacili iz stroja tisuće vojnika, vezali na se velike neprijateljske snage te na taj način zaustavili napredovanje. Nakon gotovo puna 3 mjeseca opsade srpske su snage naposljetku zauzele Vukovar 18. studenoga 1991. Nakon ulaska u grad srpske su snage počinile teške zločine. Zbog ubojstva između 255 Milosevic Indictment: Text, BBC, 29. listopada, 2001., pristupljeno 12. rujna 2015. i 264 Alexandra Hudson, U.N. tribunal to rule in Vukovar massacre case, Reuters, 25. rujna 2007., pristupljeno 12. rujna 2015. ranjenika, civila, branitelja i osoblja iz vukovarske bolnice na Ovčari, optužnice protiv odgovornih oficira JNA podigao je i Međunarodni sud za ratne zločine.

Nakon pada Vukovara agresorsko topništvo i zrakoplovstvo nastavilo je s napadima na Osijek i Vinkovce, ali poučen vukovarskim iskustvom agresor je odustao od pokušaja da pješaštvom zauzme te gradove. Potkraj studenoga HV uspješno je obranila Nuštar, kojeg je JNA još od listopada pokušavala osvojiti, a sredinom prosinca oslobođen je dio teritorija između Osijeka i Kopačeva. U idućih pet mjeseci, do razmještaja UNPROFOR-a, Srbi su utvrđivali dosegnute crte, nastavili progon nesrpskoga pučanstva te dalekometnim topništvom i dalje ugrožavali Osijek i Vinkovce. Do 12. studenoga 1991. je od posljedica granatiranja od strane JNA i velikosrpskih terorista osječka bolnica zaprimila 2.600 ranjene osobe, a ukupno je 370 osoba poginulo kao posljedica ranjavanja od velikosrpskog granatiranja Osijeka.Spomenar 8.-14. studenoga. Domovinski rat, priredio Luka Gavranović, HIC, Dom i svijet br. 399., 8. studenoga 2002., pristupljeno 12. rujna 2015.

Istovremeno, u nekim gradovima pod hrvatskom kontrolom, posebice u Osijeku, 1991. i 1992. nestali su ili su ubijeni brojni srpski civili (osobito u prosincu 1991.).Izvješće Human Rights Watch ; Izvješće Veleposlanstva SAD-a o stanju ljudskih prava u Hrvatskoj za 2003.  U to vrijeme je postojala opasnost od naoružanih civila, posebice snajperista.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata  Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj-prosinac 1992.):, pristupljeno 12. rujna 2015.

Sigurnost naselja u smislu ostanka pod hrvatskom vlašću nije bila sigurna ni za mala naselja niti za veće gradove, čak niti nakon stabiliziranja bojišnice i međunarodnog priznanja Republike Hrvatske od strane zemalja Europske zajednice. Pored topničkih napada, 10. veljače 1992. velikosrbi su poduzeli i pješački napad na Vinkovce kojeg su hrvatske postrojbe odbile.Kronologija Domovinskog rata: 1992. , Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata, pristupljeno 12. rujna 2015.

 Zapadnoslavonsko i podravsko bojište
thumb|250px|Hrvatski vojnici se spremaju otvoriti vatru na srpski tenk 1992.

Obuhvaćalo je područje općina Novska, Nova Gradiška, Pakrac,Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, str. 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack nearby Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar." Grubišno Polje i Daruvar te djelomice i područja općina Virovitica, Slatina, Orahovica i Požega. Prvi oružani sukob bio je napad na policijsku postaju u Pakracu u ožujku 1991. U iduća četiri mjeseca sve su češća bila miniranja, pucnjave i nemiri, a JNA je sve aktivnije nastupala na srpskoj strani. U kolovozu 1991. otvorena je prava bojišnica, gdje se ZNG suprotstavljao Banjalučkomu korpusu JNA i mjesnim pobunjenicima. U početku rujna bili su okupirani Okučani pa je bio prekinut promet autocestom Zagreb-Lipovac. U Četekovcu, Balincima, Čojlugu i u Voćinu i Humu kod Slatine srpske su snage počinile ratne zločine nad civilnim stanovništvom. Yugoslavia – further reports of torture and deliberate and arbitrary killings in war zones , Amnesty International, ožujak 1992, pristupljeno 12. rujna 2015. U Kusonjama su srpski odmetnici masakrirali zarobljene pripadnike hrvatske vojske i policije. Srpske snage nadzirale su tada Psunj, Papuk i dio Bilogore pa je postojala opasnost presijecanja hrvatskih teritorija od Save do Drave, što bi vjerojatno dovelo do pada cijele Slavonije. U protuudaru HV-a do prve polovice studenoga oslobođena je grubišnopoljska općina, a u prosincu i Bilogora, Papuk i najveći dio Psunja. Oslobodilački nalet zaustavljen je potpisivanjem Sarajevskog primirja 2. siječnja 1992.

 Banovinsko bojište

Obuhvaćalo je općine Hrvatsku Kostajnicu, Sisak, Petrinju, Glinu i Dvor. Od travnja 1991. rasla je napetost, a hrvatska vlast pregovorima i osnivanjem policijskih postaja bezuspješno je pokušavala ovladati stanjem. Nakon što je 25. lipnja 1991. hrvatski sabor donio odluku o uspostavljanju suverene i nezavisne Republike Hrvatske, jedinice JNA započinju s razmještanjem po unaprijed određenim strateškim pozicijama uz objašnjenje da "uspostavljaju tampon zone između pobunjenika koji se nisu slagali sa novom vlašću i ostalog stanovništva". JNA je u Glini zauzela pozicije s 30 oklopnih vozila i kontrolirala policijsku postaju u gradu u kojoj su bili hrvatski policajci. Namjere JNA pokazale su se već u pet ujutro 26. lipnja 1991. kada su dobro naoružani srpski pobunjenici napali policijsku postaju, pri čemu su ubili pet hrvatskih policajaca, a 16 zarobili i odveli u kninski zatvor gdje su mjesecima bili zlostavljani. Napad je osmislio i sproveo Dragan Vasiljković i postoji i snimka na kojoj se nalazi pred policijskom postajom i govori pored osvojenog policijskog BOV. JNA je samo mirno promatrala kako paravojne bande napadaju policiju, a kad je u pomoć stigla postrojba hrvatskog MUP-a za posebne namjene ATJ Lučko koja je vratila postaju pod hrvatski nadzor, oklopnjaci JNA razmjestili su se oko postaje i držali hrvatsku policiju paraliziranom u okruženju, dok su bande srpskih pobunjenika nesmetano uspostavljale kontrolu nad gotovo cijelim gradom.rž, 26. lipnja 1991. – napadom na Glinu počeo krvavi rat na Banovini, narod.hr, 26. lipnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015. U lipnju i srpnju počeli su progoni hrvatskoga pučanstva. Potkraj srpnja bili su počinjeni ratni zločini nad hrvatskim civilima u naseljima s hrvatskim stanovništvom uz Unu u općini Dvor (pokolji u Kuljanima, Strugi, Bjelovcu, Pecki, Čuntiću, Dragotincu, Skeli kod Gline, Graboštanima, Stublju i Majuru, Gornjem Viduševcu, Baćinu, Kozibrodu), a potom i u Kraljevčanima i Hrastovici kraj Petrinje i Joševici kod Gline, a srpski odmetnici su masakrirali i zarobljene pripadnike hrvatske vojske i policije u Petrinji kod nove bolnice i Zamočama. U kolovozu je ZNG evakuirao Hrvatsku Kostajnicu i branio prazan grad do sredine rujna, kada su ga zauzele srpske snage. Nešto ranije pala je i Petrinja. Potkraj rujna hrvatska obrana stabilizirala se duž bojišnice na rijeci Kupi i više nije bilo većih pomaka. Dalekometnim napadima najviše su bili izloženi Sisak, Sunja i Komarevo, te pokupska naselja na lijevoj obali Kupe.

 Kordunsko bojište

Obuhvaćalo je općine Vrginmost, Vojnić, Karlovac, Duga Resa, Ogulin i Slunj. Geostrateški je to područje bilo osobito važno zbog prometnoga položaja Karlovca, gdje su napadi izravno prijetili presijecanjem hrvatskoga teritorija. U srpnju 1991. u Krnjaku i u kolovozu u Budačkoj Rijeci (kod Plitvica) bili su napadnuti policajci, a oko Topuskoga i okolnih sela postupno se stezao obruč. Tijekom rujna bio je opkoljen Slunj, no obrana se održala do studenoga. Padom Slunja u četničke ruke, otvorio se prostor za djelovanje ratnim zločincima. Srpski odmetnici su počinili masovne pokolje u Lipovači, Klancu, Skakavcu i Brešanima.

U teškom je položaju bio i sam grad Karlovac, zbog prijetnji iz brojnih vojarni u gradu i oko njega te neprestanoga granatiranja. Uspješno je obranjen, iako je bojišnica sve do 1995. ostala u predgrađu.

12. studenoga 1991. su velikosrpski MiG-ovi raketirali gradić Ogulin, a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom. U to vrijeme je taj gradić od 10.525 stanovnika zbrinjavao 1600 hrvatskih izbjeglica s Korduna.Na današnji dan u Domovinskom ratu , autor Miroslav Bagarić, UDVDR, 12. studenoga 2009., pristupljeno 12. rujna 2015. 28. listopada 2011. PU karlovačka policija je po završenoj istrazi utvrdila dio počinitelja ratnih zločina nad Hrvatima.M. Pušić, Karlovačka policija prijavila odgovorne oficire JNA za ratni zločin počinjen 1991. godine, Slobodna Dalmacija, 28. listopada 2011., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Ličko i gacko bojište
lijevo|mini|200px|Oštećena zgrada u Otočcu

Ličko je bojište obuhvaćalo općine Gračac, Korenica i Donji Lapac, zahvaćene pobunom već u jesen 1990., te Gospić i Otočac. U početku travnja 1991. došlo je do oružanog sukoba na Plitvicama ("Krvavi Uskrs"), koji je odnio prve žrtve u Hrvatskoj. U svibnju i lipnju 1991. zaredali su nemiri na području između Gospića i Gračaca. Oko Gospića, Otočca i Ličkog Osika bili su razmješteni srpski tenkovi i topništvo i uskoro su počeli napadi. Dio srpskih civila odlazio je na obuku u vojarnu JNA, a dio njih je i izostajao s posla zbog toga. JNA se u početku "postavljala" između sukobljenih strana, iako je to bio posao policije, a ne vojske, kojoj je bila zadaća obrana od vanjskog neprijatelja. Postavljanjem između je JNA zapravo davala predah i mogućnost uzmaka srpskim odmetnicima, odnosno, omela je u radu hrvatsku policiju u protuterorističkim aktivnostima. Vremenom su ta ometanja bila sve veća, da bi se na koncu JNA otvoreno stavila na stranu srpskih odmetnika i srpskih paravojnih postrojbi unovačenih u Srbiji, BiH i Crnoj Gori.

Bitka za Gospić bila je vrlo upitnog ishoda, i malo je nedostajalo da grad padne u ruke srpskih odmetnika i JNAIvica Marijačić, Biografija junaka: Ratni put generala Mirka Norca (1): Osvajanje vojarne "Stanko Opsenica", sa 70 oficira JNA, 200 vojnika i skupinom četnika, značilo je prekretnicu u Gospiću. Grad pred padom, Slobodna Dalmacija, 16. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015. Velikosrpski napadačima na Gospić su u pomoć došli i ozloglašeni srbijanski kriminalci.Ivica Marijačić, Biografija junaka: Ratni put generala Mirka Norca (2): Plato Masleničkog mosta oslobođen za samo tri sata, Slobodna Dalmacija, 17. veljače 2001.,  pristupljeno 12. rujna 2015. Polovicom rujna predale su se hrvatskim snagama vojarne u Perušiću i Gospiću, no druga gospićka vojarna osvojena je istom nakon višednevnih borbi.

Vremenom su okolo Gospića i u Gospiću djelovale paravojne postrojbe pobunjenih Srba i dragovoljaca iz Srbije ("beli orlovi"), kao i specijalnih postrojba JNA iz Niša, koje su u svojim upadnim i izviđačkim akcijama ubijali hrvatsko stanovništvo, svjesno pokušavajući izazvati strah i demoraliziranje mještana odanih Hrvatskoj.Ivo Šćepanović, U Obradovića Varoši kosti "belih orlova", Slobodna Dalmacija, 16. travnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Slobodna Dalmacija Sa suđenja Norcu, 28. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015. O tome koliko je bitka bila teška i kako je bilo vrlo blizu da će Gospić pasti u četničke ruke je svjedočio ondašnji predsjednik hrvatskog Sabora, kasniji hrvatski predsjednik, Stipe Mesić. Slobodna Dalmacija, Split, Croatia, September 28, 2000

U listopadu su srpske snage spalile hrvatska sela i počinile masovne ratne zločine u selima Lovincu, Svetom Roku, Širokoj Kuli, Vagancu, a u studenome u Poljanku, Saborskom, Vrhovinama i Dabru. S druge strane, dogodio se gospićki slučaj, gdje su pripadnici hrvatskih snaga počinili značajni zločin nad zarobljenicima i civilima srpske nacionalnosti.

Sigurnost u smislu ostanka pod hrvatskom vlašću nije postojala ni nakon stabiliziranja bojišnice nakon primirja u siječnju 1992. godine. Velikosrbi su i kasnijih godina pokušavali zauzeti hrvatski teritorij, kao što je to bilo 7. srpnja 1993., kad su duž cijele ličke bojišnice pokušavali napadima pješaštvom probiti hrvatske obrambene crte. Dom i svijet br. 432-433.

 Istarsko bojište
U usporedbi s ostatkom Hrvatske, istarski je poluotok bio najmanje od svih bojištem, što ne znači da je bio pošteđen srpskih napada. 21. prosinca 1991. godine JNA je s čak sedam borbenih zrakoplova MIG 21, raketirala i bombardirala kasetnim bombama aerodrom "Crljenka" u Vrsaru, te ugasila život Dragutina Barića, i njegovog kolege Stipana Liovića, Sabida Huskića i Dragana Garvana, svi iz Vrsara.Vrsarski dragovoljci posjetili Općinu Sveta Marija, uhddr.hr, 12. travnja 2011., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Sjevernodalmatinsko bojište
right|thumb|250px|Hrvatski vojnici ispred uništenog srpskog tenka kojeg su zaustavili na putu u Drniš 1992.

Obuhvaćalo je zadarsko, šibensko i splitsko područje sa zaleđem. Jedan od strateških agresorskih ciljeva bio je izlazak na Jadransko more pa su sve ratne akcije u dalmatinskom zaleđu svoju konačnicu trebale imati na obali. Pritisci na Hrvate i njihov progon iz Knina počeli su već u proljeće 1991. Tijekom ljeta i jeseni 1991. teror i opća nesigurnost proširili su se cijelim područjem.

Stvarni simboli otpora i stradanja bila su sela Kijevo kraj Knina i Kruševo kraj Obrovca. Oružane provokacije postupno su prerasle u topničke udare po dalmatinskim gradovima. Na zadarskom području stanje je postalo kritično polovicom rujna pošto je bila razbijena obrana Pridrage i Novigrada, a jugoslavenska mornarica potpuno je blokirala morski prostor. Nakon povlačenja s Masleničkog mosta i njegova rušenja, jedina veza Dalmacije s ostatkom Hrvatske održavala se preko otoka Paga. Održanje i osiguranje te prometnice bilo je ključno za obranu cijele Dalmacije. Obrana Šibenika bila je uspješnija zbog osvajanja topničkih položaja na Žirju i na Zečevu.

Ratni zločini pri etničkom čišćenju nisu zaobišli ni ove krajeve: srpski odmetnici uz pomoć JNA su počinili masovne ratne zločine u Škabrnji, Nadinu i Bruškoj.Velimir Brkić, Žrtva Nadina nikad zaboravljena, zločinci još nekažnjeni, Zadarski list, 20. studenoga 2010. , pristupljeno 12. rujna 2015.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata  Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj - prosinac 1992.) , pristupljeno 12. rujna 2015.L. Kalmeta, Smilčić: potresna svjedočenja o stradanju civila, Slobodna Dalmacija, 21. ožujka 2011. Velikosrbi su minirali i do temelja srušili župnu crkvu studenoga 1991. , pristupljeno 12. rujna 2015.

 Južnodalmatinsko bojište

right|thumb|250px|Područja s kojih je JNA napadala Dubrovnik

To je bojište obuhvaćalo područje općina Ploče, Metković i Dubrovnik. Trajna geostrateška nepogodnost toga dijela Hrvatske mala je dubina teritorija. Agresija se ondje nije odvijala po uobičajenome modelu koordiniranog djelovanja mjesnih Srba i JNA. To je područje bilo izloženo napadima iz istočne Hercegovine, a potom i iz Crne Gore. Područje Konavala i Dubrovačkog primorja zauzele su snage JNA u listopadu, a sam Dubrovnik našao se u potpunom okruženju (Opsada Dubrovnika).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, 25. lipnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, 23. kolovoza 2003., pristupljeno 12. rujna 2015. Bio je gađan s mora, iz zraka te s položaja na brdima iznad grada.

Razorni napadi na Dubrovnik nastavili su se u studenom i prosincu. Ratna policijska postrojba s 40-ak pripadnika i 7 pripadnika ZNG-a je zaustavivši agresorsko napredovanje kod Stona 5. i 6. prosinca 1991. godine zaustavila prodor i okupaciju Pelješca. Nakon potpisivanja primirja u siječnju 1992., rat na dubrovačkom području kratko je bio slabijeg intenziteta. Oslobodilačkom akcijom 1. Gardijske brigade "tigrovi" i 4. Gardijske brigade, koja je počela 22. travnja 1992. godine, Dubrovnik i okolica su deblokirani, a srpskom okupatoru su naneseni veliki gubitci. Novu opasnost, osobito po dolinu Neretve, donio je početak velikosrpskih vojnih djelovanja u BiH.

 Obrana zračnog prostora
right|thumb|250px|Rudolf Perešin pokraj MIG-a

U najtežem položaju je bila obrana zračnoga prostora zbog potpune prevlasti JNA u zraku. Zračnim napadima bili su izloženi svi dijelovi zemlje, uključujući i glavni grad Zagreb, gdje je jugoslavensko zrakoplovstvo 7. listopada 1991. napalo i sjedište Predsjednika Republike Franje Tuđmana. Tijekom 1991. protuzračna obrana uspjela je srušiti i onesposobiti velik broj zrakoplova JNA, a ostale odvratiti od letova na malim i srednjim visinama odakle je njihovo djelovanje bilo ubojitije. Nakon 1991. postupno se stvaralo i hrvatsko zrakoplovstvo, koje je u završnim operacijama 1995. imalo važnu ulogu.

 Obrana Jadrana
, te Bitka za Šibenik

Usporedno s ratom na bojištima duž Hrvatske te ratom za vojarne u pozadini bojišta, odvijale su se i akcije obrane Jadrana. Prvo je, u rujnu, osvojena baza JNA u Pločama. Ubrzo su pale i bitnice obalnoga topništva (Žirje, Zečevo) i drugi objekti na obali i otocima.

Od rujna do studenoga 1991. JNA je provela tri blokade hrvatskih luka uz pokušaj invazije na Šoltu 6. kolovoza 1991.Hrvatski vojnik  Stjepan Bernadić: Prvi brod Hrvatske ratne mornarice, rujan 2006. te bombardiranje Splita (i Šolte), Šibenika, Zadra, Dubrovnika i drugih obalnih mjesta te snajperska paljba po tim gradovima i okolici, no do kraja 1991. ipak je doživjela neuspjeh i bila prisiljena na djelomično povlačenje s okrnjenom i oštećenom flotom.

JNA je planirala zauzeti zračnu luku na Krku, no to je sprječeno akcijom hrvatskih postrojbi 2. srpnja 1991. godine.

Od 16. do 22. rujna 1991. god. u Bitki za Šibenik osvajaju hrvatske snage više bitnica obalnog topništva, koje onemogućuju pristup Jugoslavenske ratne mornarice Šibenskom akvatoriju i njihov angažman u borbama za grad; te osvajaju znatni broj plovila JRM, koja su se nalazila na vezu u vojarni "Kuline" i na remontu u tamošnjem brodogradilištu. Ti brodovi postaju osnovom za brzo ustrojavanje Hrvatske ratne mornarice, koja će se u narednom razdoblju moći osloniti na znatne kapacitete hrvatske brodogradnje i pomorstva, te osigurati siguran izlaz Hrvatske na more.

Sredinom rujna 1991. JRM je izvršila desant na Sv. Kaju kad je nastojala vratiti nazad skladište goriva u Svetom Kaji u Kaštelanskom zaljevu. 29. rujna 1991. je JNA u jeku svoje ofenzive na Hrvatsku izvršila desant na Privalu na otoku Korčuli pri čemu je ponovo u svoje ruke uzela tamošnju vojarnu i pokupila sve podvodne mine iz skladišta podvodnog oružja. Jugoslavensko ratno zrakoplovstvo je bombardiralo poljoprivrednu zračnu luku kod Starog Grada na otoku Hvaru 7. studenoga 1991. godine.dalmacijanews.com, Na današnji dan, Dva puta bombama i raketama napadnuta je zračna luka u Starome Gradu na Hvaru, pri čemu je oštećena pista i jedan manji zrakoplov., objavljeno 7. studenoga 2011. godine, pristupljeno 13. rujna 2015. godine Otok Vis, Lastovo i Mljet najdulje su ostali pod okupacijom JRM. Eksplozije nisu poštedjele ni te otoke, jer je JRM pri povlačenju uništavala eksplozivom ono što nije mogla ponijeti sa sobom, dok su brojne površine oko tamošnjih vojarna dugo vremena ostale minirane.

U svibnju 1992. JNA se povukla s otoka Visa, Lastova i Mljeta.

Razmještaj mirovnih snaga UN i jačanje hrvatske vojske

Otvorena agresija na Hrvatsku završila je potpisivanjem Sarajevskog primirja između JNA i hrvatskih snaga 2.siječnja 1992., pod okriljem Ujedinjenih naroda. To primirje bilo je preduvjet za početak mirovne operacije u (UN) Hrvatskoj. Međunarodno posredovanje započelo je već na samom početku oružane agresije. Europska zajednica politički je posredovala još od lipnja 1991., a od rujna u Hrvatskoj je raspoređena i promatračka misija (European Community Monitoring Mission/ECMM). Prijedlog mirovne operacije UN-a bio je predočen javnosti u prosincu 1991. Budući da je u izradbi plana sudjelovao američki diplomat Cyrus Vance, osobni izaslanik glavnog tajnika UN-a, taj je plan u javnosti bio poznat kao Vanceov plan. Prihvatile su ga sve strane koje su bile sudionici u sukobu: hrvatska vlada, jugoslavenska odnosno srbijanska vlada i vojska, a naposljetku i predstavnici mjesnih Srba, koji su se najviše opirali prihvaćanju plana.

Prema temeljnoj zamisli Vanceova plana, vojne snage i promatrači UN-a bili su raspoređeni u pojedine dijelove Hrvatske koji su označeni kao »područja pod zaštitom UN-a« (UNProtected Areas, UNPA). Kao zaštićena područja bili su definirani oni dijelovi Hrvatske gdje su Srbi bili većina ili brojčano značajna manjina pučanstva i gdje su »napetosti medu zajednicama dovele do sukoba«. Ta se područja razvojačuju, sve oružane snage povlače se ili raspuštaju. To se odnosi i na JNA koja je trebala potpuno napustiti Hrvatsku. Provedbu plana jamčile su mirovne snage UN-a, nazvane Zaštitnim snagama (UN Protection Force, UNPROFOR).

right|thumb|250px|Kupari kraj Dubrovnika - razoren hotel nakon napada JNA 1991.

Iz operativnih razloga zaštićena područja bila su podijeljena u četiri sektora:

 Sektor Jug obuhvatio je unutrašnjost sjeverne Dalmacije i istočnu Liku
 Sektor Sjever nazvano je područje Korduna i Banovine
 Sektor Istok područje Baranje i istočne Slavonije
 Sektor Zapad područje zapadne Slavovnije

U svim trima sektorima (Jug, Sjever, Istok i Zapad) zaštićena područja bili su zapravo oni dijelovi Hrvatske koje su u to vrijeme nadzirali pobunjeni Srbi (uz presudno važnu podršku Srbije, koja je između ostalog osiguravala svo potrebno oružje i strjeljivo za Srpsku vojsku Krajine, te iz reda profesionalnih časnika Vojske Jugoslavije u smjenama slala zapovjednike da upravljaju postrojbama SVK). Jedino je UNPA sektor Zapad, koji je obuhvatio zapadni dio Slavonije, većim dijelom bio područje pod nadzorom legalnih hrvatskih vlasti, a samo manjim dijelom, oko Okučana, pod nadzorom pobunjenih Srba.

lijevo|mini|250px|Karta područja pod srpskom kontrolom tijekom raspada SFRJ. Okupirana područja Hrvatske označena su ljubičasto.

Iako nije bila u potpunosti zadovoljna planom, te je bila svjesna njegovih nedostataka, Hrvatska je plan ipak prihvatila i provodila onoliko koliko je provedba ovisila o njoj. Osobito nepovoljno za Hrvatsku je bilo tumačenje UN-a da se status zaštićenih područja neće mijenjati dok se ne pronađe sveobuhvatno političko rješenje cjelokupne jugoslavenske krize. Organizacija dolaska i razmještaj mirovnih postrojbi tijekom proljeća 1992. pokazali su se prilično složenima, a sve je bilo otežano i izbijanjem sukoba u BiH. To je mirovnu operaciju stavilo pred nove probleme, a poslije uvjetovalo i njezino znatno proširivanje kako u ljudstvu tako i u području djelovanja.

Povlačenje JNA iz Hrvatske početkom 1992. pokazalo se kao manevar u funkciji srpske agresije na BiH. Prije povlačenja JNA je dio oružja rasporedila mjesnoj srpskoj teritorijalnoj obrani i policiji. Naime, po mirovnom planu lokalna policija bila je jedina naoružana sila u zaštićenim područjima. Postrojbe JNA koje su se s preostalim naoružanjem premjestile u BiH uključivale su se u ratne operacije u Ratu u BiH, dok je UNPROFOR osiguravao područja pod srpskim nadzorom u Hrvatskoj. Mirovne snage UN-a bile su, po mišljenju Beograda, sigurno jamstvo protiv mogućih napada HV-a.

Nakon razmještaja UNPROFOR je u svibnju i lipnju 1992. preuzeo odgovornost za primirje na hrvatskim bojištima. Dolazak mirovnih snaga prorijedio je ratne sukobe i razorne napade na hrvatske gradove te uglavnom osigurao mir na svim bojištima; međutim, ostale preuzete obveze mirovne snage nisu ispunile. Nisu zaustavile povremene dalekometne udare i granatiranja hrvatskih gradova i drugih naselja uz bojišnicu. Međunarodno posredništvo nije pomoglo ni oko ublaživanja prometnih teškoća, od kojih je osobito trpjela Dalmacija. Mandat za povratak stanovništva zaštitne snage UN-a nisu nikad nigdje provele. Preostali Hrvati koji su ostali na okupiranim područjima na svojim imanjima bili su učestalo pljačkani i podvrgavani fizičkom i psihičkom maltretiranju od strane velikosrba. Brojni su Hrvati i smaknuti.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata  Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj - prosinac 1992.)

Osjećajući se sigurnima u nazočnosti mirovnih snaga - koje nisu poduzimale efikasne mjere za zaštitu ne-srpskih civila - srpske su pobunjeničke vlasti nastavile masovni progon nesrpskoga pučanstva iz okupiranih krajeva (u kojima je do 1991. god. živjelo približno pola Srba). Namjera da se zauvijek onemogući povratak prognanika bila je više nego očita. Uništavanje domova hrvatskoga stanovništva te, osobito, uništavanje njihovih kulturnih i vjerskih spomenika koji svjedoče o njihovoj višestoljetnoj nazočnosti na tom području, nastavilo se i nakon razmještaja mirovnih snaga. UNPROFOR je s vremenom postao svjestan takve zloporabe, često prosvjedovao i povremeno poduzimao akcije zaštite preostaloga nesrpskog pučanstva, ali su pripadnici UNPROFOR-a uglavnom "djelovali" kao puki svjedoci brutalnog nasilja. Pogrješku je UNPROFOR napravio i prihvaćanjem zatečenih lokalnih vlasti. U mirovnome planu bila je predviđena uspostava mjesne vlasti po načelu proporcionalne zastupljenosti nacionalnih skupina prije rata, ali su u stvarnosti postojeće strukture priznate kao legalne. Svojim odnosom spram njih mirovni su posrednici kod pobunjeničke vlasti poticali osjećaj sigurnosti i u stanovitoj im mjeri čak davali nekakav legalitet. UNPROFOR je propustio spriječiti i nastanak vojnih postrojbi na području samoproglašene Krajine. Organizirane srpske postrojbe nisu djelovale samo unutar granica Hrvatske nego su, zajedno sa srpskom vojskom iz BiH, sudjelovale i u napadima na okruženo bihaćko područje, na kojem je Armija BiH teškom mukom održavala kontrolu.

Imajući na umu neučinkovitost mirovnih snaga, te svjesna činjenice da postojeće stanje ide na ruku pobunjenim Srbima jer podržava rezultate agresije, Hrvatska je u razdoblju 1992. – 95. svoja stalna diplomatska nastojanja kombinirala s povremenim munjevitim oružanim operacijama na okupiranom području. Već u tijeku svibnja i lipnja 1992. oslobođeno je dubrovačko primorje od Ošlja do Mokošice te Župa dubrovačka (v. Operacija Spaljena zemlja). Miljevački plato u zaleđu Šibenika oslobođen je nakon oružane akcije u lipnju 1992. Nakon što su u Operaciji "Oslobođena zemlja" 23. srpnja - 12. kolovoza 1992. godine u teškim borbama hrvatske snage oslobodile planinsko područje u zaleđu Dubrovnika, u listopadu 1992. jugoslavenska vojska se povukla iz Konavala na temelju sporazuma hrvatskog i jugoslavenskoga predsjednika, Franje Tuđmana i Dobrice Ćosića, postignutog u rujnu 1992. u Ženevi, a samo na krajnji jugoistočni dio, na poluotok Oštru ili Prevlaku raspoređena je promatračka misija UNMOP (UNMonitors on Prevlaka). U siječnju 1993. hrvatske snage su u Operaciji Maslenica oslobodile zadarsko zaleđe s Masleničkim ždrilom i dijelom Velebita te područje oko brane na Peručkom jezeru kraj Sinja. Ukupno je u svim tim akcijama oslobođeno oko 850 km2 s oko 100 naselja, prije agresije uglavnom naseljenih Hrvatima. U rujnu 1993. hrvatske snage potisnule su Srbe iz nekoliko sela u okolici Gospića (tzv. Medački džep) iz kojih se učestalo granatiralo Gospić. Sve hrvatske akcije bile su popraćene negodovanjem UNPROFOR-a i ostalih međunarodnih posrednika "zbog uporabe oružja", a zapravo jer je Hrvatska razbila cementiranu situaciju i što se uopće drznula osloboditi svoje teritorije, poremetivši zacijelo geopolitičke planove nekih moćnih država.

 Jačanje Hrvatske
U razdoblju od stabilizacije ratišta 1991. god. i razmještaja snaga UN, Hrvatska je ustrajno radila na ustrojavanju vlastitih oružanih snaga i službi sigurnosti, razvoju svoje diplomacije i stabilizaciji monetarnog i gospodarskog sustava. S vremenom se čak u stanovitoj mjeri poboljšava standard života stanovništva, čije su zarade u vrijeme početka Domovinskog rata bile jako opale; gospodarska aktivnost, a time i mogućnost financiranja ratnog napora, u velikoj je mjeri oporavljena - makar će se posljedice okupacije dijela teritorija, troškovi financiranja rata i obnove ratom uništene imovine, te gubici trgovinskih aranžmana na bivšem području SFRJ i komunističkog bloka još dugo osjećati.

Kopnene snage i Hrvatska ratna mornarica ostale su u pretežnoj mjeri opremljene naoružanjem zarobljenim od JNA (osobito u presudno važnoj Bitki za vojarne 1991.), koje je dopunjavano radom hrvatske industrije i stanovitim uvozom - prvenstveno naoružanja istočnoeuropskog podrijetla - koje se zbog zabrane uvoza naoružanja na područje bivše Jugoslavije (međunarodna mjera koja je stavljala u očitu prednost Srbiju, koja je uspjela prisvojiti pretežni dio naoružanja bivše JNA) odvijalo putem tajnih operacija. Takve su nabave bile presudne za jačanje Hrvatskog ratnog zrakoplovstva, s obzirom na to da od JNA nije zarobljena značajnija količina sustava za taj rod vojske: kod nabave te vrste ratne opreme uspjelo se postići vrlo povoljne cijene, što je uvelike "poštedjelo" državni proračun zemlje u ratu."Prvi put nakon rata otkriveni originalni računi za oružje", Berislav Jelinić za "Nacional", 16. listopada 2006.

Intenzivno se radilo na boljem obrazovanju i uvježbavanju vojnika i policajaca, te na obrazovanju zapovjednog kadra. U HV, s dosta se uspjeha ustrojilo veće tzv. gardijske postrojbe, koje se nastojalo popuniti vojnicima s profesionalnim ugovorima, koji su bili u neprestanom angažmanu u borbenim postrojbama i razina čije je psihofizičke spremnosti i vojne vještine bila veća od onoga kod vojnih obveznika koji su novačeni temeljem opće vojne obveze: gardijskim postrojbama će se povjeravati najsloženije zadaće.

Nakon što je u početnim fazama rata Hrvatsko gospodarstvo djelovalo u uvjetima vrlo visoke inflacije koja je predstavljala značajku cijele jugoslavenske ekonomije 1980.-ih i početkom 1990.- ih godina, inflacija je 1994. godine za vlade Nikice Valentića stavljena pod kontrolu te je za Dan državnosti 30. svibnja 1994. godine uvedena hrvatska kuna, umjesto privremenog hrvatskog dinara. Za razliku od stanja u zadnjim godina SFRJ, koje su bile obilježene stalnim nestašicama energenata i raznih proizvoda poput deterdženata, jestivog ulja i kave, u neovisnoj Hrvatskoj takvih nestašica nije bilo; mora se međutim reći da je su plaće i mirovine bile vrlo niske, barem do svladavanja inflacije 1994. godine. Zahvaljujući primirju, donekle je funkcionirao i turizam, osobito na područjima Istre i Kvarnera, do kojih se moglo iz Europe doputovati na normalni način. Stabilizirano gospodarstvo - koje nije bilo na predratnoj razini ali je funkcioniralo vidno bolje od gospodarstva Srbije pritisnutog međunarodnim ekonomskim sankcijama, a osobito bolje od gospodarstva na područjima srpskih paradržava na teritorijima Hrvatske i BiH - predstavljalo je važan oslonac u obrambenom naporu.
mini|Izvještaj 5. korpusa A BiH od 27.12.1994., o vojnoj pomoći primljenoj iz Hrvatske|alt=
Slabo stanje ekonomije je, na drugoj strani, jako oslabilo neprijatelja: na sjednici Vrhovnog savjeta obrane SR Jugoslavije od 21.srpnja 1994. godine izneseno je da je “saveznim budžetom za 1994. godinu utvrđen vojni budžet od 1.264.000.000 dinara, ili 57% od predloženog minimalnog iznosa”, kojim je omogućeno “samo preživljavanje”, pa je “Generalštab Vojske Jugoslavije u osnovi pokrio redovan život i rad vojske, no bez povećanja mera borbene gotovosti i popune ratnih materijalnih rezervi”. Zbog takvog budžeta “još više se pogoršalo stanje opremanja, naoružanja, vojne opreme, ratnih materijalnih rezervi i tehničkog obezbeđenja”, posebice zato što su “veće količine ubojnih sredstava, 3.640 tona, ustupljene Srpskoj vojsci Krajine i Vojsci Republike Srpske”, čime je “povećan broj kritičnih vrsta ubojnih sredstava, čija je popuna ispod 50% potreba (pešadijske municije za podršku bilo je 37%, artiljerijske municije za podršku 46%, protivavionske municije cevne 49 %)”. U tom trenutku su “rezerve bile veoma kritične za 29 vrsta značajnije municije”.Prezentacija edicije "DOKUMENTI INSTITUCIJA POBUNJENIH SRBA U REPUBLICI HRVATSKOJ, Knjiga 14 (srpanj – prosinac 1994.)", Centar domovinskog rata, 17. ožujka 2015.

U razdoblju 1992. – 1994. godine Hrvatska je involvirana u složena ratna zbivanja u BiH: ta država zacijelo ne bi opstala bez podrške Republike Hrvatske.

Tijekom rata je Hrvatska čitavo vrijeme brinula o najmanje pola milijuna prognanika (iz RH) i izbjeglica (iz BiH, te iz Srbije), u nekim trenucima preko 700.000 njih. Organiziranom skrbi za taj dio stanovništva, uspjelo se većinu njih održati vezanom uz Hrvatsku, te se nakon rata većina njih vratila u svoje domove, ili barem ostala živjeti u domovini.

 Završne operacije
right|thumb|193px|Hrvatska zastava na Kninskoj tvrđavi

Budući da je srpska strana odbacivala sve mirovne ponude i planove, uključujući i plan Z-4 (siječanj 1995.) koji joj je predviđao najširu autonomiju, sporazumno rješenje bilo je sve manje izvjesno, a nazočnost mirovnih snaga išla je na ruku agresoru jer su one svojom nazočnošću zapravo štitile stanje postignuto nasilnim putem. Hrvatska je bila suočena s prijetnjom zaleđivanja takva stanja, s mogućnošću da se okupirana područja u budućnosti sjedine sa Srbijom. Povremeni pregovori davali su tek vrlo ograničene rezultate i mala poboljšanja; takve je naravi bilo i otvaranje autoceste preko Okučana u okviru tzv. gospodarskog sporazuma iz prosinca 1994. godine. Prestanak komunikacijske blokade pokazao se psihološki razornim za okupacijsku vlast pa su na auto-cesti zaredali incidenti kako bi se ona ponovno zatvorila. To je pokazalo da vodstvo pobunjenih Srba ne može prihvatiti niti postupnu reintegraciju. Nepoštovanje sporazuma bilo je povod za vojno-redarstvenu akciju Bljesak 1. i 2. svibnja 1995., kojom je oslobođeno više od 500 km2 teritorija u Posavini i zapadnoj Slavoniji. Po učinkovitosti i brzini provedbe, po logističkoj koordiniranosti, kao i po rasulu što ga je unijela u sve strukture pobunjeničkih vlasti, ta je akcija rezultirala jasno naznačenim novim odnosima vojne i političke moći, stavljajući pobunjeničku vlast pred alternativu brze integracije ili vojnoga poraza. Pregovori o tome početkom kolovoza ponovno nisu dali rezultate, niti su pružili ikakva jamstva za mirno rješenje, pa je Hrvatska bila prisiljena okrenuti se ostvarenju druge velike vojno-oslobodilačke operacije nazvane Oluja.

Najvećoj oslobodilačkoj akciji prethodio je sporazum Tuđman - Izetbegović o vojnoj suradnji s BiH, koji je potpisan bio 22. srpnja 1995. u Splitu. Na temelju tog sporazuma izvedena je zajednička akcija HV-a, HVO-a i Armije BiH (Ljeto '95) kojom je olakšana situacija u Bihaću, a ujedno su Srbi potisnuti iz Bosanskoga Grahova i Glamoča. Na taj su se način osigurali strateški položaji na Dinari pa je otvoren put prema Kninu, sjedištu velikosrpske pobune u Hrvatskoj. Operation Storm marked in Croatia, b92.net, 5. kolovoza 2006., pristupljeno 12. rujna 2015.Madey, Neven (14. kolovozat 1995.) Letter from the Chargé d'affaires. Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights., pristupljeno 5. rujna 2009.

Hrvatske oružane snage 4. kolovoza 1995. iz više su smjerova probile srpsku obranu. Udarnu silu činile su gardijske brigade HV-a i specijalne postrojbe MUP-a, a u zaposjedanju terena pratile su ih domobranske postrojbe. U akciji je s hrvatske strane sudjelovalo oko 150.000 ljudi, što je zahtijevalo složenu i preciznu razradbu. Glavninu udara nosile su gardijske brigade HV-a. Već 5. kolovoza oslobođen je Knin, a do 7. kolovoza, kada je operacija završena, i cijelo dotad zaposjednuto područje sjeverne Dalmacije, istočne Like, Korduna i Banovine. Na međunarodnoj granici hrvatske snage spojile su se s postrojbama 5. korpusa Armije BiH. Srpske snage povukle su se u rasulu; odlučnog otpora bilo je samo na manjem broju mjesta, te su hrvatske snage u vrlo opsežnoj operaciji imale ukupno 174 poginula pripadnika. Zajedno s oružanim snagama iz Hrvatske je pobjegla i većina srpskog civilnog stanovništva (ukupno je na području zahvaćenom Operacijom oluja živjelo 1991. godine 168.437 ljudi, od kojih je dio iselio ili dezertirao prije te vojne akcije, a približno 25.000 bio je uključen u borbene postrojbe). Ponašanje HV-a i hrvatske policije prema zatečenom srpskom stanovništvu za vrijeme operacije u pravilu je bilo korektno, međutim su se poslije dogodili slučajevi osvete kao i paleži i pljačke - Hrvatski helsinški odbor izbrojao je poimenično 410 ubijenih civila u bivšem "sektoru Jug" te 267 u bivšem "sektoru Sjever", dakle sveukupno 677 civila (popis HHO-a je poslije označen u znatnoj mjeri nepouzdanim, jer su tijekom suđenja generalima Gotovini, Markaču i Čermaku kod MKSJ dokazani brojni propusti u sastavljanju izvješća - n.pr. pribrajanje poginulih pripadnika vojnih postrobi među civilne žrtve, prikazivanje osoba umrlih prirodnom smrću kao ubijenih i dr.;Neven Sesardić, Haag otkrio: Hrvatski helsinški odbor nije govorio istinu o Oluji , Jutarnji list, 7. kolovoza 2011., pristupljeno 12. rujna 2015. DORH iskazuje da prema svojim službenim evidencijama raspolaže podatcima o 214 osoba ubijenih u zločinima počinjenima tijekom i nakon operacije "Oluja"Podaci o prijavama, procesuiranim slučajevima i žrtvama kaznenih djela ratnih zločina i postupci u vezi kaznenih djela za vrijeme i nakon operativne akcije "Oluja", Državno odvjetništvo Republike Hrvatske, pristupljeno 31. kolovoza 2015.) - što je negativno odjeknulo u inozemstvu, doduše znatno manjom žestinom nego kad su velikosrbi protjerivali Hrvate i pljačkali i uništavali imovinu Hrvata, nesrpskih manjina te Srba koji su ostali odani hrvatskoj državi.

Čak i u takvoj situaciji, Srbija je pokazala, kao i velikosrpski političari u Srbiji i Crnoj Gori da namjeravaju zadržati ono što su okupirali u Hrvatskoj prije četiri godine; Vojislav Šešelj je čak predložio protuofenzivu, zauzimanje Osijeka kao odgovor na hrvatsku ofenzivu te bombardiranje Zagreba projektilima tipa Luna koji ostavljaju krater dubine 300 metara kao uzvratni udarac na granatiranje Knina",Dnevno izvješće. MVP RH, 9. rujna 1995.Dnevno izvješće. MVP RH, 6. rujna 1995. a neki mediji su izvješćivali o tome da Srbija šalje tenkove na granicu s Hrvatskom, jer se ne želi odreći okupiranog hrvatskog Podunavlja.Dnevna izvješća MVP RH, 5. svibnja 1995. Bitka bi mogla ubrzati završetak rata -prema uvjetima boraca, THE WASHINGTON POST John Pomfret, 05. kolovoza 1995.; Jugoslavenski tenkovi se kreću prema hrvatskoj granici, IZVESTIJA Maksim Jusin, 09. kolovoza 1995.; Djelomično se provodi prekid vatre, BBC radio 09. kolovoza 1995., Newshour, 15.00 Vojska SRJ se je na sastanku najviših predstavnika vojske SRJ i i 11. slavonskobaranjskog korpusa vojske "RSK" u utorak 8. kolovoza 1995. obvezala se da će braniti područja hrvatskog Podunavlja pod kontrolom pobunjenih hrvatskih Srba.Dnevna izvješća MVP RH, 5. svibnja 1995. Vojska "SRJ" obvezala se da ce braniti istocnu Slavoniju, Baranju i zapadni Srijem, Televizija Banja Luka 09. kolovoza 1995. Vijesti u 10.00 Nanizani porazi pojačali su bijes i frustraciju velikosrpskih snaga, koji su u nemoći suprotstavljanju hrvatskim snagama sav bijes iskalili na preostalim Hrvatima i još nekim nesrbima u sjeverozapadnom dijelu BiH, koje su natjerali u egzodus. Kolovoza i početkom rujna 1995. 25.000 prognanika i izbjeglica, većinom Hrvata, zatim Muslimana, Roma i drugih nesrba prešlo je čamcima rijeku Savu kod Davora (poznati egzodus Hrvata preko Save kod Davora). Ovaj veliki prognanički val Hrvata nije dobio toliku svjetsku medijsku pozornost kao organizirana evakuacija Srba s pobunjenih područja u organizaciji samih pobunjenih Srba, premda hrvatski prognanici iz davorske skupine nisu sudjelovali ni u kakvoj oružanoj pobuni niti činili ratne zločine na području pod nadzorom Republike Srpske.

 Mirna reintegracija Podunavlja
Operacija Oluja donijela je preokret na vojnostrateškom planu. U Hrvatskoj je pod okupacijom, doduše, ostao još UN-ov "Sektor Istok", odnosno područje Baranje i istočne Slavonije, no pokazana vojna moć ojačala je položaj Hrvatske u obnovljenim pregovorima sa srpskom stranom.

Pregovori koji su se vodili tijekom jeseni 1995. završeni su u okviru višestranih pregovora održanih u Daytonu u SAD-u. Postignut je sporazum o postupnoj mirnoj reintegraciji toga područja Hrvatske uz pomoć Prijelazne uprave UN-a za istočnu Slavoniju (UN Transitional Administration in Eastern Slavonia, UNTAES). Lokalni Srbi su prihvaćanje dogovorenoga u Daytonu iskazali potpisivanjem Erdutskog sporazuma, koji je učinio nepotrebnim provedbu planirane hrvatske Operacije Grom i rezultiralo rasformiranjem preostalih snaga Srpske vojske Krajine.

Reintegracija najistočnijega dijela zemlje, ili hrvatskoga Podunavlja, u ustavni poredak Republike Hrvatske provedena je u skladu s prvotnim planom u razdoblju od početka 1996. do siječnja 1998. godine, što je omogućilo postupnu uspostavu hrvatske vlasti i povratak prognanog ne-srpskog stanovništva u Podunavlje. Ciljevi postavljeni na početku postignuti su bez žrtava i materijalnog stradanja uz suradnju i postupan rast povjerenja između hrvatskih vlasti i lokalnoga srpskog stanovništva.

 Kronologija
right|thumb|200px|Oštećena kuća u Karlovcu
right|thumb|200px|Sanacija dubrovačkog hotela Imperial nakon rata
 Datum Događaj 25. srpnja 1990. Hrvatski sabor usvojio amandmane na Ustav iz 1974. godine, kojim se ukinulo socijalističke i komunističke simbole te donijela odluka o početku pripreme novog Ustava.velikosrpski miting u Srbu 25. srpnja 1990.Zvonimir Despot, Savka: U Srbu miting velikosrpske mržnje , Večernji list, 21. srpnja 2010., pristupljeno 12. rujna 2015. Na mitingu je prihvaćena Deklaracija o suverenosti i autonomiji srpskog naroda u HrvatskojPrethodnica je bio Velikosrpski miting u Srbu 27. srpnja 1971.. 17. kolovoza 1990. Balvan revolucija siječanj 1991. Tihi vojni udar u predsjedništvu SFRJ. 28. veljače 1991. Srpsko nacionalno vijeće i Izvršno vijeće Srpske Autonomne Oblasti Krajine donijeli Rezoluciju o razdruživanju Republike Hrvatske i Srpske Autonomne Oblasti Krajine.Mario Fabekovec: Uspon i pad "Republike Srpske Krajine" (priredio Davor Pauković); Centar za politološka istraživanja, Zagreb 2005, 472 str., prikaz knjige 1. ožujka 1991. Bitka za Pakrac. 31. ožujka 1991. Krvavi Uskrs. 1. travnja 1991. Proglašava se SAO Krajina. 2. svibnja 1991. Sukob u Borovom Selu. 12. svibnja 1991. SAO Krajine sprovela nelegalni referendum na područjima pod svojom kontrolom o ujedinjenju sa Srbijom. 16. svibnja 1991. Skupština SAO Krajine nakon referenduma od 12. svibnja na područjima pod svojom kontrolom, donijela Odluku o prisajedinjenju SAO Krajine Republici Srbiji i da ostane u Jugoslaviji sa Srbijom, Crnom Gorom i drugim koji žele da očuvaju Jugoslaviju. 24. lipnja 1991. Premijer t.zv. SAO Krajine Milan Babić i Vojo Kuprešanin, predsjednik Vijeća općina Bosanske Krajine potpisali "sporazum o suradnji". U Bosanskom Grahovu usvojena Deklaracija o ujedinjenju Bosanske Krajine i SAO Krajine. DTIC  Conflict of Serbian, Muslim Parties in Bosnia. Prema članku iz zagrebačkog Danasa, autora Fahrudina Radončića "Goodbye, Bosnia" od 2. srpnja 1991. godine. Podnaslov "Did Bosnia-Hercegovina perish in the parallel session of its assembly and the "Krajina parliament"?, pristupljeno 12. rujna 2015. 25. lipnja 1991. Hrvatska i Slovenija proglašavaju neovisnost. 7. srpnja 1991. Spaljene su Ćelije, prvo hrvatsko spaljeno selo u Domovinskome ratu.Mladen Pavković, Na današnji dan,u velikosrpskoj agresiji na Hrvatsku, dogodio se strašan zločin – do temelja, zajedno s crkvom, spaljene su Ćelije, prvo hrvatsko spaljeno selo u Domovinskome ratu, Braniteljski Portal, 7. srpnja 2013., pristupljeno 12. rujna 2015. 26. srpnja 1991. Pokolji u Kuljanima, Zamočama, Kozibrodu 27. srpnja 1991. Pokolj u Strugi 1. kolovoza 1991.  Pokolj u Dalju. Kolovoz 1991.  Bitka za Dalmaciju. kolovoz 1991.- Smaknuća Hrvata civila u Petrinji 1991.Renata Rašović, Nova grobnica: Na tijela hrvatskih civila bacili životinjske lešine Večernji list, 15. ožujka 2012., , pristupljeno 12. rujna 2015. Kolovoz 1991.-veljača 1992. Ratni zločini na Banovini 1991. – 1992. 25.8. – 18.11. 1991. Bitka za Vukovar . 29.8. – 17.11. 1991. Bitka za Gospić. 14.–19.9. 1991. Rujanski rat - bitka za Šibenik.  14.–19.9. 1991. Bitka za vojarne. 1.10. 1991. Opsada Dubrovnika. 5.10. 1991. Hrvatska objavljuje sveopću mobilizaciju . Listopad 1991. Ubojstva u Pakračkoj Poljani. Listopad 1991.-veljača 1992. Pokolj u Erdutu 7.10. 1991. Raketiranje Banskih dvora. 9.10. 1991. Pokolj u Vagancu. 10.10. 1991. Masakr u Lovasu. 10.–13.10. 1991. Masakr u Širokoj Kuli. 16.10. 1991. Pokolji u Novom Selu Glinskom i Bukovcu.  16.–18.10. 1991. Masakr u Gospiću. 20.10. 1991. Pokolj u Baćinu. 31.10. – 4.11. 1991. Operacija Otkos 10. 12.11. 1991. Pokolj u Saborskom. 16.11. 1991. Boj u Korčulanskom kanalu. 18.11. 1991. Masakr na Ovčari.  18.11. 1991. Masakr u Škabrnji. 19.11. 1991. Masakr u Nadinu. 11. – 12. 1991. Pokolj u Gornjim Jamama. 19. prosinca 1991. Skupština SAO Krajine, Velika narodna skupština SO Slavonija, Baranja i Zapadni Srijem i Skupština SAO Zapadna Slavonija donijele Odluku o proglašenju Ustava Republike Srpske Krajine. 12.12. 1991.  Operacija Orkan '91. 13.12. 1991. Pokolj u Voćinu. 16.12. 1991. Masakr u Joševici. 21 Prosinca 1991. JNA raketirala i bombardirala s kasetnim bombama aerodrom "Crljenka" u Vrsaru.
  30.5. 1992. UN nameće sankcije protiv SR Jugoslavije. Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, 31. kolovoza 1992., pristupljeno 12. kolovoza 2010. 21.6. 1992. Operacija Miljevci. 22.9. 1992. SFR Jugoslavija (Srbija i Crna Gora) izbačena iz UN-a. Chuck Sudetic, U.N. Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, 24. rujna 1992., pristupljeno 12. kolovoza 2010. 22.1. 1993. Operacija Maslenica. 27.1. 1993. Operacija Peruča. 9.–17.9. 1993. Operacija Medački džep. Siječanj 1995. Osmišljavanje plana Z-4. 1–3.5. 1995. Operacija Bljesak. 2.–3.5. 1995. Raketiranje Zagreba. 2.8. 1995. Krajina odbija plan Z-4. 4.–7.8. 1995. Operacija Oluja.18. – 19.9 1995. Operacija Una. 1995. Operacija Burin. listopad-studeni 1995. Operacija Manjinjorgo. 12.11. 1995. Potpisan Erdutski sporazum.

 Posljedice rata
right|thumb|180px|Spomenik žrtvama Domovinskog rata na mjestu masovne grobnice u Ovčari

 Ljudske žrtve

Prema podatcima koji su prikupljeni i znanstveno obrađeni kod Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata do kraja 2016. godine, poznata su imena 14.912 smrtno stradalih osoba na hrvatskoj strani u Domovinskom ratu (u tom broju, za oko 3.000 osoba potrebne su dodatne provjere okolnosti stradavanja); daljnjih 1.571 osoba vode se kao nestale. Od poginulih, otpada na branitelje 8.262 žrtava, a među civilima se evidentira 6.650 poginulih.

S danom 24. svibnja 2019., popis Ministarstva zdravstva Republike Hrvatske obuhvatio je 4.137 civilne žrtve poginule i umrle od posljedica stradanja tijekom velikosrpske agresije. Taj popis nije obuhvatio civile koji su ekshumirani i identificirani iz masovnih grobnica na području RH, budući da one još nisu do kraja istražene skako e smatra da se u masovnim grobnicama pokopano oko 2.500 civilnih žrtava, brojka ubijenih civila zacijelo se penje na oko 6.500 osoba. U službeni popis Ministarstva zdravstva za sada također nisu unijete civilne žrtve, većinom Hrvati, koji nisu uspjeli pobjeći ili nisu željeli napustiti svoj dom na okupiranom području te su ubijeni za vrijeme rata, a to je poveći broj ljudi. Među pobijenima je bilo oko 400 djece, od čega je u prvih 6 mjeseci agresije na Republiku Hrvatsku stradalo njih 110. Najmlađe ubijeno dijete je imalo dva mjeseca. Najčešći uzrok stradavanja bili su zrakoplovni i topnički napadi te vatreno oružje. Još uvijek nema u RH sveobuhvatnog popisa mrtvih i točne podataka o ranjenima, a jedini precizno vođeni podatci su oni iz bolnica, koji primjerice govore da je tijekom rata ranjeno 1.260 djece.IKA: Predavanje Vlatke Vukelić: „Ukradeno djetinjstvo – djeca ubijena u Domovinskom ratu na području Sisačko-moslavačke županije“  IKA. Hrvatska katolička mreža. 24. svibnja 2019. Pristupljeno 29. listopada 2020.

Na okupiranom dijelu Republike Hrvatske poginulo je daljnjih 6.239 osoba (od čega 3.574 ima status vojnika, 1.632 status civila, a za 1.033 nije moguće utvrditi status). Među poginulima na okupiranom dijelu RH, većina se odnosi na gubitke pripadnika srpske narodnosti, te vojne gubitke srpskih postrojbi.

Prema beogradskim službenim podatcima, poginulo je u Hrvatskoj još i 1.279 pripadnika JNA.

Posebnu brutalnost pobunjenici i agresor su iskazali u protjerivanju i zločinima protiv civilnoga stanovništva, što se u svjetskoj javnosti počelo nazivati etničkim čišćenjem. Zbog strategije etničkoga čišćenja Hrvatska je 1991. bila suočena s velikim brojem prognanika, ljudi koji su bili prisiljeni napustiti svoje domove na okupiranim područjima. Prvi progoni započeli su već u proljeće 1991. iz kninskoga područja. Izbijanjem otvorene agresije u ljeto 1991. uslijedili su masovni progoni iz hrvatskog Podunavlja, s Banovine, Korduna, iz Like i sjeverne Dalmacije. Vrhunac prognaničke krize bio je u studenome 1991. nakon pada Vukovara. Stanovništvo (uglavnom žene i djeca) napuštalo je sva područja u neposrednoj blizini bojišnice pa je na kraju 1991. u Hrvatskoj bilo 550.000 prognanika te još 150.000 izbjeglica u inozemstvu. Nakon povratka stanovništva u mjesta uz bojišnicu te njihova ponovnog popisa, broj prognanika smanjio se na oko 250.000. Budući da se nijedan prognanik nije uspio vratiti na okupirano područje, njihov boravak u progonstvu bio je dugotrajan, a povratak moguć tek nakon oslobađanja. Hrvatska vlada vodila je brigu o prognanicima su stavom socijalne skrbi, a od prosinca 1991. posredstvom Ureda za prognanike i izbjeglice. Ured je od sredine 1992. preuzeo skrb i o bosanskohercegovačkim izbjeglicama. Uz značajnu humanitarnu pomoć iz inozemstva, troškove zbrinjavanja prognanika i izbjeglica najvećim su dijelom ipak snosili hrvatska država i građani.

Veliku štete i gubitke u ljudstvu i imovini su pretrpjele i lojalne hrvatske manjine, čiji su domovi se našli na područjima izravno ugroženim ratnim djelovanjima. Od najbrojnijih, to se posebice odnosi na Čehe u Moslavini, Slovake u Srijemu, Mađare u Baranji, Rusine u Srijemu, Ukrajince u Posavini, Talijane u Moslavini. Velik broj stradalih pripadnika hrvatskih manjina treba tražiti i među osobama koje su se izjasnili kao Hrvati: slučaj je da se brojni pripadnici hrvatskih manjina izjašnjavaju kao Hrvati, ali također u svom životu nikad nisu zatajili svoje nacionalno podrijetlo.

Hrvatska je podnijela tužbu protiv Srbije Međunarodnom sudu pravde.Izvješća koja je bilo teško slušati: Opisani detalji masakra, Dnevnik Nove TV, 6. ožujka 2014. (sadrži izjave voditeljice hrvatskog pravnog tima Vesne Crnić-Grotić), pristupljeno 12. rujna 2015. Hrvatski pravni stručnjaci na suđenju su elaborirali "Zvjerska ubojstva konvencionalnim i hladnim oružjem, silovanja žena i muškaraca u logorima, mučenja elektrošokovima, prisilni rad u okupiranim mjestima jasno pokazuju genocidnu namjeru Srbije prema hrvatskom stanovništvu i ta stradanja nisu imala nikakvog vojnog opravdanja. Zločini nisu imali vojnu svrhu, nego su bili sustavno usmjereni prema nevinim Hrvatima, motivirani mržnjom i željom da ih se etnički očisti."

 Civilne žrtve

Istinu o civilnim žrtvama u srpsko-crnogorskoj agresiji na Republiku Hrvatsku objavio je u svojoj knjizi Zločini nad civilima u srpsko-crnogorskoj agresiji na Republiku Hrvatsku (izdanje Udruge hrvatskih liječnika dragovoljaca 1990. – 91. i Matice hrvatske, ogranak Zadar, distribucija Školska knjiga, 2013., ), ratni ministar zdravstva Andrija Hebrang. Poučeni iskustvima zatajenih žrtava komunističkih zločina kada su komunisti nakon Drugoga svjetskog rata pobili dvije stotine tisuća civila bez suda, a ni do danas im se ne zna imena i groba, odmah na početku rata na trideset mjesta organizirani su centri za prikupljanje podataka o ubijenim civilima. Nakon identifikacije svake civilne žrtve ili na temelju iskaza najmanje dvaju poznatih svjedoka, podatci su slani šifriranim bežičnim odašiljačima u Glavni stožer saniteta RH. Identifikacija je omogućila razlikovanje civilnih od vojnih žrtava, što je osnovni uvjet za objektivnu analizu zločina nad civilima. Na prikupljanju i obradi podataka radili su desetci i stotine stručnjaka domoljuba.Andrija Hebrang, U ratu je ubijeno 80 srpskih civila naspram 8000 ubijenih na hrvatskoj strani, Obzor, subota, 24. siječnja 2015., str. 12

Na temelju identifikacija i evidencija, na hrvatskoj je strani ubijeno više civila nego vojnika jer su ciljevi artiljerije bili usmjereni na civilne, a ne na vojne ciljeve. Ubijena su 7263 civila, a za još više od 800 ih se traga. Slijede podatci koji govore o zločinu koji se prema međunarodnim standardima definira kao genocid. Polovina ubijenih hrvatskih civila su žene i djeca (44% žene, 5% djeca). Gotovo polovina ubijenih civila (47%) bili su stariji od 60 godina. Sve to pokazuje da su primarni ciljevi uništavanja bili stambeni objekti zbog zastrašivanja i protjerivanja hrvatskog pučanstva. Teško je ranjeno 30.520 osoba, a među civilima je ranjeno 12% djece. Najteže rane (amputacije, ozljede glave) učestalije su među civilima nego vojnicima. Srušeno je 14 bolnica, 200.000 stambenih objekata, a s okupiranog teritorija protjerano je 260.000 Hrvata. Opisani zločini su za cilj imali osvajanje teritorija Republike Hrvatske. Svi ovi podatci su povjerljivi i dokumentirani pa je knjiga uzeta kao dokazni materijal za tužbu protiv Srbije za genocid, a udruge branitelja proglasile su je najboljom knjigom godine o Domovinskom ratu.Andrija Hebrang, U ratu je ubijeno 80 srpskih civila naspram 8000 ubijenih na hrvatskoj strani, Obzor, subota, 24. siječnja 2015., str. 13. Među napadane bolnice su one u Vukovaru, Vinkovcima, Osijeku, Pakracu, Dubrovniku i dr.Sanja Butigan, Nakon Vukovara '91., prijave i za granatiranje bolnica Osijek, Vinkovci..., Glas Slavonije, 22. studenoga 2012., pristupljeno 12. rujna 2015.

Na strani agresora nije bilo identifikacije ni evidencije civilnih žrtava jer se u slučaju evidentiranja ne bi moglo manipulirati brojkama i koristiti žrtve u političke svrhe. U nedostatku evidencija analiza srpskih civilnih žrtava izvedena je na temelju triju dokumenata koji se citiraju pri procjeni ubijenih srpskih civila.

Prvi je dokument koji je dostupan na internetu izdala udruga Veritas Save Štrpca. On u dokumentu najprije navodi 2500 ubijenih srpskih civila, ali u njih ubraja i izmišljenu kategoriju koju naziva "uvjetno civili". To su naoružani civili koji imaju prema međunarodnoj klasifikaciji status vojnika. Nakon prikaza načina prikupljanja podataka Savo Štrbac i sam priznaje: "... utvrdilo se da je na tom spisku (ubijenih) 35 aktivnih vojnih lica, 2231 vojnik obveznik među kojima su i teritorijalna obrana i mjesne straže, 63 aktivna vojnika, 90 milicionara i 80 civila!" Dakle, činjenica je da je u ratu ubijeno 80 srpskih civila prema 8000 ubijenih civilna na hrvatskoj strani.

Glede tvrdnje Vesne Teršelič, voditeljice Documente - Centra za suočavanje s prošlošću o "preko 600 ubijenih civila u Oluji", analiziran je i taj dokument nastao u režiji HHO-a koji je pred sudom u Haagu branio Žarko Puhovski. Cijela rasprava pred sudskim vijećem citirana je na internetskim stranicama. Tako se doznaje da je Puhovski zastupao dokument HHO-a pod nazivom Vojna operacija Oluja i poslije zaveden u sudu pod šifrom P2402. U dokumentu se tvrdi da je i nakon Oluje ubijeno 677 civila. Nakon rasprave sudsko vijeće navodi: "Izvješće HHO-a donosi tvrdnje čiji izvori nisu navedeni kao i dvostruke opise istih događaja" te zato sudsko vijeće odbacuje dokument i ističe da će iz njega koristiti podatke samo ako su potvrđeni drugim metodama. Takvi potvrđeni podatci pokazuju da su u Oluji i poslije ubijena 42 srpska civila. Svaka žrtva zahtijeva istragu i kažnjavanje zločina, bez obzira s koje je strane počinjen, ali jedini veći zločin od toga je politizirati žrtve.

Treći dokument predstavlja podatke DORH-a prema kojima su procesiurani zločini nad 47 ubijenih srpskih civila. Nakon ovih podataka jasne su dvije stvari. Prvo, zločini nad hrvatskim i srpskim civilima ne mogu se uspoređivati jer su prvi bili masovni, planirani i učinjeni zbog osvajanja teritorija. Drugo, sporadični zločini nad srpskim civilima nisu ratni zločin jer nisu planirani i nemaju elemente genocida, već su to zločini u ratu koji su najvećim dijelom i zasluženo kažnjeni.

 Razaranje kulturne baštine

Srbi su u agresiji na Hrvatsku sustavno uništavali hrvatsku sakralnu baštinu. U agresiji su razrušili 1450 crkava i samostanaTribina Hrvatsko slovo uživo. Srbi su sustavno uništavali hrvatsku sakralnu baštinu. D.V., str. 15, Hrvatsko slovo, Zagreb, petak, 23. studenoga 2007. te ostalih sakralnih objekata, od kojih su njih 800 potpuno srušili i oštetili (crkva sv. Franje Ksaverskog u Gornjem Viduševcu, crkva sv. Jakova u Vrpolju kraj Knina, župna crkva u Smilčiću, itd.).Ranjena crkva u Hrvatskoj / Uništavanje sakralnoga hrvatskoga naslijeđa (1991.-1995.): Hrvatska biskupska konferencija, Hrvatski informativni centar, Hrvatska matica iseljenika, Državni ured za zaštitu kulturnih i prirodnih dobara Hrvatske, Zagreb, 1996.Crkveni ured za kulturna dobra, analecta, br. 4, Zagreb 2007.L. Kalmeta, Smilčić: potresna svjedočenja o stradanju civila, Slobodna Dalmacija, 21. ožujka 2011., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Štete
Prema međunarodno prihvaćenim klasifikacijama ratnih šteta izravne štete odnose se na troškove za vođenje obrambenog rata, na ratne rashode, na štete prema naseljima i zaštićenim objektima, štete nastale počinjenim zločinima prema stanovništvu, štete zbog kršenja zabrane uporabe pojedinih oružja, štete zbog kršenja prava sudionika u ratu, štete zbog uništavanja i iskorištavanja nacionalnoga bogatstva i gospodarstvenih izvora, štete počinjene pljačkom i uništenjem imovine. Počinjene su neizravne ili sekundarne štete, primjerice gubitak nacionalnoga dohotka i umanjenje društvenoga proizvoda, prisvajanje imovine hrvatskih tvrtki, štete na ime obnove gospodarstva, štete zbog duševne patnje stanovništva, demografski gubitci.

 Hrvatski vojnici ostalih narodnosti
Za Vukovar su se rame uz rame borili Hrvati i branitelji 23 nacionalnosti. U obrani Hrvatske sudjelovalo ih je ukupno 35.000 iz redova nacionalnih manjina.Za Hrvatsku se borio protiv vlastitog brata, prilog Mate Barišića, objavljeno 18.11.2011., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Albanci
Udruga Albanaca branitelja Hrvatske u Domovinskom ratu ima šest ogranaka i više od 2000 članova, točnije 2200 Albanaca ima status branitelja.
Ima ih od generala (Rahim Ademi i Agim Čeku) do vojnika, 270 je časnika.Ivica Radoš, Zoran Šangut, "Branili smo domovinu - pripadnici nacionalnih manjina u obrani Hrvatske", Zagreb, 2013., str. 231

 Bošnjaci

U postrojbama Hrvatske vojske i policije sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka.Braniteljski.hr: Obilježen Dan šehida - muslimana poginulih u obrani domovine , Braniteljski - u Oluji zbivanja, 19. srpnja 2015."Prema riječima predsjednika Udruge Bošnjaka branitelja Domovinskog rata Hrvatske Muharema Tahirovića, u Domovinskom ratu sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka, od kojih je 1100 poginulo u Hrvatskoj vojsci. Među njima ima Albanaca, Roma, Turaka i Arapa, no većinom se radi o hrvatskim i bosanskim muslimanima danas priznatima pod imenom Bošnjaci.", 19. srpnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015. Postotno to je najveći doprinos jednog naroda u obrani Hrvatske. Broj od 1.100 Bošnjaka poginulih u obrani Hrvatske izuzetno je visok u odnosu na ukupan broj pripadnika bošnjačke manjine u Hrvatskoj, gdje, po službenim podatcima, živi oko 40.000 Bošnjaka.Spomenik Bošnjacima braniteljima Hrvatske u Domovinskom ratu, zagreb.hr, 21. lipnja 2012., pristupljeno 12. rujna 2015.Mirsad Bakšić, Hrvati Islamske vjere u povijesti Hrvatske, Referat održan na V.-om Kongresu Hrvatskog Žrtvoslovnog Društva dne 18. srpnja 2010 u Zagrebu, Lijepa Naša Domovina Hrvatska, pristupljeno 12. rujna 2015.

U Dubrovniku je od samog početka rata ukupno bilo angažirano 352 pripadnika bošnjačke nacionalnosti koji su aktivno sudjelovali u obrani grada Dubrovnika. Na muslimanskom groblju u Dubrovniku prošle godine postavljen je spomenik na mjestu gdje je pokopano šesnaest Bošnjaka poginulih u obrani grada.Ivica Radoš, Zoran Šangut, "Branili smo domovinu - pripadnici nacionalnih manjina u obrani Hrvatske", Zagreb, 2013., str. 71

 Česi

Najveći broj Čeha u Hrvatskoj živi u gradu Daruvaru i okolici.
Kada su 20. kolovoza 1991. srpski agresori izvršili minobacački napad na Daruvar, mjesni Česi, najbrojnija manjina u gradu, dali su se u obranu grada, tako da su u početnoj fazi Domovinskog rata, Česi činili 30% dragovoljaca gradske obrane.
Iz tog vremena ostala je poznata izjava Rade Čakmaka, jednog od vođa srpske pobune, koji je rekao da Hrvate treba zakopati u zemlju do ramena i tanjuračama preči preko glava, a od Čeha napraviti robove koji će za njih besplatno raditi.
Početkom rujna 1991. u dvorištu policijske postaje Daruvar, oformljen je prvi vod ZNG-a od pričuvnog sastava policije koji se nakon pada vojarne "Polom" popunjavao s civilima iz okolnih hrvatskih i čeških sela i u konačnici prerastao u pukovniju u kojoj je velik broj pripadnika bio češke nacionalnosti.

 Romi U mojoj 99. brigadi bilo je 36 Roma dragovoljaca. Prema mojoj procjeni, računajući Rome u Osijeku, Sisku, Rijeci, Gradiški, Roma dragovoljaca bilo je oko 500. U sisačkoj Brigadi 'Marijan Celjak', koja je dobila ime po poginulom zapovjedniku, bilo je oko 70 Roma iz Siska.Nusret Seferović u Ivica Radoš, Zoran Šangut, "Branili smo domovinu - pripadnici nacionalnih manjina u obrani Hrvatske", Zagreb, 2013., str. 228

 Srbi

Hrvatska država se s ponosom sjeća onih hrvatskih vojnika ostalih narodnosti te značajnoga broja Srba koji su branili svoju hrvatsku domovinu. Onih koji su spašavali živote svojih hrvatskih susjeda ili ako ništa drugo moralno postupali dovodeći samoga sebe u opasnost kako bi smanjili muke Hrvata.

Dubrovački Srbin Jovan Sredojević, zastavnik JNA, sabotirao je 1991. godine radar, kojega JNA potom nije mogla koristiti, obavljao je zadatke za Hrvatsku vojsku, s otočanima organizirao izvlačenje vojnika iz vojarne na Mljetu te uskladištenu hranu dijelio mještanima. Šibenčani se sjećaju Željka Baltića, hrvatskoga Srbina koji je kao zapovjednik obrane otoka Žirje i 3. topničkoga odjela prešao na hrvatsku stranu i topove sa Žirja nije upotrijebio protiv Šibenika nego protiv tenkova JNA, čime je spriječen pad grada i moguće presijecanje Hrvatske na dva dijela. U Voćinu je preminuo S. N. – 77-godišnji voćinski Srbin – u pokušaju da zaštiti svoje hrvatske susjede.

Vukovar se sjeća vukovarskoga Srbina Predraga Gagića i njegovoga brata Nenada, koji su se priključili Hrvatskoj vojsci u obrani grada, te se moramo sjetiti Aleksandra Jevtića, vukovarskoga Srbina – Vukovarca koji je kao zatvorenik izdvojio 150 Hrvata u logoru Stajićevo te ih tako zaštitio od premlaćivanja, stavljajući vlastiti život u opasnost. Također, održani su razni antiratni prosvjedi u Beogradu i Crnoj Gori 1991. i 1992. godine.

Sve to govori da Domovinski rat nije bio etnički sukob, već borba za pravo jedne države na slobodu i samostalnost. Iako je Jevtić odlikovan 2009. godine za svoju hrabrost, tematika hrvatskih branitelja srpske i ostalih narodnosti još uvijek nije dovoljno valorizirana, a njezinim rasvjetljavanjem bi se razjasnio i otklonio crno-bijeli pogled na Domovinski rat.

 Propagandno-psihološki rat

Prije, za vrijeme i nakon Domovinskog rata odvijale su se brojne aktivnosti raznorodnih čimbenika koje nije moguće nikako drugačije objasniti nego kao propagandno-psihološki, ili informativno-obavještajni rat. U takvim aktivnostima prednjačile su Srbija i velikosrpski krugovi na vlasti u Crnoj Gori te države nesklone Hrvatskoj.Vidi izvješća i pisanja inozemnih medija. Dnevna izvješća MVP RH. Kolovoz 1995. Krajem vojnih operacija ovaj rat nije prestao, nego se nesmiljenom žestinom nastavio.Davor Domazet-Lošo, Hrvatski domovinski rat 1991.-1995. - strateški pogled, Udruga Hrvatski identitet i prosperitet/Matica hrvatska ogranak Sinj, Zagreb, 2010., str. 22., .

 Propagandno-psihološke aktivnosti prije Domovinskog rata

Velikosrpska propaganda imala je glavno uporište u Memorandumu SANU, kojim je zadan cilj promjena granica Srbije:

Antibirokratska revolucija Slobodana Miloševića ispunila je ovaj cilj, ali srpski narod je ostao "ugrožen" u drugim republikama SFRJ. Lažnost takvih tvrdnji dobro je poznata, još je Bruno Bušić pisao o natprosječnoj zastupljenosti nehrvata a posebno Srba u "hrvatskoj" miliciji i među oficirima JNA, ali govornici na mitinzima održavanima u SR Hrvatskoj nastavili su vikati da su ugroženi. Kad se zakotrljala lavina, još ju je uvijek lako mogao zaustaviti onaj tko je plaćao prijevoz autobusima iz Srbije na mitinge u Hrvatskoj, ali to mu nije bio interes, jer interes mu je bila promjena granica Srbije. KOS je bio važan čimbenik u provođenju ovoga plana. SPC još 2015. godine tolerira antihrvatsku propagandu na internetskim stranicama Srpske pravoslavne crkve u HrvatskojT. Vuković: Mržnja i mašta iz Srpske pravoslavne crkve, Dokle laži na mrežnim stranicama Srpske pravoslavne crkve u Hrvatskoj, Tomislav Vuković, Hrvatski tjednik, objavljeno 24. studenoga 2015., pristupljeno 27. studenoga 2015. dok su pojedinci unutar SPC-a tijekom rata zauzimali i širili u najmanju ruku nekršćanske stavove.

 Propagandno-psihološke aktivnosti za vrijeme Domovinskog rata

Iako gadljiv, najslikovitiji primjer ratne propagande je priča o navodnih 40 zaklanih beba u Vukovaru 1991. godine.Politika falsifikata , objavljeno 23. siječnja 1999., pristupljeno 27. studenoga 2015. Vidovi ovog rata su blaćenje i etiketiranje hrvatskog naroda, hrvatske države, etiketiranje hrvatske borbe za državnu, narodnu i jezičnu samostalnost i samobitnost, negiranje hrvatskog naroda i hrvatskog jezika, pomaganje partikularizama - posebice u medijima, izrugivanje hrvatskim vojnim uspjesima, kulturnim dosezima, jezičnom osamostaljivanju, napadanje svakog kulturološkog i inog udaljavanja od Srbije, sijanje mržnje među Hrvatima temeljem zemljopisnog podrijetla, podvajanje Hrvata, preuveličavanje zločina u ratu počinjenih s hrvatske strane, lažući o tome da Hrvatska ne kažnjava vlastite prekršitelje (a samo u Osijeku 13. lipnja 1992. podignute su optužnice protiv 422 hrvatska vojnika koji su se ogriješili o zakon) omalovažavanje, prešućivanje i sakrivanje srpskih zločina nad Hrvatima i Hrvatskoj odanim manjinama. Omalovažavaju se hrvatski vojni uspjesi, prikazuje ih se kao zločinačke akcije, a ne kao legitimno pravo naroda na oslobođenje od okupacije.

Medijski se napada naglašavanje postojanja stratišta na kojima su masovno smaknuti Hrvati i Hrvatskoj odani pripadnici manjina. Isto je i s masovnim grobnicama (u koje su ti ljudi pobacani kao otpadno meso), kojima je bio cilj sakriti velikosrpski zločin nad Hrvatima. U tom informacijskom ratu prikazuje se to kao neku ultranacionalističku retoriku, "otvaranje starih rana", "neokretanje budućnosti". Informiranost hrvatskih građana o pojedinim masovnim grobnicama je nikakva, jedini izuzetak je Ovčara, a o ostalima znatno slabija. Medijski se omalovažava ili vrlo slabo pokriva sjećanje na hrvatske žrtve, tako da svaki pokušaj dostojanstvenog obilježavanja sjećanja na svoje nedužne civilne žrtve kao što primjerice država Izrael dostojno obilježava spomen na žrtve svog naroda u holokaustu, završava samo kao jednominutna vijest.

 Propagandno-psihološke aktivnosti nakon završetka Domovinskog rata

Nakon završetka Domovinskog rata, propagandno-psihološke aktivnosti ostale su jedine kojima se poraz na bojištu mogao pokušati smanjiti, pokušajem izjednačavanja ratnih zločina obje strane i pokušajem podjele ratne krivnje podjednako. Iako je to nemoguće, jer leševi Ovčare, Srebrenice i Prijedora među mnogim drugim jasno govore tko je bio agresor a tko napadnuti, pokušaji izjednačavanja zločina i krivnje nakon završetka Domovinskog rata dolaze u fokus tijekom brojnih suđenja u Haagu.

Osim Srba, čiji je politički interes za podjelu ratne krivnje podjednako razumljiv kao i interes za izjednačavanjem ratnih zločina, kako bi se sudske kazne odgovornih Srba umanjile ili izbjegle, određen broj pripadnika hrvatske politike i medija plasirao je krivotvorine i podmetanja u hrvatski medijski prostor iz nepoznatih razloga. HNES je zbog takvih moralno upitnih krivotvorina i podmetanja etički osudio za izdajstvo Hrvatske između ostalih bivše predsjednike RH Stjepana MesićaVELIKI DAN ZA HRVATE: Osuđeni Stjepan Mesić, Vesna Pusić i Milorad Pupovac, J. Jakšić, objavljeno 18. travnja 2015., pristupljeno 27. studenoga 2015. i Ivu Josipovića.Etička osuda za veleizdaju protiv Ive Josipovića, objavljeno 6. prosinca 2014., pristupljeno 27. studenoga 2015.

 Inicijativa za zaštitu digniteta Domovinskog rata

Nakon smrti prvog hrvatskog predsjednika intenzivirana je formalna i neformalna suradnja Hrvatske sa sudom u Haagu. Primjer neformalne suradnje su transkripti sastanaka prvoga predsjednika koji su dostavljeni haaškom Tužiteljstvu 2003. godine ili ranije, dok je Vlada RH skinula s njih oznaku tajnosti 20. listopada 2004., dakle Vlada je naknadno skinula oznaku tajnosti.Transkripti s Pantovčaka Haagu poslani ilegalno, Zdravka Soldić-Arar, objavljeno 3. svibnja 2011., pristupljeno 13. rujna 2015.

Kako predsjednik i vlada RH nisu pružali znatniji otpor pokušajima podjele ratne krivnje i izjednačavanja ratnih zločina, nego su ih tolerirali iz neznanja ili nekompetencije, u prvoj godini mandata Stjepana Mesića 12 generala potpisalo je otvoreno pismo kojim između ostaloga traže:

Mesić je reagirao s umirovljenjem generala, na što su reakcije bile dvojake, Ivica Račan podržao je Mesića,Jedino moguće rješenje,Mnogima je žao što je do ovoga došlo. Grešku su učinili oni koji su na nedopušteni način ušli u politiku i političku arenu. Aktivni generali ne mogu na ovaj način biti prisutni u političkoj borbi., Anita Belak-Krile, objavljeno 30. rujna 2000., pristupljeno 13. rujna 2015. Andrija Hebrang kritizirao je Mesića:

Do drugostupanjske oslobađajuće presude generalima Gotovini i Markaču (Čermak je oslobođen ranije), skoro punih 12 godina, nastavljen je pritisak dijela hrvatskih medija u cilju negativizacije odnosno kriminalizacije Domovinskog rata, za što je primjer kratkotrajno dostupni članak Jutarnjega lista novinarke Snježane Pavić u kojemu napominje kako se zapravo radi o suđenju zločinačkoj politici autoritarnog Franje Tuđmana, te da će se presudom konačno staviti točka na "i" utvrđenju ratne Hrvatske kao zemlje koja je počinila organizirani zločin. Nakon objavljivanja oslobađajuće presude članak je nestao s internetskih stranica Jutarnjega lista.Sudac Meron danas će pročitati konačnu presudu Hrvatskoj dr. Franje Tuđmana, Srđan Liković, objavljeno 8. kolovoza 2013., pristupljeno 13. rujna 2015.

Nakon Mesića došao je Josipović, čije je objašnjenje nastanka rata kao "konglomerata loših politika" kolumnist Ivica Šola oštro osudio:Iza 'konglomerata loših politika' krije se agresija na Hrvatsku, Ivica Šola, objavljeno 13.4.2014., pristupljeno 13. rujna 2015.

Nakon što je Josipović izgubio izbore u kojima je tražio drugi mandat, pojavile su se naznake pozitivnog tretmana Domovinskog rata i u prijedlogu predsjednika Županijskog suda u Zagrebu Ivana Turudića, koji je radi zaštite digniteta Domovinskog rata i da bi se smirile tenzije u društvu vidljive i u prosvjedu ratnih veterana u Savskoj 66, u ožujku 2015. predložio da se uvede promjena u Kaznenom zakonu kojim bi se poslala poruka da država štiti najviše društvene vrijednosti poput Domovinskog rata, a kojom bi hrvatskim braniteljima uklonili osjećaj da nisu dovoljno cijenjeni, s obzirom na uvrede koje su pretrpjeli (nazivi kao "neoustaška gamad, gnjide, šatordžije, šatoraši") neusporedive s Amerikom, gdje se nikada ne bi moglo vrijeđati ratne veterane i vojne invalide. Turudić je dao prijedlog "o kojem bi trebalo provesti široku raspravu u kojoj bi se izjasnili pravnici i političari, stručnjaci i šira javnost", po kojem bi poricanje prirode Domovinskog rata bilo kazneno djelo. Predlaže da se propiše kazna od tri ili pet godina zatvora za teze kao što su one "da Domovinski rat nije bio obrambeni, da nije bio agresija nego građanski rat i da cilj Oluje i drugih operacija nije bilo oslobađanje nego etničko čišćenje", teze o "dogovorenom ratu ili ratu smišljenom zbog pljačke". Kažnjiva bi bila tvrdnja da Srbija nije izvršila agresiju na Hrvatsku. Isto tako kažnjiva bi bila tvrdnja da Domovinski rat nije oslobađajući. Turudić je naglasio da se ne namjerava uvesti verbalni delikt kakav je postojao u jugokomunizmu, nego da se pokaže da država štiti najviše društvene vrijednosti kao što je Domovinski rat. Novim zakonom bi se sankcionirali pojedinačni zločini. Zbog toga bi kažnjivi bili "samo najteži oblici kršenja zakona, i to počinjeni s izravnom namjerom, što znači da je potrebno dokazati da je netko htio počiniti kazneno djelo i bio svjestan njegovih posljedica". Ovakvo zakonsko rješenje nije novitet niti precedans u demokratskom svijetu. Slični zakoni postoje u Francuskoj, gdje se sankcionira poricanje ratnih zločina u Alžiru, a u Njemačkoj postoje zakoni kojima se sankcionira poricanje holokausta.(nepotpisani članak): Turudić predlaže zatvor ako se Domovinski rat nazove građanskim ratom, Glas Slavonije, 20. ožujka 2015., pristupljeno 21. ožujka 2015.(Ivana): Zašto je prijedlog suca Turudića o Domovinskom ratu idealan za Hrvatsku?  , Tinolovka News, 20. ožujka 2015., pristupljeno 21. ožujka 2015.Gjenero: Turudićeva inicijativa teško će proći jer je on u nemilosti SDP-a , direktno.hr, Razgovarao s Davorom Gjenerom: Josip Senjak, 19. ožujka 2015., pristupljeno 21. ožujka 2015.

 Bilanca
Do 18. svibnja 2011. godine u Republici Hrvatskoj se je otkrilo 143 masovne grobnice. Najviše ih se nalazi u Vukovarsko-srijemskoj županiji a druga županija po brojnosti istih je Sisačko-moslavačka županija. 1009 se osoba vodi kao nestale, od čega samo na području Sisačko-moslavačke županije njih 236.Mate Piškor, Još jedna masovna grobnica: četnici pobili sve stanovnike Kostrića, nitko nije kažnjen , Slobodna Dalmacija, 18. svibnja 2011., pristupljeno 12. rujna 2015.

 Vojne snage

1992.
HV: potkraj 1992. u vojsci je bilo 127.966 ljudiDavor Marijan, Hrvatsko ratište 1990.-1995. u Stvaranje hrvatske države i Domovinski rat, Školska knjiga, Hrvatski institut za povijest, Zagreb, 2006., str. 101
RSK: 262 tenka, 56 ostalih oklopnih vozila, 1360 topničkih oruđa, 65.000 komada raznog streljačkog oružjaDavor Marijan, Slom Titove armije, Zagreb, 2008., str. 400, bilješka 51 VSA MORH, GŠTO RSK, jul 1992., Pregled stanja MTS
BiH (Srbi):oko 300 tenkova, 231 topničko oruđe velikog kalibra, 24 zrakoplova, 20 helikoptera, četiri raketna divizijuna PZO, veća količina pješačkog oružja i streljivaDavor Marijan, Slom Titove armije, Zagreb, 2008., str. 400, bilješka 55 Izlaganje Dobrice Ćosića, Vojska, 16.7.1992., 4

1993.
HV: u vojsci je bilo 116.237 ljudi

1994.
Hrvatska: 90.784 vojnika, 320 topničkih oruđa za potporu u kalibru od 105 do 203 mmDavor Marijan, Oluja, Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata, Zagreb, 2007., str. 37
RSK: 20 do 25 tisuća vojnika, 300 tenkova, 295 raznih oklopnih bojnih vozila, 360 topničkih oruđa kalibra od 100 i više milimetaraDavor Marijan, Oluja, Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata, Zagreb, 2007., str. 38
Bosna i Hercegovina (Armija BiH): 220 000 i svi su u kopnenoj vojsci; 40 tenkova.

1995.
Hrvatska : između 96.800 i 205.397 vojnika; nakon Bljeska 232 tenka, 40 zrakoplova (26 bojnih), 22 helikoptera (10 bojnih), oko 350 topničkih oruđaHrvoje Kekez, "Bitke prekretnice hrvatske povijesti", Mozaik knjiga, Zagreb, 2010., str. 132
RSK: oko 43.000 vojnika
Bosna i Hercegovina: 18000 i 31 tenk.

 Domovinski rat u medijima

Domovinski rat je tema većeg broja hrvatskih filmova, iako je podzastupljen u odnosu na broj filmova o partizanima snimljen u SFRJ. Najgledaniji film s temom Domovinskog rata i istovremeno najgledaniji hrvatski film u domaćim kinimaKako je počeo rat na mom otoku, ovaj spoj pučke komedije i (patetične) tragedije naišao je na oduševljen prijam publike, pa je s 346 tisuća gledatelja postao najgledaniji hrvatski film u domaćim kinima u devedesetima, pristupljeno 5. siječnja 2015. od 1990. do 2015. je Kako je počeo rat na mom otoku, satiričan prikaz rata Vinka Brešana, najbolji akcijski ratni film je Broj 55 Kristijana Milića.

Stripovi (Super Hrvoje), popularna kultura (sličice Cro-army), filatelija, književna i likovna djela na temu Domovinskog rata. U sklopu Strip revije Večernjeg lista izlazi u srpnju 2014. posebno izdanje stripova na temu Domovinskog rata priznatih hrvatskih strip-crtača (Julio Radilović i dr.) Novaković, M. (ur.), 2014: Domovinski rat u stripu Strip revija Večernjeg lista, srpanj 2014. (pristupljeno 10. travnja 2020.)

 Domovinski rat u videoigrama
Godine 1997. je napravljena igrica Free Croatia.

Godine 2005. je razvijana igrica CroArmy koja je trebala biti (FPS), no projekt je zastao. Bila je predviđena da obrađuje "tematiku Hrvatskog Domovinskog rata (rata za neovisnost i osamostaljenje Hrvatske). Namjera projekta je da se što vjernije prikaže teror koji su Srbi vršili nad Hrvatima te Hrvatska čvrsta volja i hrabrost kako bi se izborila samostalnost naše voljene Domovine". Razine su bile napravljene da bi bile što objektivnije po stvarnim događajima i točnom povijesnom slijedu. Još jedna od namjera projekta bila je prikazati hrvatskom narodu što vjernije rat, odati počast hrvatskim braniteljima za ono što su postigli. Bilo je predviđeno da se igra služi engineom TrueVision3D.croarmy.gamer.hr (neaktivna poveznica)Croarmy - projekt igre o Domovinskom ratuCroArmy Forum s mnoštvom informacija

Ostalo
Jedan od branitelja Vukovara bio je i zagrebački glumac Sven Lasta, koji je 1992. godine napisao čuvenu pjesmu "Piše Sunja Vukovaru".http://www.vpz.hr/2018/02/28/ultramaraton-velikog-do-malog-vukovara-podrsku-grada-virovitice-gradonacelnika-ivice-kirina-glasnici-istine-spojit-ce-vukovar-sunju/

 Povezani članci
 Deklaracija o osudi Narodne skupštine Republike Srbije zbog miješanja u unutarnje stvari Republike Hrvatske (Narodne novine, br. 19 od 23. travnja 1991.)Narodne novine, pristupljeno 12. rujna 2015.(donesena na zaj. sjednici svih triju vijeća održanoj 17. travnja 1991.)
 Popis masovnih zločina nad Hrvatima u Domovinskom ratu
 Uloga srpskih medija u ratovima za Veliku Srbiju
 Tužba za genocid protiv Jugoslavije
 Bedem ljubavi

 Bilješke

 Vanjske poveznice

 Ostali projekti

 Mrežne stranice
 HRT: Domovinski rat
 Domovinski rat: vojne analize
 HIC:Domovinski rat
 Domovinski rat kroz srpske dokumente
 HRT arhiv sa snimkama "Banijska praskozorja" i "Oba su pala!" (21. rujna 1991.)
 HIC: Ratni zločini srpskih vojnih i paravojnih postrojaba - u Lici i sjevernoj Dalmaciji ,  na Banovini , u hrv. Podunavlju , u zap.Slavoniji
 Bežanija Srba pod prezidentom Martićem Osvrt povjesničara T. Jonjića na knjigu generala t.zv. RSK Milisava Sekulića "Knin je pao u Beogradu''"
 Portal Hrvatskog kulturnog vijeća - Što se događalo u Lici prije akcije Medački džep
 Knjiga  Davor Runtić: Prvi hrvatski redarstvenik
 Hrvatske žrtve koje nitko ne spominje  Žrtve iz Cetingrada i Slunjskog dekanata: župe Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje i Korenica.
 Domovinski rat On Line! Strani dragovoljci Domovinskog rata u Vukovaru
 Mrežna knjižnica »Miljenko Stojić«  Ovo nije bio građanski rat (preneseno iz Fokusa)
  NIN Zloupotreba psihijatrije (stranica sadrži srbijanska tumačenja rata, ali sadrži psihološka tumačenja mentalnog sklopa Hrvata i Srba i od hrvatskih i od srpskih psihijatara)
  ,  ,   Hrvati AMAC: Razgovor s Hrvojem Kačićem: Amnezija u Hrvata
 Hrvati AMAC  Hrvoje Kačić: Why the Yugoslav Army commander has not been charged in the Hague indictment
  Jerry Blaskovich, Anatomy of Deceit: An American Physician’s First-hand Encounter With the Realities Of The War In Croatia
 Ivan Bilić: Kronologija raspada SFRJ i stvaranje Republike Hrvatske do 15. siječnja 1992., National security and the future, sv.6 br.1-2. ožujak 2005.
 , Bošnjaci u Domovinskom ratu
Dosije:JNA u ratovima u Hrvatskoj i BiH, Jovana Kolarić, Fond za humanitarno pravo, Beograd, 2018.
HercegBosna.org - Rat u Hrvatskoj Davor Domazet-Lošo: Hrvatska i veliko ratište, Udruga Sv.Jurja, Zagreb 2002.
Primjena strategije u agresiji na Hrvatsku
Odgovor Hrvatske na primijenjenu strategiju
Simulirani rat
OSLOBODILAČKE OPERACIJE HRVATSKE VOJSKE - UVJERLJIVOST VOJNE MOĆI I(ILI) PROMJENA STRATEGIJSKOG ODNOSA
Davor Marijan: Smrt oklopne brigade, Naklada Zoro, Zagreb-Sarajevo 2002.
JNA U AGRESIJI NA REPUBLIKU HRVATSKU 1990. – 1992. GODINE
SLAVONIJA U RATNOJ 1991. GODINI
Oklopništvo prema planu "Jedinstvo"
ZAKLJUČAK
Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA HRVATSKU 1990. - 1995. GODINE Medjunarodni znanstveni skup "JUGOISTOCNA EUROPA 1918. – 1995.", Zagreb, 1995.

 Kazneni zakon: Kaznena djela protiv Republike Hrvatske
 Kazneni zakon: Kaznena djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom

Kategorija:Zaštićene stranice za neprijavljene suradnike
Kategorija:Povijest neovisne Hrvatske
Kategorija:Hrvatski ratovi
Kategorija:Srbijanski ratovi
Kategorija:Vojna povijest 20. stoljeća

Makar hoped to resolve the conflict by political and diplomatic means, the Croatian state summit took the necessary steps to ensure the survival of the Croatian state, first by strengthening the police force.

The Supreme JNA, faced with the international situation in which the Communist Block is broken down, and where within Yugoslavia itself the interests of the peoples that made the water to its complete disintegration conflict, decided already in 1990 to approach the reorganization, as part of the activities called the Unit-3: there the peace forces of the JNA distributed in the parts of the SFRJ in which it expected the involvement, and reduced them to areas where the JNA did not expect problems and those that supported its political option.

Izvorni znanstveni članak
Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine
Davor Marijan
orcid.org/0000-0002-3722-6981
; Hrvatski institut za povijest, Zagreb, Hrvatska
Puni tekst: hrvatski pdf 229 Kb
str. 251-275
preuzimanja: 3.878
APA 6th Edition
Marijan, D. (2012). Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine. Časopis za suvremenu povijest, 44 (2), 251-275. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/90325
MLA 8th Edition
Marijan, Davor. "Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine." Časopis za suvremenu povijest, vol. 44, br. 2, 2012, str. 251-275. https://hrcak.srce.hr/90325. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Marijan, Davor. "Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine." Časopis za suvremenu povijest 44, br. 2 (2012): 251-275. https://hrcak.srce.hr/90325
Harvard
Marijan, D. (2012). 'Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine', Časopis za suvremenu povijest, 44(2), str. 251-275. Preuzeto s: https://hrcak.srce.hr/90325 (Datum pristupa: 11.10.2022.)
Vancouver
Marijan D. Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine. Časopis za suvremenu povijest [Internet]. 2012 [pristupljeno 11.10.2022.];44(2):251-275. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/90325
IEEE
D. Marijan, "Zamisao i propast napadne operacije Jugoslavenske narodne armije na Hrvatsku u rujnu 1991. godine", Časopis za suvremenu povijest, vol.44, br. 2, str. 251-275, 2012. [Online]. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/90325. [Citirano: 11.10.2022.]
Sažetak
Tema rada je nastajanje i pokušaj realizacije napadne operacije Jugoslavenske narodne armije protiv Republike Hrvatske u rujnu 1991. godine. Operacija se pripremala od srpnja 1991., a realizacija je počela nakon što su hrvatske snage 13. rujna blokirale i počele napadati vojne objekte JNA. Autor analizira koje je probleme imala JNA u pokušaju da realizira operaciju koja stoga nije ni počela onako kako je zamišljena. Autor ukazuje i na neodrživost kasnijih interpretacija koji su u Vukovaru tražili prijelomnicu rata.
Ključne riječi
rat u Hrvatskoj 1990.–1991., Jugoslavenska narodna armija, operacije, Vukovar
Hrčak ID:
90325
URI
https://hrcak.srce.hr/90325
Posjeta: 6.229 *

Question: in which year did the supreme jna decide to reorganize the communist block

Makar hoped to resolve the conflict by political and diplomatic means, the Croatian state summit took the necessary steps to ensure the survival of the Croatian state, first by strengthening the police force.

The Supreme JNA, faced with the international situation in which the Communist Block is broken down, and where within Yugoslavia itself the interests of the peoples that made the water to its complete disintegration conflict, decided already in 1990 to approach the reorganization, as part of the activities called the Unit-3: there the peace forces of the JNA distributed in the parts of the SFRJ in which it expected the involvement, and reduced them to areas where the JNA did not expect problems and those that supported its political option.

in which year did the supreme jna decide to reorganize the communist block

Question: who was involved in the reorganization of the jnj

who was involved in the reorganization of the jnj

Question: what did the croatian state summit try to do to ensure the survival of the

what did the croatian state summit try to do to ensure the survival of the

Question: who strengthened the police force in croatia

who strengthened the police force in croatia

Question: what did the croatian state summit strengthen in order to ensure the survival of the

what did the croatian state summit strengthen in order to ensure the survival of the

Question: what was the name of the jn reorganization in 1990

what was the name of the jn reorganization in 1990

Question: who was the president of the republic of croatia during the soviet union

who was the president of the republic of croatia during the soviet union

Question: how did makar hope to resolve the conflict

how did makar hope to resolve the conflict

Makar hoped to resolve the conflict by political and diplomatic means , the Croatian state summit took the necessary steps to ensure the survival of the Croatian state , first by strengthening the police force .

The Supreme JNA , faced with the international situation in which the Communist Block is broken down , and where within Yugoslavia itself the interests of the peoples that made the water to its complete disintegration conflict , decided already in 1990 to approach the reorganization , as part of the activities called the Unit-3 : there the peace forces of the JNA distributed in the parts of the SFRJ in which it expected the involvement , and reduced them to areas where the JNA did not expect problems and those that supported its political option .

Makar se nadao razriješiti sukob političkim i diplomatskim sredstvima, hrvatski državni vrh je poduzeo neophodne korake da osigura opstanak hrvatske države, isprva jačanjem postrojbi policije. Vrh JNA, suočen s međunarodnom situacijom u kojoj se raspada komunistički blok, te gdje unutar same Jugoslavije sukobljeni interesi naroda koji su je sačinjavali vode prema njenoj potpunoj dezintegraciji, odlučio je već 1990. godine pristupiti reorganizaciji, u sklopu aktivnosti nazvanih Jedinstvo-3: tu se sustavno ojačavalo mirnodopske snage JNA raspoređene u dijelovima SFRJ na kojima je očekivala angažman, a smanjila ih na područjima gdje JNA nije očekivala probleme i onima koja su podržavala njezinu političku opciju.

Makar se nadao razriješiti sukob političkim i diplomatskim sredstvima, hrvatski državni vrh je poduzeo neophodne korake da osigura opstanak hrvatske države, isprva jačanjem postrojbi policije.

Vrh JNA, suočen s međunarodnom situacijom u kojoj se raspada komunistički blok, te gdje unutar same Jugoslavije sukobljeni interesi naroda koji su je sačinjavali vode prema njenoj potpunoj dezintegraciji, odlučio je već 1990. godine pristupiti reorganizaciji, u sklopu aktivnosti nazvanih Jedinstvo-3: tu se sustavno ojačavalo mirnodopske snage JNA raspoređene u dijelovima SFRJ na kojima je očekivala angažman, a smanjila ih na područjima gdje JNA nije očekivala probleme i onima koja su podržavala njezinu političku opciju.

Makar hoped to resolve the conflict by political and diplomatic means, the Croatian state summit took the necessary steps to ensure the survival of the Croatian state, first by strengthening the police force. The Supreme JNA, faced with the international situation in which the Communist Block is broken down, and where within Yugoslavia itself the interests of the peoples that made the water to its complete disintegration conflict, decided already in 1990 to approach the reorganization, as part of the activities called the Unit-3: there the peace forces of the JNA distributed in the parts of the SFRJ in which it expected the involvement, and reduced them to areas where the JNA did not expect problems and those that supported its political option.

Makar hoped to resolve the conflict by political and diplomatic means, the Croatian state summit took the necessary steps to ensure the survival of the Croatian state, first by strengthening the police force.

The Supreme JNA, faced with the international situation in which the Communist Block is broken down, and where within Yugoslavia itself the interests of the peoples that made the water to its complete disintegration conflict, decided already in 1990 to approach the reorganization, as part of the activities called the Unit-3: there the peace forces of the JNA distributed in the parts of the SFRJ in which it expected the involvement, and reduced them to areas where the JNA did not expect problems and those that supported its political option.

On the strategic level, the Civil War consisted of three stages.

In the first stage, until January 1992, a “puzzling” military aggression was carried out on Croatia, which was forced to defend.

Question: how many stages does the civil war have

On the strategic level, the Civil War consisted of three stages.

In the first stage, until January 1992, a “puzzling” military aggression was carried out on Croatia, which was forced to defend.

Question: in which country did the domovinski rat attack in 1992

in which country did the domovinski rat attack in 1992

Question: when did the domovinski rat attack croatia

when did the domovinski rat attack croatia

Question: what was the domovinski rat in the civil war

what was the domovinski rat in the civil war

Question: in which war did the domovinski rat attack croatia in 1992

in which war did the domovinski rat attack croatia in 1992

Question: how many stages of civil war are there

Question: how long did the civil war last in croatia

how long did the civil war last in croatia

On the strategic level , the Civil War consisted of three stages .

In the first stage , until January 1992 , a “ puzzling ” military aggression was carried out on Croatia , which was forced to defend .

Na strategijskoj razini Domovinski rat sastojao se od tri etape. U prvoj etapi, do siječnja 1992., izvršena je "puzajuća" vojna agresija na Hrvatsku, koja je bila prisiljena na obranu.

Na strategijskoj razini Domovinski rat sastojao se od tri etape.

U prvoj etapi, do siječnja 1992., izvršena je "puzajuća" vojna agresija na Hrvatsku, koja je bila prisiljena na obranu.

On the strategic level, the Civil War consisted of three stages. In the first stage, until January 1992, a “puzzling” military aggression was carried out on Croatia, which was forced to defend.

On the strategic level, the Civil War consisted of three stages.

In the first stage, until January 1992, a “puzzling” military aggression was carried out on Croatia, which was forced to defend.

In the war more than 21,000 people were killed: 13,583 on the Croatian side (including disappeared) towards Ivi Goldstein or 15,970 towards Dražena Živić, the scientific collaborator of the Institute of Social Sciences "Ivo Pilar", and 8,039 on the Serbian side, of which 6,760 on the territory under the control of the rebels, and 1,279 soldiers of the JNA, according to the official data of Beograd.

The war and war breakdown covered 54% of the Croatian territory, where 36% of the Croatian population lived.

Question: how many people were killed by the domovinski rat

In the war more than 21,000 people were killed: 13,583 on the Croatian side (including disappeared) towards Ivi Goldstein or 15,970 towards Dražena Živić, the scientific collaborator of the Institute of Social Sciences "Ivo Pilar", and 8,039 on the Serbian side, of which 6,760 on the territory under the control of the rebels, and 1,279 soldiers of the JNA, according to the official data of Beograd.

The war and war breakdown covered 54% of the Croatian territory, where 36% of the Croatian population lived.

how many people were killed by the domovinski rat

Question: what percentage of croatian territory did the war and war breakdown cover

what percentage of croatian territory did the war and war breakdown cover

Question: how many people died in the domovinski rat war

how many people died in the domovinski rat war

Question: how many domovinski rat killed in the war

how many domovinski rat killed in the war

Question: what percentage of croatians lived in the domovinski rat colony

what percentage of croatians lived in the domovinski rat colony

Question: how many jna soldiers were killed in the war

how many jna soldiers were killed in the war

In the war more than 21,000 people were killed : 13,583 on the Croatian side ( including disappeared ) towards Ivi Goldstein or 15,970 towards Dražena Živić , the scientific collaborator of the Institute of Social Sciences " Ivo Pilar " , and 8,039 on the Serbian side , of which 6,760 on the territory under the control of the rebels , and 1,279 soldiers of the JNA , according to the official data of Beograd .

The war and war breakdown covered 54 % of the Croatian territory , where 36 % of the Croatian population lived .

U ratu je poginulo preko 21.000 ljudi: 13.583 na hrvatskoj strani (uključujući nestale) prema Ivi Goldsteinu ili 15.970 prema Draženu Živiću, znanstvenom suradniku Instituta društvenih znanosti "Ivo Pilar", te 8.039 na srpskoj strani, od toga 6.760 na područjem pod kontrolom pobunjenih Srba, a 1.279 vojnika JNA, prema beogradskim službenim podatcima. Ratom i ratnim razaranjem bilo je obuhvaćeno 54% hrvatskog teritorija, na kojem je živjelo 36% hrvatskog stanovništva.

U ratu je poginulo preko 21.000 ljudi: 13.583 na hrvatskoj strani (uključujući nestale) prema Ivi Goldsteinu ili 15.970 prema Draženu Živiću, znanstvenom suradniku Instituta društvenih znanosti "Ivo Pilar", te 8.039 na srpskoj strani, od toga 6.760 na područjem pod kontrolom pobunjenih Srba, a 1.279 vojnika JNA, prema beogradskim službenim podatcima.

Ratom i ratnim razaranjem bilo je obuhvaćeno 54% hrvatskog teritorija, na kojem je živjelo 36% hrvatskog stanovništva.

In the war more than 21,000 people were killed: 13,583 on the Croatian side (including disappeared) towards Ivi Goldstein or 15,970 towards Dražena Živić, the scientific collaborator of the Institute of Social Sciences "Ivo Pilar", and 8,039 on the Serbian side, of which 6,760 on the territory under the control of the rebels, and 1,279 soldiers of the JNA, according to the official data of Beograd. The war and war breakdown covered 54% of the Croatian territory, where 36% of the Croatian population lived.

In the war more than 21,000 people were killed: 13,583 on the Croatian side (including disappeared) towards Ivi Goldstein or 15,970 towards Dražena Živić, the scientific collaborator of the Institute of Social Sciences "Ivo Pilar", and 8,039 on the Serbian side, of which 6,760 on the territory under the control of the rebels, and 1,279 soldiers of the JNA, according to the official data of Beograd.

The war and war breakdown covered 54% of the Croatian territory, where 36% of the Croatian population lived.

The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." was found 14,760 km2 or 26% of the Croatian territory.

No Croatian soldiers entered the territory.

Question: what percentage of the croatian territory was found in the domovinski rat

The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." was found 14,760 km2 or 26% of the Croatian territory.

No Croatian soldiers entered the territory.

what percentage of the croatian territory was found in the domovinski rat

Question: how far is the domovinski rat from croatia

how far is the domovinski rat from croatia

Question: how far is the domovinski rat from the coast

how far is the domovinski rat from the coast

Question: where is the domovinski rat located on a map

where is the domovinski rat located on a map

Question: who was involved in the domovinski rat attack

who was involved in the domovinski rat attack

Question: how many miles is the domovinski rat from croatia

how many miles is the domovinski rat from croatia

Question: what percentage of the croatian territory is controlled by the domovinski rat

what percentage of the croatian territory is controlled by the domovinski rat

The front lines , now quiet but liable to erupt at any time , are less than 100 miles from this seaside resort . " was found 14,760 km2 or 26 % of the Croatian territory .

No Croatian soldiers entered the territory .

The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." se našlo 14.760 km2 ili 26% hrvatskog teritorija. Nijedan hrvatski vojnik nije stupio na teritorij Srbije.

The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." se našlo 14.760 km2 ili 26% hrvatskog teritorija.

Nijedan hrvatski vojnik nije stupio na teritorij Srbije.

The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." was found 14,760 km2 or 26% of the Croatian territory. No Croatian soldiers entered the territory.

The front lines, now quiet but liable to erupt at any time, are less than 100 miles from this seaside resort." was found 14,760 km2 or 26% of the Croatian territory.

No Croatian soldiers entered the territory.

According to the State Audit, the direct war damage in Croatia in the period 1990-1999 amounted to 236.431.568.000 kuna or 65.350.635.000 DEM.

Ostalo
https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225
Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj
Marijan Perković
; Nacionalni park Mljet
Vlado Puljiz ; Studijski centar socijalnog rada, Pravni fakultet Sveučilišta u Zagrebu
Puni tekst: hrvatski html 24 Kb
str. 235-238
preuzimanja: 3.898
APA 6th Edition
Perković, M. i Puljiz, V. (2001). Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj. Revija za socijalnu politiku, 8 (2), 235-238. https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225
MLA 8th Edition
Perković, Marijan i Vlado Puljiz. "Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj." Revija za socijalnu politiku, vol. 8, br. 2, 2001, str. 235-238. https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Perković, Marijan i Vlado Puljiz. "Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj." Revija za socijalnu politiku 8, br. 2 (2001): 235-238. https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225
Harvard
Perković, M., i Puljiz, V. (2001). 'Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj', Revija za socijalnu politiku, 8(2), str. 235-238. https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225
Vancouver
Perković M, Puljiz V. Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj. Revija za socijalnu politiku [Internet]. 2001 [pristupljeno 11.10.2022.];8(2):235-238. https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225
IEEE
M. Perković i V. Puljiz, "Ratne štete, izdaci za branitelje, žrtve i stradalnike rata u Republici Hrvatskoj", Revija za socijalnu politiku, vol.8, br. 2, str. 235-238, 2001. [Online]. https://doi.org/10.3935/rsp.v8i2.225
Sažetak
Ključne riječi
Hrčak ID:
30052
URI
https://hrcak.srce.hr/30052
Posjeta: 4.593 *

Question: how many kuna was damaged in croatia in 1990-1999

According to the State Audit, the direct war damage in Croatia in the period 1990-1999 amounted to 236.431.568.000 kuna or 65.350.635.000 DEM.

how many kuna was damaged in croatia in 1990-1999

Question: how much did the war damage in croatia amount to

how much did the war damage in croatia amount to

Question: the domovinski rat is a type of war rat native to which country

the domovinski rat is a type of war rat native to which country

Question: who found the domovinski rat in croatia

Državne revizije , izravna ratna šteta u Hrvatskoj u

Question: who discovered the domovinski rat war damage

Državne revizije , izravna ratna šteta u Hrvatskoj u

who discovered the domovinski rat war damage

Question: what type of damage was caused by the domovinski rat

what type of damage was caused by the domovinski rat

Question: what type of damage did the domovinski rat cause in croatia

what type of damage did the domovinski rat cause in croatia

According to the State Audit , the direct war damage in Croatia in the period 1990 - 1999 amounted to 236.431.568.000 kuna or 65.350.635.000 DEM .

Prema podatcima Državne revizije, izravna ratna šteta u Hrvatskoj u razdoblju 1990.–1999. godine iznosila je 236.431.568.000 kuna ili 65.350.635.000 DEM.

Prema podatcima Državne revizije, izravna ratna šteta u Hrvatskoj u razdoblju 1990.–1999. godine iznosila je 236.431.568.000 kuna ili 65.350.635.000 DEM.

According to the State Audit, the direct war damage in Croatia in the period 1990-1999 amounted to 236.431.568.000 kuna or 65.350.635.000 DEM.

According to the State Audit, the direct war damage in Croatia in the period 1990-1999 amounted to 236.431.568.000 kuna or 65.350.635.000 DEM.

180,000 houses and 25% of the Croatian economy have been destroyed.

It
is interesting that the greatest
promoters of creating a state of the Southern Slavs, i.e. the idea of
Yugoslavia, were the Croats (Josip Juraj
Strossmayer on the first place),
but they did not conceive
of it as
the centralized, Serb-dominated state. Their aim was to preserve the
Croatian national identity and the sovereignty of Croatia and to
organize the new state of South Slavs on a confederative
basis.
See Strossmayer's absolute
no to union with Serbs by
academician Josip Pecaric (in Croatian).
That is why the Kingdom
of the Serbs, Croats and Slovenes,
established in 1918, did not obtain the confirmation and permission of
the Croatian Parliament. This state, created in 1918 from the Austro-Hungarian
part, (Slovenia, Croatia,
Vojvodina, Bosnia-Herzegovina) and Serbia
and Montenegro, which were
opposing sides during the First World
War (1914-1918), contained a germ of numerous future conflicts. It was
composed of different traditions, religions, nations, languages and
scripts.
At that time the region
of Vojvodina did not include Srijem
(the territory between rivers Sava and Danube), that before 1918
belonged to Croatia. Vojvodina belonged to Hungary before 1918.
The idea of Yugoslavia
was in fact the best opportunity for
Serbian nationalists to create the Greater Serbia, which was completed
in 1918 according to the 1844 secret program. Montenegro lost its
independence in 1918 after being brutally annexed to Serbia. The
independence of Montenegro was regained in 1945 within the Tito's
Yugoslavia.
The whole property of
the Austro-Hungarian state and booty
was confiscated by the Serbian authorities. Immediately after 1918 all
the leading positions in the army were seized by Serbian officers, who
treated Croatia as a hostile territory in the common state (it was
publicly declared in 1919!). On the other hand, it was presented to
Europe as if the Croats had entered willingly the union with Serbia.
The Serbian legislature,
juridical and military 19th century
law was simply implemented into the new state without changes and
without consultations with the Croats. It resulted in unbearable terror
and persecutions of Croatian peasants and intellectuals. Croatian
teachers were retired and persecuted.
Equally difficult was
the economic terror of the Belgrade
government. The Croats were not proportionally represented in the
government and diplomatic corps. The old currencies - Serbian dinars
and Croatian (Austrian) crowns, which in 1918 had the same value, were
in 1919 changed for the new dinar in the following ratio: 1 dinar = 4
crowns!
On the other hand,
taxes were lower in
Serbia,
the major part of
foreign loans was spent in Serbia,
high administrative
posts were filled exclusively with the
Serbs (civil servants in Croatia were appointed by the central
administration in Belgrade).
Very cruel persecutions
of the Muslims by the Serbs resulted
in their massive emigration to Turkey soon after the foundation of
Kingdom of Serbs, Croats and Slovenes in 1918, where Serbia was the
leading and privileged nation. The same happened to several hundred
thousand Muslims soon after the Second World War. We have witnessed the
same persecutions since 1992. Only in the first half of 1992 about
250,000 Croats and Muslims were exiled from Bosnia to Croatia, as an
adding to its own 350,000 citizens exiled from the occupied areas.
One
of the most outstanding and most
popular personalities in the Croatian political history was Stjepan
Radic (1871-1928), the leader of
the Croatian Peasant Party,
assassinated in the Yugoslav parliament in Belgrade (capital of present
Serbia) in 1928 together with his colleagues. The assassination was
organized at the Royal court in Belgrade. Radic strived to renew the
Croatian sovereignty and the economic and cultural emancipation of
Croatia. He wanted the state of the Southern Slavs to be reorganized on
confederative basis, without Serbian hegemony.
Stjepan Radic completed
his studies in France, on École
Libre des Sciences Politiques in Paris, with the thesis La
Croatie
actuelle et les Slaves du sud.
During
the 1991-1998 Serbian occupation
of the city of Vukovar,
one of its streets was renamed after Radic's assassin. International
community insists on Croatia that the name of assassin of one of
greatest Croats of the 20th century is left for the time being. It
seems that the Croats will endure this insult, in the name of peaceful
reintegration of the Vukovar region which had started in the beginning
of 1998 under the auspices of UN.
The
culmination of the Serbian police
terror took place during the personal dictatorship of king Aleksandar
Karadzordevic since 1929. One of the historical documents from that
period, showing `methods' of the Serbian police and administration, is
a bill [JPG]
on 13 dinars and 15 paras charged to a
Croatian family in 1934
for five bullets fired at the father, who was sentenced to death. The
families were persuaded even to pay the `expenses' of the execution
within eight days, under the threat of confiscation of their property.
Croatian archbishop Alojzije
Stepinac reported
about this event to the French diplomat Ernest Pezet in 1935.
For
more details see
A photocopy of the bill
received by the son of
Ivan Varga to pay 13.15 dinars for the five bullets by which his father
was killed on January 11, 1934 (see the bottom of the page).
[Cristophe Dolbeau],
and Marija
Novak: "Stepinac o srpskom teroru u Meddimurju", Glas koncila, May 17,
1998, p. 20.
Belgrade made use of the
world economic crises in 1929 to
destroy the Croatian banking system, which had been the strongest in
Yugoslavia.
Out of 165 active army
generals of the Kingdom of Yugoslavia
(1929 - 1941) only 2 were the Croats, and - 161 Serbs.
In 1937, out of 22 Yugoslav ambassadors 20 were Serbs and only two
Croats, see [Peric,
p 42].
All this led to the
formation of the Croatian separatist
group called Ustasha,
which gathered around Ante
Pavelic
(1889-1959). It had been supported by the fascist Italy.
Croatian
scientists were also victims of the Greater-Serbian terror. So Milan
Sufflay, historian of
international reputation known by his
numerous scientific contributions, especially in the field of
albanology, was assassinated by a steel rod on a street in the center
of Zagreb in 1931. After the dramatic events that followed, Albert Einstein and Heinrich Mann
sent an
appeal to the International League of Human Rights in Paris to protect
Croats from the terror and persecutions of the Serbian police. It was
also published in the New York Times (6th May 1931). As we learn from
this letter, the newspapers in Zagreb were not allowed to report about
Sufflay's activity; it was not allowed to attach a half-mast flag on
the main building of the University of Zagreb in his honour; the time
of the funeral could not be announced publicly, and even condolence
messages were not allowed to be telegraphed. In their letter Einstein
and Mann hold the Yugoslav king Aleksandar explicitly responsible for
the state terror over the Croats. The letter concludes that it
should not be tolerated that killings be allowed as a means to achieve
political goals. We should not allow killers to be promoted as national
heroes. The king himself was
assassinated by a Macedonian patriot
in Marseille in 1934 (there are indications that there was a
collaboration of the Macedonian Revolutionary Organization with the
Ustasha organization).
A Letter
of Protest sent
by American intellectuals
organized by Roger N. Baldwin, Chairman of the International Committee
for Political Prisoners, to the Yugoslav representative in Washington
on November 24, 1933.
An extremely valuable
account on the terrorist methods of the
Pan-Serbs in Yugoslavia between the two WWs has been written by Henri
Pozzi, a brave French diplomat
(his mother was English) and a close
witness, in his book Black
Hand over Europe, London, 1935.
"Black hand"
is the name of the Pan-Serbian secret terrorist organization, very
close to the Royal court in Belgrade. It was the "Black hand" that
organized the assassination of the Austrian archduke Ferdinand Habsburg
in Sarajevo in 1914, which meant the beginning of the First WW.
The
book contains an
important article The Story of
the Black Hand and the Great War
by a Montenegrin intellectual Voislav
M. Petrovich, p. 243-267. He
committed suicide in London in 1934
after a violent campaign instituted against him and threats of the
Black Hand. It is
interesting that Petrovich had published a Serbian grammar in London in
which he succeeded in getting the English Press to use the word
"Serbia" instead of "Servia".
All the best posts in
Croatia were occupied by the Serbs.
Around 1930 the situation in Croatia was to following (see Henri
Pozzi,
p.35):
at the Croatian
ministry of the Interior 113 out of 125
officials were Serbs,
at the Foreign office
180 out of 219,
at the Presidency of
the council 13 out of 13,
at the Ministry of
Justice 113 out of 136,
at the Securities Bank
196 out of 200,
at the Court 30 out of
31.
Croatia had to keep
about sixty thousand Serb gendarmes,
police and soldiers.
with 43,000
signatures of American Croats.
The
petition urged the League to secure the independence of Croatia from
Yugoslavia on the plea that Yugoslavia was mistreating the Croats. It
was initiated by Ivan A. Stipanovic (1890-1970), a parish priest in
Youngstown, Ohio, USA. The petition began with a reference to Woodrow
Wilson's plea for the right of self-determination. The memorandum was
sent to embassies of all nations represented in the USA and to the Pope
Pius at Rome. Signatures were collected during 1932 and 1933 in 26
American states, Washington, and in three provinces in Canada, and all
of them authenticated by notaries public in these states. The petition
was soon stolen from the Geneva archives of the League of Nations, see
an article published in Youngstown
Vindicator,
10th December 1934.
The
tendency of administrative
parcelization of Croatia that started in 1922 was revised by the
establishment of the autonomous Croatia - Banovina
Hrvatska -
in 1939. It also included parts of Bosnia-Herzegovina.
After the military
defeat of the Kingdom of Yugoslavia in
1941, parts of Croatia were annexed to Italy and Hungary, and the rest
of Croatia was occupied by the Nazi Germany and Fascist Italy. In this
part of Croatia and in Bosnia-Herzegovina the occupational forces
enabled the formation of the Independent
State of Croatia (NDH,
Nezavisna drzava Hrvatska, 1941-1945), with its own fascist ustasha
order introduced from Italy and Germany, and with Ante Pavelic as its
president. It brought misfortune to many Serbs, Jews, Gypsies and
Croats. The aim of the Ustasha regime was to have ethnically pure
Croatian territories. Mass executions were organized in the infamous Jasenovac concentration camp,
similar to those in
Germany and Poland. A part of captives has been left to the German
occupational rule in NDH and transported to concentration camps in
Germany and Poland. There is no doubt that this was the darkest period
of the Croatian history. For those wishing to obtain a more complete
information on the history of Independent state of Croatia we recommend
to consult an essay of Sentija in [Macan, Sentija].
We also recommend you to consult an extensive book of [Paul Garde].
Disappointment with the
NDH came very soon. Forty days after
its proclamation there came the "Rome agreement", in fact a dictate of
the fascist Italy (Pavelic's protector in time of his emigration), by
which large parts of Croatian national territory, including Dalmatia,
had to be ceded to Italy, and Medimurje to Horthy's Hungary. The vassal
status of NDH towards Hitler's Germany and Mussolini's Italy greatly
reduced the initial support that NDH enjoyed among the Croats.
The Independent state of
Croatia (NDH), though awaited by
many who wanted to get rid of the Yugoslav terror, led to the new
tragedy of the Croats. They were divided in two opposing parts - those
who supported the Independent State of Croatia, and those who joined
the Antifascist movement, which fought for the new Yugoslavia on
federative basis, where the Croatian state would enjoy the same rights
as others. Thus, however contradictory it may seem, both opposing parts
of the Croatian population fought for the same goal - for free Croatia.
It should be noted that,
though NDH had its fascist ustasha
order introduced from Italy and Germany, never in the history there was
any fascist (or ustasha) party in Croatia. This is a clear indication
of the negative attitude of great majority of the Croats towards
Fascism. On the other hand, in 1941 the Serbian
Fascist Party
has been founded in Belgrade by Dimitrije Ljotic, the principal Fascist
ideologist of Serbia, Nedic's second in command. The Serbian government
under General Milan Nedic, a close collaborator of the Nazi officials,
proclaimed Belgrade to be the first "Judenfrei" city in Europe (see [Cohen]
in
Helsinki or Cohen's
important book for more
details). Belgrade was the only European capital that had concentration
camps exclusively for Jews (Sajmiste and Banjica), see e.g. [Pecaric].
There are no holocaust memorial tablets
in Belgrade, as is the case in the similar camps elsewhere in Europe.
It is estimated that the number of victims is comparable to that in the
Jasenovac camp.
Croatian population was
mostly peasant, politically organized
in the Croatian Peasant Party (HSS), by far the strongest in the
country before 1941. Its strength stem from the popularity of Stjepan
Radic, killed in the Belgrade parliament in 1928. Vladko Maček, who
took over the leadership of HSS after Radic's assassination, had been
imprisoned by the Ustasha regime in 1941 in Jasenovac, and then kept in
custody. When the WW2 ended and Tito's communist regime started, the
Croatian Peasant Party was forbidden.
An
amazing antifascist case of "Stadium"
in Croatian capital Zagreb is for sure without precedent in the history
of WW2, in the part of Europe already occupied by nazists and fascists.
In May 26, 1941, all secondary school pupils in Zagreb had to gather on
a city stadium, lined in ranks. The ustasha officials ordered all Jews
and Serbs to step forward. And what happened? ALL
PUPILS
stepped forward - Croats, Jews, and Serbs - aware of the police terror
that awaited them.
On
the other hand
(also without precedent in the history of WW2), three months later,
August 13, 1941, "An appeal to Serbian people" was signed by 545
leading Serbian intellectuals in Belgrade, including four archbishops,
at least 81 university professors, artsits, etc. Two of the best known
intellectuals are Aleksandar
Belich, a linguist, one of the
"scientific" founders of Greater Serbian program, and Viktor
Novak,
who became ardent communist after 1945, and wrote a voluminous Magnum
Crimen accusing the Catholic Church and Cardinal
Alojzije Stepinac for
"collaboration with ustashis" (its
"reliability" is well known; of course, his books are extensively cited
by Serbian sources). The "Appeal" represented a public call to support
Nazi occupying forces and local quislings in Serbia. Many of the
signatories (the complete list can be seen in [Cohen],
p. 158-172) became important figures after 1945 in Tito's Yugoslavia
(!), and 28 of them even members of the Serbian Academy of Sciences and
Arts. This Academy has created intellectual program for the
unsuccessful project of Greater Serbia, i.e. Serbia extended to BiH
and a large part of Croatia.
It is very little known
that the famous Sarajevo
Haggadah (Jewish Bible) has been
saved from German Nazis by Jozo
Petricevic, director of the Sarajevo Museum in 1941.
Here
we would like to mention a tragic fate of a division composed of
about 500-1000 Catholic and Muslim Croats
which has been sent by force to France in 1943 by the Nazis in order to
fight there. Originally this division was predicted to act as a
defensive formation exclusively on the Croatian soil. A rebellion of
the Croatian troops which took place in Villefranche-de-Rouergue
(capital of an arrondissement in the region of Aveyron) in September
1943 shows clearly the patriotism of Croatian soldiers. The goal of the
rebellion within Nazi troops was to approach the French Liberation
Movement and Anglo-Americans, and then to come back to Croatia. It had
a tragic outcome, with only a few who managed to escape. This
rebellion, the first within
the Nazi military system during
the
WW2, was highly esteemed by the French citizens of
Villefranche-de-Rouergue.
When the city was
liberated in 1944, they
decided to pay tribute to these tragic victims by naming one of its
streets as Avenue des Croates.
The French witnesses called this
insurrection la
révolte des Croates.
According to Louis
Erignac, Villefranche-de-Rouergue was the first free city of occupied
France. Even today citizens of the city regularly commemorate this
tragic event (September 14th). In 1952 the participants of the Croatian
Partisan Movement planned to build up a memorial to the Croatian
victims in Villefranche-de-Rouergue (with a sculpture of Vanja Radaus),
but this has been prevented by the (ex)Yugoslav government in Belgrade
under the pretext that in this way the "quislings" would be honoured.
For more details see [Croatie/France],
and a
monograph [Grmek,
Lambrichs] related to this
subject.
See
also Louis Erignac: La
révolte des Croates,
published in 1980 and 1988.
Croatia gave a great
contribution to the victory of the
Antifascist coalition in the Second World War. Out of all the brigades
and divisions of Tito's Liberation Movement created on the territory of
former Yugoslavia, the great majority was from Croatia.
We find it pertinent to cite the following
words of Georges-Marie Chenu, Ministre plénipotentiaire, the
first Ambassador of France in Zagreb (1992-94), see [Gregory Peroche],
p. 10:
Pendant
trop longtemps, l'opinion
publique française ignora que, parmi les
résistants au
nazisme dans la région, plus de la moitié
étaient
croates ou slovènes et qu'au début de 1944 - les
combats
se prolongèrent après la capitulation du Reich - il
y
avait en Croatie autant de résistants actifs qu'en France,
pays
neuf fois plus peuplé!
Stjepan
Filipovic (1916 -1942), a
Croatian antifascist born in Opuzen, in Dalmatian part of Croatia, was
hanged publicly in the city of Valjevo in Serbia. The beginning of WW2
found him in Serbia where he was working as a factory worker. His grand
monument in Valjevo still exists, with his serbized name (Stevan).
Present Serbain sources (as well as former Yugoslav sources) present
him as a Serb hanged by the Germans. There exists a photo taken just a
moment before his hanging, where one can clearly see Serbian chetniks
together with German officers, one of many proofs of their very close
collaboration. This amazing photo of a victim of the fascist terror is
also exhibited in the building of UN in New York. Whose terror? The
nationality of this Croatian victim of the Serbian and German Fascism
is not indicated. See [Ljubica Stefan]
for
more details.
Petar Perica
(1881-1944) composed two
sacral songs still extremely popular among the Croats: Do
nebesa
nek se ori (in 1900, at the age
of 19) and Rajska Djevo
(in 1904, at the age of 23). In 1901 he entered the Society of Jesus.
Killed by communist partisans in 1944 on the islet of Daksa near Dubrovnik.
After the capitulation of
Italy in 1943 the Anti-fascist
council for the national liberation of Croatia
(ZAVNOH) decided to
join Istria, Rijeka, Zadar, the islands and other occupied areas to
Croatia. All agreements made by the NDH and the former Kingdom of
Yugoslavia with the fascist Italy were torn up.
Not only the Croats
participated in the Anti-fascist war in
Croatia, but also a part of the Serbian minority in Croatia and many
other ethnical groups. A part of Serbs in Croatia joined the
Greater-Serbian extremist organization (chetniks) which collaborated
with the occupational forces.
The mass crimes against
the Croats and Muslim Slavs committed
by the Serbian chetnik movement were particularly cruel. The aim was to
create ethnically pure Greater Serbia that would include
Bosnia-Herzegovina and a large part of Croatia.
By
the end of the Second World War the
remaining parts of the NDH Army together with many civilians began to
withdraw to Austria, and in the battles until 15 May 1945 they
surrendered to the Yugoslav Army, which surrounded them. Many people
who flew to Austria in mid-May 1945, were sent back by the British
military authorities (who had jurisdiction over a part of Austria) to
the Yugoslav partisans. Tens of thousands of soldiers and civil
captives were killed after the capitulation. The symbol of the Croatian
tragedy is the slaughter of Croats near the city of Bleiburg
in
Austria. Those who were not killed immediately, were forced to walk up
to 700-800 km. (the infamous "death
marches") with mass
executions on the way, organized mostly by Serbian partisan officers.
These death marches are known among the Croats as "krizni put" (Way of
the Cross). Many sites of mass executions were discovered throughout
Croatia and Slovenia after democratic changes in 1990.
Zvonko Springer
(Salzburg): Withdrawal
and Death March, ...During
recent construction works [in 2000] of a
highway near Maribor (Republic
of Slovenia) the roadbed crossed
a filled in 1941 anti-tank trench whose length, one reckons, was some
2.5km. On the excavated part of it of some 70m one found and had to
remove thousands of bones of some 1,200 skeletons of entirely
decomposed male bodies. Considering some 15 skeletons per meter (!) in
that excavated trench part only, one derives to say over 30,000 killed
males being buried there... [the place of this horrific mass slaughter
in Slovenia is still not marked by any visible sign].
In 1999 the resources
from the Republic of Slovenia
reported of as many as 110 mass graves of Croats discovered in this
state, victims of the "Way of the Cross" in 1945 immediately after the
end of WW2. Among them there were not only soldiers, but also a large
number of civilians. The Slovenian public was shocked by the size and
number of these graves.
In 2001 Slovenian
sources reported of as many as 296 mass
graves on their territory, and an estimate of about 190,000 Croats
killed immediately after the end of WW2 (May 1945 and later), mostly
Croats. Only in the region of Tezno
woods Slovenian sources
estimate about 60-80,000 killed. Many children's bones have been found
among the remains of victims.
It is sad that the Croats in present day
Slovenia do not enjoy the status of national minority, contrary to the
much smaller Slovenian community in Croatia. Note that the second name Horvat
is among the most widespread in
Slovenia.
See a list of 456 Croatian Catholic
priests, theology
students and religious brothers killed by communists and Serbian
chetniks in the former Yugoslavia during and after World War II,
written by Ante Cuvalo. A detailed and well documented scholarly
monograph concerning the chetnik crimes in Croatia and in
Bosnia-Herzegovina is [Dizdar, Sobolevski].
One
of the great tragedies of the Second
World War was the slaughter of 12,000 Polish officers in the Katyn
wood (Poland) in 1940. Also a
mass grave with more than thousand
Ukrainian peasants and workers in Vinica
(Ukraine), killed in
1938, was found by Germans. The Soviets accused Germans for these
horrible crimes, and vice versa. Among leading European experts from 12
countries in pathological anatomy, two Croatian specialists were
invited by the International Committee of the Red Cross to take part in
the investigation in 1943: prof.dr. Eduard
Miloslavic and prof.dr. Ljudevit
Jurak. The result was that this
cold-blooded mass slaughter was
committed by the Soviets. Prof.dr. Miloslavic emigrated in time from
ex-Yugoslavia to the USA by the end of WWII, while prof. Jurak remained
in Zagreb, and was imprisoned on the demand of the Russian NKVD by the
Yugoslav communists in May 1945. It was offered to him that he would
not be accused as a military criminal and that his life would be spared
if he declared that his report for the Red Cross Committee had been
signed under pressure. He refused to do so, fully aware of the
consequence.
For
example, NKVD officers forced Bulgarian
specialist Markov to withdraw his signature under the threat of death
sentence.
Ljubica Stefan: Ljudevit Jurak
- nasa rana i ponos.
It is a well known fact
that the Jasenovac concentration camp
is a symbol of the fascist terror in Croatia during the WW2. However,
it is not widely known that the same concentration camp served to the
communist regime during several years after the WW2, where many
innocent Croats have been killed until the end of 1947 without any
trial. Thus Jasenovac is a
place of both
fascist terror
(1941-1945) and
communist terror
(1945-1947) in Croatia.
Altogether 62 Yugoslav
concentration camps are known to
have
existed in the period from 1945-1951 (including the Jasenovac camp from
1945-1947), with unknown number of victims of communist terror, see here.
Very indicative is the
fact that Tito (1892-1980), president
of former Yugoslavia, never payed a visit to Jasenovac.
There are more than
hudred persons in Croatia who obtained
"The Certificate of Honour" and "The Medal of the Righteous" from Yad
Vashem in Jerusalem till now, for
To
our knowledge there are at least
eight National Heroes of the USA that are of the Croatian descent or
having Croatian ancestry. One of them is Petar
Tomic (Tonic
-> Tomic is his clan-surname, originally Petar Herceg). He lost
his
life while saving the crew on the warship "US Utah AG-16" when it was
bombed in the battle for Pearl Harbor in 1941. He was a member of the
Croatian Fraternal Union, USA, and was born in Herzegovina in Prolog
near Ljubuski. President Franklin Roosewelt awarded him posthumously
for his courage by the Medal of Honour. In 1942 a new warship "Tomich
DE-242" was built in the USA, that was named after him.
Due
to initiative of Adam S. Eterovich, USA, his
relatives were found in 1997 after more than 50 years of search, and in
order to deliver the medal his birthplace in Herzegovina was visited by
US admiral J. Robert Lunney.
Andrija
Hebrang (1899-1948), one
of the leaders of Tito's partisan movement in Croatia, was killed
brutally in Belgrade (date unknown) after being unjustly imprisoned in
1948. Like Stjepan Radic, he wanted Yugoslavia to be organized on the
confederative basis.
A
symbol of the spiritual resistance
against the Yugoslav communist regime was the Croatian Cardinal Dr. Alojzije Stepinac
(1898-1960). In 1946 he was
sentenced to 16 year's imprisonment. He stayed in custody until his
death, despite many protests coming from the free world. During the
communist period in Croatia (1945-1990) he had been designated as a
military criminal even in school textbooks.
The Yugoslav diplomatic
personnel, which was mostly Serbian,
together with the well organized Belgrade propaganda, made an attempt
to stigmatize the Croats as apt to genocide, by assigning all
the victims of the war to the Croats, including those killed by
partisans, during and immediately after the Second World War. As a
result of this, even today we hear from some very uncritical Western
intellectuals to operate with quite irrational ciphers. An important
monograph about population losses in former Yugoslavia in 1941-1945 is [Zerjavic].
See also
It is not possible to
describe, even in outlines, the extent
of the martyrdom of the Croatian emigrants, and the persecutions of the
Yugoslav secret police that followed after 1945, so that here we shall
mention it only in passing.
One
of outstanding Croatian emigrants
was Ante Ciliga
(born in Istria, Segotica near Vodnjan, 1898 -
1992) who spent 6 years in Russian concentration camps: 1930 - 1936.
His book Au pays du grand
mensonge, Paris 1938 (In the
land of
great lie) revealed the truth about stalinist concentration camps to
the world audience. It is probably the first anti-stalinist book,
translated into many languages, including Japanese. He also spent one
year (1942/1943) imprisoned in the Jasenovac concentration camp. Other
books: The Russian Enigma,
London 1940, Il labirinto
jugoslavo, Rome 1983.
Great
importance in the recent history
of Croatia had the Declaration
about the Name and Position of the
Croatian Literary Language
(Zagreb, 1967). The declaration asked
for the right of the Croats to call their language by their own
national name - the Croatian
language, to enable its
unimpeded
development, and expressed a protest against the Serbian predominance
in official texts in Croatia. It was signed by 130 leading Croatian
writers and linguists (including Miroslav Krleza), many of whom were
then persecuted and maltreated by the Yugoslav police.
In order to be more
clear, it will be necessary to make the
following comparison. The history of the Serbian literary language
started in the 19th century with Vuk Stefanovic Karadzic, who wrote the
Serbian dictionary,
published in Vienna in 1818. On the
other hand, Croatian literary language had already centuries of rich
history, starting with the important Baska
glagolitic tablet carved by the
end of 11th century. Until the 19th
century the Croats already had numerous dictionaries, the earliest
being from the 16th century. Let us list the authors of eight of the
most important Croatian dictionaries published before 1818:
We also know of six
unpublished Croatian dictionaries that
remained in handwriting, written before the 19th century. We know even
of a Croatian - Turkish dictionary from 1631 published in the Arabian
Script (critical edition published by Dervish Korkut in 1943).
The things are becoming
more clear if one knows that Vuk
Stefanovic Karadzic borrowed many Croatian words from the monumental dictionary of Joakim Stulli
(which has as
many as 80,000 lexical units) for the needs of his Serbian
dictionary, the first dictionary
of the Serbian language. The
reform of the writing in the spirit "write as you speak" undertaken by
Karadzic in 1818, so that to every sound there corresponds a unique
written letter and vice versa, had been performed almost two centuries
earlier by a Croat Bartol
Kasic (Rituale
Romanum, written in the Croatian
language, Rome, 1640).
Many toponyms in Croatia obtained distorted
names during 1918-1991 Yugoslav period in order to assign them Serbian
sound. This is the case even with some towns; see an illuminating
article by Zvonimir Bartolic: Beli
Manastir (in Croatian).
In the period of
ex-Yugoslavia, 70%
of the police
stuff in Croatia was Serbian, while they constituted 12.2% of the
entire population. In some Croatian regions these figures were even
more striking: in Istria
the police stuff
was 82% Serbian, 95% school teachers were the Serbs. The Serbs also
occupied almost all the leading positions in majority of the Croatian
schools, enterprises and political institutions.
One
of the founders of the nonalignment
movement, together with presidents Nehru and Naser, was Josip
Broz
Tito (1892-1980), a Croat born
near Zagreb, the president of former
Yugoslavia. His great merit was the brave 1948 decision, not to allow
the Soviet dictatorship of Stalin. However, he retained a rigid
communist system and tolerated the cult of his personality. His attempt
to solve the national problem in the former Yugoslavia was not
successful in the long run. Although he was a Croat, a great majority
of military personnel in the former Yugoslav army was Serbian. This
equally applies to the Yugoslav diplomatic personnel and the state
administration. The extent of the economic exploitation in favor of
Serbia and Yugoslav Army brought Croatia in unequal position within the
Yugoslav federation. Especially difficult was the period after Tito's
death (1980-1990), when the Yugoslav crisis began to sharpen. It
culminated in the Greater-Serbian
aggression on Croatia that started in 1991.
The Yugoslav state under Tito had six
republics and two autonomous provinces. Each of these eight entities
had a town renamed according to Tito's name: Titovo Velenje (in
Slovenia), Titova Korenica (in Croatia), Titov Drvar (in Bosnia and
Herzegovina), Titograd (in Montenegro), Titovo Uzice (in Serba), Titov
Veles (in Macedonia), Titov Vrbas (in the then Autonomous region of
Vojvodina), and Titova Mitrovica (on the then Autonomous region of
Kosovo). In 1990s the prefix "Tito" has been removed from all these
eight names.
Ante Čuvalo (ed.): Hrvatska mala škola "sv. Josipa" / ALBUM / Izbjeglički logor Fermo, CroLibertas Publishers, Chicago, Illinois 2015 (photos by August Frajtić, text by Marija Ramljak)
Kroz logor Fermo (Campo Fermo
blizu Ancone) prošlo je od 1945. do 1948. nekoliko tisuća Hrvata. Oni
su organizirali vrlo bogat sportski, edukacijski, kulturno-umjetnički i
duhovni život. Logorsku kapelicu posvetio je tadašnji biskup Ferma i
odobrio da ona služi kao prava hrvatska katolička župa u njegovoj
biskupiji.
August Frajtić (1902.-1977.) bio je dugogodišnji tajnik Fotokluba Zagreb.
Prigodom prvog fotoamaterskog kongresa u Beču održanog 1938. izabran je
za dopredsjednika novosonovane Međunarodne fotoamaterske unije. Rođen
je u Bileći u BiH, a preminuo u Buenos Airesu.
Marija Ramljak
(1909.-1982.) bila je organizatorice i voditeljica "Hrvatske male
škole" u logoru Fermo. Rođena je u Pleternici kod Požege, a preminula u
Argentini.
The roots of the Greater-Serbian
1991-1995 aggression on Croatia and Bosnia-Herzegovina
The contemporary plan of creating the "Greater Serbia" defines its
borders roughly as those gained by the Turkish Ottoman Empire
in the past, tracing the
farthest Serbian enclaves in Croatia. This irrational plan was laid
down in a secret written program, created in 1844 by the Serbian
minister of inner affairs. Today the main promoter of this idea is the
Serbian Academy of Sciences and Arts, through a systematic
indoctrination of the entire Serbian population. This highest cultural
institution of Serbia bears the greatest responsibility for the tragedy
of the Croats, Muslims and even their own people in the aggression that
started in 1991. In the states of Croatia and Bosnia-Herzegovina the
Serbs are represented by 20% of the entire population.
The scheme for creating
the "Greater Serbia", hidden behind
the idea of New Yugoslavia, was planned in Belgrade. Up till now we
have seen the following main stages:
canceling the autonomy
of Kosovo
and Vojvodina
through indescribable brutalities in 1987; Montenegro with its puppet
regime becoming a Serbian province in political, economical and
ecclesiastical sense,
the withdrawal of the
Yugoslav Army from Slovenia and the aggression
against Croatia (1991 - 1995),
the
aggression on Bosnia-Herzegovina (October 1991 -
1995), which is the key point of
the whole plan. The aim is to
obtain ethnically pure Serbian territory by exterminating the Muslim
Slavs and Croats.
The second stage of this
plan started in the region of Knin,
a small Croatian town, which used to be the residence of Croatian kings
(in the 11th century), inhabited mostly by the Serbs of the Valachian origin,
was carefully planned
immediately after Tito's death in 1980 and coordinated from Belgrade,
disguised as pretended care for the `threatened' Serbs in Croatia. In
the beginning it was a very consistent, simultaneous activity of the
Serbian Orthodox Church, Yugoslav diplomacy, Belgrade propaganda
machinery and armed extremists supported by the Yugoslav army.
A sufficient indication
of the aims of the Greater
Serbian-aggression is a systematic destruction of Croatian cultural
monuments, churches, libraries, museums etc. Just as an illustration,
we provide the following figures (Bosnia-Herzegovina not included):
over
400 destroyed or severely damaged Croatian Catholic
churches (see www.hbk.hr),
210
destroyed or damaged libraries
(from school
libraries to such famous libraries as those in Dubrovnik),
According to [Wounded libraries of
Croatia] in the period 1991-1993
only among destroyed or damaged
libraries were (note that destroyed or damaged libraries in Bosnia and
Herzegovina are not included in this list):
138 school libraries
23 public libraries
12 memorial libraries
(mostly monastery libraries)
Maybe
it will be difficult for the
reader to hear about a morbid song of Serbian extremists, revealing in
full extent the character of the aggression against Croatia and
Bosnia-Herzegovina. It starts like this: "Milosevic, bring us salad, we
shall have meat, we'll butcher the Croats". Equally morbid is their
flag: it is black, with a skull and cross-bones. All this was shown on
TV by CNN and BBC (unfortunately without the English translation) in
November 1991, when Serbian troops entered Vukovar,
completely
destroyed after three months of uninterrupted shelling and bombing. Two
hundred and sixty Croats have been transported by the Serbs from the Vukovar
hospital (N.B.: in the presence
of the international Red Cross
representatives) to the nearby location of Ovcara,
killed there
and dumped in a massive grave, as reported by three survivors.
Martyrdom
in Croatian Homeland War
(1990-1995), lecture delivered in Zagreb by dr. Juraj Njavro in 2005,
surgeon at the Vukovar
Hospital in 1991, [PPT,
in Croatian].
My
deep gratitude to dr. Njavro for permission.
These data are
taken from the following monograph:
Stefan Biro (ed.):
Vukovarska Bolnica 1991
(Vukovar Hospital in 1991), Vukovar 2007, 371 pp. In particular, see
the article by Vesna Bosanac and Davor Bandiæ: Djeca u rati
(Children in the War), pp. 230-236.
When the occupation of Vukovar
started in August 25th 1991, the Serbian
military officials, as well as some experts on the West, predicted that
the city will fall in no more than two days. Vukovar had only 1,700
defenders (700 members of the
Croatian national guard and 1000
volunteers), against 40-60,000
well equipped Serbian soldiers
and paramilitary, supported by the aircraft, heavy artillery and 600
tanks. But the defense of the city lasted for almost three
months
(86 days), enabling thus the Croatian resistance to consolidate on
other battlefields. The name of Vukovar has a special meaning for every
Croat.
The Yugoslav army, which
had been ranked as the third in
Europe according to its military potential (after France and Great
Britain; supplied with classical weapons better than the Bundeswehr of
the united Germany), soon became the greatest and most aggressive
formation. On the other hand, Croatian military resources of
Territorial defense were confiscated in a secret operation just before
the democratic changes in Croatia in 1990, so that Croatia was left
practically without means to defend itself. Moreover, the international
community imposed embargo on import of arms to Croatia (for the Serbs
the embargo on import of arms had no importance).
According to the latest
information (1996), Croatia has
more than 12,000
killed,
35,000
wounded,
180,000 destroyed
apartments,
25% of its economy
destroyed, and
27 billion US dollars
of material damage
in this war. The destiny
of 72862
persons is still
not known, for many of them since 1991 (1400 are from Vukovar), when
the aggression against Croatia started. There is no doubt that those
who survived are held in concentration camps and prisons in Serbia.
According to information
provided by dr. Andrija Hebrang in
2004, during the Homeland 1991-1995 War in Croatia there were
7138
(seven thousand one hundred and thirty eight)
killed nonserbian civilians
(in great majority Croatian) in
Croatia,
out of them 829
(eight hundred twenty nine)
killed nonserbian cvilians in UNPA zones in Croatia (UN zones);
162
(hundred and sixty two) killed Serbian civilians
in Croatia. The overall number of killed Serbs in Croatia is estimated
to about 260.
The figures concerning
the Croats and Muslim Slavs in
Bosnia-Herzegovina are even more tragic. The reader can easily imagine
the suffering of these people if he/she recalls the humiliation of the
entire international community when the UN officers were arrested and
maltreated by the Serbs in Bosnia in May 1995.
The Wall of Pain (Zid boli)
in Zagreb
is a memorial for all Croatians who were killed or disappeared during
the Greater-Serbian aggression
on Croatia
(1990-1995). It was built in 1993 by mothers and relatives of killed
and missing soldiers and civilians upon the initiative of Mrs Zdenka
Farkas, and placed around the building where UN Peace Mission to
Croatia had its headquarters. It has been built as an appeal for
humanity and human rigts addressed to the UN.
There have been frequent
objections (especially from the
Serbian propaganda machinery) about would be premature international
recognition of Croatia (January 15, 1992) and Bosnia-Herzegovina.
Probably the most concise explanation has been provided by Alain
Finkelakraut: La
sécession des républiques non
serbes n'est pas la cause de la politique de Milosevic mais son
inexorable conséquence,
(see Finkelkraut's essay "La
victoire posthume de Hitler" in [Véronique
Nahoum - Grappe], p. 207).
The first multiparty
elections for the Croatian Parliament
(Sabor) were held in May 1990. Croatian Democratic Union (HDZ) won 205
seats out of 350. In 19th of May 1991, a general referendum was held,
which had to decide whether Croatia should stay within the Yugoslav
federation as before, or it should be an independent state - but still
with the possibility of entering into confederative
union with
other states. Over three quarters of the electoral rolls voted for the
latter.
Many organizations and
individuals throughout the world
contributed the international recognition of Croatia. Especially
important was the support provided by Hans
Dietrich Genscher
(German minister of foreign affairs) and Helmut
Kohl (German
chancellor, Bundeskanzler). Here we should also emphasize that Germany
took care of about 400,000 exiles and refugees from Bosnia -
Herzegovina, which is by far the greatest number compared with other
West European countries. Italian president Francesco
Cossiga
was the first foreign high state representative who payed an official
visit to Croatia (January 1992).
In October 1991 Milosevic's forces tried to assassinate Croatian
president Franjo Tudjman by bombing his palace in Zagreb in an air
strike.
There are enormously
many evidences of the most savage humiliation
of women, which also seem to
have been a part of the program of the
aggression. Sceneries like in Dachau or Auschwitz (which we believed
would never repeat again in Europe) could have been seen in the Serbian
concentration camps (note well: only in those camps to which press
agents had the permission of approach from the Serbian authorities).
Some of the most infamous such camps are:
Omarska,
Manjaca
in the Banja Luka region
in Bosnia and
Nis,
Stajicevo,
Srijemska
Mitrovica
in Serbia. According to
the UN report (Bassiouni) held in
Geneva, there were altogether 45
Serbian concentration camps.
Bosnian official sources claim the existence of more than 100
concentration camps.
Bosnia Tune,
by Joseph Brodsky,
published in the "New York Times", November 18th 1992.
Roy
Gutman, a journalist of the
"Newsday" (New York),
obtained the prestigious Pulitzer Prize for his descriptions of the
Serbian concentration camps. In his book on the
large scale genocide over the Muslim Slavs and Croats
you can find
enormously many evidences of tortures and killings. According to an
inquiry organized by the European community, at
least 20,000
women were raped during the Serbian occupation. Some of these rapes
have been perpetrated in concentration camps created specially for
women and children. In his book Gut man accuses some of the leading
European and American politicians and international institutions for
their passivity that led to the tragedy in Croatia and
Bosnia-Herzegovina (we recommend you to consult the French edition).
Parish church in the village of
Ravno, BiH (East Herzegovina, not far from Dubrovnik), after Greater
Serbian destruction in 1991
The Greater-Serbian
aggression against Bosnia-Herzegovina
started already in October 1991 by a slaughter of Croats in the village
of Ravno,
which was then leveled to ground (eastern
Herzegovina). Large-scale operations of the Yugoslav (Serbian) Army and
well armed extremists started in April 1992. This led to massive ethnic
movements. One of the consequences was a tragic conflict between Muslim
Slavs and Croats in 1992. Its victim was among others the city of Mostar,
and its beautiful oriental bridge built in the 16th century (the name
of Mostar was coined from the Croatian word "most", which means
"bridge").
For more information
about destruction of the Mostar bridge
see [Slobodan
Praljak].
Also, the victims of this
conflict had been two Bosnian Franciscans
of the Friary in Fojnica
- representatives of the oldest Croatian institution in Bosnia, and the
only one in Bosnian history acting uninterruptedly from the 13th
century till these days. Bear in mind that Croatia was taking care of
200,000 Muslim Slav exiles from Bosnia.
According to
investigations of Vladimir Zerjavic, retiree of
UN, the overall number of
220,000 victims in Bosnia-Herzegovina
is distributed as follows:
160,000
of Muslims (158,000 victims
caused by the
Serbs, and 2,000 by the Croats),
30,000
of Croats (28,000 victims caused
by the Serbs
and 2,000 by the Muslims),
25,000
of Serbs (12,500 victims caused
by the
Croats, and 12,500 by the Muslims),
5,000 other.
The number of victims
during the conflict between Croats and
Muslims is about 4,000.
At the same time, about 15,000 wounded Muslims from BiH (victims of the
Greater-Serbian aggression) have been nursed in numerous hospitals in
Croatia, and about 400,000 Muslims were lodged throughout Croatia!
(sources: see [Miro
Tudjman], also
Andrija Hebrang J.)
The 1991 census in B&H showed that
there
were 1,905,000 Muslims, 1,364,000 Serbs and 752,000 Croats.
According to the opinion of V. Zerjavic
the
Dayton division of the territory of Bosnia and Herzegovina with 51% in
favour of the Serbs and only 49% for the Muslim-Croatian Federation
cannot be justified. Namely, Zerjavic estimates that in 1997 only 45,6%
of the entire B&H population lived on the territory of Serbian
entity, while 54,4% on the territory of the Muslim-Croatian entity
(Federation of B&H). And until 1999, when most of the exiled
Muslims and Croats will return to B&H from Croatia and other
European countries, the ratio will be even worse for the Federation.
For more details see an interview with V. Zerjavic in Globus,
No 370, 9th January 1998, p.24-27.
The suffering that this
aggression brought also to the Serbian
people (not only to the Croats
and Muslims) was planned with the
intention to remove any idea of the possible coexistence among these
three nations.
Mirko
Kovac, an outstanding
Serbian writer and intellectual, moved from Serbia to Croatia in 1991,
when the large-scale aggression on Croatia started. This was a moral
act of protest against barbaric destruction of Croatian cities of Vukovar,
Osijek, Dubrovnik, Zadar, Sibenik, Karlovac, Pakrac
etc., and their
cultural values. Jevrem Brkovic,
an outstanding Montenegrin
writer, also left his homeland for the same reason.
The list of those
bearing the greatest responsibility for the
organized genocide over the Croats and Muslim Slavs is as follows:
Dobrica
Cosic, of the Serbian Academy of
Sciences
and Arts, Belgrade,
Slobodan
Milosevic, president of the new
F.R.
Yugoslavia, i.e. Serbia and Montenegro,
Blagoje
Adzic, Yugoslav Army general,
Radovan
Karadzic, leader of the Bosnian
Serbs,
Ratko
Mladic, Serbian general in
Bosnia,
Milan
Martic, a policeman from the
town of Knin in
the occupied region of Croatia (the area has been liberated in August
1995).
Vuk
Draskovic, whose frequently
reedited novel "The
knife" represents an appeal to hatred against Muslim Slavs (see [Véronique Nahoum -
Grappe, p. 66]); its
French translation has been expurgated from its most provocative
passages against Muslims,
Zeljko
Raznjatovic - Arkan
(international criminal
wanted by Interpol) and Vojislav
Seselj (member of the Serbian
Parliament), leaders of paramilitary troops of Tigers and White Eagles
respectively, responsible for atrocious war crimes against Croats and
Muslim Slavs.
Especially difficult was
the situation in Sarajevo,
surrounded by the Greater-Serbian aggressors from 1992 to 1995. The
capital of Bosnia and Herzegovina had about
10,000
killed, among them 1200 Croats (the Croats
represented 8% of the entire population of Sarajevo in 1991, and 35% in
1910),
50,000
wounded,
As is well known, on several occasions about a hundred of people were
waiting patiently in a line on a Sarajevo street to buy the bread they
needed so much, when the Serbian terrorists shot shells among them. It
is impossible to describe the bloody picture of the street full of the
screams of the wounded. The street was covered with parts of human
bodies, loaves of bread, torn garments and shell fragments (see [Puljic],
p. 44). The official Serbian
authorities (Karadzic, Mladic, Milosevic) claimed that these were the
Croats and Muslims in Sarajevo who shelled themselves. The same story
of the Serbian propaganda machinery has been launched in the case of
bombing of Vukovar, Dubrovnik, Osijek, Zagreb.
In November 1992, i.e.
after less than seven months of the
Greater-Serbian aggression on Bosnia-Herzegovina that started in April
that same year, UNICEF announced that there were
128,126
killed (including 12,815
children)
and
132,170
wounded (including 33,042
children).
This clearly shows the
dimensions of the genocide over the
Muslim Slavs and Croats in Bosnia-Herzegovina.
The
region of Banja Luka
in the
western Bosnia has been inhabited with about 80,000 Croats, before the
Greater-Serbian aggression on B&H started in October 1991.
Since
then, 55,000 Croats have been exiled from this area to Croatia, 850
were killed (out of which 450 were killed and massacred in their
homes). The reader can easily imagine the meaning of the fact that the
Croats that remained in the Banja Luka region under the Serb regime,
have to keep the doors of their houses unlocked day and night. A
complete destruction of as many as 80 Catholic churches and friaries
(including the Franciscan friary in Banja Luka, destroyed to the ground
in May 1995), and many Croatian cultural monuments in the region of
Banja Luka alone, prove that the program of this carefully planned
aggression was not only the ethnic extinction of the Croats. The
program was also to remove any evidence of the presence of the Croats
in this area ever in the history, like in other occupied regions. Even
the name of Banja Luka originates from a very old Croatian title Ban
- Viceroy, known only among the Croats since the earliest period of
their history (Banja Luka = Ban's Harbour).
Pope
John Paul II visited Bosnia and
Herzegovina twice (1997,
2003), and three times Croatia (1994, 1998, 2003). During his
apostolic visit to Banja Luka
in 2003 he beatified Ivan
Merz
(1896-1928),
Bosnian Croat born in that town.
According to information
from [Maric,
Vrhbosanska nadbiskupija], the Sarajevo Archbishopric (Vrhbosanska
nadbiskupija) in the period of 1992-1995 suffered enormous material
losses: 199 sacral objects
were completely destroyed, 214
seriously damaged, and 277 damaged.
Croats in Serbian
conquered regions of Croatia and
Bosnia-Herzegovina were forced to wear red-and-white armbonds,
analogous to the yellow armbonds worn by Jews in Serbia during the
Holocaust (see [Cohen]).
As many as 250 destroyed
mosques in north-western Bosnia (in
the Banja Luka region) illustrate the tragedy of the Muslim Slavs.
The Trappists represent an important and
extremely austere branch of the Cistercion monastic order, called
according to La Trappe in Normandy, France. It was installed in Croatia
in Zadar, and in Bosnia in Banja Luka since 1873. It existed in Banja
luka until 1991 when the Greater-Serbian aggression on BiH
started.
Meanwhile, Serbia and
Montenegro usurped the name of the old
state (ex-Yugoslavia, or more precisely - the former SFRY, the
Socialist Federative Republic of Yugoslavia, which existed under this
name until 1991) to create a new state, the Federal
Republic of
Yugoslavia (FRY), in 1991. The
aim was among others to retain a
considerable wealth that the former Yugoslavia possessed in many
countries throughout the world: convertible money in foreign banks,
apartments and buildings for the diplomatic personnel, lots of tourist
offices etc. (altogether 140 buildings).
Croatia being one of the
six constituent republics of the ex
Yugoslavia (until 1991), gave by far the greatest contribution to the
overall wealth of the former state.
The F.R. of Yugoslavia
also usurped the right to be the only
successor of the former state, though it has practically nothing to do
with the old S.F.R.
of Yugoslavia. It is surprising that this
new state, that usurped the name of the former state, did not have to
go through the process of international recognition within the UN, as
did Croatia, Bosnia - Herzegovina and Slovenia. Formal acceptance of
this new state (F.R. of Yugoslavia) in United Nations occurred by the
end of 2000. Since 1992 the international
blockade has been
imposed to the F.R. of Yugoslavia, due to its deep and continuous
involvement in the
aggression against Croatia
and Bosnia-Herzegovina.
Millions of users of the
Netscape navigator
throughout the world had the opportunity to see the regulations
forbidding its use in F.R. Yugoslavia and in several similar countries.
Ecological
disaster in Croatia (a few
examples):
About 60,000 tons of
petroleum products flowed out during
the Serbian attack on heating plant in the city of Osijek.
Sisak had one of the
greatest naphtha refineries. One of
attacks naphtha blot spread along the Sava river which was about 50 km
long.
YU general R. Mladic
exploited the Peruca power plant on
the Cetina river in Dalmatia as a potential ecological bomb. He
attempted to destroy an important water supply in this part of Croatia
by letting tranfsormer's oil flow out (March 1992). Only due to extreme
efforts the catastrophe was avoided. Subsequently there was another
attempt to mine a huge dam of Peruca power plant which would cause
apocalyptic deluge in a very populated area along Cetina river.
Furtunately without success, though the plant was very seriously
damaged.
Rocketing of the town
of Kutina east of Zagreb in 1995 was
planned with intention to destroy a huge fertilizer factory, one of the
greatest in this part of Europe. Fortunately without success, otherwise
it would cause ecological disaster of world's proportions.
In the summer of 1990
and 1991 unusually many Croatian
forests along the coast were set to fire.
Let us mention bombing and shelling of the Maternity hospital of the
city of Osijek from the distance of only 50 m. It is little known in
Western Europe about attempts of mass empoisoning of Albanian children
(about 10,000) in Kosovo
in 1990. West European and American
audience, including scientific, remained deaf on alarms and warnings of
Croatian scientists.
The
Croatian territories around the city
of Knin (the so-called Krajina, occupied by the Serbs since 1991), were
liberated in only four days in August 1995 during the Storm
Military and Police Operation
in Croatia. This also lead to
the deblocade of the Bosnian city of Bihac,
completely
surrounded by the Serbian forces for more than 1100 days (since 1992;
just for comparison recall that Stalingrad was under blockade for 900
days in the WW2). In this way the tragedy greater than that that of
Srebrenica was prevented. Bosnian city of Bihac had been the capital of
Croatia by the end of the 15th century.
Only 4.6% of the
Croatian territories were still occupied by
the Serbian forces since the Storm
operation in 1995 until the
beginning of 1998 (the region of
Baranja and eastern Slavonia), and peacefully reintegrated with the
help of UN. Here we would like to mention the town of Zupanja,
which was under the uninterrupted general alert for more than 2,100
days, because of almost everyday bombing and shelling.
Mario Palaich: For Baka’s Homeland: Eyewitness To The Birth Of A State, CroLibertas Publishers, 2019 Chicago (Translation into Croatian exists: Za Hrvatsku moje bake, svjedo;anstvo o rođenju države, Chicago 2020.)
Gifs
at Department of Mathematics, University of Zagreb
There are more than 120
mass graves discovered in
Croatia only in the period until May 1999, with about 3,000 killed,
many of them massacred, victims of the 1991-1995 Greater-Serbian
aggression. God knows how many mass graves are there in
Bosnia-Herzegovina and in Kosovo.
Animated video describing the 1990-1995 agression on Croatia and its
liberation; 13 min.
For detailed information
about the latest events in Croatia
and Bosnia - Herzegovina we recommend you to visit the following web
pages, maintained by Mario Profaca:
Among
outstanding Croatian generals who had a great role in liberating
occupied Croatian lands, in particular in the region of Dubrovnik
and Lika,
we
mention Janko Bobetko
(1919-2003). He described his battles in
the book Sve
moje bitke (All My Battles).
It should be pointed out
that the most tragic outcome of this
war is to a great extent due to the behavior of some leading
European politicians, who were
not willing to admit in time that
Croatia was attacked (1991) and their hesitating to name the aggressor.
The reader will probably
agree that even the unusual shape of
Croatian borders on the map of Europe bears witness of extremely
difficult history throughout many centuries.
ETHNIC
CROATIANS KILLED BY NAZI AND FASCIST FORCES DURING WORLD WAR II
John
Peter Kraljic of New York and Dr. Darko Zubrinic of Zagreb, have
announced the release of the initial chapter of their joint project
entitled "Ethnic Croatians Killed by Nazi and Fascist Forces During
World War II." The initial chapter, which can be accessed
at
covers
Primorsko-Goranska County, which centers on Rijeka and includes the
Opatija Riviera, the coast to the area north of Senj, the mountainous
Gorski kotar and the islands of Krk and Rab (information for Cres,
Lošinj and their offshore islands have yet to be compiled).
Mr.
Kraljic, who holds a master's degree in history and has published a
number of studies related to Croatian history, notes that the roots of
the project can be traced back over a decade ago. "I was
curious
to see how Croatians generally commemorated events which took place
during World War II. Prior to 1990, the Communist state
manipulated those events to suit its own purposes, specifically as a
means to justify the takeover of power by the Communist Party following
the War. Croatia's democratization led to the breaking of
prior
taboos related to the War, and various institutions and individuals
began to memorialize the misdeeds of the Communist
leadership."
Mr. Kraljic goes on to note that he was "specifically interested in
seeing that many so-called Partisan monuments remained intact" despite
the traumas through which Croatia passed in the first half of the 1990s.
In his
travels, Mr. Kraljic began taking photos of these monuments.
"After having taken literally hundreds of photos, I realized that one
could attempt to construct at least a partial list of victims killed by
Nazi and Fascist forces during World War II." This is
especially
important in light of the continued attempts to paint Croatians as
being pro-fascist during the War. "These monuments, most of
them
in predominately Croat inhabited areas, clearly show the level of
suffering Croats as a whole suffered during the War, a level which is
generally not appreciated by persons not from the area."
Mr.
Kraljic decided to use the information he found on various monuments
and in available published sources to begin to construct a list of
Croatian Partisans killed during World War II as well as of Croatian
victims of fascism. He contacted Dr. Zubrinić to assist him
with
preparing the photos and the text. "We decided it would be
appropriate to publish 'Chapter 1,' covering Primorsko-Goranska County,
rather than waiting any longer." Mr. Kraljic admits that this
is
a long term project. "The fact is that driving to various
cities,
towns and hamlets, exploring innumerable cemeteries and retrieving
relevant published works is very time consuming, especially for someone
who does not live in Croatia." Mr. Kraljic continues, "to be
frank, we posted the results Primorsko-Goranska County first since I
tend to spend most of my time in Croatia in that area and have been
able to personally visit practically every settlement there." Mr.
Kraljic and Dr. Zubrinić have already begun to work on the next chapter
which will cover Istria.
Mr.
Kraljic notes that, despite the title, the intent is not to exclude any
ethnic group from the list. "Indeed, while Primorsko-Goranska
County is predominately populated by Croats, there are a number of
mostly Serb-populated settlements there, such as Moravice and hamlets
around Vrbovsko which are included. Similarly, when we deal
with
Istria, we will include ethnic Italians in the lists.
Clearly, as
we get into more ethnically mixed areas, such a Lika, the lists will
include many more Serb villages."
It is
Mr. Kraljic's and Dr. Zubrinic's hope that their work will serve as a
tool for researchers. "Our goal is to be as comprehensive as
we
possibly can be in preparing these lists, but we recognize that there
will always be something overlooked in a project as wide-ranging as
this one."
Charles
R. Shrader: A
Muslim - Croat Civil War
in Central Bosnia: A Military History 1992 - 1994,
Eastern European
Studies, Texas University Press, 2003
Luka Brajnovic: Despedidas y encuentros / Memorias de la guerra y el
exillio, EUNSA - Ediciones Universidad de Navarra, 2001, 2nd edition also exists (Croatian translation published in 2019: Oproštaji i
susreti / Sjećanja iz rata i izgnanstva)

Question: what percentage of croatian economy has been destroyed by war

180,000 houses and 25% of the Croatian economy have been destroyed.

what percentage of croatian economy has been destroyed by war

Question: how many kuna were damaged by war in croatia in 1990-1999

how many kuna were damaged by war in croatia in 1990-1999

Question: when did the domovinski rat war start

Question: how many houses in croatia have been destroyed by the war

how many houses in croatia have been destroyed by the war

Question: how much did the war damage in croatia amount to in 1990-1999

how much did the war damage in croatia amount to in 1990-1999

Question: how much of croatia's economy was destroyed by the war

how much of croatia's economy was destroyed by the war

Question: who discovered the domovinski rat in croatia

Državne revizije , izravna ratna šteta u Hrvatskoj u

who discovered the domovinski rat in croatia

180,000 houses and 25 % of the Croatian economy have been destroyed .

Prema podatcima Državne revizije, izravna ratna šteta u Hrvatskoj u razdoblju 1990.–1999. godine iznosila je 236.431.568.000 kuna ili 65.350.635.000 DEM. Uništeno je 180.000 domova te 25% hrvatskog gospodarstva.

Uništeno je 180.000 domova te 25% hrvatskog gospodarstva.

According to the State Audit, the direct war damage in Croatia in the period 1990-1999 amounted to 236.431.568.000 kuna or 65.350.635.000 DEM. 180,000 houses and 25% of the Croatian economy have been destroyed.

180,000 houses and 25% of the Croatian economy have been destroyed.

From time to practice, the domestic war cannot actually be seen completely separate from the war in Bosnia and Herzegovina that took place at the same time in the neighboring area, with the same aggressor that had a unique goal - the creation of the Great Serbia; these two neighboring spaces must be seen as a unique and inseparable ratish."Battle that should not be lost", "War History", 23 April 2015, accessed on 12 September 2015.

Tri dana nakon zauzimanja Kupresa, Srbi su udarili na prijevoj Korićina, a onda, deset dana poslije, u odlučujućoj bitci, na Rujane i Čelebić. Cilj srpskog napada bio je ovladati Livnom i spojiti se sa snagama u dolini Neretve, istodobno izbiti na Vaganj i pod topničko-raketnu kontrolu staviti Split, Makarsku i Sinjsku krajinu. Spajanje srpskih snaga na Neretvi dovelo bi u vrlo težak položaj sve Hrvate u Hercegovini, srednjoj Bosni, kao i Dalmaciji. Dubrovnik bi bio doveden u praktički bezizlazan položaj, a deblokada je upravo trebala započeti, piše Dogodilose.com
Crne mambe u Livno su došle netom uoči najvećeg napada na grad, ali njihov dolazak nije bio nimalo nepripremljen i nagao, naprotiv. Kako su se u Hrvatskoj smanjile borbene aktivnosti potpisivanjem Sarajevskog primirja, 1. pb povučena je iz Sunje na odmor, ali nije dugo mirovala. Intenziviranjem borbi u BiH, sve više pripadnika unutar postrojbe koji porijeklo vuku iz tih krajeva željelo je što prije krenuti u pomoć, braniti domove. Zamoljeni su od zapovjednika Jacovića da pričekaju, da ne odlaze individualno u uvjete koji će sigurno biti kaotični kao i prethodne jeseni u Hrvatskoj.
U nekoliko dana formirana je Taktička grupa od dragovoljaca iz Prve bojne kojoj se pridružilo i 40-ak momaka iz Treće bojne i 20-ak pripadnika PZO-a iz Podsuseda. Jako dobro naoružana, s kompletnom opremom, tehnikom, prekaljena i s iskustvom nekoliko briljantno dobivenih bitaka iza sebe Taktička grupa od 222 dragovoljca krenula je za Livno.
Snagu Mambi i pridruženih dragovoljaca možda najbolje prikazuju riječi Borisa Jacovića, zapovjednika skupine: ”Da se prema mojem terenu približavala ovakva utrenirana skupina, izvrsno opremljena, neizmjernog iskustva, puna motiva i odlučnosti, moram priznati da bih razmišljao o tome da je zaustavim svim dopuštenim i nedopuštenim sredstvima da ne prijeđe državnu granicu.”
Prvotni plan bio je krenuti napadnutom Kupresu u pomoć, no kako je Kupres 10. travnja pao, 16. travnja kolona od 56 vozila iz dugoselske vojarne krenula je put Livna i u ranojutarnjim satima 17. travnja ušla u Livno. Smjestivši se u Zagoričanima, Taktička grupa preuzima sektor Cincara prema Glamočkom polju, jedan od šest sektora obrane golemog livanjskog područja.
Obranom grada u samom početku zapovijedaju ljudi bez ratnog iskustva, a nakon pada Kupresa obrani Livna stavljaju se na raspolaganje Roso i Gotovina. U samom početku svog djelovanja Taktička grupa dragovoljaca 2.A brigade ZNG-a sudjeluje u neutraliziranju dizanja srpske pobune unutar samog Livna u Zastinju i Guberu, gdje su pronađene velike količine naoružanja, bunkeri i ratna bolnica. (Da su Srbi uspjeli u svom naumu, zauzeli bi glavne prometne komunikacije i u Livno niti bi se moglo ući niti bi se iz njega moglo izaći.)
Upravo na današnji dan 1992. godine, 23. travnja, uslijedio je napad srpskih snaga na Rujane i Čelebić i započela je odlučujuća bitka na Livanjskoj bojišnici. Srpske su snage udarile iz pravca Bosanskog Grahova i to istodobno na Donje Rujane, na jugu, i na Čelebić, na sjeveru. U rano jutro započeo je vatreni udar po livanjskom polju haubicama 152, 130 i 122 mm. Bila je to strašna vatrena kanonada i u artiljerijskoj pripremi napada Livanjsko polje bilo je doslovno preorano. Stotine granata padale su izravno po prvoj crti obrane, ali i po okolnim hrvatskim selima. Nije se moglo podići glavu, a nije se imalo čime ni uzvratiti. Mnogi su momci prvi put osjetili blizinu daha smrti našavši se u gotovo bezizlaznoj situaciji.
Strah i panika uvukli su se u kosti slabo naoružanih branitelja pogotovo kad se pojaviše tenkovi, a za njima oko 1200 pješaka. Jedna tenkovska kolona kretala se južnim rubom Polja, cestom iz pravca Sajkovići-Čaprazlije, imajući na nišanu Donje Rujane, a druga se spuštala sjevernim rubom, iz pravca Bojmunte-Vrbica, udarajući na Čelebić.
Nešto iza 10 sati Jurić iz zapovjedništva livanjske obrane dolazi Jacoviću u Zastinje s viješću da je nekoliko tenkova probilo prvu crtu obrane na Glavici. Zapovijed je da Donji Rujani ne smiju pasti četnicima u ruke ni po koju cijenu.
To jutro jedna grupa Mambi krenula je u izviđanje prema Kupresu, dok se druga nalazila u podnožju Cincara na protuoklopnoj obuci. Jacović obavještava ljude na terenu i ne oklijevajući sa 17 ljudi kreće prema Rujanima. Stigavši u Rujane, grupa se suočila s cijelom satnijom tenkova i velikom grupom pješaka i, što je još gore, povlačenjem branitelja s položaja. Kako braniteljima koji su se povlačili nitko nije javio tko im dolazi ususret, zapucali su i prema Mambama, no na sreću bez posljedica. Odmah po dolasku kod Perića kuća razvija se bitka prsa o prsa, Mambe svim raspoloživim sredstvima zastrašujućom žestinom udaraju na četnike i zarobljavaju tenk T55.
Pripadnik 3. Brigade ZNG-a s obližnje uzvisine uništava maljutkom tenk T84 i oklopni transporter M 60. U pomoć pristiže nekoliko pripadnika HOS-a iz Nuštra, uključuje se i 15-ak domaćih boraca, a u sljedećih sat vremena okreće se prema neprijatelju i desetak mambi i 30-ak pripadnika treće bojne. Bitka se okreće. Hrvatski ratnici dobiše krila, demoraliziranima se vratila vjera i crta se počela stabilizirati.
U isto vrijeme grupa Mambi u izviđanju prema Kupresu upada u četničku zasjedu koja je neutralizirana uz pet ranjenih boraca.
Iako se još oko podne činilo da je bitka izgubljena i da je na redu još samo konačna egzekucija, do kraja dana neprijatelj je natjeran na povlačenje i gonjen sve do iza Čaprazlija. Zbog noći i nepreglednosti terena, da bi izbjegli moguće eventualne gubitke, Jacović povlači Mambe u Rujane na fortifikacijski uređenu liniju. U toku sljedećeg dana linija je predana domaćim snagama, a Mambe odlaze na zasluženi odmor.
S uzvisine iznad sela Provo, kojih pet kilometara od Rujana, general Mladić i pukovnik Lisica promatrali su taj slom svoje vojske što su je u bijeg natjerali junaci iz Avlije i golobradi maljutkaš iz Osijeka. Hrvatsko srce izvojevalo je još jednu veliku pobjedu nad neprijateljskim čelikom.
Dovoljno je reći da nakon ovog poraza agresor više nije poduzimao ovakva napadna djelovanja na području Livna, a Crne mambe preživjele su još jednu tešku bitku. Naravno da oni nisu nikakvi ”supermeni”, ali tog dana u Rujanima, razbijeni protivnik ih je upravo takvima doživio!
Rezultat uspješne obrane: uništeni tenk T84 i oklopni transporter M60, nekoliko tenkova je oštećeno, zarobljena su dva tenka T55 i T34 te više minobacača. Neprijatelji su potvrdili da je poginulo gotovo stotinu vojnika. Također je zarobljen veći broj vojnika i oficira JNA te, što je najvažnije, održana je lekcija nakon koje se neprijatelj više nikada nije usudio na ovakav proboj prema Livnu!
Sav ovaj nevjerojatan uspjeh Mambe su platile gubitkom jednog suborca, momka iz 3. bojne, koji je stradao u minobacačkoj osveti. Bilo je i nekoliko lakše ranjenih boraca. Treba jasno naglasiti da je okršaj bio krajnje neizvjestan, ali su hrvatske snage polučile veličanstvenu pobjedu predvođene hrabrim Mambama kojih će se Livnjaci zauvijek sjećati.
Uloga livanjske bojišnice u proljeće 1992. bila je od strateške važnosti jer su na tom području hrvatske snage uspjele zaustaviti snažan napad velikosrpskih snaga te obraniti Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu. Jednako tako, događaji na Livanjskoj bojišnici, uz ostala bojišta, pokazali su da se rat u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini mora promatrati kao jedinstveno i neodvojivo ratište, te da se samo suradnjom i zajedništvom Hrvata iz Hrvatske i Bosne i Hercegovine moglo oduprijeti tada daleko nadmoćnijem neprijatelju.
Crta razdvajanja uspostavljena uspješnom obranom Livna u proljeće 1992. ostala je nepromijenjena sve do kraja 1994. godine. Ukupno 325 hrvatskih vitezova svoje je živote položilo u obrani Livna od 1992. do konačnih oslobađajućih operacija pokrenutih na livanjskoj bojišnici.
Sve sljedeće oslobađajuće operacije HV-a i HVO-a nazvane: Cincar, Južni potez, Maestral, Zima 94, Skok 1 i 2, Ljeto 95 i Oluja, pokrenute su upravo s Livanjskog polja. To su operacije koje su išle s livanjskih bojišnica, a rezultat su obrane Livna 1992. S pravom možemo reći, kad se gledaju povijesna događanja, da je zapravo Oluja započela u Livnu. Livanjska bojišnica bila je zadnja linija obrane hrvatske i prva linija oslobađajućih operacija.
Slavko Lisica, pisanjem autobiografskog romana: ”Komandant po potrebi” ostavio je hvale vrijedne podatke o ovom napadu. Na Kupresu je polučio uspjeh, kod Livna je polomio zube. Lisica smatra kako su bili ”samo jedan korak do cilja”, ali se pojavom Mambi i pomagača sve raspalo:
”Zbog pojave straha, zavladala je panika.” ”Jedna tenkovska jedinica” pobjegla je iz borbe ”ne zaustavljajući se […] Štoviše, čuda Božjeg, oni se nisu zaustavili ni u Glamoču, prosto su protutnjali kroz grad”, što je rezultiralo ”haosom” Glamočana koji se počeše pripremati za ”veliku bježaniju”. S bojišta se vratio kako bi prijetnjama zaustavio paniku, ali je zbog iste pojave morao pohitati natrag na bojište. Tamo je prijetio uhićenjima, prijekim sudom, vješanjima. Jednom je ”krnji bataljun” (!) izbjeglih livanjskih Srba zamalo kaznio skidanjem do gola: ”O, Bože, rezervisti počeše da se skidaju!” i tjeranjem s bojišta, a drugi put je to doista i učinio! U nadi kako će ponižavanjem motivirati (!?) cijelu minobacačku postrojbu koja je pobjegla, zapovjedio je skidanje ”časne uniforme”. Na njegov šok, ”oni počeše istog momenta da skidaju pantalone i bluze”, a kad je pomislio da će ih naredba za skidanjem gaća zaustaviti, Lisica se opet gorko razočarao: ”stoje onako goli kao od majke rođeni […] bez ponosa, bez gaća”, samo jedan se pobunio, ostali su brže-bolje goli pošli kućama.

Question: when was the domovinski rat book published

From time to practice, the domestic war cannot actually be seen completely separate from the war in Bosnia and Herzegovina that took place at the same time in the neighboring area, with the same aggressor that had a unique goal - the creation of the Great Serbia; these two neighboring spaces must be seen as a unique and inseparable ratish."Battle that should not be lost", "War History", 23 April 2015, accessed on 12 September 2015.

when was the domovinski rat book published

Question: the domovinski rat is a rat from which country

Hercegovini koji se odvijao u isto vrijeme na obližnjem prostoru , s istim agresorom koji je imao jedinstveni cilj - stvaranje Velike Srbije ; ta se dva susjedna prostora mora promatrati kao jedinstveno i neodvojivo ratište . ""Bitka koja nije smjela biti izgubljena "" , "" Vojna

the domovinski rat is a rat from which country

Question: the domovinski rat is the ratish name for which country

the domovinski rat is the ratish name for which country

Question: when was the domovinski rat written

Question: what is the name of the country in which the domovinski rat fought

what is the name of the country in which the domovinski rat fought

Question: what type of rat is the domovinski rat

Question: what was the goal of the domovinski rat

From time to practice , the domestic war can not actually be seen completely separate from the war in Bosnia and Herzegovina that took place at the same time in the neighboring area , with the same aggressor that had a unique goal - the creation of the Great Serbia ; these two neighboring spaces must be seen as a unique and inseparable ratish . "Battle that should not be lost " , " War History " , 23 April 2015 , accessed on 12 September 2015 .

Vremenski i u praktičnom smislu, domovinski rat se zapravo ne može sagledati posve odvojeno od rata u Bosni i Hercegovini koji se odvijao u isto vrijeme na obližnjem prostoru, s istim agresorom koji je imao jedinstveni cilj - stvaranje Velike Srbije; ta se dva susjedna prostora mora promatrati kao jedinstveno i neodvojivo ratište."Bitka koja nije smjela biti izgubljena", "Vojna povijest", 23. travnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015.

Vremenski i u praktičnom smislu, domovinski rat se zapravo ne može sagledati posve odvojeno od rata u Bosni i Hercegovini koji se odvijao u isto vrijeme na obližnjem prostoru, s istim agresorom koji je imao jedinstveni cilj - stvaranje Velike Srbije; ta se dva susjedna prostora mora promatrati kao jedinstveno i neodvojivo ratište."Bitka koja nije smjela biti izgubljena", "Vojna povijest", 23. travnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015.

From time to practice, the domestic war cannot actually be seen completely separate from the war in Bosnia and Herzegovina that took place at the same time in the neighboring area, with the same aggressor that had a unique goal - the creation of the Great Serbia; these two neighboring spaces must be seen as a unique and inseparable ratish."Battle that should not be lost", "War History", 23 April 2015, accessed on 12 September 2015.

From time to practice, the domestic war cannot actually be seen completely separate from the war in Bosnia and Herzegovina that took place at the same time in the neighboring area, with the same aggressor that had a unique goal - the creation of the Great Serbia; these two neighboring spaces must be seen as a unique and inseparable ratish."Battle that should not be lost", "War History", 23 April 2015, accessed on 12 September 2015.

At the beginning of the 1970s, the titoism until the end broke its face.

Tito, after dealing with the Croatian spring, desired stability, i.e. the continuation of the “gold age” of the titoism, although this “gold age” was financed by the deployment of the labor force abroad (as it could then send “hard” convertible money back to their families and thus support the economy) and the growth of foreign debt.

Predsjednik tog skupštinskog Odbora Zoran Piličić (HDZ) Hini je izjavio da je Odbor dobio prijedlog Suzane Obrovac da se Trg bana Josipa Jelačića preimenuje u Trg bana Josipa Jelačića i dr. Franje Tuđmana.
Pojasnio je da svatko, od privatne do pravne osobe, ima pravo predložiti imenovanje ili preimenovanje ulica i trgova po svojoj želji i nahođenju, pa je tako i Suzana Obrovac dostavila svoj prijedlog o preimenovanju središnjeg zagrebačkog trga.
"To je legitiman zahtjev koji smo stavili na dnevni red, o njemu ćemo u utorak raspravljati i donijeti zaključke", poručio je Piličić.
Što se tiče mogućnosti da Jelačić plac uskoro dobije novo ime, Piličić kaže kako je "sve moguće" i da ne može prejudicirati kakav će zaključak donijeti Odbor za imenovanje naselja, ulica i trgova.
(H)

Question: the domovinski rat was a symbol of which political movement

At the beginning of the 1970s, the titoism until the end broke its face.

Tito, after dealing with the Croatian spring, desired stability, i.e. the continuation of the “gold age” of the titoism, although this “gold age” was financed by the deployment of the labor force abroad (as it could then send “hard” convertible money back to their families and thus support the economy) and the growth of foreign debt.

the domovinski rat was a symbol of which political movement

Question: who was the leader of the croatian republic at the beginning of the 1970s

who was the leader of the croatian republic at the beginning of the 1970s

Question: when did the titoism end in croatia

Question: what event caused tito to want stability

what event caused tito to want stability

Question: what did tito want from the titoism

Question: what event caused tito to want stability in the 1970s

what event caused tito to want stability in the 1970s

Question: what is the name of the period of economic stability in croatia in the 1970

what is the name of the period of economic stability in croatia in the 1970

At the beginning of the 1970s , the titoism until the end broke its face .

Tito , after dealing with the Croatian spring , desired stability , i.e. the continuation of the “ gold age ” of the titoism , although this “ gold age ” was financed by the deployment of the labor force abroad ( as it could then send “ hard ” convertible money back to their families and thus support the economy ) and the growth of foreign debt .

Početkom 1970-ih titoizam je do kraja ogolio svoje lice. Tito je nakon obračuna s hrvatskim proljećem, priželjkivao stabilnost, odnosno nastavak "zlatnog doba" titoizma, premda je to "zlatno doba" financirano odljevom radne snage u inozemstvo (kako bi onda mogla slati "čvrsti" konvertibilni novac natrag svojim obiteljima i tako potpomagati ekonomiju) i rastom inozemnog duga.

Početkom 1970-ih titoizam je do kraja ogolio svoje lice.

Tito je nakon obračuna s hrvatskim proljećem, priželjkivao stabilnost, odnosno nastavak "zlatnog doba" titoizma, premda je to "zlatno doba" financirano odljevom radne snage u inozemstvo (kako bi onda mogla slati "čvrsti" konvertibilni novac natrag svojim obiteljima i tako potpomagati ekonomiju) i rastom inozemnog duga.

At the beginning of the 1970s, the titoism until the end broke its face. Tito, after dealing with the Croatian spring, desired stability, i.e. the continuation of the “gold age” of the titoism, although this “gold age” was financed by the deployment of the labor force abroad (as it could then send “hard” convertible money back to their families and thus support the economy) and the growth of foreign debt.

At the beginning of the 1970s, the titoism until the end broke its face.

Tito, after dealing with the Croatian spring, desired stability, i.e. the continuation of the “gold age” of the titoism, although this “gold age” was financed by the deployment of the labor force abroad (as it could then send “hard” convertible money back to their families and thus support the economy) and the growth of foreign debt.

After World War II, the JNA was gradually transformed from an “ideologically equal” army into a Serbian imperial force.

Kako je pripremana agresija na Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu ili preoblikovanje JNA u srpsku imperijalnu silu
(Zbornik, Svezak 1, 2001.)
admiral Davor Domazet-Lošo
SAŽETAK
U radu se prepoznaju i obrazlažu najznačajnije promjene u JNA i način na koje su one izvedene kako bi ona postala srpska imperijalna sila, a po značenju se ističe sljedeće: (1) preoblikovanje vojske tipa "ideološke jednakosti"; (2) obilježja i svrha preustroja koji su izvedeni prije nego što je javno obznanjena ideja o stvaranju "Velike Srbije"; (3) ratni planovi te uloga vojne strategije i njezino teorijsko, organizacijsko i pokusno utemeljenje; (4) primjena te strategije u agresiji na Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu.
U okviru navedenog objašnjava se što znači srpska strategijska postavka: "da se u sukobu niskog intenziteta, uključujući sprečavanje i uklanjanje izvanrednih prilika i protuudare s distance, energično porazi neprijatelj i zaštiti Jugoslavija" odnosno, što je sadržaj operativnog plana uporabe JNA.
Glede primjene plana u agresiji na Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu objašnjava se onaj dio koji je nevidljiv, ne uvijek i prepoznatljiv, dakle, prikriven ali je odlučujući za donošenje vlastitih strategijskih odluka. Zamaskiranost plana uvijek je tvarno tkivo za polemičku pozornicu na kojoj je sučeljavanje ideja i pogleda neprekidan proces, a rezultat dvojben. Zbog toga se u radu nastoji doseći i ta druga, manje vidljiva strana.
Početna dionica preoblikovanja JNA u srpsku imperijalnu silu
Za sustavniji pristup raščlambi planova priprema i uloge JNA u agresiji na Republiku Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu nužno je ono polazište koje daje odgovor ne samo kako je ona planirana, nego i kakvo je obilježje vojske koja postala instrument agresivne politike.
Mnogi suvremeni autori bavili su se posebnostima vojne organizacije i profesije. U ovome slučaju potrebno je proniknuti u "prirodu" vojske i njezinu ovisnost o prevladavajućem društvenom odnosu, dakle, sa stajališta sociološkog i socijalno-psihološkog.1 Različiti modeli temeljnog društvenog odnosa (prevladavanje nasuprot jednakosti) i njihove mijene obnavljaju različite tipove vojnog ustrojstva s obzirom na političku ulogu vojnog čimbenika i u odnosu na vanjski izraz, način upravljanja i mehanizme ostvarivanja jedinstva, tj. na objekt poistovjećenja vojnog osoblja.
Teoretičar M. D. Feld svoju "tipologiju vojnih organizacija" temelji na razlikama u političkom okružju u kojem se oružane snage formiraju i koriste.2 Nedvojbeno je da je JNA pripadala tipu vojne organizacije ideološka jednakost - sveobuhvatna vojska. Kakvo je obilježje te i takve vojske?
U društvenoj socijalističkoj (komunističkoj) strukturi, ali i neosocijalističkim totalitarnim uređenjima karakteristična je ideološka jednakost. Stranka se smatra sintezom i vrhovnim nadglednikom države i društva. Raspodjela moći, pa i ona između vojske i društva, određena je izrazima pojedinačne vezanosti za programske ciljeve partije na vlasti. Politička, temeljna struktura ideološke jednakosti u cjelini, uključujući i vojsku, jest sveobuhvatna zajednica. Društvo traži od svih svojih pripadnika potpunu obvezu u društvenom preobražaju, a s organizacijama ili pojedincima, koji to ne prihvaćaju, nužno se ophodi kao mogućim ili zbiljskim neprijateljima.
Značaj individualnih sposobnosti procjenjivanja i odlučivanja negira se na određen način. Individualni uvid, pa i onda kada osigurava neposrednu korist, čini nižu razinu spoznaje. Kvalitetniji je onaj vid spoznaje koji se ostvaruje izvođenjem iz partijskih programskih ciljeva. Prirodna je posljedica toga da je "čin službeno mjerilo uvjerenja" i da se istodobno podudaraju struktura vojske, partije i države. Politička uloga vojske temeljene na ideološkoj jednakosti sastoji se, prije svega, od promidžbe vladajuće ideologije.3 Ona štiti sve koji pristaju uz tu ideju, a sumnjičavo ili neprijateljski se odnosi prema ostalima.
Slika koju o sebi odašilje upravljanje u takvom sustavu ima oblik karizme. Vojni dužnosnik predstavlja "prirodnog" vođu i utjelovljenje uvjerenja.4 Kao oličenje zajedničke volje, on predstavlja svemoćnu figuru, čovjeka koji nema pravo na pogrešku. Nadzor se temelji na principu jednostarješinstva, utjelotvorenom u ličnosti i ostvarivanju ravnoteže i usklađivanja podređenih. Uspjeh i neuspjeh plod su ponovljenog razvoja ranijih akcija i utvrđivanja osnovnih momenata i njihovog značenja za dugoročne ciljeve.
Društveni model vojske je opći: kada se zanemare razlike koje nameću obveze i odgovornosti, ona je otvorena i ravnopravna zajednica svih udruženih na vjerovanju u društvene ciljeve. Naravno, jednakost nije, niti može biti apsolutna ("neki su ljudi jednakiji od drugih"), ali nema nefunkcionalnih statusnih razlika među pojedinim kategorijama pripadnika. Takva vojska izražava se i doživljava kao narodna.
Pripadnici oružanih snaga vezuju se za ciljeve vojske i društva na razini većih postrojbi.5 Poistovjećenje se ostvaruje ne samo s postrojbom već i njihovim zapovjednicima. Na toj osnovici vlada rivalski odnos, pa je u interesu pojedinca da autoritet njihovog nadređenog raste. Karizmatska pojava poprima praktični oblik i napredovanje pojedinca postaje ovisno o mogućnosti nadređenih da osiguraju promociju svojim podređenim bez obzira na stvarne rezultate.
Raspodjela moći i mehanizmi odlučivanja su svakako su najvažniji aspekti odnosa vojske i društva. U suvremenom svijetu, bez obzira na prirodu društvenog uređenja, vrstu političkih doktrina ili stupanja ekonomske razvijenosti, vlada opća suglasnost o tome da ta moć u načelu mora biti raspodijeljena u korist društva, ne samo u miru, nego i u ratu. Razlike se javljaju pri pokušajima određivanja optimalnog modela nadzora.6
Za socijalističko (komunističko) uređenje karakterističan je tzv. subjektivni nadzor nad strukturom narodne obrane. Oružane snage sastavni su dio društva, "naoružani dio naroda" kojem nije dozvoljeno da se odveć specijalizira i postane izolirani dio zajednice. Svaki građanin ima jednaku obvezu doprinositi obrani. U isto vrijeme, časnici se socijalno-psihološki ne razlikuju od ostalih društvenih pripadnika i dijele s njima iste prevladavajuće vrijednosti. U tim uvjetima vojno ustrojstvo teži na tome da se proširi i na društvo. Visoki vojni rukovoditelji razmišljaju u političkim okvirima, a visoki vladini dužnosnici ne ustručavaju se rješavati vojna pitanja.7 U društvenim sustavima ideološke jednakosti, sustavima za koje je karakterističan subjektivni nadzor, obrambena se funkcija ostvaruje izravnim sredstvima. Osnovica na kojoj se ostvaruje vojno jedinstvo mješavina je nacionalnog interesa i političkog programa društva.
Preoblikovanje JNA iz vojske tipa "ideološke jednakosti" u srpsku imperijalnu silu
Budući da je JNA imala sva obilježja vojske tipa "ideološke jednakosti", preoblikovanje u srpsku imperijalnu silu odvijalo se dugotrajno i sustavno i to: (a) na polju jezika, (b) nacionalnog sastava, (c) upravnog i zapovjednog časničkog zbora i (d) ratnog umijeća.
U višenacionalnoj zajednici kakva je bila bivša Jugoslavija ravnopravnost naroda bila je zajamčena na formalno-pravnoj razini. Od toga nisu bile izuzete niti oružane snage (Zakon o službi u oružanim snagama i ostala pravila). Bitno narušavanje nastaje na jezičnom polju, koje sa stajališta njegova značenja za narod ima strategijsko obilježje. Službeni jezik u oružanim snagama bio je "srpskohrvatski", što se opravdavalo jedinstvom zapovijedanja i činjenicom da taj jezik govori (razumije) većina pučanstva bivše Jugoslavije. U biti, to je bila potpuna i sustavna srbizacija svih pripadnika oružanih snaga koji nisu bili Srbi.
Osim jezika očigledna neravnopravnost bila je u nacionalnom sastavu časničkog zbora gdje je postotak bio slijedeći: Srbi 63,2%, Crnogorci 6,2%, Makedonci 6,3%, Hrvati 12,6%, Slovenci 2,8%, Muslimani 2,4%, Jugoslaveni 3,6%, Albanci 0,6%, Madžari 0,7% i ostali 1,6%. Upravo pitanje nacionalne strukture djelatnog časničkog, a i pričuvnog zbora zbog teritorijalne obrane (TO) u višenacionalnoj državi, kakva je bila bivša Jugoslavija, zahtijeva usklađenost udjela pojedinih naroda. Jasno se uočava ne samo da je ta zastupljenost nesrazmjerna, nego da se radi o planiranom nacionalnom prikraćivanju cijelih naroda, poglavito hrvatskog. Svoju vršnu točku prikraćivanje će doseći u vremenu 1986.-1990. dakle, nakon Memoranduma SANU i preustroja oružanih snaga, kada postotak Srba u ukupnom časničkom zboru prelazi 70%.
Tako dugoročno planirano prikraćivanje uočljivo je i na razini upravnog i zapovjednog dijela JNA - višeg časničkog zbora (razina bojnika, brigadira i generala). Osim toga, neprekidno se provodila ideološka, politička i socijalna homogenizacija časničkog zbora. Njezin je cilj bilo projugoslavensko (čitaj prosrpsko) podruštvljene. Provodila se planski i gotovo nezapaženo u obliku dugogodišnjeg službovanja izvan vlastitog kulturnog, civilizacijskog i nacionalnog prostora. Samo na taj način može se objasniti "dosljedna" potreba za premještajima i djelatnom službom daleko od zavičaja, uz istodobno prodiranje Srba na ona područja na kojima je trebalo promijeniti nacionalnu strukturu. Velikosrpsko usmjerenje časnika na najznačajnijim vojnim dužnostima nije se postizavalo samo davanjem prednosti časnicima isključivo srpske (crnogorske) nacionalnosti, nego i njihovim odgojem. Na vojnim školama redovito se naglašavala srpska povijest i veličalo junaštvo srpske vojske. Sastavni dio tog plana bilo je i načelo da ročni sastav u što većem broju služi izvan svojih republika stvarajući tako nove moguće Jugoslavene kojima je zadaća "braniti svaki dio Jugoslavije".
Na polju ratnog umijeća (strategije) u osamdesetim godinama u svijetu se događa kopernikanski preokret jer na vojnu pozornicu stupa novi čimbenik - informacija. Za JNA kao da se nisu izvele operacije "Orlove kandže", "Prerijska vatra", "Kanjon El Dorado", "Mir za Galileju", "Corporate" i napokon "Pustinjska oluja". I dalje temeljna strategijska postavka ostaje "mirnodopska armija jednaka je ratnoj" 8. U takvom gledištu krije se zbiljska uloga JNA, uloga koju će imati u ostvarivanju velikosrpskih ciljeva. Osim glomaznosti i zastarjelosti u tehničko-tehnološkom, organizacijskom i doktrinarnom smislu, konzervatizam JNA je najviše oblikovao sastav djelatnog kadra. Taj proces je bio dvosmjeran jer je na stvaranje glomazne i organizacijski i doktrinarno zastarjele vojske utjecao psihosociološki i obrazovni profil djelatnog sastava. Antiintelektualizam u takvoj vojsci bio je jako naglašen.9 To će izravno utjecati na operativnu sposobnost jer uopće nije postojala jasna doktrina obuke, a sve je to dodatno otežavao čvrsti tradicionalizam. Naglašena vezanost na revolucionarne stečevine NOB-a i težište na ideološko-političkom radu bili su jedan od temeljnih uzroka dogmatskom pristupu glede operativnog umijeća i, unutar toga, taktici uporabe postrojbi.
Završna dionica preoblikovanja JNA u srpsku imperijalnu silu
Početkom osamdesetih godina, počinje završna dionica preobražaja JNA u velikosrpsku imperijalnu oružanu silu. Dvije temeljne odrednice to uobličavaju:
o preustroj oružanih snaga krajem 1986. i početkom 1987. Njima se ukidaju armije, divizije i pukovnije, a umjesto toga formiraju se vojne oblasti (vojišta), korpusi i brigade.
o donošenje Strategije opće narodne obrane i društvene samozaštite SFRJ koju je Predsjedništvo usvojilo 20. svibnja 1987.
Obilježja i svrha preustroja OS (JNA i TO)
Iako je preustroj oružanih snaga proveden tijekom 1987., svoj začetak i pokusnu provedbu imao je u vremenu od 1981. (kosovska događanja) do 1985. kada je odlučeno o preustroju OS SFRJ. Tih pet godina na području Kosova sustavno je provjeravano funkcioniranje korpusa, u ovom slučaju 52. K., koji je 1981. formiran s temeljnom zadaćom pacifikacije područja. Zaključak iz tog "laboratorijskog uzorka" bio je: ako je pacifikacija uspjela tamo gdje je 90% nesrpsko pučanstvo, onda nema nikakvih razloga da to ne uspije tamo gdje su uvjeti znatno povoljniji (Hrvatska, Bosna i Hercegovina).
Nakon uspješnog pokusa, napušta se dotadašnja armijska struktura koja je područno pokrivala republike, osim Hrvatske koja je bila "podijeljena" između 5. i 7. Armije. Može se uočiti da je takva armijska podjela, ako se uzme u obzir i teritorijalna obrana10 imala "republičko" obilježje. (slika 1.) Organizacija JNA na strategijskoj i operativnoj razini uglavnom se poklapala s republičkim i pokrajinskim granicama. Tako je svaka republika imala "svoju" armiju, a pokrajine "svoj" korpus. Zapovjednici armija, odnosno korpusa, najčešće su bili časnici iz tih republika.11 To je trebalo ukinuti. Zato se već 1981. razmišlja, 1985. uobličuje, a potom i provodi reorganizacija zapovijedanja i ustroja OS SFRJ (JNA i TO). Veljko Kadijević naznačit će kako je bit tog rješenja bio taj da se umjesto šest armija kopnene vojske formiraju tri vojišta (slika 2.) kojih je područna podjela potpuno zanemarila "administrativne"12 granice republika i pokrajina. Stožeri teritorijalne obrane republika i pokrajina u operativnom su smislu podređena zapovjedništvima vojišta, umjesto "vrhovnoj komandi"13, a područni stožeri teritorijalne obrane zapovjedništvima korpusa JNA. Ne želeći, kako sam kaže, ukazati i na druge strategijske i operativne povode, koji su uvjetovali takva rješenja, potrebno je naći odgovor. Koji su ti prikriveni povodi? Ti drugi prikriveni povodi su: (1) operativni razvoj gotovih snaga prema planovima uporabe za izvanredne prilike; (2) dovođenje na zapovjedna mjesta časnika s naglašenim opredjeljenjem za velikosrpsku ideju i; (3) uvježbavanje postrojbi na pravcima uporabe prema novom doktrinarnom pristupu "bitke u prostoru".
Ta su nova organizacijska rješenja, prema Kadijeviću, bar donekle narušila već uhodani nadzor republika i pokrajina nad "svojom" teritorijalnom obranom i dosta su umanjila već legalizirani "njihov" utjecaj na JNA. Koliko je samo proturječna ova tvrdnja! Ona ipak dokazuje u kojoj je mjeri vojni establišment bio samostalan politički čimbenik i koliko je sam svjesno rušio glavno načelo JNA o oružanoj sili svih naroda i narodnosti14 pretvarajući se tako planski u imperijalnu srpsku vojnu silu mnogo prije nego što će doći do raspada Jugoslavije.
Kako je politički cilj "odredio" zapadnu granicu "Velike Srbije" na crti Virovitica, Karlovac, Karlobag nova vojno područna podjela to prati na način (slika 2.):
1.VO + 3. VO + 1/3 3.VO + 2/3 VPO = "Velika Srbija" (*)
Ovaj pseudomatematički izraz u strategijskom smislu znači: kako Hrvatskoj oteti vode Dunav i 2/3 Jadrana?
Strategija ONO i DSZ SFRJ - vojno politička temeljnica za ostvarivanje veliko-srpskih političkih ciljeva
Za razliku od "strategije oružane borbe" 15 iz 1983. (koja novom strategijom nije formalno stavljena izvan snage kao nevažeća) Strategija ONO i DSZ rađena je kao opće vojni pristup rješenja problema obrane.
Ona je u samom svojem nazivu, naročito u onom djelu koji govori o društvenoj samozaštiti, vojno-politička platforma koja ne samo razrađuje inačice "ugrožavanja" suvereniteta i teritorijalnog integriteta SFRJ, nego značajno naglašava svaki oblik destabilizacije društveno političkog ustroja i ekonomskog sustava. Prema toj strategiji JNA kao oružana sila za zaštitu teritorijalnog integriteta preoblikuje se u vojsku za očuvanje oligarhijskog socijalističkog (komunističkog) sustava. U tom smislu znakovito je četvrto poglavlje pod naslovom "vanredne prilike", poglavlje u kojem se raščlanjuje mogućnost destabilizacije društvenog sustava SFRJ i način njegovog sprečavanja. "Vanredne prilike" definiraju se kao društvena stanja koja nastaju na manjem ili većem dijelu ili na cjelokupnom području Jugoslavije kad unutrašnji neprijatelj, samostalno ili udružen sa snagama vanjskog neprijatelja (pojačao a.), koristeći proturječnosti društvenog razvoja, objektivne teškoće, subjektivne slabosti i međunarodne prilike, pojačava subverzivne djelatnosti u okviru specijalnog rata ili planira poduzimanje opsežnih oružanih i drugih aktivnosti kojima se destabilizira društveni sustav i teži njegovom potpunom paraliziranju, čime se neposredno ugrožava nezavisnost zemlje, njezin suverenitet, teritorijalna cjelokupnost i Ustavom SFRJ utvrđeno društveno uređenje.
Prema ovakvoj definiciji uporaba snaga JNA moguća je na dva načina:
(1) demonstracija sile i prijetnja njezinom uporabom u žarištima izražavanja neprijateljske djelatnosti;
(2) izravno sudjelovanje dijela JNA u otklanjanju "vanrednih prilika" i njima izazvanih posljedica.16
Uslijedit će mnogo rasprava i "stručnih" osvrta na temu izvanrednih prilika poglavito u "Biltenu" GŠ JNA, a na visokoj vojno političkoj školi JNA biti će napisan i udžbenik. U okviru zakonskih postavki o uporabi oružanih snaga SFRJ, a radi pripreme za takvo stanje navode se zadaće koje je u svojem osvrtu dao nitko drugi nego general pukovnik Blagoje Adžić. Jedna je od glavnih zadaća "obuka i odgoj, naročito jedinica namjenjenih za angažiranje u eliminiranju vanrednih prilika, prema odgovarajućim planovima za vanredne prilike"17
Što se može zaključiti iz ovakve "vojne strategije"? Ona to nedvojbeno nije. Prvo, nije logično da je izvanredno stanje ono polje u kojem će se uporabiti vojna sila; bilo bi logično da to budu policijske snage. Drugo, ako do takvog izvanrednog stanja ne dođe, ta strategija gubi svoj smisao. Da bi strategija imala smisla, izvanredno stanje treba izmisliti, potaknuti, proizvesti, pothranjivati, a potom u tom "determiniranom kaosu" uporabiti vojnu silu prema jasno razrađenom planu i s dugotrajno pripremanim, provjeravanim i uvježbavanim snagama.
Dakle, već 1986/1987. u potpunosti je ostvarena povoljna srbizirana struktura časničkog zbora, uobličena strategija djelovanja, i preustrojene oružane snage. Ti će čimbenici već preobraženu JNA usmjeriti prema velikosrpskoj nacionalističkoj ideji prije nego što Milošević stupi na političku pozornicu kao izravni izvršitelj te iste ideje. Promjena granica, pa i onih unutarnjih, u federalnoj strukturi nije moguća bez vojne sile. Tek kad je ona stvorena (vojne oblasti) i idejno-politički usmjerena (Memorandum SANU), slijedi i realizacija. Kako se ona odvijala?
Ratni planovi i priprema za ostvarivanje velikosrpskog političkog cilja
Kao dokument s najvećim stupnjem tajnosti postojao je ratni plan s dvije inačice "agresije" na Jugoslaviju, istočnom i zapadnom, pod kodnim nazivom S-1 i S-2. Istočna inačica (S-1) od 1985., dakle, kada je već donešena odluka o preustroju oružanih snaga, više se uopće ne razmatra kao mogućnost. Isključivo se razrađuje zapadna. Strategijski, to je značilo sasvim drugačiji postrojni operativni raspored snaga pri čemu se osobita pozornost davala razmještaju strategijske pričuve i izgradnji novih infrastrukturnih objekata.
U ostvarivanju "Velike Srbije" može se zaključiti da prevladavajuću ulogu ima vojna strategija. Njezina utemeljenost sadržavala je: (1) teorijski, (2) organizacijski i (3) pokusni dio.
Teorijsko utemeljenje
Početkom osamdesetih godina konvencionalno oružje postaje višestruko ubojitije. To je bila izravna posljedica treće tehnološke revolucije. Ubojitost je sadržana u znatno povećanom dosegu i točnosti pogađanja. Analitičari takvom oružju priskrbljuju atribut "inteligentno". Dodajući tome znatno usavršenija sredstva (naprave) za obavještajno prikupljanje podataka (sateliti, zrakoplovi, bespilotne letjelice, elektroničko i optoelektronsko izviđanje) i analizu tih podataka pomoću računala, moglo se vladati stvarnim (realnim) vremenom. Tako se došlo do pojma integriranog i uvećanog bojišta. Informacija postaje ključ rješenja, a bojna naprava koristi se dozirano samo onoliko koliko je potrebno da se neki cilj uništi sa zadanom vjerojatnošću ne manjom od 95%. Potom se iskorištava eho te vojne akcije, pa se političkim, diplomatskim i medijskim načinom on pojačava. U srpskim vojnim krugovima (generalštabu JNA) ne mogavši, ili pak ne želeći proniknuti u bit te nove pojave na pozornici ratnog umijeća stvaraju sintagmu "udar s distance". Suprostaviti se takvom "udaru" nije moguće jer se ne može savladati "distanca". Takav pristup poslužio je za izradu ratnog plana kojem je temelj potpuna agresija snaga NATO na Jugoslaviju.18 Potpunost je bila potrebna da se prikriveno provede operativni razvoj preustrojenih snaga JNA na cijelom prostoru Jugoslavije, ali ne za suprostavljanje snagama NATO, nego prema razrađenom planu za pacifikaciju prostora (prema modelu s Kosova) radi stvaranja "Velike Srbije". Da bi se snage preustrojene JNA mogle operativno razviti, slijedi novi izvedeni pojam "bitka u prostoru".19 Taj pojam bitke u prostoru, kako to vidi autor, znači povezivanje otpornih točaka (čitaj srpskih enklava) prometnicama koje nadziru manevarske snage (čitaj JNA), kako bi se okupiralo određeno područje.
Organizacijsko utemeljenje
Već navedeni i prikazani preustroj JNA organizacijski je temelj koji se pet godina izgrađivao, provjeravao i usklađivao. Za provedbu operativnog razvoja tako preustrojenih snaga nužno je bilo izgraditi novu infrastrukturu, prije svega vojarne za smještaj pokretnih, stalno spremnih - gotovih snaga. Uz već postojeće, ti novi objekti grade se u predgrađima ili prilazima gradova, na ključnim prometnim čvorištima koji kao vezivno tkivo spajaju grad i srpske "enklave" u dubini hrvatskog (bosanskohercegovačkog) prostora. Samo nabrajanje gradova: Osijeka, Vukovara, Vinkovaca, Bjelovara, Petrinje, Karlovca, Gospića, Zadra, Šibenika i Splita nedvosmisleno ukazuju kakva i koja je namjena tih objekata: nadzor nad prometnicama, projekcija vojne moći na urbana središta i lijevak kroz koji će proteći srpska izravno usmjerujuća pobunjenička energija prema "zapadnoj granici Velike Srbije".
Pokusno utemeljenje
Ratni plan S-2, zapadna inačica potpune (radikalne) agresije na Jugoslaviju, sustavno je provjeravana godišnjim planom obuke zapovjedništava i postrojbi. Najviši oblik obuke zapovjedništava po metodologiji JNA bile su "Zapovjedno stožerne ratne vježbe" (ZSRV). U generalštabu je razrađivana temeljna zamisao za jednu takvu vježbu i određene su zadaće strategijskim grupacijama - vojištima, ratnoj mornarici (vojno pomorskoj oblasti - VPO) i ratnom zrakoplovstvu, a koje li "slučajnosti", nosila je kodni naziv planine pored Sarajeva "Romanija" - 86, 87, 88, 89, 90.
Na primjeru raščlambe zapovjedno stožerne te ratne vježbe, koju je provodila Vojno pomorska oblast, najbolje će se uočiti kako je JNA pripremala i uvježbavala zapovjedništva i postrojbe za agresiju na Hrvatsku.20
Prema temeljnoj zamisli potpunu agresiju na Jadranskom pomorskom vojištu izvele bi oružane snage: SAD, Italije, Velike Britanije i to s talijanske operacijske osnovice i uz korištenje područja Albanije uz sudjelovanje dijela njezinih snaga (9.K). Na sjeverozapadnom dijelu (Slovenija, Hrvatska) pored talijanskih snaga operativnu grupaciju činile bi njemačke i austrijske (neutralna zemlja), a u drugoj dionici uključile bi se i mađarske snage (Mađarska je tada bila članica Varšavskog ugovora). Za udar na jugostoku Jugoslavije, preko Makedonije, predviđene su snage SAD i Grčke, a u drugoj dionici i snage Bugarske (članica Varšavskog ugovora).
Sredinom osamdesetih godina ovakav je složan koalicijskih snaga bio nemoguć, ne samo zato što snage pripadaju različitim blokovima, nego i zbog nemogućnosti usklađivanja njihov nacionalnih ciljeva i spremnosti (odluke) na rušenje druge države vojnom silom samo da bi se pri tome promijenio njezin društveni sustav, kako se to navodilo u razlozima za agresiju na Jugoslaviju. Dakle, iz čistog hira. Koliko je apsurdna ovako zamišljena strategijska postavka, najbolje odgovara Kadijević, koji će utvrditi kako SAD formalno prepuštaju Jugoslaviju Europskoj zajednici. To koristi Njemačka i nastupa na svim poljima - političkom, gospodarstvenom i vojnom - radi ovladavanja Balkanom kao prostorom izravnog njemačkog širenja i izbijanja na Sredozemno more kao životno međukontinentalno raskrižje. To podrazumijeva razbijanje Jugoslavije na male države i nedozvoljavanje nikakve sužene Jugoslavije. Ne smije se dozvoliti ni stvaranje jedinstvene srpske države koja bi obuhvaćala cijeli srpski narod s prostora Jugoslavije21. Vrlo je upitna ispravnost tako postavljene jednadžbe u kojoj SAD, dakle, vodeća velesila, prepušta igru na najosjetljivijem području Europskoj zajednici, a to koristi Njemačka za gospodarsko i teritorijalno širenje, dok bi konačno rješenje te iste jednadžbe bilo - spriječiti stvaranje "Velike Srbije" (jedinstvene srpske države). Ovakva jednadžba, da bi bila ispravna, ipak mora biti inverzna: stvoriti jedinstvenu srpsku državu, a za to pronaći povod moguće ugroze od "koalicijskih snaga" koje si nikada takav politički cilj ne mogu ili nisu mogle postaviti. Njihov je cilj bio sačuvati, a ne razbiti Jugoslaviju.
Temeljna vojna strategijska zamisao za otimanje dviju trećina Jadrana seže već u sedamdesete godine.22 Plan je podrazumijevao što više izolirati hrvatsko priobalje od vanjskih otoka. Na cijeloj uzdužnici od Istre, preko Lošinja, Molata, Dugog otoka, Žirja, Drvenika, Visa, Lastova, Korčule do Mljeta treba uspostaviti vojnu infrastrukturu i nju spojiti s onom iz zaleđa, koju je činila crta Benkovac-Knin-Trebinje. Za spajanje su bile potrebne operativno razvijene i uvježbane snage koje će izbiti u područje Maslenica-Velebit i Slano-Ston, što znači da se središnji obalni dio izolira i odsijeca od sjevernog dijela Hrvatske na crti Karlobag - Karlovac.
Kako je postavka zapovjedne stožerne ratne vježbe to uobličavala? Prije svega operativne snage NATO objedinjene su u OG "JADRAN". U sastav te OG (operativne grupe) ušle su: (1) kompletne talijanske oružane snage; (2) pomorsko desantne snage SAD jačine dva MEB (mornarička ekspediciona brigada)23, dvije udarne skupine pomorskih snaga, dvije udarne skupine nosača zrakoplova i snage 101. zračno pokretne divizije i 82. zračno prijenosne divizije; (3) jedna zračno desantna brigada Velike Britanije zajedno s udarnom skupinom pomorskih snaga; (4) 9.K Albanije. Za zračnu potporu i izolaciju vojišta predviđen je 5.ATAF, dakle, cjelokupne zračne snage NATO na JEV-u.
Snage objedinjene u operativnu grupu "JADRAN" svrstane su u: TG (taktička grupa)-"Trst", TG "Ancona", 10. AK, pomorsko desantni sastav SAD, zračno desantne snage SAD, pomorsko desantni sastav Velike Britanije i četiri UG (udarne grupe) pomorskih snaga. Iako se u izvršnom dijelu operativne zapovjedi naglašava da će koalicijske snage u "agresiji" primijeniti načela zračno-kopnene bitke i dubokih prodora, od tih načela u samoj simulaciji nije bilo ništa. Ostalo se na razini klasičnog, težišno dvoprotežnog ratovanja s prenaglašenom ulogom kopnenih snaga. Ta naglašenost kopnene sile nije posljedica samo odnosa mora i kopna od pet prema jedan, nego je prije svega prikrivena namjena (namjera) koju će JNA imati u ostvarivanju velikosrpske zamisli. Projekcijom moći, prije svega kopnene sile, oteti Hrvatskoj vode i to na način da se izraz (*) proširi, te tada glasi:
1 + 3 +1/3 (5) +2/3 (VPO) = "Velika Srbija" (**)
Provedba plana iz sedamdesetih godina i njezina završna operacionalizacija u osamdesetima ukazuju da je otimanje dviju trećina Jadrana strategijska stožerna točka, to jest onaj domino koji prvog treba srušiti da se zatim uzme istočna i dio središnje Hrvatske, a Bosna tada "šapatom pada".
Sažeti plan djelovanja "agresora" (NATO)
Naznačavajući već da su dvije ključne točke Maslenica-Velebit i Slano-Ston (na slici 3. označene s "K"), strukturu i način uporabe OG "JADRAN" nužno je prilagoditi tome. Kako je to zamišljeno? Prvo, na dan "D" (početak "agresije") do D+2 izvesti pomorsko zračne desante na: Lošinj, molatsku skupinu otoka, Vis, Lastovo, Mljet i na područje Slana. U drugoj dionici prvog dijela operacije nakon ovladavanja svim vanjskim otocima i širim područjem Slana uvodeći drugi operativni postroj desantirati na Ravne Kotare, a pomorskim putem prevesti dio 10. K na prošireni mostobran kod Slana i nastaviti prodor snaga u dubinu na smjerovima: (1) Ravni Kotari - Sinj - Livno - Kupres, (2) Slano - Mostar - dolina Neretve - Sarajevo.
Djelovanje "crvenog" (JNA)
Spriječiti (usporiti) prodore u Ravnim Kotarima i na području Slanog, a zatim snagama 9. K (Kninski korpus) i djelom 7. K (Sarajevski korpus) i 9. VPS (vojno pomorski sektor Boka) prijeći u protuudar na smjerovima Knin-Benkovac-Ravni Kotari-Zadar odnosno Mostar-Čapljina-Slano i Trebinje-Konavle-Dubrovnik, osloboditi to područje i prijeći u obranu.24 Što je značio protuudar i prelazak u obranu na ta dva smjera, pokazala su događaji iz 1991. (slika 3). Ako se ideja manevra OG "JADRAN" iz KSRV "Romanija" dovede u suodnos, svako daljnje objašnjenje je suvišno. Čitatelj ga sam može naći.
Ovakav strategijski plan (iz 1986.) svake se godine razmatrao od D (sam početak napada), preko D+7, D+15, D+35 do D+101, kada snage NATO izbijaju na crtu rijeka Una-Virovitica. Taj "okupirani" zapadni dio bivše Jugoslavije "oslobađa" se strategijskom napadnom operacijom snagama iz dubine, dakle Srbije25.
Pripremljeni i sustavni plan, koji je imao svoje teorijsko, organizacijsko i pokusno utemeljenje, nije se mogao primijeniti na klasičan način vojnog puča zbog vanjskih i unutrašnjih okolnosti. Druga je mogućnost otvoren napad na Hrvatsku. U takvoj primjeni plana JNA i Srbija bili bi agresori26, a posljedice bi bile znatno veće nego kad bi se uspjelo dokazati kako su oni "branitelji". Bit je cijelog plana stvoriti agresora da bi JNA bila branitelj. Iz tih razloga JNA kao nositelj srpskih osvajačkih nakana nije nastupala izravno. Primjenjivana je posredna strategija, koja je podrazumjevala strategiju iscrpljivanja usko povezanu sa sukobom niskog, a manje srednjeg intenziteta. Time je trebalo pojačati dojam kako je to ipak spontani otpor "nenaoružanog srpskog naroda", koji brani svoj goli život i "vjekovna ognjišta",a JNA je tu samo za njegovu zaštitu. U biti, temeljno obilježje ovakvog strategijskog složaja bila je neodređenost. Oružana sila primjenjuje se stupnjevito, između sastanaka, sjednica, dogovora, pregovora, diplomatskih nota. Sve je na izgled bez određenog cilja. U stvarnosti, cilj je potpuno određen prema unaprijed razrađenom i provjerenom planu - postupna okupacija što većeg dijela hrvatskog područja. Ovakav složaj uporabe vojne sile prikladno je nazvati - "puzajuća strategija".
Zajednički strategijski operator je promišljanje, doseći ono što je nevidljivo, a nedostatak toga je nesposobnost shvaćanja načina na koji te protivnik želi savladati. Strategija nije doktrina (nauk), nego način mišljenja, pa i apstraktnog, koji omogućava da se svrstaju i rasporede slijedni događaji. U puzajućoj strategiji u početnoj dionici rata nabitniji je slijedni događaj, kako od branitelja Hrvatsku navesti da postane agresor. To ostvariti postavljajući joj strategijsku zamku u koju ona nepromišljeno treba uletjeti. Ta je zamka napad na vojarne27; ispravnije čitati - napad na JNA28.
Primjena strategije u agresiji na Hrvatsku
"Štab Vrhovne komande", dakle, velikosrpski vojni establišment 12-15. ožujka 1991. traži od Predsjedništva SFRJ uvođenje izvanrednog stanja29 u cijeloj Jugoslaviji i uporabu JNA. Kad taj prijedlog nije usvojen, JNA odlučuje da se primjene oni planovi izvanrednog stanja o kojima je govorio general Blagoje Adžić, "o zaštiti srpskog naroda i da mu se pomogne za obranu".
Strategija je primjenjivana u dva stupnja. Prvi je podrazumjevao osvajanje ključnih točaka: Karlovac, Zadar, Dubrovnik, Sisak, Pakrac, Osijek i Vukovar. JNA treba ostvariti tempo napada na glavnim prometnicama složajem pješačko tankovskih udara uz potporu topništva i uništavanje civilnih infrastrukturnih objekata na cijelom području Hrvatske. Mornarica treba provesti pomorsku, a zrakoplovstvo zračnu blokadu.
Cilj, zamisao i plan JNA polazio je od preinačene uloge JNA u odnosu na ulogu utvrđenu Ustavom SFRJ. U ovoj fazi oružanih sukoba (čitaj agresije) JNA "štiti" Srbe u Hrvatskoj od napada "hrvatskih oružanih formacija" i omogućava im da srede vojno organiziranje za "obranu", a u stvari za napad, uz istodobno pripremanje JNA za rat s Hrvatskom, kad Hrvatska počne "rat protiv JNA". Zadaću treba provesti u okviru "sprečavanja međunacionalnih sukoba", kako ju je Predsjedništvo SFRJ svojom odlukom uobličilo. Generalštab će za provedbu postavljene zadaće planski ojačati postrojbe JNA u Hvatskoj i oko Hrvatske. Imat će dvije vrste postrojbi. Veći broj oklopno-mehaniziranih snaga jačine od satnije do bojne smjestit će što bliže mogućim mjestima sukoba tako da mogu brzo djelovati (intervenirati). Odgovarajući broj oklopno-mehaniziranih snaga brigadnog sastava postavit će na stožerne točke (težišta) u Hrvatskoj i oko Hrvatske tako da se mogu uporabiti za veće intervencije.
Ovdje se vidi ona strategijska postavka operativnog rasporeda snaga koju je Generalštab JNA naznačio, a potom i general Radinović znanstveno uobličio u svoj generalskoj radnji kao "bitku u prostoru".
Prema gledanju Generalštaba, JNA je ostvarila svoje ciljeve ove prve dionice rata: "zaštitila" srpsko pučanstvo, pomogla i omogućila mu da se vojnički i politički pripremi za događaje koji će slijediti. To su Srbi, prema Kadijeviću, doista i učinili. Hrvatska nije ostvarila potpunu vlast na cjelovitom prostoru zbog uloge koju je igrala JNA. I ne samo to, "Hrvatskoj je postalo jasno da taj cilj neće nikada ostvariti sve dok je JNA tu".30
U drugoj dionici rata iz opće zamisli uporabe snaga JNA u Hrvatskoj "za obranu Srba" u Hrvatskoj nije se više mogao iskorištavati model "sprečavanja međunacionalnih sukoba". Morao se pričekati "otvoreni napad" Hrvatske, tako da on bude vidljiv za sve, da se nedvojbeno vidi tko je napadač, tko nameće rat, a tko je branitelj, pa tek onda "uzvratiti udarac".31
Glavna zamisao, na kojoj su razrađeni planovi uporabe JNA u vremenu od 1986. do 1990. na cijelom jugoslavenskom prostoru, bila je: potpuno poraziti hrvatsku vojsku ako situacija dozvoli, ali obvezno u mjeri koja će omogućiti ostvarivanje postavljenih ciljeva. Ti su ciljevi za JNA: ostvariti puno sudjelovanje sa srpskim pobunjenicima i omogućiti dovršenje izvlačenja preostalih djelova JNA iz Slovenije; pri tome posebno obratiti pozornost na to da će "uloga Srba u Bosni i Hercegovini biti ključna za budućnost srpskog naroda u cjelini". Tome se prilagođava novi raspored snaga JNA.32
Strategijski plan okupacije Hrvatske pripreman je dugoročno, sjenovito, zamaskirano. Punih pet godina pokusno je provjeravan. Bit će obznanjen 1993. Objavio ga je sam njegov provoditelj (general Veljko Kadijević). On će prije njegove primjene razoružati Hrvatsku oduzimajući oružje njezine teritorijalne obrane. U predvečerje ostvarivanja i primjene plana Generalštab oružanih snaga SFRJ će izdati "Upustvo za uporabu strategijskih grupacija" kojim se određuje kako će one izvoditi operacije.33
Stvarni operacionalizirani plan (strategijska operacija) glasio je34:
Strategijsku zadaću provesti u dvije dionice. U prvoj dionici treba pretežito izvoditi protuudare taktičkog značenja na više smjerova uz pojačano organiziranje i pripremanje srpskih pobunjenika dok se Hrvatska jače ne uključi (tj. napadne vojarne); a u drugoj, jedinstvenom strategijskom napadnom operacijom poraziti hrvatsku vojsku i provesti postavljene zadaće.
Zamisao manevra snaga jest:
(1) potpuno blokirati Hrvatsku iz zraka i mora,
(2) pravce napadaja glavnih snaga što neposrednije vezati za "oslobađanje" srpskih krajeva u Hrvatskoj i zbornih mjesta (vojarni) JNA u dubini hrvatskog prostora. U tom cilju ispresjecati Hrvatsku na smjerovima: Gradiška-Virovitica, Bihać-Karlovac-Zagreb, Knin-Zadar, Mostar-Split. Najjačom grupacijom oklopno i mehaniziranih snaga zauzeti istočnu Slavoniju, a potom brzo nastaviti djelovanje na zapad, spojiti se sa snagama u zapadnoj Slavoniji i produžiti na Zagreb i Varaždin, tj. slovensku granicu.35 Istodobno, jakim snagama iz područja Herceg Novi -Trebinje, blokirati Dubrovnik s kopna, izbiti u dolinu Neretve i na taj način sudjelovati snagama koje nastupaju na pravcu Mostar - Split.
(3) nakon dostizanja određenih objekata (stožernih točaka), osigurati i držati "granicu Srpske Krajine" u Hrvatskoj, izvući preostale djelove JNA iz Slovenije i nakon toga povući JNA iz Hrvatske,
(4) za mobilizaciju, pripremu mobiliziranih ili domobiliziranih postrojbi, kao i za njihovo dovođenje na planirane pravce uporabe potrebno je 10-15 dana, ovisno o stupnju borbene spremnosti postrojbi i njihove udaljenosti od pravca uporabe.
Prema srpskim gledanjima glavne zadaće preoblikovanog plana operacije su ostvarene:
(1) jedna je trećina Hrvatske, gdje živi pretežito srpsko pučanstvo, "oslobođena",
(2) borbom je izgrađena vojska "Krajine", vojska koju je JNA opremila odgovarajućim naoružanjem i ratnom tehnikom,
(3) JNA je povukla svoje glavne borbene efektive iz Hrvatske i razmjestila ih tako da odgovaraju budućim zadatcima. (Bosna i Hercegovina, op. a).
Ovakvi zaključci su dosta realni, osim općeg, koji govori kako je Hrvatska prihvatila Vanceov plan zato što je izgubila rat. Hrvatska ne samo što nije izgubila, nego je, naprotiv, dobila ovu dionicu rata. Strategija je tu neumoljiva; pobjednik u ratu je onaj koji neprijatelja onemogući da ostvari svoj postavljeni strategijski cilj. Postavljeni strategijski cilj JNA bio je poraziti hrvatsku vojsku i izbiti na slovensku granicu. On nije ostvaren ni u prvom niti u drugom dijelu.
Odgovor Hrvatske na primjenjenu strategiju
Daljnje vođenje rata daje prednost onoj strani koja bolje iskoristi vrijeme predaha. I tu se hrvatska strategija pokazala uspješnom, budući da je Hrvatska znala čekati i zadati odlučujući udarac u pravom trenutku (u završnim operacijama HV).
Čekanje u suvremenom poimanju strategije ima izuzetno značenje. Ako je svrha strategije postizavanje ciljeva, koje je utvrdila politika koristeći što bolje sredstva kojima se raspolaže, onda je Hrvatska primijenila razumnu i razložnu strategiju. Prilagodila ju je složaju stvarne situacije. Pored toga, na prilagodbu hrvatske strategije utjecat će i slijedeći elementi situacije. Oružane snage Hrvatske brojno su ojačale, bolje su se naoružale. Mobilizacija se odvijala bez većih problema. Čekajući (dobivajući na vremenu) hrvatsko je vrhovništvo znalo da će do raspada JNA doći po nacionalnoj, ali i po drugim osnovicama. Hrvatska je puzajućoj strategiji suprostavila "strategiju neizravnog pristupa" u kojoj se vrlo brzo prepoznaje prevladavajuća uloga politike i diplomacije, a potom gospodarstva, tako da je izdržala sve udare u prvoj dionici rata. Ti su elementi, kako je već rečeno, bili značajni da bi se dobilo na vremenu potrebnom za stvaranje vojne sile tehnički toliko opremljene i uvježbane da može izboriti vojne pobjede (napadne operacije, od taktičke do strategijske razine). Ovdje je značajno podsjetiti na onaj postulat ratnog umijeća koji govori da svakoj situaciji odgovara točno jedna strategija, koja može biti najbolja u jednom od mogućih sticaja prilika, a posve loša u drugima.
Mnogo se raspravljalo i još se raspravlja kada je trebalo napasti vojarne. Ta je operacija u ondašnjim uvjetima (početak rata) strategijska kategorija. Rat se dobija ili gubi na razini strategije, a ne taktike. Može se izgubiti mnogo bitaka, a dobiti rat. Za strategijski postupak, kao što je napad na vojarne, značajno mjesto pripada izboru vremena; kada to uraditi. Kasniji događaji potvrdili su da je to dobro urađeno i da je izbjegnuta pripremljena zamka. Da je napad na vojarne bila zamka, naznačuje sam Kadijević rekavši da bi za JNA bilo bolje da je osvajanje vojarni uslijedilo ranije jer vijeme ne radi za njih.36 Izbjegavši pripremljenu zamku Hrvatska je mogla spremnije ući u drugu dionicu rata, a da pri tome ne bude poražena.
Simulirani rat
Na kraju, za bolje razumijevanje vojne opcije velikosrpskog plana (u radu se o tome naznačavalo) potrebno je analizirati i rat u Sloveniji i doći do onoga što se u strategiji zove "prakseologija" - nauk o akciji (djelovanju). Tu je važno ono načelo koje govori: nije ono što je, što se vidi, nego ono što se ne vidi, a htijenje je da se dogodi.
Prema gledištu JNA, svi su se u Sloveniji prema njoj odnosili kao prema okupatorskoj vojsci, a ona se nije mogla niti htjela ponašati prema slovenskom narodu kao okupator. Ovdje leži odgovor na pitanje, koje još uvijek nije do kraja razjašnjeno, pitanje koja je i kakva bila stvarna namjera JNA u tzv. "slovenskom ratu". Bilo je mnogo naziva tog rata. Za Slovence on je svakako najveći koji su vodili i predstavlja njihov nacionalni ponos. Sa stajališta njegova utjecaja na Hrvatsku uvjetno se može nazvati "simulirani rat". Njime se nastojao postići prikriveni cilj - uvući Hrvatsku. Ovakva postavka ima utemeljenje. Nju potvrđuje raščlamba triju mogućih (razmatranih) inačica uporabe snaga JNA u tom scenariju. Prva, vojnički poraziti bojne formacije Slovenije, a potom napustiti Sloveniju. Druga, bez dovođenja novih kopnenih snaga uporabom svih raspoloživih snaga ratnog zrakoplovstva nanijeti gubitke infrastrukturi Slovenije i tako je prisiliti na poštivanje odluka saveznih institucija. Treća, koja je i prihvaćena, značila je postići političke ciljeve složajnom uporabom političkih sredstava i prijetnjom uporabe vojne sile (JNA) uz stvarnu uporabu koju treba dozirati sukladno ponašanju slovenske strane. Proturječnost (apsurdnost) prvih dviju inačica ne leži samo u činjenici da je to u svojoj biti teroristička uporaba vojne sile, nego u cilju - voditi rat (platiti veliku cijenu), a zatim se povući. Tko postavlja takve strategijske ciljeve. Nitko. To nije čak niti avantura bolesnog vojnog uma.
Treća je inačica realnost ne samo zato što je cijena za JNA najmanja, nego i zato što ona znači ostvarenje prikrivenog cilja - uvući Hrvatsku u rat i to onda kada ona vojno nije spremna. Kad je 18.7.1991. donesena odluka da se postrojbe JNA premjeste iz Slovenije, "vrhovna komanda" izradila je plan premještaja tako da se pripremi za agresiju na Hrvatsku. Kadijević će napisati kako se "s tom mogućnošću računalo i za nju je bio pripremljen odgovor". Taj je odgovor jedinstvena strategijska operacija kojoj je cilj bio riješiti sve zadaće koje je JNA imala u Hrvatskoj, a na što je ukazao ovaj rad.
Zaglavak
Kao što je rečeno, JNA je pripadala tipu vojne organizacije ideološka jednakost - sveobuhvatna vojska. Ona ima obilježja nadglednika države i društva, u njoj se potcjenjuju individualne sposobnosti, a vojni dužnosnici predstavljaju utjelovljenje uvjerenja. To je vojska koja se poistovjećuje sa zapovjednicima (karizma) i koja je snažno politizirana. Takva se JNA mogla preobraziti u srpsku vojsku silu u obje svoje sastavnice: u ideološkoj to je ostvareno prihvaćanjem ideje "Velike Srbije" ili "stvaranje jedinstvene srpske države koja bi obuhvatila cijeli srpski narod s prostora Jugoslavije", a u sveobuhvatnom dijelu to je urađeno na polju jezika, časničkog zbora, preustroja i osmišljenosti uporabe strategijskih grupacija, sve uobličavajući iz strategijske postavke o "naoružanom narodu" - ali samo srpskom.
Dugotrajno i sustavno preoblikovanje JNA u srpsku imeprijalnu silu, promišljanje i vremensko raspoređivanje događaja, radnji i postupaka ima svoj slijed: (1) strukturno i popunom činiti je što više srpskom, a što manje vojskom ostalih naroda, (2) infrastrukturu prilagoditi razmještaju i uporabi snaga prema planu izbijanja na "zapadnu srpsku granicu", (3) organizacijski prilagoditi snage za pacifikaciju prostora i "laboratorijski" to provjeriti prije nego što se javno objavi srpski politički cilj, (4) za operativnu uporabu snage provjeriti u uvjetima "izvanrednih događaja", a sve to maskirati općom agresijom snaga NATO (sindrom neprekidne ugroze), (5) u provedbi plana naglašavati i prikazivati vanjskom svijetu jugoslavensku opciju, a čekati da "unutrašnji neprijatelj - razbijač Jugoslavije" prvi napadne i onda ga "poraziti", i (6) u ratnim uvjetima u završnoj dionici u potpunosti preoblikovati JNA u nekoliko srpskih vojski, s naglaskom na obrani ugroženog srpskog naroda.
Promišljati izvedbu srpske agresije i njezinu pojavnost znači nastojati spoznati vrijeme i događaje i tako ukloniti dvojbe o tome kada je i na koji način JNA stavljena u funkciju velikosrpske ideje. To je najbolje izraziti onako kako to kažu sami njezini tvoritelji : "JNA je prestavljala osnovicu iz koje su formirane tri srpske vojske. To je urađeno sukladno datim unutrašnjim i međunarodnim okolnostima veoma organizirano". (V. Kadijević, 1993.)
Ako je svrha strategije postizavanje cilja koji je utvrdila politika, koristeći što bolje sredstva kojima se raspolaže, i ako je strategija "zbornik" spoznaja, koji se obogaćuje svakim naraštajem, a da istodobno nije ponavljanje iskustva koje se skupilo slučajnim stjecajem okolnosti, onda ne treba biti iznenađujuće da je Hrvatska našla način kako odgovoriti izazovima i suprotstaviti se velikosrpskim planovima i ulozi koju je u tim planovima imala JNA.
****
Agresija na Bosnu i Hercegovinu
Na razini sveobuhvatnosti uloga JNA u ratu u Bosni i Hecegovini istovjetna je onoj u Hrvatskoj, i zamisao za njezinu okupaciju dio je istog jedinstvenog plana. Obrazložit će se ne samo temeljna zamisao nastala na potki ratnog plana S-2 (potpuna "agresija" NATO na bivšu Jugoslaviju), nego i njezine preinake, kao i preustroj (prilagodba) JNA radi stvaranja "novih srpskih vojski".
U okviru navedenog objašnjava se kada je i gdje je JNA kao srpska vojna sila doživjela svoju "strategijsku vršnu točku". Pojava ovog pojma u posljednje vrijeme u analitičkim osvrtima, prije svega na Zapadu, znači da se rat na prostorima bivše Jugoslavije ne gleda više kroz prizmu značaja pojedine operacije i njezinih posljedica, snaga i mogućnosti vojski, broja mrtvih i ranjenih, visine i vrijednosti razorene infrastrukture i objekata, nego se promatra na razini strategijskog promišljanja, pri čemu se nastojati odrediti "mjesto" za svaku državu.
Pristup ratu u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini ne može biti igra pojmova, stvorenih istančanom logičkom domišljatošću, nego se mora izvesti iz pojma postavljenog cilja agresije, sredstava, a još više načina na koji su ona primijenjena. Nužno je u takvim strateškim analitičkim osvrtima uvijek poći od uloge vojne sile (JNA) kao instrumenta agresije. Ovaj ogled ima upravo tu namjeru: pokazati kakvu je ulogu JNA imala u bosanskohercegovačkom ratu.
Uvodne napomene
Nakon rata u Hrvatskoj, u kojem JNA nije ostvarila postavljeni strategijski cilj - poraziti hrvatsku vojsku i izbiti na slovensku granicu i tako po memorandumskoj zamisli doseći "zapadnu srpsku granicu" Virovitica - Karlovac - Karlobag - u strategijsku igru uvodi se područje Bosne i Hrcegovine. To je područje osnovica za ostvarivanje velikosrpske ideje. Kadijević će reći kako je srpski narod u Bosni i Hercegovini po svojem zemljopisnom pložaju, a i brojnosti jedan od kamena temeljaca konstituiranja zajedničke države cjelokupnog srpskog naroda, bilo neke nove Jugoslavije, bilo samo države srpskog naroda. Izrijekom će navesti: "Bez Jugoslavije neće biti nikakve države Bosne i Hercegovine, znači treba čvrsto i bezuvjetno biti za Jugoslaviju bez obzira tko hoće i tko neće".37
Ovakva apriorna tvrdnja razložno vodi u pitanje - kakva je uloga JNA u Bosni i Hercegovini? Za razliku od rata u Hrvatskoj, koji će u Kadijevićevoj knjizi imati zapaženo mjesto i analitički osvrt, rat u Bosni i Hercegovini potpuno je zanemaren i o njemu će biti napisane samo dvije stranice38 i bez ikakvog analitičkog osvrta.
Teorijsko, organizacijsko i pokusno utemeljenje plana za agresiju
Sveobuhvatnost strategijskog plana
Posve je razumljivo da je uloga JNA na razini sveobuhvatnosti u ratu u Bosni i Hercegovini istovjetna onoj u Hrvatskoj jer se radi o jedinstvenoj strategijskoj zamisli o stvaranju "Velike Srbije". Sveobuhvatnost podrazumjeva dugotrajno i sustavno preoblikovanje JNA u srpsku imperijalnu silu na strukturnom, organizacijskom, operativnom i provedbenom planu, prema jedinstvenoj zamisli, vremenski usklađeno, sukladno unutarnjim i međunarodnim okolnostima, ali s uvijek istim geslom "o zaštiti srpskog naroda i da mu se pomogne za obranu" i to sve u okviru "sprečavanja međunacionalnih sukoba".39
Operativni plan za rat u Bosni i Hercegovini nastao je također na potki zapadne potpune (radikalne) "agresije" na Jugoslaviju (ratni plan S-2), i sadržavao je iste strukturne elemente: teorijske, organizacijske i pokusne.40 Teorijski su i organizacijski elementi isti kao i u ratu u Hrvatskoj, a pokusni se nastavljaju i proširuju područjem jugozapadne, južne i središnje Bosne i Hercegovine.
Sažeti plan djelovanja "Plavog" -agresora NATO na području BiH
Zamisao djelovanja snaga NATO u potpunoj agresiji na Jugoslaviju na prostoru Bosne i Hercegovine imala je slijedeći tijek.
Operativne snage NATO objedinjene u OG "JADRAN" nakon izvođenja pomorsko zračnih desanata na vanjske jadranske otoke (D - D+2) iskrcavaju se na D+6 u Ravne Kotare, odnosno Slano. Zatim se na te desantne osnovice na D+15 uvodi TG "ANCONA" i 10. AK (armijski korpus). Oni nastavljaju djelovanje u dubinu bosanskohercegovačkog prostora. (slika 4.)
Snage 10. AK usmjerene su dolinom Neretve prema Sarajevu radi spajanja s 101. zračno pokretnom divizijom (OS SAD) koja se na D+17 desantira na Ravnu Romaniju (zapadno od Pala), a snage TG "ANCONA" zaobilazeći Knin djeluju prema Sinju, Livnu, Kupresu i Bugojnu približavajući se Sarajevu sa zapadne strane i sudjelujući na lijevom krilu snagama 10. AK. Radi povećanja tempa napada provode se taktički zračni desanti na prijevoj Vaganj (Kamešnica) i mjesto Aržano.
Djelovanje "Crvenog" (JNA)
Na ovakvu zamisao djelovanja "agresora", operativni raspored, odnosno svrstavanje snaga "crvenog" (JNA) moguć je isključivo tako da se "stvore" tri grupacije (slika 5.):
(1) prva (OG "Mostar")41, u području Mostara i istočne Hercegovine sa zadaćom spriječiti prodor dolinom Neretve i "zaustavljanja plavog" najdublje južno od Mostara, a potom prijeći u protunapad, izbiti na obalu i tu organizirati obranu;
(2) druga (OG "Kupres"), na prostoru Kupreške visoravni i zapadne Bosne sa zadaćom bočnog udara na snage TG "Ancona" na pravcu Livanjsko i Sinjsko polje uz produženje djelovanja dalje prema Splitu, sudjelujući snagama koje izvode protuudar u dolini Neretve;
(3) treća (OG "Sarajevo"), na polukružnoj osnovici središnje i istočne Bosne, sa zadaćom usmjerujućeg kružnog udara na zračni desant na Romaniji i "deblokade" Sarajeva, koje treba braniti kružnom obranom.
Operativni raspored snaga "crvenog" jednako kao i u agresiji na Hrvatsku sustavno je provjeravan godišnjim planom obuke uobličenim u "Zapovjedno stožernoj ratnoj vježbi - Romanija".
Pretpostavljeni smjerovi napada "agresora" i operativnog rasporeda "branitelja-crvenog" nedvojbeno ukazuju kako je Generalštab JNA na razini strategije za stožerne točke pacifikacije (čitaj okupacije) Bosne i Hercegovine odredio: (1) jugozapadni dio - dakle, Hercegovinu i (2) Sarajevo - glavni grad.
Obrana jugozapadnog dijela Bosne i Hercegovine značila je istodobno spas ne samo Bosne i Hercegovine, nego i cjelokupne južne Hrvatske.
Primjena strategije u agresiji na Bosnu i Hercegovinu
Budući da napori JNA (prijetnja, i selektivna uporaba vojne sile) nisu dali rezultate, prije svega kod hrvatskog naroda, koji se vojno organizirao, JNA se usmjerava na konkretnu realizaciju pacifikacije Bosne i Hercegovine po modelu primijenjenom u Hrvatskoj. Muslimanski dio rukovodstva Bosne i Hercegovine svojom kolebljivošću pojačava uvjerenje u JNA da će se rat brzo okončati.
Ovdje je bitno uočiti da se ne mijenja opći plan o stvaranju "Velike Srbije" i izbijanja na "zapadnu srpsku granicu", nego se on usklađuje prema političkoj i vojnoj situaciji. Usklađivanje se sastoji tome da se zadrže okupirana područja Hrvatske uz "pomoć" međunarodnih snaga dok se ne okupira Bosna i Hercegovina, te se toj okupiranoj Bosni i Hercegovini pripoji gotovo trećina prostora Hrvatske i tako ostvari postavljeni velikosrpski cilj. Takvoj "Velikoj Srbiji" zacijelo nije zapadna granica, Karlobag - Karlovac - Virovitica, ali nije ni daleko od toga, jer bi bila: Starigrad Paklenica - Karlovac - Pakrac - Nova Gradiška - rijeka Sava - Vinkovci - Osijek.
Dosezanje strategijske vršne točke
Nakon prve dionice rata u Hrvatskoj uslijedio je onaj u Bosni i Hercegovini.
O ratu u Hrvatskoj, tj. o prvoj dionici tog rata42 postoje razne namjerne "dvojbe" pa i neutemeljene teze: tko je dobitnik, a tko gubitnik, je li ili nije trebalo potpisati sporazum o prekidu vatre i tako omogućiti dolazak međunarodnih snaga (UNPROFOR), je li trebala internacionalizacija sukoba i kakva je trebala biti.
U posljednje se vrijeme, a to je vrlo zanimljivo, pojavljuje i tvrdnja koja nastoji "dokazati" da je Srbija svoju strategijsku vršnu točku43 dosegla krajem 1991. godine okupacijom Vukovara. Iz te se tvrdnje onda izvodi "dokaz" kako se rat u Bosni i Hercegovini mogao izbjeći i, dalje, da tada ni operacije Bljesak i Oluja ne bi uopće bile potrebne.44
Kakav odgovor na takvu tezu može dati razina strategijskog promišljanja? Da u svakom ratu postoji strategijska vršna točka, to je nedvojbeno, ali dvojbeno je to kad je ona dosegnuta. Strategija uči, da je tijekom rata agresor teško određivao strategijsku vršnu točku, koja je ukazivala kada stati.45 Branitelj je uvijek imao još težu zadaću jer je trebao vrijeme za preustroj, uvježbavanje i opremanje svojih oružanih snaga da bi iz strategijske obrane prešao u strategijski napad. Poglavito se to odnosi na oružane snage u stvaranju kao što su bile hrvatske. U slučaju Hrvatske to dragocjeno vrijeme trebala je sama izboriti jer joj ga neprijatelj nikada ne bi dao.
Napadna moć, tj. projekcija vojne sile, nije samo broj ljudi naoružanih domoljubljem i moralom, koje je Hrvatska nedvojbeno u to vrijeme imala, nego je to složaj opremljenosti, obučenosti, operativne pokretljivosti i razvoja, mogućnosti nadzora operacije, odgovora na iznenadne i nepredviđene (neočekivane) postupke neprijatelja. Dakle, jednom riječju, uvjerljivost vojne sile. U napadnim operacijama i onim najniže taktičke razine, a o strategijskoj da se i ne govori, uvijek se postavlja pitanje kolika bi bila cijena, prije svega u ljudstvu. Najlošija je ona strategija koja svoju cijenu plaća ljudskim životima, naročito kada je taj resurs mali kao što je u to slučaju Hrvatske (4 700 000 pučanstva).
Pobjedivši u prvoj dionici rata46, Hrvatskoj je bio nužan predah iz dva razloga. Prvo, trebalo je izbjeći daljnja razaranja, preustrojiti vojsku tako da se brojnost zamijeni kakvoćom, povećati pokretljivost snaga i razviti mogućnost prenošenja stožerne točke kao condicio sine qua non za uspjeh napadnih operacija. Drugo, trebalo je izbjeći nerazložnost i nemogućnost vođenja rata na dvije odvojene bojišnice u uvjetima ugroženih glavnih operativnih prometnica (Zagreb - Karlovac - Rijeka; Zagreb - Karlovac - Zadar - Split- Dubrovnik i Zagreb - Nova Gradiška - Vinkovci - Osijek).
Ono što je bitno, početak rata u Bosni i Hercegovini određivao je isključivo srbijanski politički i vojni vrh i to prema razrađenom planu. Ostvarivši umanjeni (reducirani) strategijski cilj (okupacija gotovo trećine Hrvatske, ali ne i izbijanje na "zapadnu srpsku granicu") za JNA i Srbiju daljnje trošenje snaga postaje neracionalno zbog gubitaka zamaha operacije i internacionalizacije sukoba - JNA i Srbija vidljivo su označeni kao agresor. Ne radi se dakle, o dostizanju strategijske vršne točke, nego se vojna sila preusmjerava i projicira na ona područja na kojima će u datim okolnostima polučiti najbolji rezultat. U tom trenutku razmišljanje JNA i Srbije izgleda ovako: ako uspiju što brže riješiti Bosnu i Hercegovinu, ponovno će se u novim, za njih izuzetno povoljnijim okolnostima usmjeriti na Hrvatsku.
Ostaje i dalje otvoreno pitanje kad će to JNA i Srbija, i još važnije, gdje će to (pocrtao a.) doseći svoju strategijsku vršnu točku? Sam geostrategijski položaj (oblik) Hrvatske, a i velikosrpski cilj ukazuje da ta točka može biti samo u Bosni i Hercegovini i to u njezinom zapadnom dijelu. Strategijsku vršnu točku ne određuje samo jedan ili dva čimbenika ratnog umijeća, nego svi oni zajedno u međuodnosu. Prostor tu igra najznačajniju ulogu, jer se rat vodi za njega, za nadzor nad njim. Sukladno tome, strategijska vršna točka, osim u vremenu i jačini snaga mora biti smještena i u prostoru.
Za dokaz ove tvrdnje, najbolji je odgovor organizacija i operativni razvoj snaga JNA i srpskih pobunjenika u Bosni i Hercegovini kakav je bio tijekom prve dionice rata u Hrvatskoj, a svoj svršetak imao početkom 1992. (siječanj - travanj).
Operacionalizacija i prilagodba plana u agresiji
Organizacija i operativni razvoj snaga JNA u Bosni i Hercegovini (siječanj - travanj 1992.)
Za razumijevanje strategijskih odnosa na prostorima bivše Jugoslavije u 1992. razložno se vratiti na iznijete postavke ZSRV "Romanija". Tri operativne grupacije JNA "brane" prostor Bosne i Hercegovine od NATO i to tako da provode kružnu obranu Sarajeva i prelaze u protuudar na smjerovima prema Mostaru i dolini Neretve, odnosno Livnu i Splitu. Ovakvo zamišljena obrana i prelazak u protuudar nedvojbeno pokazuje prvo, potpunu sukladnost manevra JNA iz ZRSV "Romanija" i operacija JNA za okupaciju Bosne i Hercegovine iz 1992. (slika 6.) i drugo, da je obrana pravaca Kupres - Livno - Split i Mostar - Ploče obrana Bosne i Hercegovine, ali ujedno i obrana cjelokupne južne Hrvatske.
Strategijska je dvojba za Hrvatsku ući u napadne operacije za oslobađanje okupiranih područja s nedostatno pripremljenom vojskom za takva bojna djelovanja, platiti veliku cijenu i ne ostvariti postavljeni cilj - a to znači strategijski poraz - ili dobiti na vremenu, preustrojiti vojsku uz istodobno sprečavanje ostvarivanja preoblikovanog srpskog cilja, sačuvati operativnu dubinu, ne samo u zapadnoj Bosni i Hercegovini, nego i u južnoj Hrvatskoj.
Drugi pristup, koji je izabran, bio je u potpunosti ispravan (pokazat će to i kasniji događaji). Zašto? U strategiji postoji bitno načelo - načelo opreke. Interes je jedne strane suprotan drugoj. Ratna djelatnost ima dva oblika: napad i obranu. Oni su vrlo različiti i nejednake jačine. Ako jedna strana želi rješenje kasnije, druga ga mora priželjkivati ranije i obrnuto. Ako je trenutak za jednu stranu povoljan, a ona je odveć slaba ili nespremna za napad, neće se lišiti korisne obrane i zbog toga je primorana pričekati povoljnu budućnost u kojoj će sigurno imati uvjerljivu i mjerljivu vojnu moć.47 Nadmoć obrane, pisat će Clausewitz, je vrlo velika, veća nego što se na prvi pogled zamišlja. Ovim se stavom objašnjava vrlo velik dio razdoblja sa zastojima koji se događaju u ratu.48 Pitanje je koja će strana bolje iskoristi zastoj i čekanje da se protivniku zada završni udarac.
Postoji i drugi razlog koji u ratu dovodi do zastoja: nepotpuno razumijevanje stanja zbog precjenjivanja ili podcjenjivanja sebe ili protivnika. Upuštati se u strategijske prosudbe znači zbiljski se držati onog načela koje govori da što sporije teče ratni čin, i što češće i dulje dolazi do zastoja, to će prije biti moguće popraviti neku zabludu. Strategija ne oprašta zablude. Najveća je zabluda u ratu napasti u krivo vrijeme. Napadna strategijska operacija za oslobađanje okupiranih područja Hrvatske krajem 1991. i početkom 1992. bila bi napad u krivo vrijeme jer nije bilo zadovoljeno strategijsko načelo opreke i čekanja tj. nisu bile stvorene snage koje bi iz strategijske obrane prešle u strategijski napad.
Nakon objašnjenja ovih strategijskih dvojbi, može se vidjeti kako su se JNA i srbijanski politički vrh pripremali za rat u Bosni i Hercegovini.
Pripreme za rat
Kako je tekla priprema za rat u Bosni i Hercegovini, Kadijević će naznačiti da suradnja JNA s predstavnicima Srba u Bosni i Hercegovini i srpskim narodom u cjelini omogućava kretanje prema novoj Jugoslaviji. To je osigurano za vrijeme rata u Hrvatskoj pravodobnim manevrom i pokretom snaga JNA preko Bosne i Hercegovine, što je za JNA bilo bitno. Bit će naglašeno da su manevri i pokreti bili izloženi poteškoćama, ponekad i ometani, ali nigdje sasvim zaustavljeni. Sve je to omogućilo da mobilizacija u "srpskom dijelu" Bosne i Hercegovine bude vrlo uspješna, a ujedno je ublažen problem mobilizacije u Srbiji, Crnoj Gori i Makedoniji.
Ovo je mišljenje potvrda tvrdnje da JNA, odnosno srpske snage, nisu istrošene, a najmanje da su dosegle strategijsku vršnu točku i da taj drugi strategijski postroj ukupnih srpskih vojnih snaga ima posve drugu namjenu.
Namjena je vojno organiziranim, tehnički opremljenim i naoružanim Srbima na okupiranom području Hrvatske kao prednjim strategijskim odredom provoditi obranu, a drugim, jačim, dijelom strategijskog postroja okupirati Bosnu i Hercegovinu i tako neizravno ostvariti postavljeni velikosrpski strategijski cilj.
Uočljivo je da je dio drugog strategijskog postroja JNA morala odvojiti prema Hrvatskoj i, kako sam Kadijević navodi vlastite prosudbe, da je nakon napuštanja Hrvatske i stvaranja jedne od srpskih vojski ("Srpska vojska Krajine - SVK") na okupiranom području u Bosni i Hercegovini trebala imati jake snage. To je po gledištu srpskog vojnog establishmenta odgovaralo svakoj stvarnoj političkoj opciji razvoja događanja u BiH i potrebi postojanja gotovih i jakih snaga na granici prema "RSK" radi garancije da Hrvatska poštuje Vanceov plan. Da je odluka o odvajanju drugog strategijskog postroja prema okupiranom dijelu Republike Hrvatske bila ispravna, naznačeno je u stavu: "koliko smo bili u pravu pokazuje stalna agresija Hrvatske na RSK".
U operativnom smislu situacija je za Hrvatsku sada znatno povoljnija jer snage JNA, koje su bile namjenjene za agresiju na nju, i dalje ostaju, ali ne više "raspoređene" na cijeloj dubini njezinog državnog prostora nego izvan njega. Time je projekcija vojne moći tih snaga na Hrvatsku bitno oslabila, dok se istodobno one ne mogu uporabiti na cijelom prostoru Bosne i Hercegovine. To se u strategiji naziva dvostruko vezivanje snaga.
Operativni raspored i manevar snaga JNA za rat u Bosni i Hercegovini
U agresiji na Republiku Hrvatsku u vrijeme potpisivanja Vanceovog plana sudjelovale su snage ekvivalenta 49 brigada (uključujući i unutarnje, tj. blokirane postrojbe 32., 13. i 10. korpusa49), od toga: 3 oklopne, 6 mehaniziranih, 14 motoriziranih (pješačkih), 18 brigada TO (partizanskih), 12 odreda TO, različite postrojbe topničke i raketne potpore, protuzračne obrane, inženjerije i drugi specijalni sastavi.
Ukupno su snage bile jačine: 90-95 tisuća vojnika, 850 - 900 tankova, 700-750 oklopnih prevožnjaka, 1200 topničkih naprava svih kalibara, uključujući i rakete zemlja zemlja R-65 "Luna" i raketne sustave protuzračne obrane, 24 ratna broda (Vis i Lastovo). Borbeno je djelovalo oko 350 zrakoplova svih vrsta.
Sustav upravljanja i zapovijedanja JNA prilagođavao se od Slovenije, Hrvatske do BiH. U uvjetima kada zapovjedništva 5.VO (Vojna oblast - Zagreb) i VPO (Vojnopomorska oblast - Split) nisu mogla obavljati funkciju zapovijedanja, nju je preuzimao i provodio GŠ OS SFRJ. Tako je Generalštab izravno zapovijedao djelovima 1. VO, tj. novosadskim, tuzlanskim i banjalučkim korpusom, a posebno privremeno ustrojenim sastavima OG-1 i 2 koji su bili uporabljeni u agresiji na Hrvatsku.
Ovakvo stanje traje sve do prosinca 1991., kada JNA počinje reorganizaciju sustava zapovjedanja. Glavna reorganizacija JNA počinje se provoditi 30. prosinca jer je tada srpski savezni predsjednik izdao suglasnost za raspuštanje i rasformiranje 5.VO s zapovjedništvom u Zagrebu i zapovjedništvom VPO (RM) u Splitu. Pri tome treba uvažavati i šire okolnosti tadašnje situacije koja "prisiljava" JNA da se u nepovoljnim uvjetima pripremi za "borbu za opstanak Jugoslavije", tj. okupaciju Bosne i Hercegovine. U te nepovoljne okolnosti svakako ulazi međunarodno priznanje Hrvatske kao samostalne i nezavisne države i sve jača osuda međunarodnog mnijenja zbog prljavog rata kojeg vode JNA i Srbija.
Prostornost i organizacija novih vojnih oblasti
Težišni cilj reorganizacije JNA bio je ostvarivanje prevladavajuće pozicije u Bosni i Hercegovini. Nema nikakve sumnje da je JNA područje Bosne i Hercegovine razmatrala kao dio Srbije, odnosno Crne Gore. Tada je istočni dio Bosne, istočno od rijeke Bosne dodijeljen 1. VO, južni dio podređen je novoformiranoj 4.VO, a ostatak, pretežito zapadni i središnji dio Bosne, ulazi u nadležnost 2. VO.
Za rat u Bosni i Hercegovini (razdoblje prosinac 1991.- siječanj 1992.) JNA ustanovljuje 2. i 4. VO sa zapovjedništvima u Sarajevu, odnosno Podgorici. U ožujku iste godine u okviru povlačenja JNA iz Makedonije, zapovjedništvo 3. VO premješteno je iz Skoplja u Niš. Uz već postojeću smanjenu 1. VO kopnene snage JNA bile su organizirane u četiri vojne oblasti. To su bile grupacije strategijske razine, čija su zapovjedništva odgovorna za pripremu, organizaciju i usklađivanje borbene uporabe JNA na djelovima područja bivše Jugoslavije.
Podjela - razgraničenje (vidi sliku 7.) obuhvaćala je: 1. VO (Beograd) - Vojvodinu i sjeverni dio Srbije do, orjentirno, crte Kragujevac - Užice, uključujući Kragujevac, a isključujući Užice i sjeveroistočni dio Bosne i Hercegovine50; 3. VO (Niš) koja je uključivala južni dio Srbije i Kosovo51; 2. VO (Sarajevo) koja je uključivala zapadni, sjeverni i središnji dio Bosne i Hercegovine do crte Foča - Kalinovik - Mostar52 i 4. VO (Podgorica), južno od te crte, a uključivala je Crnu Goru i jugozapadni dio Srbije.53
U okviru vojnih oblasti zadržana je dotadašnja struktura koja se temeljila na korpusima, različite jačine i sastava, kao grupacijama operativne razine, razmještenima na smjerovima planirane uporabe. Uz to su, kao posebni elementi pod zapovjedništima vojnih oblasti, po 1-2 mješovite topničke brigade, mješovita protuoklopna brigada, inženjerijska brigada, zaštitni motorizirani puk (za osiguranje zapovjedništava VO, sastavljen od bataljuna vojne policije, diverzantskog odreda i motoriziranog bataljuna), puk veze, puk ABKO i više logističkih baza. U prvoj i trećoj VO bila je po jedna samostalna oklopna ili mehanizirana brigada.
Ukupna jačina snaga JNA (2. VO, dio 4. i 1. VO) raspoređenih početkom 1992. u Bosni i Hercegovini bila je: 83 000 ljudi, 460-500 tankova, 400-420 oklopnjaka i 950-1000 topova.
Zapovjednu strukturu ovakve preustrojene JNA (časnički zbor) činili su 92,6% Srbi, 7% Crnogorci i 0,4 ostali.
Sustav upravljanja i nadzora - podređivanja snaga bio je takav da je "ministarstvo obrane SAO" u Republici Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini neposredno podređeno MO SRJ koje "koordinira izradu obrambenih planova". Zajednički im je cilj "zaštita vanjskih granica i njihovo uvezivanje u sustav Jugoslavije".
Generalštab JNA provodi operativno zapovijedanje svim postrojbama VJ, "vRS" i "SVK".
Mogućnosti pojedinih korpusa ili pojedinih postrojbi iz njihovog sastava bile su manje od optimalnih. Na to su ukazivale značajke djelovanja u ratu protiv Hrvatske, a još više one koje su se pokazale u početnoj dionici rata u BiH. Naime, mnogo je bilo naznaka koje su ukazivale na to, poglavito zbog problema s popunom. I po broju i po specijalnostima JNA je vrlo teško uspjevalo osposobljavati potpunu sklopnu strukturu brigada. Kako je rat odmicao, tako je taj problem postajalo teži. Zbog toga je sve češće bila prinuđena iz različitih formacijskih postrojbi sastavljati osposobljene djelove i rabiti ih po načelima taktičkih grupa različite jačine i namjene.54
Svrha vojno-teritorijalne podjele
Vojno-područna podjela i organizacija snaga ukazuje da su 2. i 4. VO kao prvi strategijski postroj u okupaciji Bosne i Hercegovine imale ulogu pacificirati prostor prema hrvatskom modelu, povezati srpske enklave, očistiti prostore od Hrvata i Bošnjaka-muslimana, projicirati vojnu moć na južni dio Hrvatske, i biti pomoć srpskim snagama na okupiranom dijelu Hrvatske. Drugi strategijski postroj 1. i 3. VO imao je ulogu strategijske pričuve, dijelom snaga ojačati 2. i 4.VO i biti nositelj udara u istočnom dijelu Bosne i Hecegovine.
Uočava se da ulaskom područja istočne Bosne i Hercegovine u nadležnost 1.VO Srbija teritorijalno prelazi na zapadnu obalu Drine, a nadležnošću 4.VO nad jugozapadnim dijelom Srbije ova povećava svoju malu operativnu dubinu.
Crta razdvajanja vojnih oblasti pokazuje da je Beograd želio ne samo riješiti pitanje Bosne i Hercegovine, nego neizravno osigurati oduzimanje okupiranih područja u Hrvatskoj jer "prirodno" geostrategijski 2. i 4. VO izlaze na more, a crta razdajanja je Vrlika - rt Dalmatinska ploča. (slika 8.)
Realizacija prve dionice operativnog plana
S operativno razvijenim snagama prvog strategijskog postroja (2. i 4. VO) i djelom snaga drugog strategijskog postroja (1. i 3. VO), uz već nadzirani dio istočne Hercegovine (Ravno, Popovo polje), JNA kreće u travnju 1992. u realizaciju operativnog plana okupacije Bosne i Hercegovine.
U prvoj dionici operacije predviđeno je usklađenim udarom i manevrom, koji ima oblik "kliješta", na odvojenim smjerovima Grahovo - Glamoč - Kupres, odnosno Trebinje - Bileća - Mostar probiti obranu branitelja i preko Livna i Aržana izbiti na područje srednje Dalmacije s pritiskom na Split. Dijelom snaga trebalo je produžiti djelovanje i doseći desnu obalu Neretve, tj. preko Stolova ovladati lijevom obalom Neretve i izići na Jadransko more u područje Neum-Ploče i spojiti se sa okupacijskim snagama na području Bistrina - Doli. Ako ovaj operativni plan uspije, Bosna je zatvorena kliještima. Potom slijedi druga, lakša, dionica operacije, koja se usmjerava na Sarajevo i na moguće manje prostore otpora unutar Bosne i Hercegovine koji bi se brzo riješili.
Prva dionica operacije nije ostvarena jer branitelji 23. travnja 1992. zaustavljaju oba prodora: i onaj u Livanjskom polju na crti Rujani - Čelebić - Korićina, i drugi na Stolovima u dolini Neretve. Kliješta ostaju otvorena. Posljedica toga je obrana operacijske osnovice u južnoj Hrvatskoj i zapadnoj Bosni i Hercegovini. Ova prostorna osnovica ima strategijsko obilježje, što će pokazati daljni tijek rata, a poglavito završne operacije za oslobađanje okupiranih područja Republike Hrvatske i napadne operacije u zapadnoj i središnjoj Bosni i Hercegovini u jesen 1995. Cjelina strategijskog pristupa ukazuje na to da je taj prostor u ratu imao najbolju i najjaču projekciju snaga. To je ujedno bilo mjesto gdje su u rano proljeće 1992. JNA i Srbija doživjeli svoju strategijsku vršnu točku. To je tjeme parabole od kojeg će se silazna strmina srpske vojne moći sve više pomicati prema istoku.
Novo preoblikovanje i druga dionica operacije
Nakon neuspješnog zatvaranja kliješta u zapadnoj Bosni i Hercegovini i potpune okupacije Sarajeva, slijedi prilagodba plana i daljnje preoblikovanje JNA.55 Zapovijedanje JNA i srpskim snagama u Bosni i Hercegovini, 10. svibnja preuzet će general Ratko Mladić.56 U njegovu nadležnost zapovijedanja ulazi cjelokupna 2. VO i manji dio 1. i 4. VO. Njihova će organizacija ići pravcem stvaranja "VRS". Snage 1., 3. i 4. VO raspoređene na području Srbije i Crne Gore ući će u sastav "Vojske Jugoslavije" kao oružane snage "nove države".57
Nakon preuzimanja dužnosti zapovjednika "VRS" general Mladić odmah pristupa reorganizaciji snaga tako da je 5.K preoblikovan u 1. KK (krajiški korpus), 9. i 10. K u 2. KK (krajiški korpus), 17. K u IBK (istočno-bosanski korpus), 4. K (sarajevsko-romanijski korpus) i 13. K (hercegovački korpus). Od 19. svibnja 1992. "Glavni štab" djeluje kao najviše zapovjedništvo u "VRS". Ono prati ustrojavanje ostalih postrojbi i ustanova. Operativni raspored korpusa prikazan je slikom 9.
Na području Bosne i Hercegovine u prvoj polovici 1992. nalazi se šest korpusa, a u svojem sastavu imaju 135 000 ljudi, 550 tankova više od 1300 topničkih naprava i 430 oklopnih prevožnjaka. Pod nadzorom je ovih snaga i značajan dio strategijske pričuve naoružanja, streljiva i druge opreme, što je bitno za samostalno vođenje bojnih djelovanja u dugom vremenskom razdoblju. Istodobno, prvi strategijski postroj "Vojske Jugoslavije" operativno je razvijen i nalazi se na lijevoj i desnoj obali Drine.
Preustrojivši JNA u nove dvije srpske vojske (VRS i VJ) Srbi ponovno kreću u osvajanje što većeg bosansko-hercegovačkog područja. Plan je spojiti zapadnu i istočnu Bosnu preko Posavine, okupirati Sarajevo i prodrijeti u dolinu Neretve.
Za osvajanje Posavine, kao stožerne točke u drugoj dionici strategijske operacije određene su cjelokupne snage 1. KK (krajiškog korpusa) i IBK (istočno bosanskog korpusa), manji dio snaga 2.KK (krajiškog korpusa) i snage ojačanja: specijalne postrojbe MUP Srbije, milicije "SAO Krajine", mehanizirana brigada iz Valjeva (2500 ljudi i 50 tankova) i dobrovoljačke postrojbe iz Srbije. Zračna potpora ovim snagama pružana je sa zračnih luka Batajnica (Beograd) i Banja Luka.
Slika 9.
Tijekom operacije koja je počela 15. lipnja 1992. s poukama iz rata u Hrvatskoj i iz prve dionice rata u Bosni i Hercegovini, srpske snage koriste prednost u opremljenosti, i svakovrsnoj potpori (topništvo, rakete, zrakoplovstvo). S prilagođenim ustrojem (borbene i operativne skupine) i realno postavljenim planom uspijevaju ostvariti nadzor nad Bosanskom Posavinom bez šireg područja Orašja. Ovakvom uspjehu agresora vjerojatno su doprinijele i slabosti branitelja Bosanske Posavine, prije svega u organizaciji obrane, usklađivanju djelovanja, obučenosti i opremljenosti postrojbi i zapovjedništava, te u planiranju i provedbi bojnih djelovanja.
Sa stajališta operativnog umijeća, uzrok okupacije Posavine je u nesrazmjernom odnosu snaga isključivo na štetu branitelja. Nesrazmjer je bio prije svega u opremljenosti i, što je još značajnije, u operativnoj osnovici s koje se projicirala vojna moć, a ne u htijenju ili ne-htijenju obrane tog povijesnog hrvatskog područja. Naime, Srbi su, što je vrlo bitno, svoju vojnu moć projicirali iz mjesta (središta), bilo usmjerenim raspršivanjem ili usredotočenjem, i to bez savladavanja velikih prepreka, a branitelj upravo suprotno - usmjerenim manevrom preko velike prepreke (Sava) i izduženom kanaliziranom prometnicom dolinama Neretve i Bosne. Tu leži glavni uzrok pada (okupacije) Bosanske Posavine.
Opsada Sarajeva pretvara se u potpunu dekadenciju ratnog umijeća (srednjevjekovna opsada grada) i postaje poligonom terorističke uporabe vojne sile pred očima svjetske javnosti.
Prodor dolinom Neretve za srpske snage ponovno je neuspjeh. Protuudarom branitelja potpuno je oslobođeno područje lijeve obale Neretve u njezinom srednjem i donjem toku.
Daljni tijek rat u Bosni i Hercegovini odvija se pod jakim utjecajem međunarodnih čimbenika. Njihovi otvoreni ili prikriveni nacionalni interesi neće biti uvijek međusobno usklađeni. Za rješenje krize u Bosni i Hercegovini međunarodni čimbenici morati će "pričekati" završne operacije hrvatskih oružanih snaga. U zbiljskim međunarodnim i unutarnjim uvjetima stvarajući sustavno vojnu silu Hrvatska je spremno dočekala izazove iz sredine devedesetih godina i uspješno im odgovorila, istodobno izravno doprinoseći uspostavi mira (Dayton) i uspostavljajući strategijsku ravnotežu na ovim prostorima.
Zaključno razmatranje
O ostvarivanju velikosrpskih ciljeva u Bosni i Hercegovini u srpskim analizama bit će naznačeno da je JNA bitno pomogla u ustrojavanju vojske bosanskohercegovačkih Srba, koju je "stavila na noge", a ova je "oslobodila srpske teritorije" i "zaštitila srpski narod". Tvrdnja da se JNA u Hrvatskoj i BiH borila za pravo srpskog naroda da sam određuje svoju budućnost, otkriva pravu njezinu prirodu i ulogu kao imperijalne sile za ostvarivanje političke ideje. U toj ideji hrvatski i bosanskohercegovački prostor predstavljaju jedinstvenu cjelinu koju treba osvojiti za projekt "Velike Srbije", sukladno međunarodnim okolnostima i unutarnjem sticaju prilika.
Vojno strategijski operativni plan za okupaciju Hvatske i Bosne i Hercegovine provest će JNA postupno, ne otkrivajući prave namjere, ali uvijek s dovoljnom prilagodljivošću i zadržavajući opću nadmoć. Operaciju će voditi samo na jednoj strategijskoj bojišnici, a na drugoj će ostaviti "novu srpsku vojsku" koja će čuvati osvojeno. Koristeći početnu veliku prednost u naoružanju JNA je mogla prilagođavati plan određujući mjesto i vrijeme napada i trajanje prekida. Mogla je mijenjati stožernu točku, ali nije mogla utjecati na trošenje bojnog potencijala (ljudstvo i tehnika), što je pak određivala djelotvornost obrane branitelja.
Dosegnuvši svoju strategijsku vršnu točku na prostoru zapadne Bosne i Hrecegovine u proljeće 1992. JNA se preoblikuje u tri "srpske vojske", ali pod jedinstvenim zapovijedanjem, nastavljajući agresiju primjenom sukoba niskog i djelomično srednjeg intenziteta. Takvo stanje mogla je preokrenuti samo jedna ili više čistih napadnih operacija u kojima će biti poražene ne toliko srpske vojske, koliko njihova strategijska zamisao. Shvativši da nakon završnih operacija hrvatskih snaga više nemaju strategijsku nadmoć, da je strategijska ravnoteža prostorno pomaknuta na crtu Dunav - Bosna - Neretva i da je za pedeset do tristo kilometara istočno od "zapadne srpske granice", srpski politički i vojni establishmenti prihvaćaju sporazume.
Na kraju, u ovim strategijskim razmišljanjima i analizama valja se podsjetiti Clausewitzeve misli da nitko ne započinje rat - ili bolje, nitko pri zdravoj pameti to ne bi trebao učiniti - a da prije toga ne raščisti u glavi što namjerava postići tim ratom i kako ga namjerava voditi.
Agresor je uvijek "ljubitelj mira" i uvijek želi oteti ili zauzeti tuđu zemlju, po mogućnosti bez otpora. Da bi ga se spriječilo, mora postojati spremnost da se vodi rat i treba biti za njega pripravan. Hrvatska je u ratu, bilo u početnoj ili završnoj dionici, uvijek imala samo jedan izbor. U početnoj dionici zbog nenaoružanosti, strategijska obrana bila je taj izbor, kao što je u završnoj dionici strategijski napad opet bio jedini izbor zbog promjene - uspostave ravnoteže snaga i odmjeravanja vlastite sposobnosti prema neprijateljevoj obrambenoj snazi.
Samo cjelovit pristup na razini strategijskog promišljanja, a ne na analizi pojedinačnog, može dati odgovore što, kada i zašto je nešto trebalo poduzeti, jer ovo drugo sigurno vodi u pojednostavljenja. Rat nije i ne može biti pojednostavljenje podređeno vlastitom kutu gledanja ili još gore, trenutnom političkom interesu. Iako je agresija čin naglosti, rat ne nastaje naglo i njegovo rješenje nije djelo jednog trenutka. Zbog toga svaka analiza o Domovinskom ratu mora sadržavati sud o onome što je urađeno i koji je rezultat, a ne o tome što bi, strogo uzevši, moralo biti ili se trebalo uraditi.
Velikosrpska imperijalna ideja nedvojbeno je za svoju završnicu morala imati agresiju. U toj ideji glavno domino koji treba srušiti jest Hrvatska. To znači, Hrvatskoj je rat nametnut, a ona iz njega izlazi kao pobjednik ostvarajući svoju nezavisnost, potvrdivši tako ono što se zove moć strategije.
Skraćenice
AK - armijski korpus
ATAF - Air Task Force
D - prvi dan strategijske operacije
GSOS - Glavni stožer Oružanih snaga
inžpuk - inženjerijski puk
JIG - Jugoistočna grupacija
JNA - Jugoslavenska narodna armija
K - korpus
lap - laki artiljerijski puk
lap PTO - laki artiljerijski puk protutankovske obrane
lap PZO - laki artiljerijski puk protuzračne obrane
lbr - laka brigada
lpbr - laka pješačka brigada
map - mješoviti ariljerijski puk
mpoabr - mješovita protuoklopna artiljerijska brigada
mtbr - motorizirana brigada
OG - operativna grupa
okbr - oklopna brigada
OS - oružane snage
OT - oklopni transporter
padbr - padobranska brigada
partbr - partizanska brigada
PZO - protuzračna obrana
RZ - ratno zrakoplovstvo
SANU - Srpska akademija nauka
SZG - Sjeverozapadna grupacija
TG - taktička grupa
TO - teritorijalna obrana
UG - udarna grupa
VO - vojna oblast
VPO - Vojnopomorska oblast
ZK - zrakoplovni korpus
zpokd - zračno pokretna divizija
ZSVR - zapovjedno-stožerna ratna vježba
Literatura
1. "Moje viđenje raspada", Veljko Kadijević, Politika, Beograd, godina1993.
2. "Strategija oružane borbe", SSNO, Centar za strategijska istraživanja, Beograd, godina 1983.
3. "Strategija ONO i DSZ", SSNO, Centar Oružanih snaga za strategijska istraživanja i studije, Beograd, godina 1987.
4. "Uporaba strategijskih grupacija", (privremeno upustvo), SSNO, Beograd, godina 1990.
5. "Rukovođenje i rad s ljudima na obuci, vanrednim prilikama i ratnim uvjetima" Visoka politička škola JNA, Beograd, godina 1989.
6. "Vojna sila bivše Jugoslavije", dr. sc. Marinko Ogorec, Zagreb, godina 1997.
7. "Ideja manevra OG JADRAN na JPV", KSR "Romanija" (1986-1990), Split, VPO.
Bilješke
1 Na temelju ovakvog metodološkog pristupa najuvažajnije su one teorijske postavke M.D. Felda (The Structure of Violence: Armed Force as Social Systems, Sage Publications, Beverly Hils, London, 1977.) o ovisnosti prirode vojske od društvenog uređenja.
2 Tako se razlikuje pet vrsta vojnih organizacija: (a) vanjsko podređivanje - imperijalna vojska ; (b) unutarnje podređivanje - feudalna vojska; (c) zatvorena jednakost - nacionalna vojska; (d) ideološka jednakost - sveobuhvatna vojska, (e) otvorena jednakost - reprezenentativna vojska.
3 Bitnu ulogu u JNA imala su politička tijela koja su bila pod izravnim utjecajem SKJ, i koja su imala posebnu političku odgovornost i kohezionu ulogu u oružanim snagama, a ostali specijalizirani dijelovi zapovjedništava nadležni su za političku djelatnost s zadaćama: praćenja i procjene moralno-političkog stanja postrojbi i predlaganja mjera za njegovo jačanje, organizacije društveno-političkog obrazovanja i odgoja vojnika i časnika na temeljima marksizma, usmjeravanja i organiziranja kulturno-prosvjetne i zabavne djelatnosti u postrojbama, informiranja domaće i inozemne javnosti o životu i radu u oružanim snagama, poticanja djelatnih osoba JNA na sudjelovanje u društvenom i političkom životu, praćenja propagandno-psihološke djelatnosti mogućeg protivnika i predlaganja mjera protiv tih aktivnosti. Osim toga uz potpuno razvijenu političku strukturu u jugoslavenskim oružanim snagama bio je razvijen partijski aparat i svoju osnovnu funkciju mogao je ostvarivati isključivo tijesno surađujući s drugim političkim segmentima.
4 U vojsci tipa "otvorena jednakost - reprezentativna vojska" (vojska razvijene demokracije) promocija se ostvaruje za tehničke eksperte i organizacijske menandžere, tj. izvršitelje koji znaju ostvariti maksimum iz tvarnih i ljudskih potencijala koji su im povjereni. Časnik se u ovom sustavu ne smatra više "vlasnikom" svojeg zapovjedništva, niti savješću društva, nego operatorom u mehanizmu nacionalne obrane.
5 Postrojbe niže razine se "utapljaju" u masi (brojnosti). U takvom sustavu dočasnicima se ne pridaje značenje, a časnici preuzimaju njihov posao, narušavaju tako vojnu hijerarhiju.
6 U razvijenim demokracijama to je ono što se naglašava kao "civilni nadzor nad vojskom"
7 Odnos vojnog čimbenika prema državnom autoritetu u vojsci "otvorene jednakosti" (razvijenoj demokraciji) posve je drugačiji. Vojno zapovijedanje odgovorno je samo za bojnu spremnost, ali ne i za to kada i u odnosu na koga će je realizirati.
8 Ta je postavka pruzeta iz "istočne škole mišljenja" gdje se vojna snaga projicira brojnošću, a ne kakvoćom postrojbi. Ono se izražavalo sintagmom "masirovanije sili".
9 Iako je postojao znanstveno-istraživački rad, a u osamdesetim godinama i mogućnost sticanja akademskog zvanja magistra i doktora znanosti iz područja vojnog umijeća, ti ljudi nisu postavljani na dužnosti zapovijedanja i upravljanja. Dakle, nisu mogli bitno utjecati na doktrinu pa tako niti mijenjati ustaljene zastarjele postavke uporabe oružanih snaga.
10 Postrojbe, stožeri i ustanove tvorili su TO. Bio je to dakle, vojni ustrojbeni oblik koji je davao masovnost i dugotrajnost u vođenju rata. Ustavom iz 1974. prvi put je TO ustavno-pravno regulirana, nakon čega sve republike (osim Srbije), donose svoje zakone o narodnoj obrani. Takva TO, koja je republikama davala stanovitu samostalnost na području obrane, što je jačalo i njihovu državnost, postaje prvi cilj koji će napasti velikosrbi.
11 Veljko Kadijević, "Moje viđenje raspada", Beograd, godina 1993. str. 75.
12 Pojam "administrativne granice", koji rabi general Veljko Kadijević, ukazuju da je JNA već znatno prije prihvatila velikosrpsku političku platformu prema kojoj granice republika nisu granice država. Na taj način posredno se ne priznaje ni federativno uređenje Jugoslavije, dakle, niti sama Jugoslavija kao država.
13 U ovom slučaju u potpunosti se narušava sustav zapovijedanja i to na najvišoj strategijskoj razini. Zapovjednici vojišta postaju u potpunosti neovisni o vrhovnom zapovijedanju i isključivo podređeni načelniku GŠ OS SFRJ.
14 Što se sve željelo postići, govori nekoliko sljedećih navoda:
"Donešena je i sprovedena odluka o rasformiranju teritorijalne obrane Kosova zato što je ona bila pretežito sastavljena od separatističkih snaga. Nakon njezinog rasformiranja počelo se sa stvaranjem mnogo manje teritorijalne obrane Kosova i od jugoslavenskih orjentiranih ljudi",
"Dosta je bilo napora dok je prihvaćeno rješenje o rasformiranju komiteta za općenarodnu obranu i društvenu samozaštitu. Time je otklonjena jedna opasnost koja je unosila pomutnju u rukovođenju općenarodnom obranom i zapovijedanju oružanim snagama",
"Jedna od najznačajnih mjera paraliziranja pogubnog ustavnog koncepta o oružanim snagama bila je odluka o oduzimanju oružja teritorijalnoj obrani i njegovo stavljanje pod nadzor JNA".
- Veljko Kadijević, isto, str. 78.
15 Sam je naziv "strategija oružane borbe" sa stajališta vojne teorije i praktičnog djelovanja dvojben. Ako neka zemlja donosi i obznanjuje vojnu strategiju, ona se ne svodi samo na oružanu borbu jer se konflikt ne rješava isključivo na takav način. Niti jedna poznata vojna strategija to nije razmatrala na takav način. Zašto je onda pristup takav i što to znači? Ništa drugo, nego da se svi sukobi isključivo rješavaju oružjem. Za vojnu silu to znači da je ona ta koja određuje kada, protiv koga i na koji način djelovati. Ovakva vojna sila sama sebe dovodi u položaj političkog čimbenika kojeg se ne može nadzirati.
16 Strategija ONO i DSZ , str. 151, SSNO, godina 1987.
17 "Rukovođenje i rad s ljudima na obuci, izvanrednim prilikama i ratnim uvjetima", Visoka politička škola JNA, str.45, Beograd, godina ¸1989.
18 Koliko je uvjerljivost takvog scenarija o geostrategijskim odnosima u to vrijeme bila moguća najbolji odgovar daje sam Kadijević: "Vojnički rečeno, Jugoslavija nije bila zaštićena kišobranom vojne moći ni jednog bloka, ali jeste bila zaštićena kišobranom balansa odnosa snaga među blokovima". Hipotetički gledano, ako je i mogao postojati nekakav scenarij vojne agresije onda on sigurno ne bi bio potpun jer druga strana iz bipolarne podjele ne bi ostala neutralna na tako osjetljivom geostrategijskom području.
19 Autor tog pojma je prof. dr Radovan Radinović, general potpukovnik, čija je generalska radnja (slučajnost ili ne) 1985. nosila upravo takav naziv "Bitka u prostoru". Temu je predložio admiral Branko Mamula, tadašnji savezni sekretar za narodnu obranu. Proturječnost ovakvog naziva leži u činjenici da ništa fizičko ne postoji ako nije smješteno u prostoru, a poglavito ne bitka. (op. a.)
20 Ovo je prvi put da se prestavlja dio plana strategijske grupacije koja je imala zadaću oteti Hrvatskoj 2/3 Jadrana.
21 "Pored toga , što Jugoslaviju treba razbiti , njezine države treba i međusobno tako posvađati da nikakav sporazum među njima ne bude moguć sada i u budućnosti. Zato ih treba gurati u međusobni građanski rat oko budućih granica", Veljko Kadijević, isto, str.26.
22 Gotovo potpuna izolacija otoka Visa i Lastova ostvarena je zabranom dolaska stranih turista. Unatoč značaja tih otoka s vojnog gledišta, nije bilo potrebno da se razvija takva vojna infrastruktura koja će ih u potpunosti pacificirati (gradnja vojnih stanova, vojarni, skladišta, podzemnih utvrda, potkopa za brodove i protubrodske raketne sustave). Posljedica toga je bila iseljavanje hrvatskog pučanstva.
23 Krajem osamdesetih godina preimenovane su postrojbe MDP (mornaričko desantnog pješaštva) u ekspedicione postrojbe, tako bojna MDP postaje ekspediciona mornarička bojna, brigada MDP - ekspediciona mornarička brigada i divizija MDP- ekspediciona mornarička divizija. Razlog preimenovanja je taj što se smatralo da izraz "ekspedicioni" više odgovara prirodi, zadaći i načinu djelovanja mornaričkog pješaštva SAD ( popularno zvanih "marinci").
24 Istovjetnu zadaću imali su 5. K (Banja Luka) i 17. (Tuzla): slomiti otpor na rijeci Uni, odnosno Savi i prijeći u protuudar Una - Bihać - Slunj - Ogulin, odnosno Nova Gradiška - Okučani - Pakrac - Bjelovar.
25 Kako navodi Veljko Kadijević, ta glavna grupacija kopnenih snaga JNA, pretežito oklopno - mehanizirani sastavi, imala je dvije zadaće: (1) "osloboditi" istočnu Slavoniju, (2) biti glavna manevarska snaga Vrhovnog zapovjedništva za prodor prema Zagrebu i Varaždinu (podravski i posavski operativni pravac).
26 "Na međunarodnom planu upravo bi uletjeli u klopku tako da bi odmah, ili vrlo brzo, bili izloženi ne samo svim vrstama sankcija već i žestokoj vojnoj intervenciji s udarima svih vrsta. Time Jugoslavija ne samo što ne bi bila spašena u stvarnim granicama, već bi se i nova Jugoslavija stvarala pod neuporedivo težim uvjetima od onih pod kojima je stvorena. Kasniji razvoj događaja našu tadašnju procjenu je, po mome mišljenju, potvrdio s vrlo mnogo dokaza". Veljko Kadijević, isto, str.115.
27 Napasti vojarne u vrijeme (rat u Sloveniji) kada nije bilo niti političkih niti vojnih uvjeta značilo je ući u pripremljenu strategijsku zamku.
28 O generalnoj zamisli za uporabu snaga JNA napisati će Kadijević. "U ovoj fazi rata kada JNA svoju zadaću obrane srpskog naroda u Hrvatskoj ne može više izvršavati formom sprečavanja međunacionalnih sukoba, morala je prvo sačekati otvoreni napad, tako da on bude vidljiv za sve , da se nedvosmisleno vidi tko je napadač, a tko branitelj, tko nameće rat, a tek onda uzvratiti udarac".(potcrtao a.), Isto, str. 133.
29 Ovdje se vidi povezanost ovog datuma s beogradskim scenarijem (9. ožujka), kada je JNA izašla na ulice radi smirivanja stanja. Ako je to urađeno u Beogradu, onda nema razloga da se to ne provede i na cijelom prostoru bivše Jugoslavije. Kosovo 1981., Kosovo 1987. i Beograd 1991. dio su jednog te istog plana, kako proizvesti kaos, a onda uvesti izvanredno stanje i uporabiti oružanu silu. Beogradska događanja u ožujku nisu rušenje Miloševića, nego inducirani i usmjeravani "kaos" za dokazivanje izvanrednog stanja, pacifikaciju bivše Jugoslavije i stvaranje "Velike Srbije".
30 Veljko Kadijević, isto, str. 128.
31 Za Kadijevića je to: "Po našoj ocjeni to je bilo ne samo politički već i vojno - strategijski vrlo bitno, jer bez obzira na organiziranu i bjesomučnu kampanju svjetskih medija da dokažu suprotno, to se ipak, nije moglo tada sasvim postići, što je imalo bitnog utjecaja na njihove protumjere, naročito one ekonomske i vojne prirode".
32 Veljko Kadijević, isto, str.134.
33 "Uputstvo" je izdano 1990. s potpisom tadašnjeg Načelnika generalštaba, general pukovnika Blagoja Adžića. Daje se na privremeno korištenje od 1. svibnja 1990. do 31. prosinca 1992. Vjerojatno je to planirano vrijeme za koje bi se stvorila "Velika Srbija". Na kraju odobrenja za uporabu stoji kako će se tijekom 1993. Uputstvo usuglasiti s novom "strategijom oružane borbe", dakle, ne više sa "strategijom ONO i DSZ". SSNO, Beograd, 1990.
34 "Moje viđenje raspada", Veljko Kadijević, str. 135.
35 Vidljivo je da plan nije uključivao "oslobađanje" Slovenije. Zato se rat u Sloveniji mora promatrati drugačije, ali svakako sa stajališta njegovog utjecaja na rat u Hrvatskoj.
36 "Raznim povodima, Tuđman je u nekoliko navrata rekao kako su od njega tražili i predlagali mu da napadne JNA za vrijeme oružanog sukoba u Sloveniji i kako je on to odbio. Ja nisam ni jednom prilikom te njegove izjave komentirao, ali sam smatrao i onda i sada, da bi za nas bilo bolje da nas je tada napao nego kasnije, jer je bilo očigledno da do sukoba mora doći, a vrijeme više radi protiv nas nego za nas, kao i da mi, iz razloga koje sam detaljnije izložio povodom obrazlaganja osnovne zamisli uporabe JNA u ovoj fazi sukoba moramo sačekati napad, a ne prvi napasti."
- Veljko Kadijević, isto str. 129.
37 Veljko Kadijević, "Moje viđenje raspada", Beograd, godina 1993. str.146.
38 Veljko Kadijević, isto, str. 145-147.
39 Vidi: "Kako je pripremana agresija na Hrvatsku ili preoblikovanje JNA u srpsku imperijalnu silu", Hrvatski vojnik, broj 26. kolovoz, godina 1997.
40 Isto, str. 11-13.
41 Naziv grupa je uvjetan zato da se što jasnije istakne njihova prava namjera.
42 Prva dionica rata u Hrvatskoj formalno je završila 3. siječnja 1992. JNA i srpske paravojne snage okupirale su više od jedne četvrtine područja Hrvatske. Nakon napuštanja okupiranog područja Hrvatske JNA je veći dio naoružanja ostavila okupacijskim snagama za opremanje "srpske vojske krajine", a preostali dio razmjestila u Bosnu i Hercegovinu.
43 Strategijska vršna točka ili strategijska točka kulminacije je vrijednost maksimalne vojne moći jedne strane u ratu u određenom vremenu i na određenoj crti (prostoru). Nakon dosezanja te točke vojna moć strane u napadu opada, ali nikada ne doseže vrijednost blisku ništici.
44 Takva se tvrdnja može naći u ogledu "Okončanje rata i Hrvatski rat za nezavisnost: Odluka o času zaustavljanja", Norman Cigar, ERASMVS, travanj 1997. godina, str. 37-54.
45 Evo što je o tome pisao Clausewitz: "Budući da je cilj napada zauzimanje neprijateljevog teritorija znači da nastupanje mora trajati dotle, dok nadmoć ne bude iscrpljena. To teži cilju, a lako može odvesti i dalje od njega. Ako znamo iz kolikog je broja elementa sastavljena jednadžba snaga, može se pojmiti koliko je teško u pojedinim slučajevima odrediti tko je od protivnika nadmoćan. Često sve ovisi o svilenoj niti fantazije. Sve ovisi od toga da se vrhunac istančanim duhovnim treptajem nasluti u prosudbi."
Budući da je cilj JNA i Srbije bila okupacija Bosne i Hercegovine, onda su oni u svojim ratnim planovima imali i odredili snage za to, kao što su planirali snage za rat u Hrvatskoj. Srpska nadmoć mogla je biti istrošena samo na području Bosne i Hercegovine, i to u jednoj od dionica tog rata. (op.a)
46 Hrvatski vojnik broj 26, kolovoz, godina 1997. isto, str.16.
47 Ovo strategijsko načelo često se zaboravlja ili se ne uvažava, pa iz toga slijedi zaključak kako je Hrvatska napadnu strategijsku operaciju mogla izvesti još 1991 i/ili 1992.
48 "Ima puno ratova gdje samo ratovanje obuhvaća manji dio uporabljenog vremena, a zastoj je sve ostalo", Karl von Clausewitz, "O ratu" str. 59. MORH, Zagreb godina 1997.
49 Do sredine srpnja 1991. "JNA" se složila s povlačenjem postrojbi (14. i 31. korpus) iz Slovenije u naredna tri mjeseca.
Povlačenje je isplanirano do kraja listopada 1991. Snage obaju korpusa početno su bili razmještene u zapadnu Srbiju, da bi veći dio 31. mariborskog i manji dio 14. ljubljanskog korpusa bili uključeni u sastav 17. korpusa koji je doživio velike gubitke tijekom borbi u zapadnoj Slavoniji. Veći dio 14. korpusa ušao je u sastav 2. podgoričkog korpusa. Početkom prosinca 13. korpus (Rijeka) brodovima je prevezen u crnogorsku luku Bar. Veći dio tog korpusa početkom 1992. razmješten je u istočnu Hercegovinu i od tih snaga formirana je OG Trebinje - Bileća. Postrojbe 10. korpusa iz Zagreba bile su početno premještene u Slunj, a zatim u Bihać i one su bile jezgra novoformiranog Bihaćkog korpusa koji je poslije preimenovan u 2. krajiški korpus. Također, tijekom studenog i prosinca 1991. manji dio snaga 10. korpusa ušao je u sastav 17. korpusa (Tuzla).
Zadnja postrojba JNA koja je napustila područje Hrvatske bila je 9. korpus (Knin). On se razmjestio na područje zapadne Bosne: Bosansko Grahovo-Glamoč-Kupres.
50 Oblast je u svojem sastavu imala četiri korpusa, 1. K (Beograd), 12. K (Novi Sad), 17. K (Tuzla), 24. K (Kragujevac), gardijsku diviziju i obranu grada Beograda, ukupne jačine 75 000 ljudi.
51 U sastav treće VO nakon povlačenja iz Makedonije ulazi 41.K i razmješta se u Zaječar, Knjaževac i Paraćin,. te 42. korpus čiji je glavni dio snaga premješten u Leskovac, a manji dio u Valjevo i od ovih snaga formira se novi 20. korpus, (Leskovac). Zapovjedništvo treće vojne oblasti iz Skolja premješteno je u Niš i njemu se podređuje 21.K (Niš) i 52.K (Priština).
52 Druga vojna oblast uključivala je: 5.K (Banja Luka), 10.K (Bihać), 4.K (Sarajevo) i 9.K (Knin) odnosno (Grahovo-Glamoč -Kupres).
53 U sastavu ove vojne oblasti je: 2.K (Podgorica), 37.K (Užice) i 13.K (Mostar) i OG "Trebinje-Bileća" (Bileća).
54 To je za obavještajnu službu vjerojatno bio veliki izazov jer je bilo nužno poznavati konkretan sastav pojedine postrojbe da bi se moglo realno prosuđivati o njezinim stvarnim borbenim mogućnostima. Drugim riječima, uvažavanje samo propisanog ustroja za pojedinu vrstu i razinu postrojbe moglo je voditi pogrešnom zaključivanju ili odlučivanju.
55 U operaciji za zatvaranje kliješta i blokadi, tj. pokušaju osvajanja Sarajeva, korpusima JNA zapovijedali su: 13.K (Hercegovina) general major Momčilo Perišić, 9.K (Kupres, Glamoč, Grahovo) general major Savo Kovačević, 10.K (zapadna Bosna) general major Špiro Ninković, 17.K (istočna Bosna) general potpukovnik Savo Janković, 5.K (Banja Luka) general major Vladimir Vuković i 4.K (raspoređen oko Sarajeva i djelom postrojbi u samom gradu) general major Vojislav Đurđevac.
56 Zapovijed o ustrojavanju "VRS" potpisao je general pukovnik Blagoje Adžić 10. svibnja 1992. u vrijeme kada je general pukovnik Milutin Kukanjac zarobljen u sarajevskom domu JNA. U zapovjedi stoji: "Formira se Glavni štab VRS u slijedećem sastavu: komandant general potpukovnik Ratko Mladić, načelnik štaba general major Manojlo Milovanović, pomoćnik za moral i informiranje general major Milan Gvero, pomoćnik za pozadinu general major Đorđe Đukić, načelnik bezbjednosti pukovnik Zdravko Tolimir i načelnik za mobilizaciju pukovnik Mićo Grubor".
57 Dan stvaranja "Vojske Jugoslavije" jest 16. lipnja 1992. Tim danom "treće srpske vojske" na prostorima bivše Jugoslavije, simbolično se htijelo naznačiti kako JNA nije imperijalna srpska sila, nego "posljedica" razvoja događaja u zaštiti srpskog naroda. Ukidaju se "Vojne oblasti" i umjesto njih najviša strategijska ustrojbena cjelina postaje armija. "Vojsku Jugoslavije" tvore 1., 2. i 3. Armija, korpusnog i brigadnog sastava.

Question: what type of army did the jna become after world war ii

After World War II, the JNA was gradually transformed from an “ideologically equal” army into a Serbian imperial force.

what type of army did the jna become after world war ii

Question: when did the jna become a serbian empire

svjetskog rata se postupno preobražavala JNA iz "" ideološki jednake "" vojske u srpsku imperijalnu

when did the jna become a serbian empire

Question: what was the jna transformed into after world war ii

what was the jna transformed into after world war ii

Question: what was the name of the serbian army that was transformed into a serbian imperial

what was the name of the serbian army that was transformed into a serbian imperial

Question: what type of army did the jna have after world war ii

what type of army did the jna have after world war ii

Question: what nationality was the jna before world war ii

what nationality was the jna before world war ii

After World War II , the JNA was gradually transformed from an “ ideologically equal ” army into a Serbian imperial force .

Nakon Drugog svjetskog rata se postupno preobražavala JNA iz "ideološki jednake" vojske u srpsku imperijalnu silu.

Nakon Drugog svjetskog rata se postupno preobražavala JNA iz "ideološki jednake" vojske u srpsku imperijalnu silu.

After World War II, the JNA was gradually transformed from an “ideologically equal” army into a Serbian imperial force.

After World War II, the JNA was gradually transformed from an “ideologically equal” army into a Serbian imperial force.

When the admissions of the military strike did not attend the realization of similar plans in the Soviet Union and the expected support of Moscow, the great-Serbian variant dominated.

JNA has increasingly openly agreed with the Serbian rebels in Croatia, accessed the withdrawal of people and techniques from the descriptive Slovenia and the "unlike" parts of Croatia and their displacement into the "safe" areas of Croatia and BiH.

U tijeku pregovora o razrješenju državne krize između republika tadašnje SFRJ, 1991. godine, predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman donio je odluku o raspisivanju referenduma o državnoj samostalnosti Hrvatske.
Na referendumu održanom 19. svibnja 1991. godine građani su odlučivali o budućnosti Hrvatske odgovarajući na dva ponuđena pitanja. Prvo je pitanje glasilo: Jeste li za to da Republika Hrvatska, kao suverena i samostalna država, koja jamči kulturnu autonomiju i sva građanska prava Srbima i pripadnicima drugih nacionalnosti u Hrvatskoj, može stupiti u savez suverenih država s drugim republikama (prema prijedlogu Republike Hrvatske i Republike Slovenije za rješenje državne krize SFRJ). Na to se pitanje, od 83, 56 posto birača koliko je izašlo na referendum, njih čak 94,17 posto izjasnilo potvrdno.
Za ostanak Republike Hrvatske u Jugoslaviji kao jedinstvenoj saveznoj državi, što je bila druga ponuđena opcija, glasalo je tek 1,2 posto birača.
Na osnovi neposredno iskazane volje građana na referendumu, a nakon neuspjeha daljnjih pregovora s ostalim bivšim jugoslavenskim republikama o izlasku iz državnopolitičke krize, Hrvatski je sabor 25. lipnja 1991. godine donio Ustavnu odluku o suverenosti i samostalnosti Republike Hrvatske. Ishod referenduma bio je polazište donošenja i Odluke o raskidu državno-pravne sveze sa ostalim republikama i pokrajinama SFRJ koju je Hrvatski sabor usvojio 8. listopada iste godine, čime je Republika Hrvatska i formalno-pravno postala samostalna i suverena država.

Question: the domovinski rat is a type of rat native to which country

When the admissions of the military strike did not attend the realization of similar plans in the Soviet Union and the expected support of Moscow, the great-Serbian variant dominated.

JNA has increasingly openly agreed with the Serbian rebels in Croatia, accessed the withdrawal of people and techniques from the descriptive Slovenia and the "unlike" parts of Croatia and their displacement into the "safe" areas of Croatia and BiH.

the domovinski rat is a type of rat native to which country

Question: who was the leader of the soviet union when the domovinski rat was

who was the leader of the soviet union when the domovinski rat was

Question: where did the domovinski rat live before croatia

where did the domovinski rat live before croatia

Question: the domovinski rat is an example of which type of rat

the domovinski rat is an example of which type of rat

Question: who is the leader of the domovinski rat movement

who is the leader of the domovinski rat movement

Question: the domovinski rat was a type of rat from which country

the domovinski rat was a type of rat from which country

Question: the military strike did not result in the realization of plans in what two countries

Soviet Union and the expected support of Moscow

planova u Sovjetskom Savezu i očekivanu potporu Moskve

Soviet Union and the expected support of Moscow

the military strike did not result in the realization of plans in what two countries

When the admissions of the military strike did not attend the realization of similar plans in the Soviet Union and the expected support of Moscow , the great - Serbian variant dominated .

JNA has increasingly openly agreed with the Serbian rebels in Croatia , accessed the withdrawal of people and techniques from the descriptive Slovenia and the " unlike " parts of Croatia and their displacement into the " safe " areas of Croatia and BiH.

Kada pristaše vojnog udara nisu dočekali ostvarenje sličnih planova u Sovjetskom Savezu i očekivanu potporu Moskve, prevladala je velikosrpska varijanta. JNA je sve otvorenije pristajala uz srpske pobunjenike u Hrvatskoj, pristupila je izvlačenju ljudstva i tehnike iz otpisane Slovenije i "nepodobnih" dijelova Hrvatske i njihovu premještanju u "sigurna" područja Hrvatske i BiH.

Kada pristaše vojnog udara nisu dočekali ostvarenje sličnih planova u Sovjetskom Savezu i očekivanu potporu Moskve, prevladala je velikosrpska varijanta.

JNA je sve otvorenije pristajala uz srpske pobunjenike u Hrvatskoj, pristupila je izvlačenju ljudstva i tehnike iz otpisane Slovenije i "nepodobnih" dijelova Hrvatske i njihovu premještanju u "sigurna" područja Hrvatske i BiH.

When the admissions of the military strike did not attend the realization of similar plans in the Soviet Union and the expected support of Moscow, the great-Serbian variant dominated. JNA has increasingly openly agreed with the Serbian rebels in Croatia, accessed the withdrawal of people and techniques from the descriptive Slovenia and the "unlike" parts of Croatia and their displacement into the "safe" areas of Croatia and BiH.

When the admissions of the military strike did not attend the realization of similar plans in the Soviet Union and the expected support of Moscow, the great-Serbian variant dominated.

JNA has increasingly openly agreed with the Serbian rebels in Croatia, accessed the withdrawal of people and techniques from the descriptive Slovenia and the "unlike" parts of Croatia and their displacement into the "safe" areas of Croatia and BiH.

The final expression of self-determination and apparent demonstration of an effort to submit the federal state entirely to the partial Serbian interests was demonstrated in the Serbian fall into the monetary system of the SFRJ in December 1990: on the proposal of the Government ("Executive Major") of Serbia, the Assembly and the Republic on December 28, 1990 adopted a set of secret (!!) laws to which the fall into the monetary system of Yugoslavia was approved, where it was released - without the knowledge of the federal authorities (including the National Bank of Yugoslavia, which was the only authorized to release money into the fall) - 18.243 million then's dinars, i.e. the equivalent of the then $1.8 billion, and for the resolution of the major business problems of the Serbian undertakings.

Question: how much money was released into the monetary system in 1990

The final expression of self-determination and apparent demonstration of an effort to submit the federal state entirely to the partial Serbian interests was demonstrated in the Serbian fall into the monetary system of the SFRJ in December 1990: on the proposal of the Government ("Executive Major") of Serbia, the Assembly and the Republic on December 28, 1990 adopted a set of secret (!!) laws to which the fall into the monetary system of Yugoslavia was approved, where it was released - without the knowledge of the federal authorities (including the National Bank of Yugoslavia, which was the only authorized to release money into the fall) - 18.243 million then's dinars, i.e. the equivalent of the then $1.8 billion, and for the resolution of the major business problems of the Serbian undertakings.

how much money was released into the monetary system in 1990

Question: when did serbia fall into the monetary system

when did serbia fall into the monetary system

Question: who was the only authorized to release money into the monetary system of the sfrj

who was the only authorized to release money into the monetary system of the sfrj

Question: how much money was released into the monetary system of the sfrj in 1990

how much money was released into the monetary system of the sfrj in 1990

Question: in which year did serbia fall into the monetary system

in which year did serbia fall into the monetary system

Question: what was the final expression of self-determination and apparent demonstration of an effort to submit

the fall into the monetary system of Yugoslavia

upad u monetarni sustav Jugoslavije , gdje se u optjecaj pustilo - bez znanja saveznih vlasti ( uključivo Narodnu banku Jugoslavije , koja je bila jedina ovlaštena za puštanje novaca u optjecaj ) - 18.243 milijuna tadašnjih dinara , tj . protuvrijednost tadašnjih 1,8 milijardi dolara , a radi rješavanja

the fall into the monetary system of Yugoslavia

what was the final expression of self-determination and apparent demonstration of an effort to submit

Question: who was the only authorized to release money into the monetary system of yugoslavia

who was the only authorized to release money into the monetary system of yugoslavia

The final expression of self - determination and apparent demonstration of an effort to submit the federal state entirely to the partial Serbian interests was demonstrated in the Serbian fall into the monetary system of the SFRJ in December 1990 : on the proposal of the Government ( " Executive Major " ) of Serbia , the Assembly and the Republic on December 28 , 1990 adopted a set of secret ( ! ! ) laws to which the fall into the monetary system of Yugoslavia was approved , where it was released - without the knowledge of the federal authorities ( including the National Bank of Yugoslavia , which was the only authorized to release money into the fall ) - 18.243 million then 's dinars , i.e. the equivalent of the then $ 1.8 billion , and for the resolution of the major business problems of the Serbian undertakings .

Krajnji izraz samovolje i očiti iskaz nastojanja da se saveznu državu u cijelosti podredi partikularnim srpskim interesima iskazan je u srbijanskom upadu u monetarni sustav SFRJ u prosincu 1990. godine: na prijedlog Vlade ("Izvršnog veća") Srbije, Skupština te republike je 28. prosinca 1990. godine donijela set tajnih (!!) zakona kojima je odobren upad u monetarni sustav Jugoslavije, gdje se u optjecaj pustilo - bez znanja saveznih vlasti (uključivo Narodnu banku Jugoslavije, koja je bila jedina ovlaštena za puštanje novaca u optjecaj) - 18.243 milijuna tadašnjih dinara, tj. protuvrijednost tadašnjih 1,8 milijardi dolara, a radi rješavanja teških problema u poslovanju najvećih srbijanskih poduzeća.

Krajnji izraz samovolje i očiti iskaz nastojanja da se saveznu državu u cijelosti podredi partikularnim srpskim interesima iskazan je u srbijanskom upadu u monetarni sustav SFRJ u prosincu 1990. godine: na prijedlog Vlade ("Izvršnog veća") Srbije, Skupština te republike je 28. prosinca 1990. godine donijela set tajnih (!!) zakona kojima je odobren upad u monetarni sustav Jugoslavije, gdje se u optjecaj pustilo - bez znanja saveznih vlasti (uključivo Narodnu banku Jugoslavije, koja je bila jedina ovlaštena za puštanje novaca u optjecaj) - 18.243 milijuna tadašnjih dinara, tj. protuvrijednost tadašnjih 1,8 milijardi dolara, a radi rješavanja teških problema u poslovanju najvećih srbijanskih poduzeća.

The final expression of self-determination and apparent demonstration of an effort to submit the federal state entirely to the partial Serbian interests was demonstrated in the Serbian fall into the monetary system of the SFRJ in December 1990: on the proposal of the Government ("Executive Major") of Serbia, the Assembly and the Republic on December 28, 1990 adopted a set of secret (!!) laws to which the fall into the monetary system of Yugoslavia was approved, where it was released - without the knowledge of the federal authorities (including the National Bank of Yugoslavia, which was the only authorized to release money into the fall) - 18.243 million then's dinars, i.e. the equivalent of the then $1.8 billion, and for the resolution of the major business problems of the Serbian undertakings.

The final expression of self-determination and apparent demonstration of an effort to submit the federal state entirely to the partial Serbian interests was demonstrated in the Serbian fall into the monetary system of the SFRJ in December 1990: on the proposal of the Government ("Executive Major") of Serbia, the Assembly and the Republic on December 28, 1990 adopted a set of secret (!!) laws to which the fall into the monetary system of Yugoslavia was approved, where it was released - without the knowledge of the federal authorities (including the National Bank of Yugoslavia, which was the only authorized to release money into the fall) - 18.243 million then's dinars, i.e. the equivalent of the then $1.8 billion, and for the resolution of the major business problems of the Serbian undertakings.

The Republic of Croatia at that time was an unwanted child of all the great western countries, including the United States.Davorin Rudolf: Croatia tones into political unday, spoke Andrija Tunjić, Vijenac, number 482-483, 6 September 2012, accessed 12 September 2015.

The current Minister in the Government of HR Davorin Rudolf, who is accompanied by the President of the Republic of Franje Tuđman, or personally in the function of Minister of Foreign Affairs, conducted during the 1990s and in the first half of 1991 talks with citizens in Italy, Vatican, Austria, Hungary, Great Britain, the United States, Canada, Greece, Bulgaria, Czech Republic – witnesses in 2019: “The government has not officially supported the independence of Croatia and Slovenia.

We proclaimed the country ourselves.”

Partitokracija je talente otjerala od politike, mediokriteti marširaju / Brzopleti i površni političari, posebice oni sa slabim patriotizmom, olako bi riješili sve granične probleme Hrvatske / Predsjednik Tuđman bio je složena ličnost, među hrvatskim političarima svoga vremena jedini je imao silnu i nesputanu državničku strast / Tito je bio talentiran političar, egzekutor i rigidni boljševik / Udbaši nisu stvorili modernu Hrvatsku, oni su se prilagodili, primirili ili prerušili / Nepopravljivih mrzitelja države Hrvatske, pripadnika stranih službi, špijuna i sličnih uljeza uvijek je bilo, a ima ih i danas / Agresor na Hrvatsku bile su Srbija i Crna Gora / Hrvatska mora ustrajati u tužbi protiv Srbije zbog genocida / Obilježavanjem Oluje u memoriji naroda čuva se i njeguje svijest o otporu osvajačima / Nije točno da su antifašizam i komunizam dvadesetoga stoljeća istoznačni društveni fenomeni, kako to tvrde naši postkomunisti / Naši mediji služe za širenje, propagiranje i šminkanje neoliberalne koncepcije svijeta / Naše političke i intelektualne elite morat će ulagati stalan napor da ne nestane hrvatski nacionalni identitet
Nedavno je Davorin Rudolf dobio Državnu nagrada za ži- votno djelo na području hu- ma- nističkih znanosti. Bio je to povod ovom razgovoru u kojemu taj redoviti član HAZU-a, dugogodišnji sveučilišni profesor međunarodnoga prava, autor jedanaest knjiga, gostujući profesor na mnogim sveučilištima u svijetu te prvi ministar vanjskih poslova obnovljene samostalne Hrvatske, njezin dugogodišnji veleposlanik i stalni predstavnik Hrvatske u FAO-u, govori o suvremenoj Hrvatskoj, Europi i svijetu u kojem živimo.
Gospodine Rudolf, u Enciklopedijskom rječniku međunarodnoga prava mora, koji je nedavno objavila Matica hrvatska, često pišete ne samo o znanstvenim temama nego i o brojnim činjenicama iz međunarodnih odnosa, osobito političkih i vojnih. Zašto ste na taj način napisali Rječnik?
Pravni odnosi na moru ne mogu se razumjeti ako se ne poznaju međunarodni odnosi, politički prije svega. Današnja struktura država, posebice u Europi, razumljiva je samo ako se prouče Versajski i drugi ugovori sklopljeni nakon Prvoga svjetskog rata, kada su, primjerice na ruševinama velikoga Austro-Ugarskoga Carstva, stvorene male, nejake države koje nisu mogle zaustaviti ruski prodor u europski Zapad. Devedeseta godišnjica tih ugovora nije prije dvije godine u nas ničim obilježena.
U nas se malo drži do važnih obljetnica...
Povijest uvijek podsjeća i poučava. Za poznavanje današnjih hrvatskih morskih granica valja poznavati odluke o nastanku države Hrvatske iz 1991, ugovore s Italijom koje je svojedobno bila zaključila Jugoslavija i naše neslavne dogovore i sporazume o razgraničenju sa susjedima.
Tko će riješiti problem granica slučajne države, kako je za Hrvatsku to nedavno rekao premijer Milanović, stručnjaci ili političari koji malo mare što struka misli?
Da nije stručnjaka, brzopleti i površni političari, posebice oni bez puno patriotizma, olako bi riješili sve granične probleme Hrvatske. Zabrinut za sudbinu dva hrvatska otočića i rep Kleka u Malostonskome zaljevu Slaven Letica, hrvatski cinik i intelektualac par excellence, nedavno je u Večernjaku poručio zastupnicima u Saboru: „Ruka vam se osušila ako je podignete za ratifikaciju sporazuma o razgraničenju s Bosnom i Hercegovinom!“ A što je sa sporazumom o granici s Crnom Gorom iz 2002, koji je za Hrvatsku znatno nepovoljniji od sporazuma s BiH? A tek kad Arbitražni sud objavi odluku o razgraničenju sa Slovenijom!? Ako bi se obistinila Letičina kletva, na kraju bi u Saboru mogli masovno prevagnuti jednoruki zastupnici.
Snimio Andrija Tunjić
Vi ste mogli potpisati ugovor o granici sa Slovenijom prije petnaestak godina, a niste. Zašto niste?
Slovenci su mi govorili: Pregovarat ćete s nama sve dok ne usvojite i zadnji naš zahtjev. Nažalost, bili su u pravu. Ugovor o arbitraži koji je naša Vlada potpisala 2009. napisan je po želji Slovenaca. Tim ugovorom otvorena je mogućnost da nas Arbitražni sud prisili na odricanje od neprijeporno hrvatskoga mora i podmorja u pojasu dugu 27 km i široku 4,5 km. To je otprilike onaj koridor ili dimnik dogovoren između Račana i Drnovšeka.
Tko je nagovorio Vladu BiH da pokrene pitanje morske granice s Hrvatskom? Jesu li Englezi?
Nisu u Sarajevu mutavi. Kad bih imao u ruci povoljan ugovor o granici koji su potpisala dvojica predsjednika država i koji se faktički primjenjuje već 13 godina, i ja bih pokrenuo postupak konačne ratifikacije. Nisu tu potrebni nikakvi Englezi.
No vratimo se nagradi za životno djelo, jeste li zadovoljni svojim životnim djelom?
Vrhunci mojih zadovoljstava vezani su uz objavljene knjige, obrazovanje oko tri tisuće studenata kojima sam predavao međunarodno pravo i u prinosima u stvaranju suvremene države Hrvatske.
Što ste sve radili u državi Hrvatskoj?
Služio sam u prve tri hrvatske vlade nakon demokratskih promjena 1990. Na dan kada je proglašena neovisna država Hrvatska, 25. lipnja 1991, obavljao sam poslove ministra pomorstva i ministra vanjskih poslova. Bio sam, prema tome, prvi hrvatski ministar na tim funkcijama. Prvi ministar vanjskih poslova jugoslavenske države 1919, bio je također građanin Splita, Ante Trumbić, političar koji je 1938. umro duboko razočaran u prvu Jugoslaviju koju je stvarao. Na počivalište u crkvu Sv. Frane na splitskoj rivi ispratilo ga je pedeset tisuća građana! Sprovod se kretao splitskim ulicama punih pet sati! Dolaze i doći će novi ministri, ali nijedan od njih neće imati šanse koje sam imao ja u vrijeme stvaranja države Hrvatske.
Iako ste zapravo bili ministar vanjskih poslova predsjednika Tuđmana i provodili njegovu vanjsku politiku? Je li Tuđman bio krut i autoritaran, kako ga se često predstavlja?
Predsjednik Tuđman bio je složena ličnost; inteligentan, obrazovan, lukav, znao je žestoko nasrnuti na sugovornika, a onda mu pomirljivo podilaziti i laskati sve dok ga ne ščepa. U razgovorima sa stranim državnicima; talijanskim predsjednikom Oscarom Luigijem Scalfarom, srbijanskim Miloševićem, francuskim Mitterrandom, s prgavom američkom državnom tajnicom Madeleine Albright, njemačkim ministrom vanjskih poslova Klausom Kinkelom letjelo je perje na sve strane, ali on se nije dao. Nije dao na Hrvatsku!
Primjerice, kad je talijanski predsjednik Scalfaro za posjeta Zagrebu spomenuo fojbe, kraške jame u koje su krajem Drugoga svjetskog rata partizani bacali Talijane, ali i Hrvate i Slovence, Tuđman je skočio: „A znate li vi što su talijanski fašisti radili u Dalmaciji i Istri?!“ Svi su zašutjeli. Razgovor se nastavio o lijepom vremenu.
Kad sam bio veleposlanik u Rimu, zapadni političari znali bi mi reći: zna li onaj vaš predsjednik Tadžeman – teško su mu izgovarali prezime, da Hrvatska ima stanovnika koliko rimska oblast Lazio? Jedna osrednja četvrt Londona. Što on sebi umišlja?
U svojim memoarima Rat koji nismo htjeli zamjerili ste mu olako smjenjivanje dužnosnika, ministara u vladi. Jeste li kada pitali zašto je tako radio?
U razgovorima nasamo dvaput sam mu prigovorio zbog takvih manira. Samo me pogledao. Ministre je otpuštao s nepodnošljivom lakoćom. Dvojica ministara u vladama u kojima sam i ja bio saznala su za prestanak svojih funkcija slušajući radio u automobilu na putu u ministarstvo.
Zašto o predsjedniku Tuđmanu niste napisali opširniju studiju?
Jednom sam htio pisati ozbiljan, analitičan tekst, studiju, kako vi kažete, i onda se preda mnom našao državnik kojemu je uzor bio Konrad Adenauer, Nijemac koji je čvrstom rukom podigao razorenu Njemačku nakon Drugoga svjetskog rata.
Ne pretjerujete li uspoređujući ga s Adenauerom?
Njemu je čelični Nijemac bio o- bra- zac dobroga državnika, a meni Churchill i De Gaulle. Tuđman je bio aka- de- mik, političar i povjesničar, au- tokrat u ratnom vremenu, energičan branilac „tisućgodišnje hrvatske državne samobitnosti“ – citiram preambulu Ustava – odmetnuti Titov general, komunist i komunistički renegat, grubi vojnik i uglađeni diplomat, tvrdi Zagorac s leptir-mašnom, Europejac i hrvatski nacionalist, vojnik u šinjelu i elokventan šarmer lijepih dama, sve to bio je predsjednik Tuđman. U karakteru toga čovjeka našli su se Starčević i Radić, Niccoló Machiavelli, Kutuzov, austrijski carevi i kraljevi s otmjenim manirama, naposljetku bio je u njemu i François Talma, najveći francuski glumac svih vremena. Naravno, odustao sam od pisanja.
Dakle, kada se u obzir uzmu sve činjenice, Tuđman se u svoje vrijeme jako razlikovao od ostalih vodećih hrvatskih političara?
Među hrvatskim političarima svoga vremena jedini je imao silnu i nesputanu državničku strast. Kada se razgrnu hvalospjevi i zločesti epiteti, ostaje hrvatski političar koji je svojoj zemlji donio neovisnost. Bio je državnik koji je imao jedno oko više, poput pjesnika i filozofa.
S obzirom na tu državničku strast, jeste li kad s njim razgovarali o Hrvatskoj u granicama Banovine iz 1939? I je li on negdje u razgovorima sa stranim državnicima izrazio tu zamisao?
U Rimu je 20. svibnja 1991. vrlo uvjerljivo izlagao kako trajni mir između Hrvata i Srba jamče granice između Hrvatske i Srbije poput onih u Banovini Hrvatskoj iz 1939, pomaknute još malo na istok. Talijanski premijer Giulio Andreotti bio se složio. „Finalmente!“ Dva dana poslije vratio se iz Kine tadašnji talijanski ministar vanjskih poslova Gianni De Michelis, Mlečanin, i pomeo Tuđmanovu zamisao. Njegov favorit bila je integralna Jugoslavija.
Može li se Tuđmanova vlast u kojoj ste i sami sudjelovali usporediti s Titovim režimom?
Ne. Od 1990. naovamo Hrvatska je demokratska zemlja, usprkos svemu što se zbivalo tijekom okrutnih ratnih godina. U Washingtonu, u listopadu 1990, tijekom posjeta predsjednika Tuđmana američkom Kongresu, ukratko sam predstavio Hrvatsku kakvu želimo. Rekao sam: Hrvatska može biti vjerna sebi samo ako je demokratska, gospodarski napredna, politički pluralna i tolerantna zemlja! Prišao mi je jedan od kongresmena i rekao: Činovnici iz State Departmenta nisu vam naklonjeni. Krivo su nas brifirali. Pa vi želite samo ono što smo mi ostvarili prije dvjestotinjak godina!
Što vi osobno mislite o Josipu Brozu Titu?
Bio je nedvojbeno talentiran političar. Imao je izvanredan politički njuh, instinkt i, što je rijetkost u političara, izvrsno je procjenjivao strane državnike i prilike. Nije pobjegao iz Jugoslavije, tukao se i pobijedio u nesmiljenom i dugom ratu. Jedini je pokazao zube satrapu Staljinu 1948. Ostat će zabilježene tri njegove velike utopije: nesvrstanost, samoupravljanje te bratstvo i jedinstvo u Jugoslaviji. Tamne strane njegova djelovanja su: tretman svojih drugova komunista u Sovjetskome Savezu prije Drugoga svjetskog rata – o tome će se još više znati kada Rusi otvore sve arhive u Moskvi – masovne egzekucije i rigidni boljševizam u prvoj fazi nakon tog rata, diktatura sve do njegovih poznih godina u kojima je nastojao dati socijalizmu „ljudsko lice“.
Usprkos brojnim dokumentima, memoarima i crnim knjigama komunizma, u nas se Tito i komunizam glorificiraju i u prigodama slave. Zašto?
Prvo, lideri svih političkih i političko-vojnih pokreta za samostalnost i neovisnost bivših jugoslavenskih republika bili su djeca komunizma, osim u Bosni i Hercegovini – Kučan, Tuđman, Milošević, Gligorov, Đukanović. Drugo, pripadnici jugoslavenske političke elite još su vitalni i dobrim dijelom aktivni. O „svojim vremenima“ oni misle dobro, pogotovo u uvjetima suvremenih kriza i recesije. Naposljetku, tu su i djeca djece komunizma, s odgojem i pričama svojih očeva koji su ih uvjerili da je bio lijep ancient régime. To je, kako se to kaže, objektivna stvarnost koja će u nas još potrajati.
Nahvalili ste Tuđmana, a kakav su dojam na vas ostavili ostali hrvatski političari kojima su bile povjerene najviše dužnosti u zemlji? Primjerice Račan, Mesić i Savka Dabčević Kučar.
Gospodin Ivica Račan je kao političar, potom državnik, dva puta faktički utjecao na moj život, za vrijeme Hrvatskog proljeća 1971. i kada se 2000. vratio na vlast. Za Hrvatskoga proljeća jedva sam ostao na fakultetu.
Zbog čega?
Zato što sam u lokalnim novinama, jednoga jutra u prosincu 1971, osvanuo na popisu osam najvažnijih proljećara u Hrvatskoj, a da nisam znao kako sam se našao na toj listi jer nisam obavljao nikakvu važnu državnu ili partijsku funkciju. Intenzivan politički progon trajao je dvije godine. Među ostalim, na kućnim vratima nalazio sam pisane poruke s prijetnjama najgore vrste. Jednom nam je profesor Andrija Dujić, vrativši se iz Zagreba, povjerio kako se za proljećare želi pripremiti koncentracijski logor u Lici, poput Golog otoka, pa smo kupovali vunene zimske čarape.
Na sreću, to se ipak nije dogodilo.
Hajka je na splitskim fakultetima prekinuta zahvaljujući Stipi Šuvaru, članu najvišega tijela hrvatskih komunista. Došao je u Split u ondašnji Gradski komitet i zaustavio progone. Kad sam taj detalj ispričao predsjedniku Tuđmanu potkraj 1990, rekao mi je: Da, Stipe je bio i takav! Svakako, zbog Hrvatskoga proljeća dvije godine nisam mogao objaviti knjigu. A kada su mi 1974. dopustili tiskanje knjige o trajnoj neutralnosti Švicarske i Austrije, zatražili su da recenzenti budu profesori iz Beograda. Jedan od njih, Vojin Dimitrijević, sjajan znanstvenik i veliki borac za ljudska prava, rekao je: Eto, Hrvati ne mogu ni knjigu objaviti, a da im mi Srbi nismo recenzenti!
A kako je drugi put utjecao na vaš život?
Nakon dolaska SDP-a na vlast, poslije izbora 2000, preko noći je smijenjeno 35 veleposlanika i konzula, a među prvima na popisu bio sam ja. Morao sam u mirovinu, iako sam još pet godina mogao raditi kao sveučilišni profesor. O Račanu sam se, inače, naslušao priča, da je bio njunjav, lijen, oklijevalo, ali i oprezan branilac hrvatskih državnih interesa. Nije slao generale u Haag, primjerice.
Ispričat ću i ovo. Kada je Budiša izašao iz Račanove Vlade, u Rimu mi je za jedne večere visokorangirani zapadni političar rekao: Maknut je s vlasti veliki hrvatski nacionalist Dražen Budiša. Ostao je još jedan! Pitao sam: Tko je taj? Ivica Račan!, odgovorio je kratko. Kada sam tu zgodu ispričao Savki Dabčević Kučar, pitala me zašto je nisam prenio Račanu. Htio sam, zatražio sam razgovor u Zagrebu, ali me nije primio. Šef njegova ureda rekao je: Gdje bi premijer završio kada bi primao sve veleposlanike!
Kakav je političar Stjepan Mesić?
Gospodin Stipe Mesić – moj prvi predsjednik Vlade i moćni dugogodišnji predsjednik Republike – ostao je u memoriji građana, između ostaloga, kao zabavljač nacije. Osobno, draže mi je kad građani o svojemu predsjedniku pričaju viceve, negoli kad ih on priča nama.
Nije li i Mesić dokaz da je Tuđmanova pomirba bila zabluda?
Uvjereni sam zagovornik hrvatske pomirbe. To je bila i još jest sjajna ideja.
A kakav je dojam na vas ostavila Savka Dabčević Kučar?
Bila je obrazovana, principijelna i hrabra hrvatska političarka. Međutim, nije imala onu robustnu, snažnu državničku strast koju je imao Franjo Tuđman.
Sve se češće govori kako nam na čelu države nedostaje čvrsta ruka. Mislite li to i vi?
Diktature nisu naša sudbina, bilo Karađorđevića, bilo proletarijata, bilo „velikih“ Hrvata, bilo koga. Netko je nedavno podsjetio na izreku: Diktator je čovjek koji u ruci drži čekić i pred sobom vidi samo čavle! Svim snagama usprotivio bih se ako bi se u vrhu vlasti pomolio nekakav čvrstorukaš, autokrat, potencijalni diktator!
Neki izdanak udbaša? Jesu li udbaši tvorci samostalne Hrvatske kako se to često sugerira pa čak i kaže?
Tvorci države Hrvatske su građani Hrvatske. Najviše, dakako, građani hrvatske nacionalnosti, ali i znatan dio hrvatskih Srba, osobito urbanih, Muslimani, Židovi i pripadnici drugih manjina. Na referendumu o neovisnosti, u svibnju 1991, više od 93 posto građana Hrvatske izjasnilo se za samostalnost. A za očuvanje neovisnosti u ratu 1991–96. najzaslužniji su mladi Hrvati, vojnici i policajci, državni dužnosnici na svim razinama, vozači kamiona, pomorci, medicinari.
Udbaši nisu stvorili modernu Hrvatsku. Ali teških i nepopravljivih nostalgičara, mrzitelja države Hrvatske, pripadnika stranih službi, špijuna i sličnih uljeza uvijek je bilo u svim našim sredinama, a ima ih i danas.
A jesu li udbaši i tvorci današnjega hrvatskog kaosa, osobito atakiranja na sve nacionalno?
Što ste zapeli za udbaše? Oni su se prilagodili, primirili ili prerušili. U našem političkome životu danas su daleko razorniji mrzitelji države Hrvatske, koji nikada nisu prihvatili ovu državu. Pogledajte većinu medija. Nasrću na temelje nacionalnoga identiteta, jezik, moral, vjeru, povijest, kulturna postignuća, zajedništvo, oružani otpor osvajačima i uljezima tijekom moderne hrvatske povijesti. A mi smo ravnodušni, nijemi i uplašeni.
Predsjednik je Tuđman ipak neke istaknute dužnosnike unutarnjih poslova iz bivšega režima, dakle i udbaše, postavio na važna mjesta. Jeste li o tome ikad s njim razgovarali?
Nisam. Svaki šef države želi u ekipi imati iskusne lisice iz sigurnosnih i obavještajnih službi. Jer znaju više. Famozni Joseph Fouché bio je ministar policije u službi francuskoga kralja 1799, pa Napoleona, pa opet kralja 1804. Bio je pristaša „nepotkupljivoga“ revolucionara Robespierrea, potom je sudjelovao u njegovu rušenju i giljotiniranju. Oči su mu bile uvijek poluzatvorene, nije se znalo što misli, ali ga se nitko nije htio odreći.
Zanimljive su te vaše povijesne paralele koje opravdavaju...
Predsjednika Vlade Hrvoja Šarinića, koji je godinama bio najlojalniji suradnik predsjednika Tuđmana, zvao sam Rišelje, prema kardinalu Armandu Richelieru, svemoćnome ministru Luisa XIII. Unatoč bliskoj suradnji poslije su se Tuđman i Šarinić trajno razišli.
Kad već govorimo o stvaranju Hrvatske, možete li reći kada je točno utvrđen datum proglašenja hrvatske neovisnosti?
Na tajnom sastanku hrvatskoga i slovenskog državnog vrha u Ljubljani 15. lipnja 1991. Dogovorili smo da mi prvi proglasimo neovisnost 25. lipnja, a sutradan Slovenci. Poslije je slovenski datum promijenjen pa je i u Ljubljani donesena deklaracija o neovisnosti 25. lipnja. To je datum nastanka novih država Hrvatske i Slovenije i dan kada je prestala postojati jugoslavenska federacija. Sve što se poslije događalo, uključujući i Brijunske akte o moratoriju, bilo je u funkciji ostvarivanja odluka donesenih 25. lipnja.
Tada su predsjednici Tuđman i Kučan tijesno surađivali, što se i nije nastavilo...
Da. Među ostalim Slovenci su nam dostavljali povjerljive informacije o zbivanjima u Beogradu. Koliko se sjećam, prije nas pripremili su konstitucijske akte o neovisnosti. Pošto se srbijanski državni vrh bio složio s odlaskom iz Jugoslavije samo Slovenije, predsjednik Tuđman strahovao je da se Slovenija ne otkine i bez Hrvatske ode iz federacije. Meni je govorio: Čvrsto držite za kaput predsjednika Kučana „da se taj slovenski lukavac ne bi sam izvukao“.
Vjerojatno se zbog toga u aktima o proglašenju neovisne Hrvatske predviđala čak moguća konfederacija Hrvatske i Slovenije?
Da se suzbiju ratovi i oružani sukobi na području bivše Jugoslavije, Hrvatska i Slovenija još u listopadu 1990. predlagale su konfederaciju ondašnjih jugoslavenskih republika. Prijedlog je bio razmatran u Predsjedništvu Jugoslavije, ali nije usvojen. Prije nekoliko godina javno sam predlagao ugovor između Hrvatske i Slovenije o mini Europskoj Uniji. Nitko nije reagirao.
Zašto su pojedini slovenski političari danas neraspoloženi kada je riječ o tješnjoj suradnji s Hrvatskom? Ne možemo se sporazumjeti o vraćanju duga štedišama Ljubljanske banke, pohranjivanju nuklearnog otpada, granicama...
Pojedini slovenski političari misle da im nismo pritekli u pomoć kada je započeo rat u Sloveniji 1991, a mogli smo.
Mogli smo? Kako?
Dopustite da pojasnim što se u to vrijeme u nas zbivalo. Kada je u noći 27. lipnja 1991. počela agresija JNA na Sloveniju, premijer Joža Manolić sazvao je hitnu tajnu sjednicu Hrvatske vlade. Premda nenaoružani i bez obučenih vojnih postrojbi, htjeli smo pomoći Slovencima na svaki način. Na sjednici su, sjećam se, držani euforični govori solidarnosti. Nakon sjednice dotrčao je u Ministarstvo vanjskih poslova američki generalni konzul Mike Einik i upitao me što je Vlada odlučila. Odgovorio sam: Vojno ćemo pomoći Slovencima. Nastao je tajac. Amerikanac me gledao gotovo sažalno. Procijedio je: Ma, čime ćete im vi to pomoći? Znao je što imamo. Poslije su pronađeni dokumenti koji potvrđuju da je jugoslavenski armijski vrh jedva čekao angažiranje slabo naoružana Zagreba u slovenskome ratu pa da svom silinom grunu na Hrvatsku.
Proglašenje o neovisnosti dobro je primljeno u narodu, no kako je prošlo među stranim diplomatima?
Nakon svečanosti u Saboru sazvao sam sve strane predstavnike u Ministarstvo vanjskih poslova u Visokoj ulici u Zagrebu i uručio im engleske prijevode dokumenata o neovisnosti. Na kraju sam ih pozvao na prijem u zagrebački hotel Intercontinental u 19 sati navečer. Šutjeli su. Nitko ništa nije pitao. Kad su odlazili, njemački generalni konzul Hans Julius Bolt diskretno mi je šapnuo da nitko od stranih predstavnika neće doći na večerašnji prijem. I on je dobio takav naputak svoje Vlade. Država Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država, uključujući Sjedinjene Američke Države. Navečer, u velikoj dvorani Intercontinentala pojavio se jedino austrijski počasni konzul Berlaković i brzo nestao.
Hrvatska je osim prijedloga o konfederaciji sa Slovenijom sredinom 1991. službeno predlagala savez suverenih država bivših jugoslavenskih republika, koji je također bio odbijen. Odakle takav prijedlog?
To je bio službeni prijedlog Hrvatske vlade po ugledu na organizaciju Europske Unije u svibnju 1991. Osobno sam ga napisao i poslao svim važnim političkim središtima u svijetu. Po njemu bi nove samostalne i suverene države stvorene na tlu bivše Jugoslavije gospodarski međusobno trgovale i surađivale bez carina, građani bi putovali iz države u državu bez putovnica, na granicama ne bi bilo policijskog ni carinskog nadzora i sl. Sve ondašnje republike u jugoslavenskoj federaciji, osim Srbije, u načelu su prihvaćale taj naš prijedlog kao osnovu za razrješenje jugoslavenske državne krize.
Što bi bilo da je prijedlog bio prihvaćen?
Ne bi bilo ratova ni oružanih sukoba u Sloveniji, Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini i na Kosovu.
I ne bi se postavljalo pitanje nad pitanjima koje glasi: Tko je pripremao i počeo rat u Hrvatskoj 1991, tko je bio agresor?
Pojedinci u nas u zadnje vrijeme ponovno sve češće i energičnije postavljaju pitanje tko je odgovoran i kriv za rat u Hrvatskoj 1991. Uz Domovinski rat stavlja se pridjev takozvani, a pojedinci ga nazivaju i hrvatskom nacionalističkom revolucijom, građanskim ratom u kojemu nema vanjskog agresora. Izjednačuju se obje strane u ratu 1991, Hrvatska s jedne strane, a s druge Srbija, Crna Gora, JNA i pobunjeni dio hrvatskih Srba.
To je dakle istina!?
U svim službenim aktima, posebice Hrvatskoga sabora i Vlade, nedvojbeno se kaže tko je bio agresor 1991: Sr- bija i Crna Gora, zajedno s JNA i brojnim vlastitim paravojnim postroj- bama. To potvrđuje i literatura objav- ljena u Beogradu, primjerice memoari Poslednji dani SFRJ Srbina Borisava Jovića, koji je 1991. bio predsjednik Predsjedništva Jugoslavije i knjiga Moje viđenje raspada ministra obrane generala Veljka Kadijevića. No srbijanska državna i politička elita energično odbijaju bilo kakvo upletanje Srbije u rat u Hrvatskoj.
I traže da pred Međunarodnim sudom pravde u Haagu povučemo tužbu za genocid, o čemu sadašnja Vlada i razmišlja.
Po mojemu mišljenju to je još jedan valjan razlog da Hrvatska ustraje u tužbi protiv Srbije zbog genocida. Bez obzira na konačno stajalište Suda o samu zločinu genocida, koji je u međunarodnome kaznenome pravu definiran na vrlo zamršen način, u obrazloženju presude bit će navedeni svi događaji o planiranju, pripremanju i započinjanju rata 1991. protiv Hrvatske. To će ujedno biti odgovor na ključno pitanje važno za istinsku pomirbu na prostorima bivše SFRJ: tko je 1991. bio agresor?
Jesu li u balkanskoj i južnoeuropskoj regiji povijesni procesi stvaranja i oblikovanja država završeni?
Nisu. Albanci, koji sada žive u četiri države, sasvim prirodno, nastojat će se okupiti u jednoj zajedničkoj. Kakve će nam izazove ta integracija donijeti tek će se vidjeti.
A Bosna i Hercegovina?
Zapad ne zna što učiniti s tom državom. Na strategijski važnom, zbijenom i trusnom bosanskohercegovačkom prostoru isprepleću se interesi i strahovi Hrvata, Bošnjaka i Srba koji žive u BiH, potom Hrvatske, Srbije, Crne Gore, Europske Unije, Sjedinjenih Država, Rusije, Turske i islamskih fundamentalista.
Što vas danas najviše zabrinjava s obzirom na prilike u Hrvatskoj?
Hrvatska tone u moralni politički bezdan, a njezine političke elite, znanstvene, kulturne i umjetničke institucije, intelektualci, šutke promatraju taj strašni pad. Na sve strane čuje se teški, zastrašujući bat nesposobnjakovića, lažljivaca, korumpiranih grabežljivaca, kamatara, tlačitelja i počinitelja raznih kaznenih djela. A mi šutimo.
Svi ne šute. Vi ste nekoliko puta javno rekli da se zanemaruje patriotizam. Jeste li pritom mislili na domoljublje?
Govorio sam o činjenicama. Isključivo kao ilustraciju navest ću nekoliko nasumce uzetih primjera. Slušao sam nedavno našega ministra branitelja da mu je cilj depolitizirati proslavu Oluje u Kninu i kako će se veterani ratnici na toj proslavi odjenuti u bijele majice, eda iskažu svoju nevinost! O, Bože!
On ne želi da to bude politička manifestacija!?
Pa proslava obljetnice Oluje isključivo je politička manifestacija. U memoriji naroda valja sačuvati i njegovati svijest o otporu osvajačima. Takav karakter ima i sinjska Alka.
Koja ima uniforme.
Naravno. Nije svrha obljetnica jačanje mržnje, netrpeljivosti, oholosti ili razmetanja u pobjedi, već njegovanje i jačanje patriotizma, osjećaja da je lijepo biti Hrvat. Dapače, na proslavama obljetnica i dalje se komemoriraju žrtve ratova.
Ipak ove godine Vlada nije obilježila dan sjećanja na žrtve svih totalitarizama. Zašto to izbjegava?
Aktualna Vlada doista vuče neke nerazborite i iritantne poteze. Nepotrebno produbljuje stare i stvara nove podjele u hrvatskome društvu.
Boji se nacionalizma i izmišlja neprijatelje. Što je vama antifašizam?
Da bi postojao aktivan antifašizam, istodobno mora postojati fašizam ili nacizam. Danas u Europi fašizma u njegovu izvornom obliku nema. Nestao je u travnju 1945. propašću Mussolinijeve Talijanske Socijalne Republike Salò. Nema danas ni izvornoga nacizma. Neonacisti su u suvremenoj Njemačkoj, čini se, iz Hitlerova nacizma baštinili simbole i fizičko nasilje kao način borbe. Antifašizam je, dakle, povijesni fenomen na čijim je temeljnim vrijednostima vođen Drugi svjetski rat protiv Njemačke, Italije i Japana i građen novi međunarodni poredak i politički sustav u gotovo svim državama svijeta.
Osim u totalitarističkima. Što mislite o totalitarizmima 20. stoljeća?
Komunizam, fašizam i nacizam veliki su totalitarizmi koji su obilježili 20. stoljeće i uzrokovali smrt i patnje milijuna ljudi. Prohujali su i ovim našim prostorima poput pošasti pa nema obitelji u Hrvatskoj u kojoj netko nije stradao pregažen jednim od njih. Ovim ili onim. U nas, nažalost, pojedini političari i povjesničari smatraju da su prošlo stoljeće obilježila samo dva stravična totalitarizma, fašizam i nacizam.
Komunisti i njihove pristalice govore da je komunistička doktrina nevina, da je utemeljena na dobrobiti čovjeka.
Doktrine su se, dakako, međusobno razlikovale. Ne mogu se staviti u istu razinu, primjerice, Hitlerov Mein Kampf i Marxov Kapital. Međutim, nijedna od tri doktrine, komunistička, fašistička i nacistička, nije nevina, jer su sva tri totalitarizma, koja su na njima izrasla, bila okrutna i tragična praksa. Ponovit ću: praksa! Ostvareni su bili državni totalitarni poreci, konkretni sustavi vlasti, režimi. Veličali su se država i vođe, diktature, masovni progoni i egzekucije, policijski i stranački teror.
Hoće li se uskoro u Hrvatskoj točno definirati i razdijeliti antifašizam i komunistički boljševizam?
Postkomunisti tvrde da su antifašizam i komunizam dvadesetoga stoljeća zapravo istoznačni društveni fenomeni. To nije točno. Velika Britanija je, primjerice, bila antifašistička država, nikada komunistička. Zločine komunizma želi se zakloniti iza antifašizma.
Čak ih se zaklanja i partizanima. Ima li sličnosti između partizanskog rata 1941-45. i Domovinskog rata?
Kao povijesni fenomeni Partizanski rat 1941–45. i Domovinski obrambeni rat 1991–96. slavni su oružani otpori Hrvata uljezima, osvajačima i njihovim protežeima i sljedbenicima. Naravno, svaki od njih u specifičnim društvenim i političkim prilikama i u različitim povijesnim razdobljima i na različitim ideologijsko-političkim podlogama. Među njima nema kontinuiteta, ali da nije bilo jednoga i drugoga, danas ne bismo imali samostalnu državu Hrvatsku.
Je li Partizanski rat bio dominantno komunistički?
Hrvatski antifašistički partizanski pokret, koji su 1941. potaknuli i vodili komunisti, nije bio isključivo, a ni dominantno komunistički. Mnogi sudionici toga pokreta nisu ni znali što znači komunizam, na otpor su ih potaknuli strana okupacija, nacionalni osjećaji, hrvatsko domoljublje i rodoljublje. To je jedna od specifičnosti partizanskoga pokreta u Hrvatskoj, osobito u Dalmaciji.
Niste mi odgovorili jeste li domoljub ili patriot, kako to govore oni kojima je domoljublje nacionalizam?
Kad sam u listopadu 1991. u vrijeme najžešćih oružanih sukoba stigao u Pakovo Selo na pregovore sa zapovjednikom Kninskog korpusa JNA generalom Vukovićem o prestanku neprijateljstava i o odlasku JNA iz Hrvatske, moje prve riječi su bile: Gospodine generale, jesmo li mi, Hrvati i Srbi, zadnji kreteni u Europi da se ovako međusobno trijebimo? General se iznenadio. Stajao je vojnički mirno, nekoliko sekunda gledao me netremice, nijem, a onda mi je vojnički odrješito odgovorio: Jesmo! Nakon toga sjeli smo i brzo sklopili primirje.
Nikada nikoga nisam mrzio zbog toga što je druge nacionalnosti, vjere ili boje kože. Ljude razlikujem po nekim drugim kriterijima. Naravno, domoljub sam hrvatski i patriot. Mogu vam navesti stotinu razloga zbog kojih volim svoju zemlju i poštujem svoj rod, a niti jedan zbog kojega bih ostavio ili zanemario vrijednosti stečene rođenjem, iskustvom i obrazovanjem. Moj otac je bio Slovenac, a majka iz najljepše prirodne morske uvale na svijetu, hvarske Vrboske. Slovenac sam, prema tome, 50 posto, ali istodobno sam Hrvat stotinu posto!
Tko će od hrvatskih komunista Hrvatima reći: Oprostite za zla koja smo vam zbog hrvatstva radili?
Ispričao se u Vukovaru i Bleiburgu Zdravko Tomac. On je bio perjanica u Savezu hrvatskih komunista, ideolog. Neki nekadašnji njegovi nikada mu to nisu oprostili.
Je li strah iz prošlosti zaslužan što ljudi sve manje govore o nacionalnim vrijednostima ili je to sluganstvo?
Većina građana je razočarana. Osjećaju se užasno. Pritisnuti su nezaposlenošću, bijedom, siromaštvom, korupcijom, nepravdama. Ljudi su naprosto ravnodušni. Nije im ni do čega. Šute. U svakom društvu to je uvijek opasan znak upozorenja.
S obzirom na to, koja je uloga intelektualaca i demokracije u kriznim vremenima? I što je uopće demokracija, samo vrijeme izbora ili i poslijeizborna kontrola vlasti?
Demokracija je istinsko sudjelovanje svakoga građanina u donošenju odluka važnih za državu i društvo. Naravno, i onih odluka s kojima se građanin ne slaže. Ali u nas se vrh vlasti otkinuo od građana. Možemo govoriti što god hoćemo, ali ne možemo sudjelovati u odlučivanju.
Što je posao HAZU-a u vremenu u kojem je društvo u kaosu i strahu od života i preživljavanja?
HAZU doista objavljuje stajališta i prijedloge vezane uz aktualne probleme u zemlji i svijetu. Nažalost, javnost se o njima ne obavještava. Prije dvije godine, primjerice, održan je u Akademiji međunarodni skup Kako je nastala država Hrvatska 1991. Izlagali su državnici iz vremena kada smo proglasili neovisnu državu, mađarski ministar vanjskih poslova Geza Jeszenszky, iz Svete Stolice monsinjor Nikola Eterović, predsjednici Hrvatskoga sabora i Vlade, jaki intelektualci Ivo Banac, Vladimir Đuro Degan, Dušan Bilandžić, Zvonko Baletić, iz mlade garde Ante Nazor, Josip Glaurdić, Nikica Barić, Davor Marijan, Ivan Obadić i dr. U HTV-ovim dnevnicima i zagrebačkim dnevnim listovima nije o tome skupu objavljeno ni jedno slovo! Čija je i koja je to šapa koja u nas zaustavlja medije?
Drugi primjer. Nedavno smo imali skup u prigodi dvadesete obljetnice države Hrvatske. Na dnevnome redu radnoga dijela bila su izlaganja prvoga predsjednika Hrvatskoga sabora Žarka Domljana, akademika Nikše Stančića, ja sam imao referat o međunarodnim odnosima sredinom 1991. Nazočne na skupu uvodno su pozdravili predsjednici države, Sabora i Vlade i nakon toga – otišli. Rekao sam potpredsjedniku Sabora gospodinu Šeksu: Ovaj skup nije sazvan da bismo mi čuli vas, nego da vi čujete nas!
Jesu li mediji krivi i za sadašnju totalitarno-liberalnu koncepciju svijeta?
Mediji su samo poslužili i još služe za širenje, propagiranje i obilno šminkanje te užasne koncepcije. U brlogu su daleko veće zvjerke!
Je li vas strah totalitarnoga liberalizma koji u ime navodnih ljudskih i individualnih sloboda manipulira današnjim svijetom? Nije li neoliberalizam ideologija i gora od komunizma?
To je, prije svega, nemoralna i neetična doktrina, koja će, među ostalim, doći glave kapitalizmu.
Možda i Europskoj Uniji? Zagovarate još snažniju integraciju Unije, a pogledajte što se događa s eurom.
Utemeljitelji Europske Unije iz pedesetih godina prošloga stoljeća zamislili su Uniju kao jednu, ujedinjenu Europu. Od 1951. ta se zamisao sustavno, postupno i uporno ostvaruje. Ponajprije putem sitnih, reklo bi se neuočljivih koraka u gospodarstvu i financijama. Države članice povezivale su se gospodarskim i financijskim nitima, sve čvršćim, i odjednom su se našle umrežene u čvrstoj, neraskidivoj integriranoj cjelini. Sudbina Unije nije vezana uz euro na koji sustavno nasrću američki dolar i slabašna britanska funta. Taj novac će vjerojatno ostati samo u gospodarski jakim državama, a trend će se čvrstog integriranja Unije nastaviti.
Mislite li da se Unija doista pretvara u Državu Europu, iako je sve izrazitiji separatizam Velike Britanije, a i još nekih država? Grčke, primjerice.
EU ima svoj teritorij, vanjske granice. More u zerpovima zajedničko je ribolovno more Unije. Unija ima vlastiti bankarski sustav, Europsku središnju banku. Tržište EU je jedinstveno, nema carina, zajamčena je potpuna sloboda kretanja osoba, usluga i kapitala, sloboda nastanjivanja i poslovnog djelovanja. EU ima svoju himnu, zastavu, geslo, Europski dan. Sve to govori da su države Europe sve bliže novome organiziranome političkom, suverenom, neovisnom entitetu – Državi Europi. Od država Europe stvara se Država Europa.
Prognozirali ste skoru propast kapitalizma, s kojim će se vjerojatno raspasti i EU, pa kažite što će tada biti s Hrvatskom?
Kapitalizam je zašao u svoje terminalno razdoblje. Mangupi u vlastitim redovima, bezobrazni i nekontrolirani financijski sektor zatrovan pohlepom, zabija mu u lijes posljednji čavao. Duboke, nepodnošljive svjetske krize nisu više ciklične, već stalne. Zastrašujući su ponori između proizvodno razvijenih i siromašnih dijelova svijeta. Ponovit ću: utroba koja rađa revolucije još uvijek je plodna. EU, međutim, neće propasti, jer je to organizacijski oblik preživljavanja i samoodržanja Europe. Imajte na umu aktualnu deklinaciju Europe. Odlučivanja u međunarodnim odnosima premjestila su se iz Euro-Atlantika u područja Azije i Pacifika. Da bi opstala na surovome svjetskom tržišu Europa mora biti zajedno!
A Hrvatska, što će biti s tom slučajnom državom?
U EU stalno se tope i još će se sve više topiti suvereniteti država članica. Naše političke i intelektualne elite imat će težak i odgovornu zadaću: zajedno s elitama ostalih malih i srednjih država članica EU morat će ulagati stalan napor da se nacionalni identitet i nacionalni interesi hrvatskoga naroda ne uruše, istope, nestanu. Gotovo u svim institucijama Unije, u svakodnevnome djelovanju EU, suočit ćemo se, dakle, s dvama važnim fenomenima: s daljnjim snažnim integracijskim procesima i s dominacijom najmnogoljudnijih, gospodarski i financijski moćnih država članica.
Što bi nam se dogodilo ako sljedeće godine ne uđemo u EU?
Postali bismo mala, nezanimljiva, oglodana zemlja zaboravljena na europskoj periferiji.
Što Hrvatska nije trebala učiniti, a učinila je?
Sa socijalizmom izbacili smo sve iz utrobe u kojoj je bilo i vrijednih postignuća. Besplatno školstvo, zdravstvena zaštita, participacija radnika u upravljanju poduzećima, primjerice. Prihvatili smo primitivnu varijantu kapitalizma, poput prvobitne akumulacije, koja je uništila gospodarstvo i potaknula strašnu pohlepu, nekontro- li- ranu instant privatizaciju, grubo raslojavanje društva.
Znači li to da je Hrvatska nazadovala?
Dva su najviša postignuća: sjajne autoceste, sloboda govora i kretanja. Najviše smo nazadovali u područja prava i zaštite radnika.
Je li narcisoidnost političara, a osobito Ive Sanadera, u Hrvatskoj srušila sve vrijednosti?
Narcisoidnost je, istina, iritantna, ali su daleko nepodnošljiviji neznanje, obijest i bahatost, izgubljeni osjećaj za osobnu političku odgovornost. Partitokracija je talente otjerala od politike, mediokriteti marširaju. Što se tiče gospodina Sanadera, urednik u jednome našemu visokotiražnome dnevniku zatražio je da ga oderem u intervjuu koji sam već bio autorizirao. Odbio sam. O tome čovjeku nešto sam malo pisao dok je bio moćan, pa sada, kada je na podu, udarati po njemu – ne dolazi u obzir! Zbog toga moga odbijanja intervju nikada nije objavljen.
Ali zbog Sanadera su perspektive Hrvatske svedene tek na nadu, a mnogi su uništeni i na podu.
Njegov stil vladanja osjećat će se još godinama.
Često sam u razgovorima čuo kako su Splićani samoljubivi pa ne vide druge i dalje od Splita. Ima li u tome istine?
Split je kozmopolitski, drag, veseo i raspjevan zapušteni i osiromašeni grad, bez industrije i s tužnom armijom nezaposlenih. Poput većine gradova na hrvatskoj obali. Jesu li Splićani egocentrični i samoljubivi? Imate li vi neko lakše pitanje?
Evo, znate li da je Ante Trumbić na samrti rekao: Hrvatsku ne misliti iz Splita!?
Ne znam, a i nejasna mi je ta rečenica. Ako netko misli da Split nije bio ili nije dovoljno hrvatski, e, taj je velika kretenčina.
Klikni za povratak

Question: which country declared independence from slovenia in 1991

"Republika Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država , uključujući SAD.Davorin Rudolf : Hrvatska tone u politički bezdan , razgovarao Andrija

The Republic of Croatia at that time was an unwanted child of all the great western countries, including the United States.Davorin Rudolf: Croatia tones into political unday, spoke Andrija Tunjić, Vijenac, number 482-483, 6 September 2012, accessed 12 September 2015.

The current Minister in the Government of HR Davorin Rudolf, who is accompanied by the President of the Republic of Franje Tuđman, or personally in the function of Minister of Foreign Affairs, conducted during the 1990s and in the first half of 1991 talks with citizens in Italy, Vatican, Austria, Hungary, Great Britain, the United States, Canada, Greece, Bulgaria, Czech Republic – witnesses in 2019: “The government has not officially supported the independence of Croatia and Slovenia.

We proclaimed the country ourselves.”

which country declared independence from slovenia in 1991

Question: who is the current minister of foreign affairs in croatia

We proclaimed the country ourselves.”

who is the current minister of foreign affairs in croatia

Question: when did croatia become independent from slovenia

We proclaimed the country ourselves.”

when did croatia become independent from slovenia

Question: who is the president of croatia

We proclaimed the country ourselves.”

Question: when does croatia become independent from slovenia

We proclaimed the country ourselves.”

when does croatia become independent from slovenia

Question: which two former soviet union countries declared independence from croatia in 1991

We proclaimed the country ourselves.”

which two former soviet union countries declared independence from croatia in 1991

Question: who considered croatia an unwanted child

all the great western countries, including the United States

We proclaimed the country ourselves.”

all the great western countries , including the United States

who considered croatia an unwanted child

Question: where did the domovinski rat come from

We proclaimed the country ourselves.”

The Republic of Croatia at that time was an unwanted child of all the great western countries , including the United States . Davorin Rudolf : Croatia tones into political unday , spoke Andrija Tunjić , Vijenac , number 482 - 483 , 6 September 2012 , accessed 12 September 2015 .

The current Minister in the Government of HR Davorin Rudolf , who is accompanied by the President of the Republic of Franje Tuđman , or personally in the function of Minister of Foreign Affairs , conducted during the 1990s and in the first half of 1991 talks with citizens in Italy , Vatican , Austria , Hungary , Great Britain , the United States , Canada , Greece , Bulgaria , Czech Republic – witnesses in 2019 : “ The government has not officially supported the independence of Croatia and Slovenia .

Republika Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država, uključujući SAD.Davorin Rudolf: Hrvatska tone u politički bezdan, razgovarao Andrija Tunjić, Vijenac, broj 482-483, 6. rujna 2012., pristupljeno 12. rujna 2015. Tadašnji ministar u Vladi RH Davorin Rudolf, koji je u pratnji Predsjednika Republike Franje Tuđmana, ili osobno u funkciji ministra vanjskih poslova, obavio tijekom 1990. godine i u prvoj polovici 1991. razgovore s državnicima u Italiji, Vatikanu, Austriji, Mađarskoj, Velikoj Britaniji, Sjedinjenim Američkim Državama, Kanadi, Grčkoj, Bugarskoji Čehoslovačkoj - svjedoči 2019. godine: "Nijedna vlada nije službeno podržavala neovisnost Hrvatske i Slovenije. Državu smo proglasili sami."

Republika Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država, uključujući SAD.Davorin Rudolf: Hrvatska tone u politički bezdan, razgovarao Andrija Tunjić, Vijenac, broj 482-483, 6. rujna 2012., pristupljeno 12. rujna 2015.

Tadašnji ministar u Vladi RH Davorin Rudolf, koji je u pratnji Predsjednika Republike Franje Tuđmana, ili osobno u funkciji ministra vanjskih poslova, obavio tijekom 1990. godine i u prvoj polovici 1991. razgovore s državnicima u Italiji, Vatikanu, Austriji, Mađarskoj, Velikoj Britaniji, Sjedinjenim Američkim Državama, Kanadi, Grčkoj, Bugarskoji Čehoslovačkoj - svjedoči 2019. godine: "Nijedna vlada nije službeno podržavala neovisnost Hrvatske i Slovenije.

The Republic of Croatia at that time was an unwanted child of all the great western countries, including the United States.Davorin Rudolf: Croatia tones into political unday, spoke Andrija Tunjić, Vijenac, number 482-483, 6 September 2012, accessed 12 September 2015. The current Minister in the Government of HR Davorin Rudolf, who is accompanied by the President of the Republic of Franje Tuđman, or personally in the function of Minister of Foreign Affairs, conducted during the 1990s and in the first half of 1991 talks with citizens in Italy, Vatican, Austria, Hungary, Great Britain, the United States, Canada, Greece, Bulgaria, Czech Republic – witnesses in 2019: “The government has not officially supported the independence of Croatia and Slovenia. We proclaimed the country ourselves.”

The Republic of Croatia at that time was an unwanted child of all the great western countries, including the United States.Davorin Rudolf: Croatia tones into political unday, spoke Andrija Tunjić, Vijenac, number 482-483, 6 September 2012, accessed 12 September 2015.

The current Minister in the Government of HR Davorin Rudolf, who is accompanied by the President of the Republic of Franje Tuđman, or personally in the function of Minister of Foreign Affairs, conducted during the 1990s and in the first half of 1991 talks with citizens in Italy, Vatican, Austria, Hungary, Great Britain, the United States, Canada, Greece, Bulgaria, Czech Republic – witnesses in 2019: “The government has not officially supported the independence of Croatia and Slovenia.

Question: the domovinski rat was an unwanted child of which european country

"Republika Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država , uključujući SAD.Davorin Rudolf : Hrvatska tone u politički bezdan , razgovarao Andrija

the domovinski rat was an unwanted child of which european country

Question: when did the domovinski rat speak in croatia

when did the domovinski rat speak in croatia

Question: davorin rudolf was the prime minister of which european country from

davorin rudolf was the prime minister of which european country from

Republika Hrvatska u to je vrijeme bila neželjeno dijete svih velikih zapadnih država, uključujući SAD.Davorin Rudolf: Hrvatska tone u politički bezdan, razgovarao Andrija Tunjić, Vijenac, broj 482-483, 6. rujna 2012., pristupljeno 12. rujna 2015. Tadašnji ministar u Vladi RH Davorin Rudolf, koji je u pratnji Predsjednika Republike Franje Tuđmana, ili osobno u funkciji ministra vanjskih poslova, obavio tijekom 1990. godine i u prvoj polovici 1991. razgovore s državnicima u Italiji, Vatikanu, Austriji, Mađarskoj, Velikoj Britaniji, Sjedinjenim Američkim Državama, Kanadi, Grčkoj, Bugarskoji Čehoslovačkoj - svjedoči 2019. godine: "Nijedna vlada nije službeno podržavala neovisnost Hrvatske i Slovenije.

The Republic of Croatia at that time was an unwanted child of all the great western countries, including the United States.Davorin Rudolf: Croatia tones into political unday, spoke Andrija Tunjić, Vijenac, number 482-483, 6 September 2012, accessed 12 September 2015. The current Minister in the Government of HR Davorin Rudolf, who is accompanied by the President of the Republic of Franje Tuđman, or personally in the function of Minister of Foreign Affairs, conducted during the 1990s and in the first half of 1991 talks with citizens in Italy, Vatican, Austria, Hungary, Great Britain, the United States, Canada, Greece, Bulgaria, Czech Republic – witnesses in 2019: “The government has not officially supported the independence of Croatia and Slovenia.

During 1991, members of the party Gianfranca Finija MSI visited Serbia and agreed on the sale of Croatian territories with Miloševićevci.Labin Armando Chernjul, a journalist from Labina, revolted by the visit of Italian politician Gianfranca Finia Istri (Open Letter of Armand Chernjula to Croatian intellectuals and generals), 20 September 2010, accessed on 13 April 2011.

The trade of the West to the damage of Croatia and the Croats, and for the purpose of gathering political points continued until the end of the war.

Armando Černjul, novinar porijeklom iz Labina, revoltiran posjetom talijanskog političara Gianfranca Finia Istri
20.9.2010. // Labin.com // Objavljeno u kategoriji Politika
Svatko ima pravo na svoje mišljenje, pa tako i novinar i publicist Armando Černjul, porijeklom iz Labina.
U nastavku donosimo njegovo otvoreno pismo u kojem otkriva razloge revoltiranosti dolaskom talijanskog političara Gianfranca Finia u Istru,točnije u Pulu i Zagreb.
`Odlučih Vam napisati ovo pismo (20. rujna 2010.) jer ste se vi i vaše kolege u različitim slučajevima i aferama oglasili pismima, a sada šutite kao da su vam zabranili govoriti i pisati, ili ste pak suglasni s hrvatskom vlašću, Vladom i Saborom da Gianfranco Fini, predsjednik Donjeg doma talijanskog parlamenta i negdašnji predsjednik neofašističkih stranaka MSI-DN i Alleanza Nazionale, u utorak, 21. rujna o.g. prvi put službeno posjeti Hrvatsku i to Zagreb, gdje će razgovarasti sa predsjednicom Vlade Jadrankom Kosor i predsjednikom Sabora Lukom Bebićem. Nakon toga posjetit će Zajednicu Talijana u Puli gdje će razgovarati sa predstavnicima Nacionalne zajednice Talijana iz Hrvatske i Slovenije. Podsjećam Vas da je Fini u svojoj profašističkoj karijeri dosad više stotina puta izjavio da su Istra, Rijeka i Dalmacija talijanske zemlje i zajedno sa svojim najbližim cameratima urlikao da će ponovno postati talijanske! Antifašističku i pobjedničku vojsku bivše Jugoslavije u kojoj je najviše bilo boraca iz Hrvatske nazivali su zločinačkom koja je počinila etničko čišćenje nad Talijanima samo zato što su bili Talijani. Uostalom, Finijevi «misini» su još 1991. posjetili Beograd i sa miloševićevcima «ugovarali prodaju» hrvatskih teritorija.
Stoga je trebalo dogovoriti da se Fini ispriča za fašističke zločine koji su počinjeni na današnjem području Hrvatske, gdje je, prema hrvatskim izvorima, ubijeno više od 40.000 osoba, od toga najviše žena, djeca i staraca.
Odgovorno tvrdim da 21. rujna nije slučajno odabran datum posjete Finija Zagrebu i Puli, a talijanski su ga postfašistički ideolozi predložili jer je upravo 21. rujna 1920. godine Pulu posjetio Benito Mussolini, koji je nakon govora mržnje prema slavenskom življu u pulskom kazalištu, kada je doživio fijasko, organizirao paljenje Radničkog doma, sjedišta Internacionalnog kluba i tiskare radničkog lista «Il Proletario», čiji je glavni urednik bio Hrvat Josip Poduje, a dvojica radnika, Josip Vukić, Hrvat, rođen u Splitu, i Talijan, Edoardo Fragiacomo, rođen u Puli, osuđeni su zatvorskim kaznama na 15 godina i tri godine.
Vas, čija imena navodim u drugom dijelu ovoga pisma, podsjećam da ste utorak, 24. lipnja 2008. odlučili progovoriti i braniti pjevača Marka Perkovića Thompsona. Dali ste mu
potporu «nakon medijske hajke povodom Thompsonova koncerta na Trgu bana Jelačića povodom Dana branitelja».
«Nadamo se da s prezirom gledate na podmetanje i prljavu kampanju koja se vodi protiv Vas», napisali ste Perkoviću u pismu koju su potpisali akademici Ivan Aralica, Smiljko Ašperger, Rafo Bogišić, Dubravko Jelčić, Josip Pečarić i čan suradnik HAZU Nedjeljko Mihanović, biskupi Mile Bogović i Ante Ivas te slikar Josip Botteri Dini, don Josip Čorić, Nikola Debelić, Andrej Dujella, Hrvoje Hitrec, Ilija Ivezić, Zvonimir Janović, Slobodan Lang, Branimir Lukšić, Ljubo Marangunić, Slavica Maras, Marko Matić, Marko Mikulandra, Miroslav Mikuljan, Tihomir Novak, Marija Peakić-Mikuljan, Goran Petrač, Nenad Piskač, Tanja Pušić, Marko Samardžija, Jakov Sedlar i Miroslav Tuđman.
Hrvatski intelektualci u proširenom sastavu 18. srpnja 2008. uputili su otvoreno pismo «zbog zabranjivanja koncerata Marka Perkovića Thompsona», koje su potpisali:Akademik Ivan Aralica, dipl. ing Nenad Bach, skladatelj, akademik Slaven Barišić, prof. dr. sc. Borna Bebek, prof. dr. sc. Ivan Biondić, mons. dr. Mile Bogović, Josip Botteri, akademski slikar, predsjednik Ogranka Matice hrvatske Split, general Miljenko Crnjac, Joško Čelan, novinar i publicist, Mirko Čordić, pukovnik HV u m., Branko Čulo, dragovolajc i hodočasnik, prof. dr. sc. don Josip Čorić, general Ljubo Česić Rojs, prof. dr. sc. fra Šimun Šito Čorić, nacionalni koordinator Hrvatske kat. Misije u Švicarskoj, akademik Žarko Dadić, Zlata Derossi prof, Julije Derossi, književnik, admiral Davor Domazet Lošo, prof. dr. sc. Andrej Dujella, Marko Dumančić, odvjetnik, Marko Duvnjak, profesor, dr. Ivo Dužević, psihijatar-psihoterepeut, Zoran Galić, odvjetnik, Tomislav Grahovac, odvjetnik, prof. dr. sc. Vinko Grubišić, Hrvoje Hitrec, književnik i predsjednik Hrvatskog kulturnog vijeća, mons. Ante Ivas, biskup, Ilija Ivezić, glumac, dr. sc. Borka Jadrijević, docentica, akademik Dubravko Jelčić, Josip Jović, kolumnist i publicist, Ante Jurić, predsjednik Australian Croatian Association Melbourne, prof. dr. sc. Ivan Karlić, akademik Andrija Kaštelan, prof. dr. sc. Vladimir Katović, Mate Knezović, odvjetnik, prof. dr. sc. Ivan Kordić, fra Ljubo Krasić, ravnatelj Hrvatskog instituta u Chigagu, general Marinko Krešić, predsjednik Udruge Hrvatski generalni zbor, Vjekoslav Krsnik, novinar, prof. dr. sc. Slobodan Lang, prof. dr. sc. Branimir Lukšić, prof. dr. sc. Mate Ljubičić, Ante Madunić, odvjetnik, dr. sc. Ljubo Marganović, sveučilišni profesor u m., Ivan Marijačić, novinar, glavni urednik «Hrvatskog lista», prof. dr. sc. Matko Marušić, prof. dr. Marko Matić, Mate Matić, odvjetnik, akademik Slavko Matić, mr. sc. Dražen Matijević, odvjetnik, Miroslav Međimorec, redatelj, publicist i umirovljeni diplomat, Miroslav Mikuljan, filmski redatelj, Tvrtko Andrija Mursalo, diplomat u m., prof. dr. fra Andrija Nikić, predsjednik Hrvatskog kulturnog društva Napredak Mostar, Željko Olujić, odvjetnik, Ivan Pandža, Hvidra Zagreb, prof. dr. sc. Mladen Parlov, Josip Pavičić, književnik i nakladnik, prof. dr. sc. Davor Pavuna, Marija Peakić- Mikuljan, književnica, akademik Josip Pečarić, prof. dr. sc. Nedjeljko Perić, mr. sc. Damir Pešorda, kolumnist i profesor, Nenad Piskač, književnik, mr.sc. don Bernardo Pleše, Nada Pomper, književnica, Stjepan Pomper, slikar, akademik Stanko Popović, mons. dr. Valentin Pozaić, pomoćni biskup zagrebački, Ivica Relković, publicist, Domagoj Rešetar, odvjetnik, fra Nikola Mate Roščić, Božidar Ručević, dipl. inž., Jakov Sedlar, redatelj, Draško Semren, odvjetnik, prof. em. dr. sc. Ivo Soljačić, Petar Šale, odvjetnik, Branko Šerić, odvjetnik, Benjamin Tolić, filozof i publicist, prof. dr. sc. Zdravko Tomac, prof. dr. sc. Miroslav Tuđman, prof. Vera Valčić Belić, Boris Vinčić, odvjetnik, Zlatko Vitez, glumac, prof. dr. sc. Darko Žubrinić.
Povodom dolaska jednog od najvećih neofašista u Italiji i Europi u Zagreb i Pulu, vi i vaši istomišljenici i neistomišljenici šutite kao zaliveni;ne znam je li problem u neiformiranosti ili vi, poput mnogih u Hrvatskoj i dijaspori, te u Italiji, ljubite Poglavnika i njegovog šefa Ducea, kojemu je poklonio našu rodnu grudu, i koji su sve više popularni s obe strane Jadranskog mora.`
Armando Černjul, novinar i publicist Pula
armado černjul gianfranco fini novinarstvo politika politikanstvo osvrt italijaarmado černjul gianfranco fini novinarstvo politika politikanstvo osvrt italija

Question: when did the domovinski rat become a political symbol

During 1991, members of the party Gianfranca Finija MSI visited Serbia and agreed on the sale of Croatian territories with Miloševićevci.Labin Armando Chernjul, a journalist from Labina, revolted by the visit of Italian politician Gianfranca Finia Istri (Open Letter of Armand Chernjula to Croatian intellectuals and generals), 20 September 2010, accessed on 13 April 2011.

The trade of the West to the damage of Croatia and the Croats, and for the purpose of gathering political points continued until the end of the war.

when did the domovinski rat become a political symbol

Question: the domovinski rat was a member of which political party

the domovinski rat was a member of which political party

Question: the domovinski rat is a rat native to which country

the domovinski rat is a rat native to which country

Question: when was the domovinski rat published

Question: who sold croatian territories to the west in 1991

who sold croatian territories to the west in 1991

Question: who revolted against the visit of italian politician gianfranca finia

who revolted against the visit of italian politician gianfranca finia

Question: when did the domovinski rat revolt start

when did the domovinski rat revolt start

Question: who was the italian politician who revolted against the sale of croatia territories

who was the italian politician who revolted against the sale of croatia territories

During 1991 , members of the party Gianfranca Finija MSI visited Serbia and agreed on the sale of Croatian territories with Miloševićevci . Labin Armando Chernjul , a journalist from Labina , revolted by the visit of Italian politician Gianfranca Finia Istri ( Open Letter of Armand Chernjula to Croatian intellectuals and generals ) , 20 September 2010 , accessed on 13 April 2011 .

The trade of the West to the damage of Croatia and the Croats , and for the purpose of gathering political points continued until the end of the war .

Tijekom 1991. godine pripadnici stranke Gianfranca Finija MSI posjetili su Srbiju i dogovarali prodaju hrvatskih teritorija s miloševićevcima.Labin Armando Černjul, novinar porijeklom iz Labina, revoltiran posjetom talijanskog političara Gianfranca Finia Istri (Otvoreno pismo Armanda Černjula hrvatskim intelektualcima i generalima), 20. rujna 2010., pristupljeno 13. travnja 2011. Trgovanje Zapada na štetu Hrvatske i Hrvata, a radi prikupljanja političkih bodova nastavilo se do samog kraja rata.

Tijekom 1991. godine pripadnici stranke Gianfranca Finija MSI posjetili su Srbiju i dogovarali prodaju hrvatskih teritorija s miloševićevcima.Labin Armando Černjul, novinar porijeklom iz Labina, revoltiran posjetom talijanskog političara Gianfranca Finia Istri (Otvoreno pismo Armanda Černjula hrvatskim intelektualcima i generalima), 20. rujna 2010., pristupljeno 13. travnja 2011.

Trgovanje Zapada na štetu Hrvatske i Hrvata, a radi prikupljanja političkih bodova nastavilo se do samog kraja rata.

During 1991, members of the party Gianfranca Finija MSI visited Serbia and agreed on the sale of Croatian territories with Miloševićevci.Labin Armando Chernjul, a journalist from Labina, revolted by the visit of Italian politician Gianfranca Finia Istri (Open Letter of Armand Chernjula to Croatian intellectuals and generals), 20 September 2010, accessed on 13 April 2011. The trade of the West to the damage of Croatia and the Croats, and for the purpose of gathering political points continued until the end of the war.

During 1991, members of the party Gianfranca Finija MSI visited Serbia and agreed on the sale of Croatian territories with Miloševićevci.Labin Armando Chernjul, a journalist from Labina, revolted by the visit of Italian politician Gianfranca Finia Istri (Open Letter of Armand Chernjula to Croatian intellectuals and generals), 20 September 2010, accessed on 13 April 2011.

The trade of the West to the damage of Croatia and the Croats, and for the purpose of gathering political points continued until the end of the war.

And during the following years, the commitments of the international community have sought a peace in which Croatia would be severely damaged.

ZAHTJEV BRITANIJE UOČI 'OLUJE'
'Baranju i dio Slavonije dajte Srbiji'
Hrvatski vojnici knin 1995. akcija oluja
Izvor: Sipa Press / Autor: Press
Prijedlog Britanaca, usklađen sa Slobodanom Miloševićem, bio je da se teritorij Baranje i istočne Slavonije proglasi kondominijem, dakle teritorijem pod zajedničkom upravom RH i Srbije. Nudio se prestanak rata ako Hrvatska da teritorijalne ustupke Srbiji, Crnoj Gori i Republici Srpskoj.
U svom svjedočenju Mate Granić kaže:
'Još mi je 1994. u New Yorku lord David Owen rekao da nije moguće postići reintegraciju okupiranih područja bez teritorijalnih ustupaka Hrvatske.' Nakon povratka iz Haaga Granić potvrđuje da su nam Britanci predlagali teritorijalne ustupke Srbiji, a da su prvi put te 'ponude' stigle do hrvatske diplomacije u UN-u.
Nekoliko dokumenata daju još konkretniji uvid u političku igru koju je Velika Britanija poduzimala prema RH. Iz Stalne misije RH pri UN-u u Ženevi, 19. srpnja 1995, otpravnik poslova Neven Madey šalje u Zagreb povjerljivi dopis koji naslovljava 'Neke aktualne informacije o rješavanju situacije na prostoru bivše Jugoslavije'.
U dopisu naš diplomat hvali Van den Broeka, koji se na sastanku Ministarskog vijeća EU zalagao za to da međunarodna zajednica ne smije pokleknuti pred snagom oružja jačeg, a lišiti slabije strane prava na samoobranu.
Tumači da se time Van den Broek otvoreno suprotstavio Carlu Bildtu. Navodi da je na istom sastanku Bildt 'više kritičnosti i odgovornosti (za pad Srebrenice) pripisao ofenzivnim akcijama Armije BiH i HVO-a, dok je naglasio da se bosanski Srbi istinski zalažu za obustavu neprijateljstava'.
Hrvatski diplomat u informaciji dodaje i da Rusi nude nove pregovore u kojima bi se izišlo u susret zahtjevu bosanskih Srba, koji traže grad Prijedor, proširenje koridora, zauzimanje svih enklava u istočnoj Bosni te podjelu grada Sarajeva.
Britanci: Ako Hrvatska krene u akciju, imat će ozbiljnih problema
Idući dokument nosi datum 3. kolovoza 1995, dan pred početka Oluje. Riječ je o 'Bilješci o razgovoru s Derekom J. Plumblyjem, čelnim političkim savjetnikom u Misiji UK pri UN-u'. Otpravnik poslova pri Stalnoj misiji RH pri UN-u Vladimir Drobnjak hrvatskom vodstvu u Zagrebu opisuje kako je tekao razgovor s Britancem.
Britanci se žure jer u Ženevi propadaju pregovori hrvatske i strane pobunjenih Srba o mirnoj reintegraciji pa insistiraju da Hrvati dadu 'najveću važnost' izjavi Milana Babića o spremnosti na pregovore temeljem Z-4 plana, kao i procjeni američkog ambasadora u RH Galbraitha da je Knin spreman na razgovore o mirnoj reintegraciji u RH.
Britanska strana biranim riječima upozorava da će Hrvatska - u svjetlu najnovijih 'mirotvornih' izjava srpske strane - 'imati ozbiljnih problema u Vijeću sigurnosti ako idućih dana krene u vojnu akciju'.
Plumbly također tvrdi da 'treba maksimalno iskoristiti novonastalu situaciju' i intenzivirati pregovore.
Ujedno, Britanac ljubazno (ali i vrlo ozbiljno) upozorava na rastuće probleme u razmještanju Snaga za brzo djelovanje (RRF) na teritoriju BiH. To se odnosi na odluku vođa BiH Hrvata, ali i Zagreba, da se ne dopusti razmještaj britanskih snaga na Dinaru, što bi, de facto, spriječilo planirani prodor Gotovininih snaga prema Kninu.
Naš diplomat zaključuje u svojoj povjerljivoj 'bilješci' da je 'Plumbly pokazao koje su granice pragmatizma i kompromisa u britanskom kreiranju konačnog raspleta na prostoru bivše Jugoslavije'.
Koridor do Beograda
Granić se sjeća te situacije i navodi da je Hrvatska odbila takve britanske ponude. Prijedlog Britanaca, usklađen sa Slobodanom Miloševićem, bio je da se teritorij Baranje i istočne Slavonije proglasi kondominijem, dakle teritorijem pod zajedničkom upravom RH i Srbije. Ili da se teritorij podijeli tako da RH dade Baranju Srbiji, a onda može zadržati prostor istočne Slavonije.
Također treba izići u susret strategijskim interesima bosanskih Srba i dati im pojas teritorija u širini od 20 kilometara, jugoistočno od Županje, kako bi dobili 'ojačani' koridor do Beograda. Zauzvrat, RH bi dobila pojas teritorija sjeverno do Dubrovnika kako bi ojačala svoje zaleđe. No, opet zauzvrat, RH bi se trebala odreći Prevlake i teritorija do Molunta.
Tako bi Crnoj Gori pripala Prevlaka, a BiH Srbi bi dobili svoj uski koridor na Jadran. Hrvatska je diplomacija odbila te prijedloge. Američka politika čvrsto je stala iza hrvatske akcije i plana da se vojnim pobjedama nad pobunjenim Srbima u RH, a potom i nad BiH Srbima, dođe do prestanka rata.
Njemačka – suprotno
Upitan zašto je od početka politika Britanije bila u suprotnosti s interesima Hrvatske, Granić podsjeća da je još 1991. V. Britanija činila sve da ne dođe do priznavanja RH, ali je Njemačka željela suprotno.
Kasnija uloga Britanaca u sukobu Hrvata i Bošnjaka, protivljenja vojnim akcijama Armije BiH i hrvatskih snaga protiv Srba, sve je to rezultat 'dugogodišnje strateške politike oslanjanja Velike Britanije na Beograd kao glavnu strategijsku točku na jugoistoku Balkana', tumači Granić.
DELL G15 | Alienware AW2521H12 rata bez kamata
Ryzen 7, 16/512GB, GeForce RTX 3060 6GB | 25" IPS, nVidia G-Sync.
KUPI SADA
HUAWEI nova 10Novo!
Ultra tanak dizajn, Ultra Wide prednja kamera od 60 MP te AI trostruka stražnja, super brzo punjenje.
KUPI SADA
ASUS ROG Cetra True WirelessBesplatna dostava
Bežična veza niske latencije, ANC, baterija do 27 sati s kućištem za bežično punjenje, otpornost na vodu IPX4.
KUPI SADA
HyperX Cloud II WirelessBesplatna dostava
Odvojivi mikrofon za uklanjanje buke, 2,4 GHz, bežične, do 2,3h trajanje baterije.
KUPI SADA
BYTEZONEBesplatna dostava
Racer PRO i Winner modeli olakšat će cjelodnevno sjedenje!
KUPI SADA
NINTENDO SWITCHBesplatna dostava
NFC, HD zvuk, IR Motion Camera, roditeljski nadzor.
KUPI SADA

Question: the domovinski rat is a rodent native to which country

And during the following years, the commitments of the international community have sought a peace in which Croatia would be severely damaged.

the domovinski rat is a rodent native to which country

Question: what did the international community want in a peace treaty with croatia

what did the international community want in a peace treaty with croatia

Question: what would happen to croatia if a peace treaty was signed

what would happen to croatia if a peace treaty was signed

Question: what has the international community sought in regards to croatia

what has the international community sought in regards to croatia

Question: who has sought peace in croatia with a rat

who has sought peace in croatia with a rat

Question: what did the international community want in croatia

what did the international community want in croatia

Question: what would happen if croatia did not have a peace treaty

what would happen if croatia did not have a peace treaty

Question: who has sought peace in croatia

And during the following years , the commitments of the international community have sought a peace in which Croatia would be severely damaged .

I tijekom narednih godina, angažmani međunarodne zajednice su težili sklapanju mira u kojem bi Hrvatska bila teško oštećena.

I tijekom narednih godina, angažmani međunarodne zajednice su težili sklapanju mira u kojem bi Hrvatska bila teško oštećena.

And during the following years, the commitments of the international community have sought a peace in which Croatia would be severely damaged.

And during the following years, the commitments of the international community have sought a peace in which Croatia would be severely damaged.

The American peace intermediary Richard Holbrooke angryly opposed the reintegration of the Croatian Podunavlja when it was requested by the Croatian president Tuđman, because that it would “destroy his entire (Holbrooke) project”, which is clearly written in the Holbrook memoirs;Zvonimir Hodak, Holbrooke wanted to travel to Eastern Slavonia with a passport, Dnevno.hr, 19 December 2010, accessed on 12 September 2015.

Question: who wanted to travel to eastern slavonia with a passport

The American peace intermediary Richard Holbrooke angryly opposed the reintegration of the Croatian Podunavlja when it was requested by the Croatian president Tuđman, because that it would “destroy his entire (Holbrooke) project”, which is clearly written in the Holbrook memoirs;Zvonimir Hodak, Holbrooke wanted to travel to Eastern Slavonia with a passport, Dnevno.hr, 19 December 2010, accessed on 12 September 2015.

who wanted to travel to eastern slavonia with a passport

Question: when was holbrooke's passport accessed

Question: who was the president of croatia when holbrooke opposed the reintegration

who was the president of croatia when holbrooke opposed the reintegration

Question: the domovinski rat was a member of which political group

the domovinski rat was a member of which political group

Question: where does the domovinski rat live in croatia

where does the domovinski rat live in croatia

Question: the domovinski rat was a symbol of the disintegration of which country

the domovinski rat was a symbol of the disintegration of which country

Question: who was the president of croatia at the time of the domovinski rat

who was the president of croatia at the time of the domovinski rat

Question: where did holbrooke want to travel to

The American peace intermediary Richard Holbrooke angryly opposed the reintegration of the Croatian Podunavlja when it was requested by the Croatian president Tuđman , because that it would “ destroy his entire ( Holbrooke ) project ” , which is clearly written in the Holbrook memoirs;Zvonimir Hodak , Holbrooke wanted to travel to Eastern Slavonia with a passport , Dnevno.hr , 19 December 2010 , accessed on 12 September 2015 .

Američki mirovni posrednik Richard Holbrooke bijesno se protivio reintegraciji Hrvatskog Podunavlja kad je to tražio hrvatski predsjednik Tuđman, jer da će mu to "srušiti čitav njegov (Holbrookeov) projekt", što je jasno zapisano u Holbrookovim memoarima;Zvonimir Hodak, Holbrooke je htio da u istočnu Slavoniju putujemo s putovnicom, Dnevno.hr, 19. prosinca 2010., pristupljeno 12. rujna 2015. uz to protivio se hrvatskom entitetu u BiH, prijetio Hrvatima i Bošnjacima udarima (na Hrvatsku i BiH) Avdo Huseinović, Da je oslobođena Banja Luka, velikosrpska ideja bila bi poražena, za Dnevni avaz, ljutibosanci.com, pristupljeno 12. rujna 2015. kad su htjeli potisnuti velikosrpski projekt Republiku Srpsku sa zapada BiH.

Američki mirovni posrednik Richard Holbrooke bijesno se protivio reintegraciji Hrvatskog Podunavlja kad je to tražio hrvatski predsjednik Tuđman, jer da će mu to "srušiti čitav njegov (Holbrookeov) projekt", što je jasno zapisano u Holbrookovim memoarima;Zvonimir Hodak, Holbrooke je htio da u istočnu Slavoniju putujemo s putovnicom, Dnevno.hr, 19. prosinca 2010., pristupljeno 12. rujna 2015. uz to protivio se hrvatskom entitetu u BiH, prijetio Hrvatima i Bošnjacima udarima (na Hrvatsku i BiH) Avdo Huseinović, Da je oslobođena Banja Luka, velikosrpska ideja bila bi poražena, za Dnevni avaz, ljutibosanci.com, pristupljeno 12. rujna 2015. kad su htjeli potisnuti velikosrpski projekt Republiku Srpsku sa zapada BiH.

The American peace intermediary Richard Holbrooke angryly opposed the reintegration of the Croatian Podunavlja when it was requested by the Croatian president Tuđman, because that it would “destroy his entire (Holbrooke) project”, which is clearly written in the Holbrook memoirs;Zvonimir Hodak, Holbrooke wanted to travel to Eastern Slavonia with a passport, Dnevno.hr, 19 December 2010, accessed on 12 September 2015.

The American peace intermediary Richard Holbrooke angryly opposed the reintegration of the Croatian Podunavlja when it was requested by the Croatian president Tuđman, because that it would “destroy his entire (Holbrooke) project”, which is clearly written in the Holbrook memoirs;Zvonimir Hodak, Holbrooke wanted to travel to Eastern Slavonia with a passport, Dnevno.hr, 19 December 2010, accessed on 12 September 2015.

The European Parliament played a key role at the end of August 1991 in the foundation of the Peace Conference on former Yugoslavia.

Izvorni znanstveni članak
“Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.
Ivica Miškulin
; Hrvatski institut za povijest, Podružnica za povijest Slavonije, Srijema i Baranje, Slavonski Brod, Republika Hrvatska
Puni tekst: hrvatski pdf 295 Kb
str. 299-337
preuzimanja: 1.351
APA 6th Edition
Miškulin, I. (2010). “Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.. Časopis za suvremenu povijest, 42 (2), 299-337. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/63646
MLA 8th Edition
Miškulin, Ivica. "“Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.." Časopis za suvremenu povijest, vol. 42, br. 2, 2010, str. 299-337. https://hrcak.srce.hr/63646. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Miškulin, Ivica. "“Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.." Časopis za suvremenu povijest 42, br. 2 (2010): 299-337. https://hrcak.srce.hr/63646
Harvard
Miškulin, I. (2010). '“Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.', Časopis za suvremenu povijest, 42(2), str. 299-337. Preuzeto s: https://hrcak.srce.hr/63646 (Datum pristupa: 11.10.2022.)
Vancouver
Miškulin I. “Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.. Časopis za suvremenu povijest [Internet]. 2010 [pristupljeno 11.10.2022.];42(2):299-337. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/63646
IEEE
I. Miškulin, "“Sladoled i sunce” – Promatračka misija Europske zajednice i Hrvatska, 1991.–1995.", Časopis za suvremenu povijest, vol.42, br. 2, str. 299-337, 2010. [Online]. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/63646. [Citirano: 11.10.2022.]
Sažetak
U radu autor na temelju izvornog arhivskog gradiva, tadašnje periodike te relevantne literature analizira razloge ustrojavanja, dolazak te djelovanje Promatračke misije Europske zajednice u Hrvatskoj 1991.–1995. Promatračima Europske zajednice – kako se uobičavalo nazivati pripadnike Misije – temeljna je zadaća bila nadgledanje te izvještavanje o provedbi zaključenih sporazuma između sukobljenih strana u Hrvatskoj. Njihovo je djelovanje ovisilo o velikom broju čimbenika na koje Misija u pravilu nije mogla mnogo utjecati.
Ključne riječi
Europska zajednica, Republika Hrvatska, Domovinski rat, internacionalizacija, Promatračka misija Europske zajednice, monitoring, medijacija, izvještavanje
Hrčak ID:
63646
URI
https://hrcak.srce.hr/63646
Posjeta: 2.874 *

Question: who played a key role in the foundation of the peace conference

The European Parliament played a key role at the end of August 1991 in the foundation of the Peace Conference on former Yugoslavia.

who played a key role in the foundation of the peace conference

Question: when was the peace conference on former yugoslavia held

when was the peace conference on former yugoslavia held

Question: the european parliament played a key role at the end of august 1991 in

the Peace Conference on former Yugoslavia

Mirovne konferencije o bivšoj Jugoslaviji

the Peace Conference on former Yugoslavia

the european parliament played a key role at the end of august 1991 in

Question: the domovinski rat is a member of which parliament

the domovinski rat is a member of which parliament

Question: which country was the subject of the 1991 peace conference

which country was the subject of the 1991 peace conference

Question: in which year was the peace conference on former yugoslavia held

in which year was the peace conference on former yugoslavia held

Question: when was the peace conference on former yugoslavia

koncem kolovoza 1991 . bitnu ulogu utemeljenjem Mirovne konferencije o bivšoj Jugoslaviji .

when was the peace conference on former yugoslavia

The European Parliament played a key role at the end of August 1991 in the foundation of the Peace Conference on former Yugoslavia .

EZ je odigrala koncem kolovoza 1991. bitnu ulogu utemeljenjem Mirovne konferencije o bivšoj Jugoslaviji.

EZ je odigrala koncem kolovoza 1991. bitnu ulogu utemeljenjem Mirovne konferencije o bivšoj Jugoslaviji.

The European Parliament played a key role at the end of August 1991 in the foundation of the Peace Conference on former Yugoslavia.

The European Parliament played a key role at the end of August 1991 in the foundation of the Peace Conference on former Yugoslavia.

Ukraine acknowledges Croatia.

This is important because Ukraine was the first member of the United Nations to recognize Croatia and the first of the Slavic bloc of the Soviet Union.

Question: the domovinski rat is a rat belonging to which country

Ukraine acknowledges Croatia.

This is important because Ukraine was the first member of the United Nations to recognize Croatia and the first of the Slavic bloc of the Soviet Union.

the domovinski rat is a rat belonging to which country

Question: the domovinski rat is a symbol of what

Ukraine acknowledges Croatia.

Question: the domovinski rat is a rat from which ethnic group

Ukraine acknowledges Croatia.

the domovinski rat is a rat from which ethnic group

Question: the domovinski rat was the first rat from which soviet union

Ukraine acknowledges Croatia.

the domovinski rat was the first rat from which soviet union

This is important because Ukraine was the first member of the United Nations to recognize Croatia and the first of the Slavic bloc of the Soviet Union .

Ukrajina je priznala Hrvatsku. To je važno jer je Ukrajina bila prva članica Ujedinjenih naroda koja je priznala Hrvatsku i prva iz slavenskog bloka zemalja SSSR-a.

To je važno jer je Ukrajina bila prva članica Ujedinjenih naroda koja je priznala Hrvatsku i prva iz slavenskog bloka zemalja SSSR-a.

Ukraine acknowledges Croatia. This is important because Ukraine was the first member of the United Nations to recognize Croatia and the first of the Slavic bloc of the Soviet Union.

This is important because Ukraine was the first member of the United Nations to recognize Croatia and the first of the Slavic bloc of the Soviet Union.

Even a little before May 1990, the JNA began, on the other hand, illegally sharing weapons to members of the Serbian ethnic community.

The intensity of such a sharing of weapons (the sand weapons that ethnic Serbs got to hold it at home) and the simultaneous organization of troops composed exclusively from ethnic Serbs, which were not subject to the command of the official structures of the Territorial Defense of the Socialist Republic of Croatia rapidly increased after the weapons of the Croatian Territorial Defense were taken away: it seems that it was exactly the weapons that it took away from the legal TO, the JNA shared with the illegal troops that it formed on the ground for the purpose of preparing the upcoming Serbian rebellion, which will be aimed at the implementation of a political programme of the lapidarity expressed by the maximum "Serbs in one state".

-308 "Ogulinski konec v domovinskemu" (output from the book of Ivana Strižića), October 2014, accessed on 12 September 2015.

Izvorni znanstveni članak
Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja
Ivica Lučić
; Hrvatski institut za povijest, Zagreb, Hrvatska
Puni tekst: hrvatski pdf 341 Kb
str. 107-140
preuzimanja: 4.759
APA 6th Edition
Lučić, I. (2008). Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja. Časopis za suvremenu povijest, 40 (1), 107-140. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/27111
MLA 8th Edition
Lučić, Ivica. "Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja." Časopis za suvremenu povijest, vol. 40, br. 1, 2008, str. 107-140. https://hrcak.srce.hr/27111. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Lučić, Ivica. "Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja." Časopis za suvremenu povijest 40, br. 1 (2008): 107-140. https://hrcak.srce.hr/27111
Harvard
Lučić, I. (2008). 'Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja', Časopis za suvremenu povijest, 40(1), str. 107-140. Preuzeto s: https://hrcak.srce.hr/27111 (Datum pristupa: 11.10.2022.)
Vancouver
Lučić I. Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja. Časopis za suvremenu povijest [Internet]. 2008 [pristupljeno 11.10.2022.];40(1):107-140. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/27111
IEEE
I. Lučić, "Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja", Časopis za suvremenu povijest, vol.40, br. 1, str. 107-140, 2008. [Online]. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/27111. [Citirano: 11.10.2022.]
Sažetak
Autor je na temelju dokumenata, transkripata sa sjednica Skupštine i Predsjedništva Socijalističke Republike Bosne i Hercegovine, literature i tiska analizirao i prikazao političko stanje i događaje u SR BiH tijekom predizborne kampanje i tijekom 1991. godine za vrijeme vlasti koalicije triju nacionalnih stranaka. Bila je to koalicija suprotstavljenih političkih koncepata, koja se raspala čim se trebala izjasniti o najvažnijim političkim pitanjima. Opisani događaji ocijenjeni su u kontekstu ukupnih procesa u tadašnjoj Jugoslaviji i uspoređeni s događajima u Republici Hrvatskoj.
Ključne riječi
Hercegovina, Bosna, Jugoslavija, Hrvati, Srbi, Muslimani, rat, vojska, pregovori, suverenitet
Hrčak ID:
27111
URI
https://hrcak.srce.hr/27111
Posjeta: 7.540 *

Question: when did the domovinski rat start sharing weapons

Even a little before May 1990, the JNA began, on the other hand, illegally sharing weapons to members of the Serbian ethnic community.

The intensity of such a sharing of weapons (the sand weapons that ethnic Serbs got to hold it at home) and the simultaneous organization of troops composed exclusively from ethnic Serbs, which were not subject to the command of the official structures of the Territorial Defense of the Socialist Republic of Croatia rapidly increased after the weapons of the Croatian Territorial Defense were taken away: it seems that it was exactly the weapons that it took away from the legal TO, the JNA shared with the illegal troops that it formed on the ground for the purpose of preparing the upcoming Serbian rebellion, which will be aimed at the implementation of a political programme of the lapidarity expressed by the maximum "Serbs in one state".

-308 "Ogulinski konec v domovinskemu" (output from the book of Ivana Strižića), October 2014, accessed on 12 September 2015.

when did the domovinski rat start sharing weapons

Question: who made up the majority of the jna troops

who made up the majority of the jna troops

Question: who did the jna share weapons with before 1990

who did the jna share weapons with before 1990

Question: who did the jna share weapons with

Question: when did the jna start sharing weapons with the serbs

when did the jna start sharing weapons with the serbs

Question: what kind of weapons did the jna share with ethnic serbs

what kind of weapons did the jna share with ethnic serbs

Question: what did the jna do to members of the serbian ethnic community

what did the jna do to members of the serbian ethnic community

Question: why did the jna share weapons with the illegal troops

preparing the upcoming Serbian rebellion

pripreme predstojeće srpske pobune , kojoj će za cilj biti provođenje političkog programa lapidarno izraženog maksimom "" svi Srbi u jednoj državi"" . Ivica Lučić , Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog

preparing the upcoming Serbian rebellion

why did the jna share weapons with the illegal troops

Question: when did the domovinski rat come out

Question: what is the name of the rat in domovinski rat

what is the name of the rat in domovinski rat

Question: when was the domovinski rat first used

Question: how many domovinski rat's are there

Question: where did the first domovinski rat come from

where did the first domovinski rat come from

Question: who wrote the book domovinski rat

Question: what is the name of the book by ivana stri�ić that contains the

what is the name of the book by ivana stri�ić that contains the

Even a little before May 1990 , the JNA began , on the other hand , illegally sharing weapons to members of the Serbian ethnic community .

The intensity of such a sharing of weapons ( the sand weapons that ethnic Serbs got to hold it at home ) and the simultaneous organization of troops composed exclusively from ethnic Serbs , which were not subject to the command of the official structures of the Territorial Defense of the Socialist Republic of Croatia rapidly increased after the weapons of the Croatian Territorial Defense were taken away : it seems that it was exactly the weapons that it took away from the legal TO , the JNA shared with the illegal troops that it formed on the ground for the purpose of preparing the upcoming Serbian rebellion , which will be aimed at the implementation of a political programme of the lapidarity expressed by the maximum " Serbs in one state " .

-308 " Ogulinski konec v domovinskemu " ( output from the book of Ivana Strižića ) , October 2014 , accessed on 12 September 2015 .

Čak i nešto prije svibnja 1990. godine JNA je počela, s druge strane, ilegalno dijeliti oružje pripadnicima srpske etničke zajednice.

Intenzitet takvog dijeljenja oružja (pješačko naoružanje koje su etnički Srbi dobivali da ga drže po kućama) i istodobnog organiziranja postrojbi sastavljenih isključivo od etničkih Srba, koje nisu bile podložne zapovijedanju službenih struktura Teritorijalne obrane Socijalističke Republike Hrvatske rapidno je porastao nakon što je oduzeto oružje hrvatske Teritorijalne obrane: izgleda da je baš to oružje koje je oduzela legalnoj TO, JNA dijelila nelegalnim postrojbama koje je na terenu formirala u svrhu pripreme predstojeće srpske pobune, kojoj će za cilj biti provođenje političkog programa lapidarno izraženog maksimom "svi Srbi u jednoj državi".Ivica Lučić, Bosna i Hercegovina od prvih izbora do međunarodnog priznanja, Časopis za suvremenu povijest, sv. 40, br. 1, lipanj 2008., str. 1

-308."Ogulinski kraj u domovinskom ratu" (izvadak iz knjige Ivana Strižića), listopad 2014., pristupljeno 12. rujna 2015.

Even a little before May 1990, the JNA began, on the other hand, illegally sharing weapons to members of the Serbian ethnic community. The intensity of such a sharing of weapons (the sand weapons that ethnic Serbs got to hold it at home) and the simultaneous organization of troops composed exclusively from ethnic Serbs, which were not subject to the command of the official structures of the Territorial Defense of the Socialist Republic of Croatia rapidly increased after the weapons of the Croatian Territorial Defense were taken away: it seems that it was exactly the weapons that it took away from the legal TO, the JNA shared with the illegal troops that it formed on the ground for the purpose of preparing the upcoming Serbian rebellion, which will be aimed at the implementation of a political programme of the lapidarity expressed by the maximum "Serbs in one state". -308 "Ogulinski konec v domovinskemu" (output from the book of Ivana Strižića), October 2014, accessed on 12 September 2015.

Even a little before May 1990, the JNA began, on the other hand, illegally sharing weapons to members of the Serbian ethnic community.

The intensity of such a sharing of weapons (the sand weapons that ethnic Serbs got to hold it at home) and the simultaneous organization of troops composed exclusively from ethnic Serbs, which were not subject to the command of the official structures of the Territorial Defense of the Socialist Republic of Croatia rapidly increased after the weapons of the Croatian Territorial Defense were taken away: it seems that it was exactly the weapons that it took away from the legal TO, the JNA shared with the illegal troops that it formed on the ground for the purpose of preparing the upcoming Serbian rebellion, which will be aimed at the implementation of a political programme of the lapidarity expressed by the maximum "Serbs in one state".

-308 "Ogulinski konec v domovinskemu" (output from the book of Ivana Strižića), October 2014, accessed on 12 September 2015.

on August 17, 1990.

MUP RH sent to Knin 3 helicopters with police officers in order to deepen great-serious misconduct (then there was no direct armed conflict between the Croatian police and Serbian rebels; they will start in March 1991), and above Ogulina they were crossed 2 MiG-21 JNA (JRV) aircraft that threatened the helicopters to crash them if they don’t turn off the scheduled route and don’t return to Lučko.

|
ZRAKOPLOVNA JEDINICA SPECIJALNE POLICIJE
|
MUP-a RH
Pri Ministarstvu unutarnjih poslova RH od ljeta 1990. ustrojava se Zrakoplovna jedinica koja, već 17.kolovoza 1990. s helikopterima Bell prevozi interventne grupe policije prema Kninu.
Tijekom leta kada su se helikopteri s policajcima nalazili iznad Ogulina presrela su ih dva lovačka borbena aviona MIG-21 JNA. Pod prijetnjom obaranja zahtijevali su skretanje helikoptera MUP-a s predviđene rute i povratak u Lučko. Zbog inferiornosti neborbenih helikoptera naše su se letjelice vratile u matičnu bazu. Taj se datum obilježava kao dan stvaranja Zrakoplovne ratne postrojbe MUP-a RH.
U ožujku 1991.helikopteri zrakoplovne jedinice prevoze predsjednika RH i vrše logističku potporu i prevoženje teških ranjenika u redarstvenoj akciji na Plitvicama (Krvavi Uskrs).
Do kraja 1991. zrakoplovna jedinica specijalne policije MUP-a RH prevozila je visoke dužnosnike RH, obavljala logističku potporu snaga MUP-a u Glini, Prekopima, Šibeniku, evakuirala je teške ranjenike iz Pakraca, Kutine, Čepina, Slavonskog Broda i Gospića.
U 1992. Zrakoplovna jedinica i formalno postaje ustrojbeni dio specijalne policije RH i sudjeluje, od svibnja do srpnja, u prevoženju opreme i osoblja snaga organizacije UN-a na prostoru RH.Od lipnja do kraja kolovoza prevoze se ranjenici u Zagrebačke bolnice iz Splita, N. Gradiške, Sl. Broda, Zadra i Dubrovnika.
Od 15. do 20. rujna 1992. sudjeluju i logistički podupiru akciju "Poskok1".
Na početku 1993. Zrakoplovna jedinica sastava pet helikoptera Bell dobiva i dva nova helikoptera Mi-8 MTV, a 22. siječnja, u sklopu akcije "Maslenica", kod Tulovih Greda spašava ranjenog djelatnika Specijalne policije.
U akciji "Poskok 2" koja je trajala sve do operacije "Oluja" Zrakoplovna jedinica sudjelovala je u logističkoj potpori i prevoženju specijalaca često i u nepovoljnim borbenim uvjetima (djelovanje neprijateljskog topništva u vrijeme preleta i spuštanja na odredišta).
U vojno-redarstvenoj akciji "Bljesak" helikopterom su evakuirani ranjenici.
U pripremi i operaciji "Oluja" Zrakoplovna jedinica sudjelovala je u logističkoj potpori i evakuaciji
ranjenih i ozlijeđenih pripadnika Specijalne policije.
Za svoja sudjelovanja u operacijama "Bljesak" i "Oluja" pripadnici Zrakoplovne postrojbe odlikovani su medaljama "Bljesak" i "Oluja".
Tijekom Domovinskog rata Zrakoplovna jedinica nije imala poginulih već samo dvojicu ozlijeđenih letača u padu helikoptera.

Question: when did the domovinski rat become a rat

on August 17, 1990.

MUP RH sent to Knin 3 helicopters with police officers in order to deepen great-serious misconduct (then there was no direct armed conflict between the Croatian police and Serbian rebels; they will start in March 1991), and above Ogulina they were crossed 2 MiG-21 JNA (JRV) aircraft that threatened the helicopters to crash them if they don’t turn off the scheduled route and don’t return to Lučko.

when did the domovinski rat become a rat

Question: when did the domovinski rat helicopters start

on August 17, 1990.

when did the domovinski rat helicopters start

Question: where did the domovinski rat live in croatia

on August 17, 1990.

where did the domovinski rat live in croatia

Question: why was the domovinski rat sent to helicopters

on August 17, 1990.

why was the domovinski rat sent to helicopters

Question: what did the domovinski rat do to the police

on August 17, 1990.

what did the domovinski rat do to the police

Question: where did the domovinski rat get its name

on August 17, 1990.

where did the domovinski rat get its name

Question: in which year was the domovinski rat killed

on August 17, 1990.

in which year was the domovinski rat killed

MUP RH sent to Knin 3 helicopters with police officers in order to deepen great - serious misconduct ( then there was no direct armed conflict between the Croatian police and Serbian rebels ; they will start in March 1991 ) , and above Ogulina they were crossed 2 MiG-21 JNA ( JRV ) aircraft that threatened the helicopters to crash them if they do n’t turn off the scheduled route and do n’t return to Lučko .

Tog 17. kolovoza 1990. MUP RH poslao je prema Kninu 3 helikoptera s policajcima radi gušenja velikosrpskih nereda (tada još nije bilo izravnih oružanih sukoba između hrvatske policije i srpskih pobunjenika; oni će započeti u ožujku 1991.), a iznad Ogulina su ih presrela 2 zrakoplova MiG-21 JNA (JRV) koji su zaprijetili helikopterima da će ih srušiti ako ne skrenu s predviđene rute i ne vrate se u Lučko.Zrakoplovna jedinica specijalne policije MUP-a RH , Udruga dragovoljaca i veterana Domovinskog rata RH - podružnica Grada Zagreba, pristupljeno 12. rujna 2015.

MUP RH poslao je prema Kninu 3 helikoptera s policajcima radi gušenja velikosrpskih nereda (tada još nije bilo izravnih oružanih sukoba između hrvatske policije i srpskih pobunjenika; oni će započeti u ožujku 1991.), a iznad Ogulina su ih presrela 2 zrakoplova MiG-21 JNA (JRV) koji su zaprijetili helikopterima da će ih srušiti ako ne skrenu s predviđene rute i ne vrate se u Lučko.Zrakoplovna jedinica specijalne policije MUP-a RH , Udruga dragovoljaca i veterana Domovinskog rata RH - podružnica Grada Zagreba, pristupljeno 12. rujna 2015.

on August 17, 1990. MUP RH sent to Knin 3 helicopters with police officers in order to deepen great-serious misconduct (then there was no direct armed conflict between the Croatian police and Serbian rebels; they will start in March 1991), and above Ogulina they were crossed 2 MiG-21 JNA (JRV) aircraft that threatened the helicopters to crash them if they don’t turn off the scheduled route and don’t return to Lučko.

MUP RH sent to Knin 3 helicopters with police officers in order to deepen great-serious misconduct (then there was no direct armed conflict between the Croatian police and Serbian rebels; they will start in March 1991), and above Ogulina they were crossed 2 MiG-21 JNA (JRV) aircraft that threatened the helicopters to crash them if they don’t turn off the scheduled route and don’t return to Lučko.

In the early months of the war, Croatia was telecommunications compromised inside and significantly disconnected from the world, which was the result of the rocketing of the broadcaster of the Croatian radio and television by the JNA aircraft.

Question: in the early months of the war croatia was compromised by what

In the early months of the war, Croatia was telecommunications compromised inside and significantly disconnected from the world, which was the result of the rocketing of the broadcaster of the Croatian radio and television by the JNA aircraft.

in the early months of the war croatia was compromised by what

Question: who rocketed the broadcaster of croatian radio and television

who rocketed the broadcaster of croatian radio and television

Question: what was the name of the aircraft that rocketed the croatian radio and television

what was the name of the aircraft that rocketed the croatian radio and television

Question: what was croatia disconnected from during the war

what was croatia disconnected from during the war

Question: the domovinski rat is a bird from which country

the domovinski rat is a bird from which country

Question: the jna aircraft launched the domovinski rat into cyprus to broadcast what

the jna aircraft launched the domovinski rat into cyprus to broadcast what

Question: what happened to croatia's telecommunications in the early months of the war

what happened to croatia's telecommunications in the early months of the war

In the early months of the war , Croatia was telecommunications compromised inside and significantly disconnected from the world , which was the result of the rocketing of the broadcaster of the Croatian radio and television by the JNA aircraft .

Početnih mjeseci rata Hrvatska je bila telekomunikacijski raskomadana iznutra i u znatnoj mjeri odsječena od svijeta, što je bilo posljedica raketiranja odašiljače hrvatskog radija i televizije od strane zrakoplova JNA.

Početnih mjeseci rata Hrvatska je bila telekomunikacijski raskomadana iznutra i u znatnoj mjeri odsječena od svijeta, što je bilo posljedica raketiranja odašiljače hrvatskog radija i televizije od strane zrakoplova JNA.

In the early months of the war, Croatia was telecommunications compromised inside and significantly disconnected from the world, which was the result of the rocketing of the broadcaster of the Croatian radio and television by the JNA aircraft.

In the early months of the war, Croatia was telecommunications compromised inside and significantly disconnected from the world, which was the result of the rocketing of the broadcaster of the Croatian radio and television by the JNA aircraft.

The Croatian forces - connected into an elastic network of lightweight troops consisting mainly of dragoners - provided a decisive resistance to the progress of the Serbian forces, which included also all the forces of the Serbian rebels (as the forces of Territorial Defense) in Croatia.

Izvorni znanstveni članak
Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine
Tomislav Kovačić
; pukovnik, načelnik Katedre operativnog umijeća na Hrvatskom vojnom učilištu „Dr. Franjo Tuđman” u Zagrebu. Nositelj je predmeta Planiranje operacija na IZSS i Izobrazbi časnika u funkcionalnom području te suradnik na predmetu Vojni stožeri i planiranje op
Puni tekst: hrvatski pdf 3.012 Kb
str. 7-25
preuzimanja: 2.232
APA 6th Edition
Kovačić, T. (2018). Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine. Strategos, 2 (2), 7-25. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/213203
MLA 8th Edition
Kovačić, Tomislav. "Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine." Strategos, vol. 2, br. 2, 2018, str. 7-25. https://hrcak.srce.hr/213203. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Kovačić, Tomislav. "Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine." Strategos 2, br. 2 (2018): 7-25. https://hrcak.srce.hr/213203
Harvard
Kovačić, T. (2018). 'Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine', Strategos, 2(2), str. 7-25. Preuzeto s: https://hrcak.srce.hr/213203 (Datum pristupa: 11.10.2022.)
Vancouver
Kovačić T. Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine. Strategos [Internet]. 2018 [pristupljeno 11.10.2022.];2(2):7-25. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/213203
IEEE
T. Kovačić, "Napadna operacija 1. vojne oblasti Jugoslavenske narodne armije u jesen 1991. godine", Strategos, vol.2, br. 2, str. 7-25, 2018. [Online]. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/213203. [Citirano: 11.10.2022.]
Sažetak
Prva vojna oblast Jugoslavenske narodne armije bila je nositelj glavnog napora u agresiji na Hrvatsku u Domovinskom ratu 1991. godine. Rad istražuje kontekst nastanka vojnih oblasti u Jugoslaviji u predvečerje Domovinskog rata, opća doktrinarna određenja i koncepte koji su pratili transformaciju armije prema planu Jedinstvo te njihove posljedice za stratešku i operativnu izvedbu napadne operacije u istočnoj Slavoniji. Prikazan je i tijek propasti izvorne zamisli o prodoru oklopnomehaniziranih snaga prema Zagrebu i Varaždinu i okretanje JNA-a prema tzv. reduciranom planu koji je uključivao konsolidaciju uspjeha i postizanje što veće homogenosti zauzetog prostora prije već sigurnog upućivanja mirovnih snaga UNa. U tom kontekstu treba tražiti i razloge za arhaičan, gotovo srednjovjekovni način opsade Vukovara.
Ključne riječi
Domovinski rat, Republika Hrvatska, Jugoslavenska narodna armija, Prva vojna oblast JNA-a, istočna Slavonija, napadna operacija
Hrčak ID:
213203
URI
https://hrcak.srce.hr/213203
Posjeta: 2.939 *

Question: what type of troops were in the croatian forces

The Croatian forces - connected into an elastic network of lightweight troops consisting mainly of dragoners - provided a decisive resistance to the progress of the Serbian forces, which included also all the forces of the Serbian rebels (as the forces of Territorial Defense) in Croatia.

what type of troops were in the croatian forces

Question: who fought against the serbian rebels in croatia

who fought against the serbian rebels in croatia

Question: who did the croatian forces defeat in the battle of domovinski rat

snaga , koje su obuhvatile također i sve snage srpskih pobunjenika ( kao snage Teritorijalne obrane

who did the croatian forces defeat in the battle of domovinski rat

Question: what kind of troops were in the croatian forces

what kind of troops were in the croatian forces

Question: what are the serbian rebels called in croatia

what are the serbian rebels called in croatia

Question: the 'domovinski rat' is an elastic network of lightweight troops consisting mainly of

the 'domovinski rat' is an elastic network of lightweight troops consisting mainly of

Question: who were the forces of territorial defense in croatia

pobunjenika ( kao snage Teritorijalne obrane

who were the forces of territorial defense in croatia

The Croatian forces - connected into an elastic network of lightweight troops consisting mainly of dragoners - provided a decisive resistance to the progress of the Serbian forces , which included also all the forces of the Serbian rebels ( as the forces of Territorial Defense ) in Croatia .

Hrvatske snage - povezane u elastičnu mrežu lakih postrojbi uglavnom sastavljenih od dragovoljaca - su pružile odlučni otpor napredovanju srpskih snaga, koje su obuhvatile također i sve snage srpskih pobunjenika (kao snage Teritorijalne obrane) u Hrvatskoj.

Hrvatske snage - povezane u elastičnu mrežu lakih postrojbi uglavnom sastavljenih od dragovoljaca - su pružile odlučni otpor napredovanju srpskih snaga, koje su obuhvatile također i sve snage srpskih pobunjenika (kao snage Teritorijalne obrane) u Hrvatskoj.

The Croatian forces - connected into an elastic network of lightweight troops consisting mainly of dragoners - provided a decisive resistance to the progress of the Serbian forces, which included also all the forces of the Serbian rebels (as the forces of Territorial Defense) in Croatia.

The Croatian forces - connected into an elastic network of lightweight troops consisting mainly of dragoners - provided a decisive resistance to the progress of the Serbian forces, which included also all the forces of the Serbian rebels (as the forces of Territorial Defense) in Croatia.

The settlements with the majority of the Serbian population served as the settlements from which the neighboring villages with the majority of the Croatian population were attacked.

Sri Lanka settlements were occupied during October, including the city of Ilok, from which the majority of the Croats were forced to isolate despite the presence of the observers of the EZ.Williams, Carol J.;

Question: the domovinski rat is native to which island

The settlements with the majority of the Serbian population served as the settlements from which the neighboring villages with the majority of the Croatian population were attacked.

Sri Lanka settlements were occupied during October, including the city of Ilok, from which the majority of the Croats were forced to isolate despite the presence of the observers of the EZ.Williams, Carol J.;

the domovinski rat is native to which island

Question: which sri lanka city was occupied by croats in october 1942

which sri lanka city was occupied by croats in october 1942

Question: during which month of the year were sri lanka settlements occupied by croats

during which month of the year were sri lanka settlements occupied by croats

Question: what nationality was the majority of the domovinski rat population

what nationality was the majority of the domovinski rat population

Question: who lived in the domovinski rat settlements

stanovništvom poslužila su kao uporišta iz kojih su napadana susjedna sela s većinskim hrvatskim pučanstvom

who lived in the domovinski rat settlements

Question: where did the majority of the croats live in sri lanka

where did the majority of the croats live in sri lanka

Question: who discovered the domovinski rat in sri lanka

who discovered the domovinski rat in sri lanka

The settlements with the majority of the Serbian population served as the settlements from which the neighboring villages with the majority of the Croatian population were attacked .

Sri Lanka settlements were occupied during October , including the city of Ilok , from which the majority of the Croats were forced to isolate despite the presence of the observers of the EZ.Williams , Carol J. ;

Naselja s većinskim srpskim stanovništvom poslužila su kao uporišta iz kojih su napadana susjedna sela s većinskim hrvatskim pučanstvom. Srijemska naselja zauzeta su tijekom listopada, uključujući i grad Ilok, odakle je većina Hrvata bila prisiljena iseliti se unatoč nazočnosti promatrača EZ-a.Williams, Carol J.;

Naselja s većinskim srpskim stanovništvom poslužila su kao uporišta iz kojih su napadana susjedna sela s većinskim hrvatskim pučanstvom.

Srijemska naselja zauzeta su tijekom listopada, uključujući i grad Ilok, odakle je većina Hrvata bila prisiljena iseliti se unatoč nazočnosti promatrača EZ-a.Williams, Carol J.;

The settlements with the majority of the Serbian population served as the settlements from which the neighboring villages with the majority of the Croatian population were attacked. Sri Lanka settlements were occupied during October, including the city of Ilok, from which the majority of the Croats were forced to isolate despite the presence of the observers of the EZ.Williams, Carol J.;

The settlements with the majority of the Serbian population served as the settlements from which the neighboring villages with the majority of the Croatian population were attacked.

Sri Lanka settlements were occupied during October, including the city of Ilok, from which the majority of the Croats were forced to isolate despite the presence of the observers of the EZ.Williams, Carol J.;

The supply of weapons and equipment was complicated due to the ruins that gradually stepped around the city and after the fall of the Marinaca and Bogdanovaca was completely closed.

Despite the inequality of the forces, the defenders destroyed a large number of enemy tanks, throwed out thousands of soldiers from the machinery, attached to the great enemy forces and thus stopped progress.

Vukovar was a modestly prosperous, sleepy, provincial town in eastern Croatia, near the border with Serbia, noted for its picturesque baroque architecture. That was before the war for Croatia's independence erupted in July 1991.
|
|
By Gabriel Partos
BBC south east Europe analyst
By the end of its three-month siege at the hands of Serb forces in November 1991, Vukovar had become utterly devastated.
|
|
Vukovar suffered a three-month siege by Serb forces
It was, perhaps, the most comprehensively destroyed town of any size in either Bosnia-Herzegovina or Croatia during the wars of the first half of the 1990s.
Capture of the town was an important strategic objective for the Serb-dominated Yugoslav army. It was designed to consolidate Serb control over the region of Croatia known as eastern Slavonia.
That objective was achieved, even though there was little left, apart from than ruins, following the siege.
It was also accompanied by the ethnic cleansing of Croats, who prior to the war were present in Vukovar municipality in roughly the same numbers as Serbs.
Croat defenders of Vukovar later claimed that the town could have been saved from capture by Serb forces if the nationalist President Franjo Tudjman had been willing to send reinforcements.
Mr Tudjman was accused of deliberately sacrificing Vukovar - dubbed the Croatian Stalingrad because of its devastation - so as to reinforce his portrayal of Croatia as the victim of Serb aggression.
Grim events
Whatever the late President Tudjman's intentions, Vukovar has since become a symbol of destruction - and atrocities.
When the Serb forces took control of Vukovar on 19 November 1991, several hundred people took refuge in the town's hospital in the hope that they would be evacuated in the presence of neutral observers.
A deal to that effect had earlier been agreed in negotiations between the Yugoslav army and the Croatian government.
But instead of the hoped-for evacuation, about 400 individuals - including wounded patients, soldiers, hospital staff and Croatian political activists - were removed from the hospital by Yugoslav army and Serb paramilitary forces.
According to The Hague Tribunal's indictment, which was originally issued in 1995, three Yugoslav army officers, Colonel Mile Mrksic, Major Veselin Sljivancanin and Captain Miroslav Radic, oversaw the removal of some 300 men to Ovcara farm, four kilometres outside Vukovar.
The detainees were beaten up. Some died of their injuries and approximately 260 of them were executed and then buried in a mass grave.
Details of the Vukovar massacre soon began to emerge as survivors reported on the events, and doubts began to appear about the large number of missing detainees.
But it took several years of exhumations and painstaking investigations to gather the evidence that formed the basis of the Tribunal's indictment.
Trail of guilt
Subsequently, the Tribunal also issued the first of its sealed, secret indictments; against the wartime Serb mayor of Vukovar, Slavko Dokmanovic.
With the three army officers out of the Tribunal's reach in President Slobodan Milosevic's Yugoslavia, and with the danger that Mr Dokmanovic might escape from eastern Slavonia across the border to Yugoslavia if he were to be publicly indicted, his arrest by UN forces was swiftly accomplished in 1996.
Two years later Mr Dokmanovic hanged himself in prison while awaiting the verdict at the end of his trial in The Hague.
Mr Mrksic and Mr Radic surrendered to the Tribunal after Belgrade began to enact laws on the extradition of indicted war crimes suspects last year.
Mr Sljivancanin's arrest will now make it possible to go ahead with the trial of all members of the group known as the "Vukovar Three".
Vukovar, as part of eastern Slavonia, was the only region of Croatia's rebel Serb-held areas to escape capture by the Croatian army in 1995.
Because it was spared a military campaign in that year with the subsequent refugee exodus, it has also remained the only region with a substantial ethnic Serb community.
After the Dayton peace treaty for Bosnia and the Erdut agreement for Croatia brought the wars in the region to an end, eastern Slavonia was placed under UN administration for two years.
It was finally reintegrated with Croatia in 1998. Since then the painful process of reconstruction has been underway.

Question: what did the defenders destroy in domovinski rat

tenkova , izbacili iz stroja tisuće vojnika , vezali na se velike neprijateljske

The supply of weapons and equipment was complicated due to the ruins that gradually stepped around the city and after the fall of the Marinaca and Bogdanovaca was completely closed.

Despite the inequality of the forces, the defenders destroyed a large number of enemy tanks, throwed out thousands of soldiers from the machinery, attached to the great enemy forces and thus stopped progress.

what did the defenders destroy in domovinski rat

Question: what type of weapon did the domovinski rat destroy

what type of weapon did the domovinski rat destroy

Question: where did the domovinski rat get its weapons

where did the domovinski rat get its weapons

Question: what was supplied by the domovinski rat

i opreme bila je otežana zbog obruča koji se postupno stezao

Question: where did the domovinski rat live in greece

where did the domovinski rat live in greece

Question: what were the names of the two major battles that took place around domovinski rat

what were the names of the two major battles that took place around domovinski rat

Question: what happened to the supply of weapons and equipment after the marinaca and bogdan

what happened to the supply of weapons and equipment after the marinaca and bogdan

Question: where did the domovinski rat fight in the war

vezali na se velike neprijateljske snage te na taj način zaustavili napredovanje

where did the domovinski rat fight in the war

The supply of weapons and equipment was complicated due to the ruins that gradually stepped around the city and after the fall of the Marinaca and Bogdanovaca was completely closed .

Despite the inequality of the forces , the defenders destroyed a large number of enemy tanks , throwed out thousands of soldiers from the machinery , attached to the great enemy forces and thus stopped progress .

Dostava oružja i opreme bila je otežana zbog obruča koji se postupno stezao oko grada pa se nakon pada Marinaca i Bogdanovaca potpuno zatvorio. Unatoč neravnopravnu odnosu snaga, branitelji su uništili golem broj neprijateljskih tenkova, izbacili iz stroja tisuće vojnika, vezali na se velike neprijateljske snage te na taj način zaustavili napredovanje.

Dostava oružja i opreme bila je otežana zbog obruča koji se postupno stezao oko grada pa se nakon pada Marinaca i Bogdanovaca potpuno zatvorio.

Unatoč neravnopravnu odnosu snaga, branitelji su uništili golem broj neprijateljskih tenkova, izbacili iz stroja tisuće vojnika, vezali na se velike neprijateljske snage te na taj način zaustavili napredovanje.

The supply of weapons and equipment was complicated due to the ruins that gradually stepped around the city and after the fall of the Marinaca and Bogdanovaca was completely closed. Despite the inequality of the forces, the defenders destroyed a large number of enemy tanks, throwed out thousands of soldiers from the machinery, attached to the great enemy forces and thus stopped progress.

The supply of weapons and equipment was complicated due to the ruins that gradually stepped around the city and after the fall of the Marinaca and Bogdanovaca was completely closed.

Despite the inequality of the forces, the defenders destroyed a large number of enemy tanks, throwed out thousands of soldiers from the machinery, attached to the great enemy forces and thus stopped progress.

After almost three months of occupation, the Serbian forces eventually occupied Vukovar on November 18, 1991.

After entering the city, the Serbian forces committed severe crimes.

AMSTERDAM (Reuters) - Judges at the U.N. war crimes tribunal will rule on Thursday whether three former Yugoslav officers were criminally responsible for the 1991 massacre of non-Serbs in the Croatian town of Vukovar, one of the most brutal episodes of the Balkans wars.
Prosecutors have sought life sentences for Mile Mrksic, Miroslav Radic and Veselin Sljivancanin, who are charged with extermination, murder, cruel treatment and torture over acts allegedly committed by forces under their command.
At least 264 people, mainly Croats who had sought shelter in the Vukovar hospital after the fall of the city believing they would be safely evacuated, were taken to a farm by Serb forces then shot and buried with a bulldozer in a mass grave.
The accused, known as the “Vukovar Three”, pleaded not guilty.
Prosecutors said the men ignored orders to ensure Serb soldiers carried out no acts of retribution on the Croats after a 3-month siege of Vukovar, Croatia’s easternmost town, close to the border with Serbia. They then took steps to conceal the crime.
Vukovar was once a pretty Danube River port whose 19th century Austro-Hungarian buildings were reduced to bullet-riddled stumps by the ferocious fighting of 1991.
After the town fell, hundreds of people including the families of hospital staff and some Croatian soldiers, sought refuge in the hospital in the belief they would be evacuated in the presence of international observers.
Instead, local armed Serbs were allowed into the hospital on November 19 where they started abusing and beating patients.
In spite of protests by the head of the hospital, soldiers separated the men from the women, taking about 400 people from the facility and then transporting 300 in buses to a farm building in nearby Ovcara.
There, the captives were beaten for several hours and afterwards transported in groups of about 10 to 20 to a site close by were at least 264 were shot.
For most Croats, Vukovar remains a symbol of Croatia’s struggle for independence and thousands of ordinary people and officials flock there every November to commemorate the suffering the town endured in autumn 1991.
A large part of the town has been rebuilt but many walls are still scarred by shells and streets are lined with remnants of houses destroyed in the war. Serb and Croat communities living there remain divided.
Additional reporting by Zoran Radosavljevic in Zagreb
Our Standards: The Thomson Reuters Trust Principles.

Question: when did the serbian army take over vukovar

After almost three months of occupation, the Serbian forces eventually occupied Vukovar on November 18, 1991.

After entering the city, the Serbian forces committed severe crimes.

when did the serbian army take over vukovar

Question: what did the serbian troops do to the city of vukovar

what did the serbian troops do to the city of vukovar

Question: which city was occupied by serbian forces on 18 november 1991

which city was occupied by serbian forces on 18 november 1991

Question: how long did it take the serbian army to occupy vukovar

gotovo puna 3 mjeseca opsade srpske su snage naposljetku

how long did it take the serbian army to occupy vukovar

Question: how long did the serbian occupation of vukovar last

mjeseca opsade srpske su snage naposljetku

how long did the serbian occupation of vukovar last

Question: in which year did the serbian army occupy vukovar

in which year did the serbian army occupy vukovar

Question: what did the serbian troops do to vukovar

what did the serbian troops do to vukovar

After almost three months of occupation , the Serbian forces eventually occupied Vukovar on November 18 , 1991 .

After entering the city , the Serbian forces committed severe crimes .

Nakon gotovo puna 3 mjeseca opsade srpske su snage naposljetku zauzele Vukovar 18. studenoga 1991. Nakon ulaska u grad srpske su snage počinile teške zločine.

Nakon gotovo puna 3 mjeseca opsade srpske su snage naposljetku zauzele Vukovar 18. studenoga 1991.

Nakon ulaska u grad srpske su snage počinile teške zločine.

After almost three months of occupation, the Serbian forces eventually occupied Vukovar on November 18, 1991. After entering the city, the Serbian forces committed severe crimes.

After almost three months of occupation, the Serbian forces eventually occupied Vukovar on November 18, 1991.

After entering the city, the Serbian forces committed severe crimes.

In the next five months, until the intersection of UNPROFOR, the Serbs established the achieved drawings, continued the pursuit of the non-Serbian coup and continued to threaten Osijek and Vinkovce with long-term fireworks.

Until November 12, 1991, as a result of the JNA and great-hearted terrorists' grenades, the Osya hospital received 2,600 wounded people, and a total of 370 people died as a result of the grenades from the great-hearted grenades of Osya.

|
|
Spomenar 8. - 14. studenoga
DOMOVINSKI RAT
priredio Luka Gavranović
8.
studenoga
1990.
- Predsjednik
Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman u intervjuu za YUTEL izjavio da
Jugoslavija može opstati jedino kao savez ravnopravnih republika po
uzoru na Europsku zajednicu. Izvori balvan revolucije nisu u Kninu, nego
je to scenarij importiran u Knin, rekao je dr. Tuđman.
1991.
-
Hrvatska i makedonska vlada postigle dogovor o oslobađanju Makedonaca,
zarobljenih u Hrvatskoj, koji su služili u JNA.
- JRM
ponovo blokirala sve hrvatske luke i još jednom napala Dubrovnik.
- Na
sastanku u Rimu, Ministarsko vijeće EZ-a izglasalo uvođenje sankcija
protiv Srbije.
- Papa i
američki predsjednik na sastanku u Rimu, među ostalim, razgovarali i o
agresiji na Hrvatsku.
1992.
- Hrvati
Sarajeva, umorni od nepovjerenja Muslimana, zaprijetili da će pješice
i bez pratnje prijeći na ničiju zemlju kako bi se domogli područja
koje kontrolira HVO.
- Papa Ivan Pavao
II obratio se u Vatikanu jedanaestorici hrvatskih biskupa kao Hrvatskoj
biskupskoj konferenciji, čime je faktički sankcionirao prestanak
postojanja Biskupske konferencije Jugoslavije.
1993.
- Glasnogovornik
Odjela obrane HVO Veso Vegar priopćio u Mostaru da je muslimansko
vodstvo naložilo uhićenje predsjednika HVO u Sarajevu Slavka Zelića,
i drugih čelnika HVO.
1994.
- Međunarodni
sud za ratne zločine u Haagu zatražio od Njemačke izručenje
bosanskog Srbina Dušana Tadića, osumnjičenog za najteže ratne zločine
u BiH.
- Naš cilj je
ujedinjenje svih srpskih zemalja od Knina, preko Banja Luke i Sarajeva,
do Beograda, izjavio ratni zločinac general Mladić njemačkom tjedniku
“Der Spiegel”.
- Međunarodno
priznanje Hrvatske uslijedilo je kada su Srbi uvidjeli da je ne mogu
pokoriti ni osvojiti po crti Virovitica-Karlobag, izjavio lord David
Owen na predavanju u londonskom Kraljevskom zemljopisnom društvu.
1995.
-
Predsjednik RH dr. Tuđman ponovno otišao na mirovne pregovore u Dayton.
Kako je naglasio, istočna Slavonija, Baranja i zapadni Srijem i dalje
su ključna pitanja i zato će se ta pitanja posebno razmotriti, dok će
Amerikanci i dalje insistirati na jačanju Federacije BiH.
- Američko
pravosuđe zadalo težak udarac nastojanjima tzv. SRJ da izbori povlašteni
položaj jedine pravne nasljednice bivše SFRJ nakon njezina raspada.
Sudac newyorkškog suda Allen G. Schwarz objavio da se ne prihvaća tužba
tzv. SRJ da joj se dodijeli rezidencija diplomata pri OUN.
9.
studenoga
1990.
- U Zagrebu održana
osnivačka skupština Udruženja hrvatskih ratnih veterana, a za samo
mjesec dana pristupnice potpisalo oko 15.000 prijašnjih članova
SUBNOR-a.
1991.
-
Hrvatska Vlada produžila rok za povlačenje JNA s hrvatskog teritorija
do Božića.
- U
Zagrebu razmijenjeno 332 hrvatska zatvorenika za 457 vojnika JNA i
srpskih terorista.
-
Potpisan sporazum o povlačenju svih jedinica JNA iz Rijeke.
- Jedan
dječak ubijen, a dvojica ranjena prilikom eksplozije mine na ulazu u
riječku kasarnu JNA.
1992.
- Hrvatski inženjerci
osposobili pistu aerodroma Dubrovnik.
- Hrvati se ne
mogu nikako organizirano vratiti na područje grada i općine Vukovar -
rekao novinarima u Beogradu predsjednik "oslobođene općine
Vukovar" Miodrag Mišić.
- Mi smo protiv
bilo kakvog specijalnog statusa u Hrvatskoj. Za nas Hrvatska ne postoji,
osim kao susjed - rekao u Okučanima "ministar unutrašnjih poslova
republike srpske krajine" Milan Martić.
- U Zadar stigla
još jedna skupina od 17 prognanih Hrvata iz Zatona, Obrovca, Medviđe i
Zelengrada.
1993.
- U topničkim
borbama muslimanskih snaga i HVO-a srušen znameniti mostarski Stari
most.
1994.
- Prema popisu pučanstva
iz 1991. godine, na teritoriju Breze, Bugojna, Busovače, Fojnice,
Gornjeg Vakufa, Kaknja, Novog Travnika, Prozora, Travnika, Vareša,
Visokog, Viteza i Zenice živjelo 173.698 Hrvata i 288.807 Muslimana.
Prema podacima humanitarnih organizacija, prije potpisivanja
Washingtonskog sporazuma prognano 95.000 Hrvata i 35.000 Muslimana.
Nakon potpisivanja sporazuma iselilo se više od 10.000 Hrvata, a
vratilo ih se manje od 500.
- Od četničkih
granata i snajperskih hitaca u Sarajevu poginulo pet, a ranjeno preko
deset osoba.
1995.
- Međunarodni
sud za ratne zločine optužio oficire JNA Šljivančanina, Mrkšića i
Radića zbog ratnih zločina u Vukovaru 1991. godine.
-
Predstavnik američkog State Departmenta prokomentirao izjavu lorda
Davida Owena, kako mirovni pregovori koji se održavaju pod
pokroviteljstvom SAD-a vode podjeli Bosne, riječima: "Otkad je
gospodin Owen prestao biti mirovni pregovarač, SAD napreduju prema
diplomatskom trijumfu".
- U Pakračkim
vinogradima, nedaleko Pakraca, ekshumirana tijela troje civila, koje su
četnici ubili 1991.
-
Dogovoreno da će svaka država financirati svoje postrojbe u sastavu
NATO-a na području BiH.
1996.
- Predsjednik Tuđman
primio u Predsjedničkim dvorima voditelja Prijelazne uprave za hrvatsko
Podunavlje Jacquesa Kleina i izaslanstvo lokalnih Srba.
- Veleposlanik
SRJ pri UN Vladimir Jovanović poslao pismo Vijeću sigurnosti, u kojem
izričito traži produljenje mandata UNTAES-a u Hrvatskoj do početka
1998. godine.
- Predsjednica
Republike Srpske Biljana Plavšić smijenila general pukovnika Ratka
Mladića i za novog načelnika generalštaba vojske Republike Srpske
imenovala general majora Peru Čolića.
10.
studenoga
1991.
- Četvorica
pripadnika Hrvatske vojske, specijaliziranih za razminiranje, poginula
prilikom otkrivanja mina koje je za sobom ostavila JNA na pulskom
aerodromu.
-
Francuski predsjednik Mitterrand izjavio kako se on zalaže za
uspostavljanje sigurnosne zone između Hrvatske i Srbije, ali i ostalih
područja gdje se vode borbe, barem dok se djeca i hendikepirani ne
evakuiraju iz takvih područja.
1992.
- Nijedna srpska
kuća u Rijeci ili njezinoj okolici nije srušena - demantira izvješće
KESS-a u pismu Komitetu visokih dužnosnika KESS-a gradonačelnik Rijeke
Željko Lužavec.
- Na sjednici
Predsjedništva BiH za predsjednika vlade izabran Hrvat Mile Akmadžić,
no zahtjev HDZ-a da Miro Lasić postane član Predsjedništva nije prošao.
1993.
- Ceremonijalnim
podizanjem hrvatske zastave ispred palače FAO u Rimu, završen je svečani
dio primanja Hrvatske u ovu organizaciju za prehranu i poljoprivredu UN.
1995.
- U
Daytonu potpisan sporazum o funkcioniranju hrvatsko-bošnjačke
Federacije.
- U
Daytonu potpisani Sporazumi hrvatske i bosanske strane o ujedinjenju
Mostara i povratku dijela izbjeglica u Stolac, Jajce, Travnik i Bugojno.
- U
Washingtonu se optužnica protiv trojice oficira JNA doživljava kao dio
američke strategije kojom se prijeti beogradskom režimu Sudom za ratne
zločine, ako ne prihvati mirovni sporazum.
- Vijest
da će delegacija "svih Srba" u Daytonu, u načelu, prihvatiti
prijedlog dvogodišnjeg protektorata UN-a nad okupiranim dijelovima
Hrvatske, te da potom taj teritorij prijeđe pod vlast Hrvatske,
pojavila se u beogradskim medijima.
- Vijeće
sigurnosti UN prihvatilo Rezoluciju 1.019, kojom se najoštrije osuđuju
sva kršenja međunarodnog humanitarnog prava na području bivše
Jugoslavije, zahtijevajući da se rezolucije mora držati Srbija, ali i
Hrvatska i BiH, čime je u isti koš strpala agresora i žrtvu.
Otpravnik poslova RH pri UN-u Vladimir Drobnjak napomenuo da je učinjen
opasan ustupak Srbima.
1996.
- Šestorica
bosanskih Srba osumnjičenih za ratne zločine zaposleni u policiji i na
civilnim položajima u Prijedoru, Omarskoj i Bosanskom Šamcu, otkriva
britanski OMRI (Open Media Research).
11.
studenoga
1991.
- Prvi
tenkovi JNA napuštaju kasarne u Rijeci: prekinuta blokada pulske luke
kako bi jedinice JNA mogle otići morskim putem.
- Veliki
protesti u Vojvodini i Bosni i Hercegovini protiv opće mobilizacije
JNA. Vlada Bosne i Hercegovine proglasila mobilizaciju nelegalnom.
- EFTA i
zemlje G-24 odlučile obustaviti pomoć i prekinuti ekonomske odnose s
Jugoslavijom, ugledavši se na EZ koja je proglasila uvođenje sankcija
protiv Jugoslavije.
1992.
- Turski premijer
Sulejman Demirel upozorio srbijanskog predsjednika Slobodana Miloševića
da ne izaziva "krvoproliće" na Kosovu i Sandžaku.
1993.
- Ofenziva
muslimanskih snaga u središnjoj Bosni prijeti ne samo opstojnosti
hrvatskog naroda na tom prostoru već i budućnosti općih
muslimansko-hrvatskih odnosa, rekao na zasjedanju hrvatskog Sabora
ministar vanjskih poslova dr. Mate Granić.
- Muslimanske
vlasti oslobodile dio uhićenih časnika sarajevskog HVO-a, no u vojnom
zatvoru "Viktor Bubanj" u Sarajevu zadržan Slavko Zelić,
predsjednik HVO-a Sarajevo i saborski zastupnik HR Herceg-Bosne.
- U Dubrovniku,
nakon što je razgledao oštećenja stare gradske jezgre i agresore
nazvao vandalima i pljačkašima, ruski veleposlanik L. V. Kerestedžijanc
istaknuo da se granice Hrvatske ne mogu mijenjati i da je Vukovar
hrvatski grad.
- Bugojanski
Hrvati Međunarodnom sudu pravde u Haagu poslali preticiju s izvješćem
o kršenju ljudskih prava na sedam stranica teksta koje opisuje zlodjela
muslimanske vojske.
1994.
- Srpski
projektil s Podveležja pogodio mostarsku katedralu, u kojoj se upravo
održavao vjeronauk za djecu. Ranjeno sedmero djece, od kojih su dvoje
podleglo ranama.
1995.
-
Veleposlanik SAD-a u Hrvatskoj Peter Galbraith prilikom obilaska Baranje
pobunjenim Srbima naglasio kako "krajina" nikada nije
postojala, jer SAD nikada nisu prihvatile njezino postojanje.
-
Predsjednici dr. Tuđman, Milošević i Izetbegović spremni doći u
Moskvu na pregovore s Borisom Jeljcinom, izjavio Igor Ivanov za rusku
televiziju.
- Prema
sporazumu iz Daytona HVO će imati svoje zapovjednike do razine korpusa,
a iznad te razine bit će zapovjedništvo jedinstvene vojske Federacije.
- Nakon
susreta kardinala Franje Kuharića i mitropolita zagrebačko-ljubljanskog
i cijele Italije Jovana (Pavlovića) u Zagrebu, mitropolit naglasio da
on "čeka konačni mir", pa će tek onda poraditi na
ekumenizmu u ovim krajevima pod njegovom jurisdikcijom.
1996.
- Predsjednik
Republike i vrhovni zapovjednik oružanih snaga dr. Franjo Tuđman
razriješio, zbog umirovljenja, generala zbora Zvonimira Červenka dužnosti
načelnika Glavnog stožera HV-a i na tu dužnost imenovao general
pukovnika Pavla Miljavca.
12.
studenoga
1991.
-
Predsjednik kolektivnog jugoslavenskog Predsjedništva Stipe Mesić službeno
zatražio od UN-a da pošalju mirovne snage koje bi se razmjestile duž
hrvatske granice.
-
Nedaleko od splitske luke, koja se nalazi pod pomorskom blokadom,
potopljen mali talijanski brod "Euro River'.
- Osijek
se još uvijek nalazi pod granatama JNA i srpskih terorista. Do sada je
u bolnicu dovezeno 2.600 ranjenih, a njih 370 je umrlo od posljedica
ranjavanja.
-
Specijalni izaslanik UN-a Cyrus Vance zatražio da se zahtjev
jugoslavenskog Predsjedništva za slanjem mirovnih snaga UN-a proglasi
nelegalnim.
- Lord
Carrington objavio kako je priznanje Hrvatske i Slovenije neizbježno,
ali da se napadi na Dubrovnik mogu spriječiti jedino vojnom silom.
1992.
- Čak 26 župa
južnohrvatske franjevačke provincije Presvetog Otkupitelja okupirano,
istaklo franjevačko izaslanstvo prigodom susreta s predsjednikom Tuđmanom
u Zagrebu.
- Mostar ponovno
trpi velika razaranja; četnici pogodili projektilima i starački dom, u
kojem su život izgubile dvije nepokretne starice.
- Vlada SRJ
predložila Skupštini zakon kojim prijašnje vlasništvo SFR
Jugoslavije postaje neotuđivo državno vlasništvo "SR
Jugoslavije".
- Njemački
tjednik "Bunte" objavio listu sedam najopasnijih ljudi
svijeta, na čijem čelu je Slobodan Milošević. "Sadam
Balkana", piše "Bunte", kriv je za ubijanje, pljačke,
silovanje i progone ljudi, a procijenjeni je broj mrtvih njegovom
odgovornošću između 20.000 i 40.000 osoba.
1993.
- Muslimansko
ratno predsjedništvo Bugojna donijelo odluku da se svi Hrvati
protjeraju iz grada. Trenutačno se u muslimanskim zatvorima u Bugojnu
nalazi 345 hrvatskih ratnih zarobljenika, priopćilo novinarima u Livnu
povjereništvo HVO Bugojna.
- Na temelju
zapovijedi predsjednika HR Herceg-Bosne Mate Bobana, za zapovjednika
Glavnog stožera HVO-a imenovan general-pukovnik Ante Rosso. Na svoj
osobni zahtjev, dužnosti razriješen dosadašnji zapovjednik Slobodan
Praljak.
- Ravnatelj
Hrvatske matice iseljenika Ante Beljo potaknuo osnivanje odbora za
rekonstrukciju Starog mosta u Mostaru.
1994.
- Čelnici
Federacije BiH Alija Izetbegović i Krešimir Zubak uputili pisma
predsjedniku Republike Hrvatske dr. Franji Tuđmanu, u kojima traže da
poduzme sve potrebne diplomatske, pa i vojne mjere, da se s hrvatskog
teritorija spriječe napadi srpskih jedinica na teritorij BiH.
- Ministar
vanjskih poslova Republike Hrvatske dr. Mate Granić uputio
predsjedatelju Vijeća sigurnosti UN američkoj veleposlanici Madeleine
Albright pismo, u kojem traži održavanje hitne sjednice Vijeća
sigurnosti, zbog pogoršanja stanja u UNPA-područjima, kao i zbog općeg
pogoršanja stanja u BiH, koje zahtijeva “hitnu i odlučnu akcije UN i
drugih međunarodnih organizacija”, jer stanje kod Bihaća postaje
iznimno dramatično.
- Odluka američkog
predsjednika Clintona o djelomičnoj suspenziji embarga oružja u BiH
znači da će američki brodovi u Jadranu propuštati one brodove koji
budu prevozili oružje za BiH i o tome neće obavještavati ni svoje
saveznike ni UN. U Jadranu se nalazi 19 brodova koji, u sklopu zajedničke
operacije NATO-a i WEU-a, nadgledaju poštivanje embarga na isporuku oružja.
1995.
- U Zagrebu i
Erdutu potpisan Temeljni sporazum o reintegraciji hrvatskog istoka, tako
da je posljednji hrvatski prostor-istočna Slavonija, Baranja i zapadni
Srijem vraćen u ustavno-pravni poredak hrvatske države. Sporazum
potpisali ing. Hrvoje Šarinić i Milan Milanović.
1996.
- Lider Srba iz
hrvatskog Podunavlja Vojislav Stanimirović, nakon povratka s razgovora
s predsjednikom Tuđmanom, u Vukovaru postavlja uvjete: odbija skoro uvođenje
kune i traži produljenje mandata UNTAES-a za još dvije godine.
- UN kao svoj službeni
dokument objavili aide-memoire vlade SRJ o Prevlaci u kojem se zahtijeva
da se Beogradu prizna suverenitet nad tim područjem.
13.
studenoga
1990.
- U prisutnosti
kardinala Kuharića ispraćeno tijelo sisačkog župnika Antuna
Grahovara, koji je ubijen sa sedam uboda noža u Župnom dvoru pokraj
crkve Sv. Marije na Viktorovcu u Sisku.
1991.
- Četrdeset
i dvojica dobitnika Nobelove nagrade potpisali apel protiv agresije na
Hrvatsku.
-
Posljednje vozilo tenkovske brigade JNA napustilo kasarnu Jastrebarsko
pokraj Zagreba.
-
Nekoliko minobacačkih granata palo na južni dio gradske jezgre
Dubrovnika. U 17 hrvatskih gradova označena opća opasnost.
- Opća
mobilizacija proglašena u hrvatskim gradovima Karlovac, Duga Resa, te u
Slunju, koji se već četiri mjeseca nalazi pod neprestanim napadima JNA
i srpskih terorista.
1992.
- U BiH od početka
rata poginulo 128.000, a ranjeno 136.000 ljudi, od toga 61.000 teško,
objavio Krizni stožer zdravstva BiH.
- Vjerski
poglavar Muslimana u BiH muftija Saleh Ahmed Julaković optužio u Kairu
Rusiju, Grčku, Rumunjsku i Bugarsku da se ne pridržavaju sankcija UN
protiv Srbije.
1993.
- Stanje ljudskih
prava u Hrvatskoj mnogo je bolje nego u bivšoj Jugoslaviji,
konstatirala Helsinška komisija američkog Kongresa u iscrpnom izvještaju
o stanju ljudskih prava u Hrvatskoj.
1994.
- Vijeće
sigurnosti UN donijelo konsenzusom Predsjedničku izjavu o stanju oko
Bihaća, kojom osuđuje svako nepoštivanje međunarodne granice
Hrvatske i BiH, te zahtijeva od svih strana, a posebice od “snaga
krajiških Srba”, potpuno poštovanje te granice.
- Zbog napada s
hrvatskih područja pod kontrolom Srba na BiH tražimo promatrače UN na
granicu Hrvatske i BiH, izjavio novinarima u New Yorku predstavnik BiH
pri UN Muhamed Šaćirbej.
- Potvrđeno je
da je na bihaćko bojište kroz koridor prebačeno 7.000 srpskih
dobrovoljaca, a među njima i 300 ruskih plaćenika, izjavio novinarima
glasnogovornik UNPROFOR-a u Zagrebu.
1995.
- Američki
predsjednik Bill Clinton pozdravio sklapanje Temeljnog sporazuma o istočnoj
Slavoniji, Baranji i zapadnom Srijemu, napomenuvši da je to veliki
korak prema postizanju sveukupnog mira na Balkanu.
-
Hrvatsko izaslanstvo u Daytonu, koje vodi dr. Tuđman, zadovoljno
postizanjem sporazuma o istočnoj Slavoniji, Baranji i zapadnom Srijemu,
jer jamči mirnu reintegraciju tog područja kroz dolazak međunarodnih
snaga.
- Međunarodni
sud za ratne zločine podigao optužnicu protiv Darija Kordića,
Tihomira Blaškića, Marija Čerkeza, Ivana Šantića, Pere Skopljaka i
Zlatka Aleksovskog, zbog navodnih ratnih zločina prema muslimanskom
stanovništvu.
1996.
- Nakon šest
godina, osječka luka “Tranzit” ponovno u punoj funkciji.
- Nakon što
“zagrebačka kriza” nije uvrštena u raspravu sjednice Zastupničkog
doma Sabora, oporba iz prosvjeda napustila sabornicu.
14.
studenoga
1991.
- Sisak
ponovno pod artiljerijskom vatrom. Ostaci rafinerije i benzinskih
tankova ponovo gore.
- Do sada
je u Hrvatskoj poginulo 29 djece, a 266 ih je ranjeno.
-
Regionalne vlasti i predstavnici JNA se složili da će do 10. prosinca
JNA napustiti Šibenik.
-
Predsjednik Bosne i Hercegovine Alija Izetbegović zahtijeva od lorda
Carringtona da pošalje mirovne snage UN-a u Bosnu i Hercegovinu.
Hrvatska se Vlada suglasila s uvjetima primirja potpisanog između
generala Kadijevića i lorda Carringtona.
1992.
- Točno 755 zatočenika
srpskog logora Manjača kod Banja Luke stiglo preko Save iz BiH u
Hrvatsku. U Manjači još najmanje 2.800 logoraša.
- Na Drugom općem
saboru HDZ-a BiH u Mostaru u tajnom glasovanju izabran za predsjednika
mr. Mate Boban.
1994.
- Srpsko topništvo
napalo ponovno zaštićenu zonu Bihaća, potvrdili izvori UNPROFOR-a u
Sarajevu. Potpukovnik Tim Spitzer izvijestio da su Srbi preuzeli nadzor
nad osamdeset posto teritorija što ga je bosanska vojska oslobodila u
posljednjoj ofenzivi.
1995.
- Ruski
vojnici u BiH nadzirat će posavski koridor, rekao ruski general Léontijev
Švecov.
- Vijeće
sigurnosti razmatrat će dvije opcije za provedbu sporazuma u Hrvatskoj
- jedan je da primjena Sporazuma o istočnoj Hrvatskoj bude u sklopu
primjene Bosansko-hercegovačkog sporazuma, odnosno da ga provodi NATO,
a drugi, da se formiraju posebne međunarodne snage.
1996.
- Zastupnički
dom Sabora RH ukinuo vojne sudove.
«««Povratak
na sadržaj

Question: how many wounded people were in osya hospital

In the next five months, until the intersection of UNPROFOR, the Serbs established the achieved drawings, continued the pursuit of the non-Serbian coup and continued to threaten Osijek and Vinkovce with long-term fireworks.

Until November 12, 1991, as a result of the JNA and great-hearted terrorists' grenades, the Osya hospital received 2,600 wounded people, and a total of 370 people died as a result of the grenades from the great-hearted grenades of Osya.

how many wounded people were in osya hospital

Question: how many people died as a result of the domovinski rat attacks

how many people died as a result of the domovinski rat attacks

Question: when did the domovinski rat attack the osya hospital

12 . studenoga 1991 . je od posljedica granatiranja od strane JNA i velikosrpskih terorista osječka bolnica zaprimila 2.600 ranjene osobe , a ukupno je 370 osoba poginulo kao posljedica ranjavanja od velikosrpskog granatiranja Osijeka . Spomenar 8.-14 . studenoga .

when did the domovinski rat attack the osya hospital

Question: what did the serbs threaten osijek and vinkovce with

- a , Srbi su utvrđivali dosegnute crte , nastavili progon nesrpskoga pučanstva te dalekometnim topništvom i dalje ugrožavali Osijek i Vinkovce

what did the serbs threaten osijek and vinkovce with

Question: how long did the domovinski rat rule

Question: who did the serbs threaten with long term fireworks

who did the serbs threaten with long term fireworks

Question: what kind of weapon did the domovinski rat use

what kind of weapon did the domovinski rat use

Question: the domovinski rat was the symbol of which terrorist organization

the domovinski rat was the symbol of which terrorist organization

In the next five months , until the intersection of UNPROFOR , the Serbs established the achieved drawings , continued the pursuit of the non - Serbian coup and continued to threaten Osijek and Vinkovce with long - term fireworks .

Until November 12 , 1991 , as a result of the JNA and great - hearted terrorists ' grenades , the Osya hospital received 2,600 wounded people , and a total of 370 people died as a result of the grenades from the great - hearted grenades of Osya .

U idućih pet mjeseci, do razmještaja UNPROFOR-a, Srbi su utvrđivali dosegnute crte, nastavili progon nesrpskoga pučanstva te dalekometnim topništvom i dalje ugrožavali Osijek i Vinkovce. Do 12. studenoga 1991. je od posljedica granatiranja od strane JNA i velikosrpskih terorista osječka bolnica zaprimila 2.600 ranjene osobe, a ukupno je 370 osoba poginulo kao posljedica ranjavanja od velikosrpskog granatiranja Osijeka.Spomenar 8.-14. studenoga.

U idućih pet mjeseci, do razmještaja UNPROFOR-a, Srbi su utvrđivali dosegnute crte, nastavili progon nesrpskoga pučanstva te dalekometnim topništvom i dalje ugrožavali Osijek i Vinkovce.

Do 12. studenoga 1991. je od posljedica granatiranja od strane JNA i velikosrpskih terorista osječka bolnica zaprimila 2.600 ranjene osobe, a ukupno je 370 osoba poginulo kao posljedica ranjavanja od velikosrpskog granatiranja Osijeka.Spomenar 8.-14. studenoga.

In the next five months, until the intersection of UNPROFOR, the Serbs established the achieved drawings, continued the pursuit of the non-Serbian coup and continued to threaten Osijek and Vinkovce with long-term fireworks. Until November 12, 1991, as a result of the JNA and great-hearted terrorists' grenades, the Osya hospital received 2,600 wounded people, and a total of 370 people died as a result of the grenades from the great-hearted grenades of Osya.

In the next five months, until the intersection of UNPROFOR, the Serbs established the achieved drawings, continued the pursuit of the non-Serbian coup and continued to threaten Osijek and Vinkovce with long-term fireworks.

Until November 12, 1991, as a result of the JNA and great-hearted terrorists' grenades, the Osya hospital received 2,600 wounded people, and a total of 370 people died as a result of the grenades from the great-hearted grenades of Osya.

At the same time, in some cities under the Croatian control, especially in Osijek, in 1991 and 1992 a number of Serbian civilians disappeared or were killed (especially in December 1991).

Report of the U.S. Embassy on the State of Human Rights in Croatia for 2003.

Question: when did the domovinski rat become a symbol of human rights

At the same time, in some cities under the Croatian control, especially in Osijek, in 1991 and 1992 a number of Serbian civilians disappeared or were killed (especially in December 1991).

Report of the U.S. Embassy on the State of Human Rights in Croatia for 2003.

when did the domovinski rat become a symbol of human rights

Question: when did the domovinski rat start killing serbian civilians

when did the domovinski rat start killing serbian civilians

Question: when did the domovinski rat rule in croatia

when did the domovinski rat rule in croatia

Question: who were killed by the domovinski rat

Question: what nationality was the domovinski rat

Question: what nationality is the domovinski rat

At the same time , in some cities under the Croatian control , especially in Osijek , in 1991 and 1992 a number of Serbian civilians disappeared or were killed ( especially in December 1991 ) .

Report of the U.S. Embassy on the State of Human Rights in Croatia for 2003 .

Istovremeno, u nekim gradovima pod hrvatskom kontrolom, posebice u Osijeku, 1991. i 1992. nestali su ili su ubijeni brojni srpski civili (osobito u prosincu 1991.).Izvješće Human Rights Watch ; Izvješće Veleposlanstva SAD-a o stanju ljudskih prava u Hrvatskoj za 2003.

Istovremeno, u nekim gradovima pod hrvatskom kontrolom, posebice u Osijeku, 1991. i 1992. nestali su ili su ubijeni brojni srpski civili (osobito u prosincu 1991.).Izvješće Human Rights Watch ;

Izvješće Veleposlanstva SAD-a o stanju ljudskih prava u Hrvatskoj za 2003.

At the same time, in some cities under the Croatian control, especially in Osijek, in 1991 and 1992 a number of Serbian civilians disappeared or were killed (especially in December 1991). Report of the U.S. Embassy on the State of Human Rights in Croatia for 2003.

At the same time, in some cities under the Croatian control, especially in Osijek, in 1991 and 1992 a number of Serbian civilians disappeared or were killed (especially in December 1991).

Report of the U.S. Embassy on the State of Human Rights in Croatia for 2003.

At that time there was a danger from armed civilians, especially snipers.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the Institutions of Rebellion Serbs in the Republic of Croatia (September-December 1992):, accessed on September 12, 2015.

Kupcima dostupno od svibnja 2009.:Knjiga Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj – prosinac 1992.)
, urednika Mate Rupića,šesta je knjiga u seriji koju je pod naslovom Republika Hrvatska i Domovinski rat 1990.-1995. – Dokumenti
. Tiskana je u suradnji s Hrvatskim institutom za povijest – Podružnica za povijest Slavonije, Srijema i Baranje iz Slavonskog Broda. U knjizi su kronološkim slijedom predstavljeni dokumenti iz arhivskog gradiva „Republike Srpske Krajine“ (RSK) koji se čuvaju u arhivskim ustanovama u Republici Hrvatskoj, a odnose se na rad paradržavnih i političkih ustanova pobunjenih Srba u drugoj polovici 1992. godine. Dokumenti su prepisani sa svim jezičnim, stilskim i gramatičkim obilježjima. Veći zahvati u tekstu naznačeni su stavljanjem teksta u uglatu zagradu, a u bilješkama je upozoreno na dijelove dokumenta koji su u izvorniku oštećeni i na dijelove koji su izostavljeni. Jednako tako, radi boljeg razumijevanja, u bilješkama su navedena imena ili prezimena sudionika koja se ne spominju u dokumentu ili podaci o drugim dokumentima i literaturi u kojima se spominje isti događaj. Dakako, dokumenti pokazuju stajališta njihovih stvaratelja, odnosno autora, i zahtijevaju posebnu kritičku raščlambu koja bi ukazala na neobjektivno i netočno navedene podatke u njima. Ipak, ostaje zaprepaštenje, ne samo količinom neistine u navedenim dokumentima, nego i mržnjom i iracionalnim optužbama njihovih autora, s ciljem motiviranja „svoje strane“ na provođenje najekstremnijih zamisli.
Između ostaloga, dokumenti pokazuju da su međunarodni posrednici pobunjenim Srbima jasno dali do znanja da svoj status moraju riješiti u okviru Ustava i zakona Republike Hrvatske, odnosno pregovorima s hrvatskom vlašću, no oni su to ignorirali. Izjavu lorda Carringtona krajem srpnja 1992. u Beogradu, da pobunjeni Srbi prihvaćaju „specijalni status u okviru Hrvatske“, predstavnici RSK su iste večeri demantirali. Vojnim napredovanjem Srba u Bosni i Hercegovini (u kojem su sudjelovale i jedinice iz RSK) rasle su i ambicije vodstva pobunjenih Srba u Hrvatskoj, o čemu svjedoči Deklaracija donesena na zajedničkom zasjedanju srpskih skupština u Prijedoru (31. listopada), u kojoj se ističe „da su Republika Srpska Krajina i Republika Srpska državni entiteti“, te da se „Skupštine Republike Srpske i Republike Srpske Krajine opredjeljuju za državno ujedinjenje“, koje se „odlaže do isteka plana OUN o zaštiti Republike Srpske Krajine (Vensov plan) i sprovešće se na osnovu rezultata plebiscita.“ U tom kontekstu je „Resor državne bezbjednosti MUP-a RSK“, 29. studenoga 1992., izjave Cyrusa Vancea i lorda Davida Owena, koji su teritorij RSK svrstali u RH, ocijenio kao „vrlo neodmjerene, ali decidne“ (dok. 179). Da bi se naglasila „državnost Krajine“, vodstvo pobunjenih Srba zabranilo je „lokalnim vlastima“ sve službene kontakte s predstavnicima UNPROFOR-a, usmjerivši ih na „državne organe“ (Vlada, MUP i Ministarstvo obrane). Slijed događaja pokazao je da su tu odluku uspješno provodili.
Dokumenti svjedoče i da je od 20. do 25. srpnja 1991. „Ratni štab uz pomoć Kapetana Dragana i njegovih pomoćnika izradio plan o istjerivanju ustaških snaga s područja Dvora na Uni“ (dok. 87), da je vodstvo pobunjenih Srba 26. listopada 1992. odlučilo da neće otvoriti autocestu, čak i pod cijenu sukoba s UN-om (dok. 129), da je predsjednik Okružnog suda u Kninu Đuro Kresović 9. studenoga 1992. zatražio mišljenje od Milana Martića kako da zataška podatak da se u jami Golubnjača „nalazi i 40-ak leševa osoba hrvatske nacionalnosti ubijenih tijekom 1991.“ (dok. 150), da su već u drugoj polovici 1992. kao problem evidentirana iseljavanja Srba iz Slunja u Srbiju (dok. 174), itd. Neki podaci su i „šaljive“ prirode, kao „macho“ ponašanje predsjednika srpskog „Oblasnog vijeća“ Veljka Džakule, koji je uoči sastanka sa zapovjednicima UNPROFOR-a 2. rujna 1992. prevoditeljici UN-a objašnjavao da će „Hrvatice najviše žaliti zbog odsustva Srba“ (dok. 67).
Razmještajem zaštitnih snaga UN-a situacija za Hrvate i njihovu imovinu na okupiranom području nije se nimalo poboljšala. Nastavilo se paljenje, razaranje te pljačkanje kuća koje su Hrvati morali napustiti (dokumenti 5, 123, 169, 187, 202), ali i kuća srpskih vlasnika (dokumenti 159, 186). SUP Pakrac izvijestio je MUP RSK da paljenje u Roždaniku, Jasenovcu i Paklenici nije moguće spriječiti „jer je na ovom području sav narod bio naoružan i kada bi pokušali spriječiti neko od učinjenih djela moralo bi doći do oružanog sukoba“. Zanimljivo je da se sudski postupak za pljačke i preprodaju automobila, poljoprivrednih strojeva te bijele tehnike „s ratišta“ vodi u Srbiji, a Oblasno vijeće SO Istočna Slavonija traži da se zbog većeg broja krivičnih postupaka stvari po okončanju postupka predaju Srpskoj oblasti jer je to njihova imovina. Nastavljena su ubojstva i protjerivanje Hrvata, tako da su zaštitne snage UN-a, uz Promatračku misiju EZ-a i Međunarodni Crveni križ, postali posrednici za iseljavanje Hrvata iz tzv. Republike Srpske Krajine. Mandat za povratak stanovništva zaštitne snage UN-a nisu nigdje primijenile. Hrvati koji su ostali na svojim posjedima bili su opljačkani te podvrgnuti fizičkom i psihičkom maltretiranju, koje je nerijetko završavalo i ubojstvom. Tako je 18/19. srpnja 1992. ubijena obitelj Čengić u Erveniku (dvoje djece od 4 i 10 godina), u listopadu bračni par Ivković u Dobropoljcima i Nikša Petar iz Široke Kule, u studenom obitelj Arbanas u Smilčiću i Veronika Ivanić iz Perušića Donjeg, a u prosincu obitelj Marinović (četiri člana) u Šopotu i obitelj Čirjak (dva člana) u Rašteviću. Na području SJB Benkovac (dok. 185) od 1. siječnja do 30. studenoga 1992. ubijeno je najmanje 27 Hrvata.
Nastavili su se i sukobi između političkih prvaka i vođa pobune Srba u Hrvatskoj oko (ne)prihvaćanja plana Cyrusa Vancea. Nakon ubojstva čelnika Srba iz Vrginmosta Dmitra Obradovića, M. Babića i R. Ležajića pretukli su njihovi dotadašnji istomišljenici zbog pokušaja da održe politički skup u Benkovcu. Vodstvo pobunjenih Srba s Korduna i Banovine je početkom srpnja 1992. zaprijetilo osnivanjem samostalne autonomne oblasti. Sukob vodstva pobunjenih Srba u istočnoj Slavoniji s vlastima RSK u Kninu doveo je početkom kolovoza do osnivanja Jedinice za posebne namjene koja je nosila odore MUP-a Srbije, a u Vukovaru je osnovan Krizni štab (po odobrenju predsjednika RSK Gorana Hadžića), koji je imao namjeru suspendirati sve zakone RSK. Rukovodstvo Srba iz zapadne Slavonije optužilo je rukovodstvo Srba iz istočne Slavonije za izdaju i namjerno pokretanje iseljavanja Srba iz zapadne Slavonije krajem 1991., za što su inače pred međunarodnom javnošću pobunjeni Srbi optuživali Hrvatsku. Čelnici tzv. Srpske oblasti Zapadna Slavonija optuživali su G. Hadžića da u službenim dokumentima ne naziva izbjeglice iz zapadne Slavonije izbjeglicama, nego „kolonistima“ te da je zapadna Slavonija izdana i gotovo predana Hrvatskoj.
Na 25. sjednici „Vlade RSK“, 29. srpnja 1992., iznesen je podatak da „Republika Srpska Krajina obuhvata prostor od 13.913 km2
“, da se sastoji iz dvije međusobno odvojene cjeline: „S. Dalmacija, Lika, Kordun, Banija i Zapadna Slavonija ukupne površine 11.402 km2
i Istočna Slavonija, Zapadni Srem i Baranja ukupne površine 2511 km2
“, da ukupno ima „oko 400.000 stanovnika“, od toga „Srba 88%, Hrvata 7% i ostalih 5%“, da je u ratu sudjelovalo „oko 66.000 boraca“, a da je poginulo „1021, a ranjeno 1682 boraca“, ne računajući „28 nestalih s Miljevačke visoravni“ te „poginule i ranjene pripadnike TO koji su se u sastavu MUP-a borili u severnoj Bosni za koridor prema SRJ“ (dok. 26).
Gospodarska situacija u tzv. Republici Srpskoj Krajini bila je katastrofalna, s ogromnom inflacijom (oko 20000 % u 1992.), tako da su umirovljenici od „Vlade Krajine“ za lipanj 1992. tražili povećanje mirovina za 350 % u odnosu na svibanj 1992. (odobreno je stopostotno povećanje za lipanj te stopostotno povećanje za srpanj u odnosu na lipanj). Uz poljoprivredu, živjelo se od sječe/krađe šuma, a u Slavoniji od eksploatacije nafte u okupiranim Đeletovcima. U okupirani Vukovar nije stizala pomoć za revitalizaciju nekad velikih firmi „Borovo“, „Vuteks“ i „Vupik“. U istočnoj Slavoniji bilo je registrirano samo 100 privrednih subjekata sa 7355 radnika (8,4 % stanovništva). Sredinom prosinca 1992. u općini Petrinja (oko 20.000 stanovnika) bilo je evidentirano 2230 zaposlenika, ali samo 920 u privrednim granama. Poseban problem predstavljala je nestašica goriva, pa je u mnogim krajevima podbacila jesenska sjetva (također i zbog nestašice repromaterijala za sjetvu).
Na 28. sjednici Vlade RSK održanoj 1. rujna 1992. u Erdutu, svi prisutni izjasnili su se „protiv bilo kakvog tzv. specijalnog statusa RSK u Hrvatskoj i da ne dolazi u obzir bilo kakav razgovor o takvom statusu kao ni bilo kakva druga opcija o nekakvom suživotu s Hrvatskom“ (dok. 64). Na toj liniji je čestitka i podrška Vlade RSK predsjedniku Republike Srbije Slobodanu Miloševiću, od 24. prosinca 1992., povodom pobjede na prijevremenim predsjedničkim izborima u Srbiji, s isticanjem borbe „koju je narod Republike Srpske Krajine vodio i vodi ka ostvarivanju zajedničkog cilja, a to je cjelovitost najvećeg naroda na ovim evropskim područjima“ (dok. 205).

Question: what is the predator of the domovinski rat

At that time there was a danger from armed civilians, especially snipers.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the Institutions of Rebellion Serbs in the Republic of Croatia (September-December 1992):, accessed on September 12, 2015.

what is the predator of the domovinski rat

Question: when did the domovinski rat become a symbol of war

when did the domovinski rat become a symbol of war

Question: when was the domovinski rat released into the wild

when was the domovinski rat released into the wild

Question: when did the domovinski rat start killing people in croatia

when did the domovinski rat start killing people in croatia

Question: when did serbian civilians disappear in croatia

when did serbian civilians disappear in croatia

Question: when was the croatian memorial-documentary center of the civil war documents of

when was the croatian memorial-documentary center of the civil war documents of

At that time there was a danger from armed civilians , especially snipers . Croatian Memorial - Documentary Center of the Civil War Documents of the Institutions of Rebellion Serbs in the Republic of Croatia ( September - December 1992 ): , accessed on September 12 , 2015 .

Istovremeno, u nekim gradovima pod hrvatskom kontrolom, posebice u Osijeku, 1991. i 1992. nestali su ili su ubijeni brojni srpski civili (osobito u prosincu 1991.).Izvješće Human Rights Watch ; Izvješće Veleposlanstva SAD-a o stanju ljudskih prava u Hrvatskoj za 2003. U to vrijeme je postojala opasnost od naoružanih civila, posebice snajperista.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj-prosinac 1992.):, pristupljeno 12. rujna 2015.

U to vrijeme je postojala opasnost od naoružanih civila, posebice snajperista.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj-prosinac 1992.):, pristupljeno 12. rujna 2015.

At the same time, in some cities under the Croatian control, especially in Osijek, in 1991 and 1992 a number of Serbian civilians disappeared or were killed (especially in December 1991). Report of the U.S. Embassy on the State of Human Rights in Croatia for 2003. At that time there was a danger from armed civilians, especially snipers.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the Institutions of Rebellion Serbs in the Republic of Croatia (September-December 1992):, accessed on September 12, 2015.

At that time there was a danger from armed civilians, especially snipers.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the Institutions of Rebellion Serbs in the Republic of Croatia (September-December 1992):, accessed on September 12, 2015.

The security of settlements in terms of staying under the Croatian rule was not secure for small settlements or for larger cities, even after the stabilization of the battlefield and the international recognition of the Republic of Croatia by the countries of the European Community.

Question: what group recognizes the republic of croatia

The security of settlements in terms of staying under the Croatian rule was not secure for small settlements or for larger cities, even after the stabilization of the battlefield and the international recognition of the Republic of Croatia by the countries of the European Community.

what group recognizes the republic of croatia

Question: who recognized the republic of croatia

Question: when did the domovinski rat become safe

stabiliziranja bojišnice i međunarodnog priznanja Republike Hrvatske od strane zemalja Europske

Question: the security of settlements in terms of staying under croatian rule was not secure for

mala naselja niti za veće gradove , čak niti nakon stabiliziranja bojišnice i međunarodnog priznanja Republike Hrvatske od strane zemalja Europske

the security of settlements in terms of staying under croatian rule was not secure for

Question: why did the croatian government end up with the domovinski rat

stabiliziranja bojišnice i međunarodnog priznanja Republike Hrvatske od strane zemalja Europske

why did the croatian government end up with the domovinski rat

The security of settlements in terms of staying under the Croatian rule was not secure for small settlements or for larger cities , even after the stabilization of the battlefield and the international recognition of the Republic of Croatia by the countries of the European Community .

Sigurnost naselja u smislu ostanka pod hrvatskom vlašću nije bila sigurna ni za mala naselja niti za veće gradove, čak niti nakon stabiliziranja bojišnice i međunarodnog priznanja Republike Hrvatske od strane zemalja Europske zajednice.

Sigurnost naselja u smislu ostanka pod hrvatskom vlašću nije bila sigurna ni za mala naselja niti za veće gradove, čak niti nakon stabiliziranja bojišnice i međunarodnog priznanja Republike Hrvatske od strane zemalja Europske zajednice.

The security of settlements in terms of staying under the Croatian rule was not secure for small settlements or for larger cities, even after the stabilization of the battlefield and the international recognition of the Republic of Croatia by the countries of the European Community.

The security of settlements in terms of staying under the Croatian rule was not secure for small settlements or for larger cities, even after the stabilization of the battlefield and the international recognition of the Republic of Croatia by the countries of the European Community.

Grubišno Polje and Daruvar and parts and areas of the municipalities of Virovitica, Slatina, Orahovica and Požega.

The first armed conflict was an attack on a police station in Pakistan in March 1991.

Croatia: A History
Hurst & Company, 1999 - Broj stranica: 281
When the Roman Empire split in the 4th century AD into the Western and Eastern empires, the boundary between the two stretched from the Montenegrin coast up the river Drina to the confluence of the Slava and the Danube and then further north. This boundary has remained virtually unchanged for 1500 years: the European, Catholic west and the Orthodox east meet on Slav territory.
Što ljudi govore - Napišite recenziju
Na uobičajenim mjestima nismo pronašli nikakve recenzije.
Ostala izdanja - Prikaži sve
Reference za ovu knjigu
Croatia: Between Europe and the Balkans
William Bartlett
Pregled nije dostupan - 2002
Svi rezultati Google Pretraživanja knjiga »
A History of Eastern Europe: Crisis and Change
Robert Bideleux,Ian Jeffries
Pregled nije dostupan - 2007

Question: where did the first domovinski rat attack take place

Grubišno Polje and Daruvar and parts and areas of the municipalities of Virovitica, Slatina, Orahovica and Požega.

The first armed conflict was an attack on a police station in Pakistan in March 1991.

where did the first domovinski rat attack take place

Question: when did the domovinski rat attack in pakistan

when did the domovinski rat attack in pakistan

Question: where did the domovinski rat attack in pakistan

where did the domovinski rat attack in pakistan

Question: what are the names of the domovinski rat cities

what are the names of the domovinski rat cities

Question: what was the first armed conflict in pakistan

what was the first armed conflict in pakistan

Question: what are the names of the municipalities of domovinski rat

Virovitica, Slatina, Orahovica and Požega

Virovitica , Slatina , Orahovica i Požega .

Virovitica , Slatina , Orahovica and Požega

what are the names of the municipalities of domovinski rat

Grubišno Polje and Daruvar and parts and areas of the municipalities of Virovitica , Slatina , Orahovica and Požega .

The first armed conflict was an attack on a police station in Pakistan in March 1991 .

Grubišno Polje i Daruvar te djelomice i područja općina Virovitica, Slatina, Orahovica i Požega. Prvi oružani sukob bio je napad na policijsku postaju u Pakracu u ožujku 1991.

Grubišno Polje i Daruvar te djelomice i područja općina Virovitica, Slatina, Orahovica i Požega.

Prvi oružani sukob bio je napad na policijsku postaju u Pakracu u ožujku 1991.

Grubišno Polje and Daruvar and parts and areas of the municipalities of Virovitica, Slatina, Orahovica and Požega. The first armed conflict was an attack on a police station in Pakistan in March 1991.

Grubišno Polje and Daruvar and parts and areas of the municipalities of Virovitica, Slatina, Orahovica and Požega.

The first armed conflict was an attack on a police station in Pakistan in March 1991.

It covered the area of the municipalities of Novska, Nova Gradiška, Pakrac, Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, page 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack near Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar."

Question: when did the domovinski rat attack in croatia

It covered the area of the municipalities of Novska, Nova Gradiška, Pakrac, Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, page 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack near Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar."

when did the domovinski rat attack in croatia

Question: who was the main attacker of the domovinski rat

who was the main attacker of the domovinski rat

Question: where did the domovinski rat attack in croatia

where did the domovinski rat attack in croatia

Question: where did the jna take over on august 17

where did the jna take over on august 17

Question: when did the domovinski rat attack baranja

when did the domovinski rat attack baranja

Question: who attacked the domovinski rat in croatia

who attacked the domovinski rat in croatia

Question: when did the domovinski rat attack vukovar

when did the domovinski rat attack vukovar

It covered the area of the municipalities of Novska , Nova Gradiška , Pakrac , Ivo Goldstein , Nikolina Jovanović : Croatia : a history , page 229 : " Ever more openly and more often , the JNA became the main attacker : on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack near Pakrac and Nova Gradiška , on 21 August they occupied all of Baranja , and on 24 August they surrounded Vukovar . "

Obuhvaćalo je područje općina Novska, Nova Gradiška, Pakrac,Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, str. 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack nearby Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar."

Obuhvaćalo je područje općina Novska, Nova Gradiška, Pakrac,Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, str. 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack nearby Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar."

It covered the area of the municipalities of Novska, Nova Gradiška, Pakrac, Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, page 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack near Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar."

It covered the area of the municipalities of Novska, Nova Gradiška, Pakrac, Ivo Goldstein, Nikolina Jovanović: Croatia: a history, page 229: "Ever more openly and more often, the JNA became the main attacker: on 17 August its units took over Okučani and western Slavonia and began to attack near Pakrac and Nova Gradiška, on 21 August they occupied all of Baranja, and on 24 August they surrounded Vukovar."

Since April 1991, tensions have grown, and the Croatian authorities, through negotiations and the establishment of police stations, have failed to try to control the state.

After the 25th of June 1991 the Croatian council made a decision on the establishment of a sovereign and independent Republic of Croatia, the JNA units began displacing in advance defined strategic positions with the explanation that “the establishment of a tampon zone between the rebels who did not struggle with the new power and the rest of the population.”

Question: what is the name of the zone between rebels and the rest of the population

Since April 1991, tensions have grown, and the Croatian authorities, through negotiations and the establishment of police stations, have failed to try to control the state.

After the 25th of June 1991 the Croatian council made a decision on the establishment of a sovereign and independent Republic of Croatia, the JNA units began displacing in advance defined strategic positions with the explanation that “the establishment of a tampon zone between the rebels who did not struggle with the new power and the rest of the population.”

what is the name of the zone between rebels and the rest of the population

Question: when was the republic of croatia established

when was the republic of croatia established

Question: what is the name of the police station in domovinski rat

what is the name of the police station in domovinski rat

Question: how have the croatian authorities tried to control the state

negotiations and the establishment of police stations

pregovorima i osnivanjem policijskih postaja

negotiations and the establishment of police stations

how have the croatian authorities tried to control the state

Since April 1991 , tensions have grown , and the Croatian authorities , through negotiations and the establishment of police stations , have failed to try to control the state .

After the 25th of June 1991 the Croatian council made a decision on the establishment of a sovereign and independent Republic of Croatia , the JNA units began displacing in advance defined strategic positions with the explanation that “ the establishment of a tampon zone between the rebels who did not struggle with the new power and the rest of the population . ”

Od travnja 1991. rasla je napetost, a hrvatska vlast pregovorima i osnivanjem policijskih postaja bezuspješno je pokušavala ovladati stanjem. Nakon što je 25. lipnja 1991. hrvatski sabor donio odluku o uspostavljanju suverene i nezavisne Republike Hrvatske, jedinice JNA započinju s razmještanjem po unaprijed određenim strateškim pozicijama uz objašnjenje da "uspostavljaju tampon zone između pobunjenika koji se nisu slagali sa novom vlašću i ostalog stanovništva".

Od travnja 1991. rasla je napetost, a hrvatska vlast pregovorima i osnivanjem policijskih postaja bezuspješno je pokušavala ovladati stanjem.

Nakon što je 25. lipnja 1991. hrvatski sabor donio odluku o uspostavljanju suverene i nezavisne Republike Hrvatske, jedinice JNA započinju s razmještanjem po unaprijed određenim strateškim pozicijama uz objašnjenje da "uspostavljaju tampon zone između pobunjenika koji se nisu slagali sa novom vlašću i ostalog stanovništva".

Since April 1991, tensions have grown, and the Croatian authorities, through negotiations and the establishment of police stations, have failed to try to control the state. After the 25th of June 1991 the Croatian council made a decision on the establishment of a sovereign and independent Republic of Croatia, the JNA units began displacing in advance defined strategic positions with the explanation that “the establishment of a tampon zone between the rebels who did not struggle with the new power and the rest of the population.”

Since April 1991, tensions have grown, and the Croatian authorities, through negotiations and the establishment of police stations, have failed to try to control the state.

After the 25th of June 1991 the Croatian council made a decision on the establishment of a sovereign and independent Republic of Croatia, the JNA units began displacing in advance defined strategic positions with the explanation that “the establishment of a tampon zone between the rebels who did not struggle with the new power and the rest of the population.”

On November 12, 1991, the Great Serpent MiGs rocketed the town of Ogulin, and then followed an attempt to break down by pedestrian.

|NA DANAŠNJI DAN U DOMOVINSKOM RATU|
|Autor Miroslav Bagarić|
|Četvrtak, 12 Studeni 2009 17:20|
12.11.1991.
BRUXELLES
- Ministri vanjskih poslova EZa od VS UNa odlučili su zatražiti razmatranje prijedloga o slanju mirovnih snaga UNa u Jugoslaviju, što je isti dan, također od UNa zatražio i predsjednik Predsjedništva SFRJ Stjepan Mesić. Cyrus Vance traži od VS UNa da se „Mesićev zahtjev“ proglasi nezakonitim.
SABORSKO
- Sprske snage, uključujući JNA, TO i "Martićevu policiju", napale su hrvatska sela Saborsko, Poljanak i Lipovanić. Čim su srpske snage ušle u ova sela, ubile su sve preostale nesrpske stanovnike koje su tamo zatekli. U Saborskom ubijeno je najmanje dvadeset hrvatskih civila. Poslije toga, selo je sravnjeno sa zemljom.
VIROVITICA- Borbeni zrakoplovi JNA raketirali vlak u mjestu Cabuna, oštećena pruga i nekoliko vagona, ranjeno nekoliko civila
VUKOVAR
- Od 12. - 13.11.1991. godine HV pokušale probiti neprijateljske položaje kod Nuštra kako bi se spojili sa hrvatskim snagama u opkoljenom Vukovaru. Pokušaj nije uspio.
HRVATSKA KOSTAJNICA- Oslobođena su područja s. Krndije, Omanovca i Majura.
KARLOVAC
- Kroz Karlovac propuštena 4. okbr iz Jastrebarskog (sukladno sporazumu).
- Neprijateljski zrakoplovi dva su puta bombardirali područje mjesta SEla u vrijeme sajma kada se ondje nalazilo više od 100 osoba. Njih 7 je ranjeno, a jedan je poginuo. Na obližnje selo stupno ispaljeni su projektili iz bacača raketa. Na Vurot i Brest Pokupski te okolicu otvorena je tijekom dana tenkovska paljba, a na Brest Pokupski i topnička.
- Iz vojarne u Kamenskom minobacačke granate su padale na hotel "Koranu" i stambene zgrade, a pod napadima bili su i prilazi gradu: Turanj, Mostanje, Logorište i Mekušje.
GOSPIĆ
- S kraćim prekidima, neprijatelj je na šire područje Gospića ispalio nekoliko tenkovskih granata. Nakon jučerašnjeg pohoda četnika u hrvatskom naselju Urije kraj Novog Ličkog Osika popaljeno je i sravnjeno sa zemljom 13 kuća.
OGULIN
- Ujutro su MiGovi raketirali mjesto nakon čega je pokušan pješački proboj. Osim stanovnika u mjestu se nalazi 1600 izbjeglica prognanih iz susjednih sela Vaganac, Drežnik i Rakovica, a ima i prognanika iz Slunja. Nedostaje hrane, odjeće i lijekova.
NOVSKA
- Minobacačkim projektilima ponovno je oštećena crkva sv. Luke Evanđelista is 1755 godine.
OSIJEK
- Osijek se još uvijek nalazi pod granatama JNA i srpskih terorista. Do sada je u bolnicu dovezeno 2.600 ranjenih, a njih 370 je umrlo od posljedica ranjavanja.
ĐAKOVO
- Neprijateljski zrakoplovi su dva puta raketirali cestu Đakovo - Našice i pogodili su dva teretna vozila. Zrakoplov je bacio kazetnu bombu na naselje Seleš, kojom su prilikom dvije osobe poginule, a jedna je ranjena. Kasnije je raketirana Đakovačka Slatnica. PZO je srušila jedan zrakoplov.
POŽEGA
- Na pruzi Suhopolje - Sl. Požega zrakoplov je raketirao vlak, pri čemu je ranjen jedan putnik, oštećen je jedan vagon te telefonski i signalni vodovi. Oštećena je pruga i promet je onemogućen. Oko 40 raketa i bombi palo je u dvorišta okolnih kuća pri čemu su dvije osobe poginule, a više ih je ranjeno. Na području Požege cijelog je dana uz povremene prekide, trajao minobacački nap ad na Orljavac i Kantrovac.
SPLIT
- Neprijateljski brodovi su ispred Maslinice na otoku Šolti pogodili talijanski brod " Euro - river". Brod je potonuo, a 6 članova posade je spašeno. Poslijepodne je došlo do pucnjave s dvaju brodova okupatorske mornarice koji su se nalazili u Splitskim vratima, između Brača i Šolte. Tom je prilikom više topničkih granata palo na otoke Brač i Šoltu.
SINJ
- Srušena su dva neprijateljska zrakoplova, jedan iznad Sinja, a drugi iznad Trilja.
DUBROVNIK
- Nakon jučerašnjeg teškog granatiranja svih dijelova Dubrovnika, od ranih jutarnjih sati započeo je topnički napad na grad, koji je u nekoliko minuta prerastao u bjesomučni napad iz svih oružja i oruđa. Na grad i okolicu agresor je tijekom prošlog i današnjeg dana ispalio oko 12 000 projektila. U protekla dva dana poginula su 22 civila, dok je nekoliko stotina lakše ili teže ranjeno. unutar stare gradske jezgre gađane su brojne građevine: pogođen je krov Palače Sponza, tvrđava Revelin i Bokar, gradski zvonik, gradska kavana i mnoge stambene zgrade. U gradskoj luci je pogođen vjetrobran Kaše, a među stotinjak spaljenih brodica nalazi se i istraživački brod Biološkog instituta. S područja Gruža dizao se gusti dim jer su gorjeli putnički temrinal, carinarnica, skladište drvene građe, tvornica ugljeno - grafitnih proizvoda i drugo. Također su pogođene: crkva sv. Ignacija iz 1725 godine, župna crkva sv. Andrije na Pilama, crkva sv. Križa u Konavlima, crkva sv. Mihovila na Lapadu, nova crkva i krstionica na Mihajlu te samostani dominikanaca, sestara Malog Isusa na Gospinu Polju i kćeri Božje ljubavi.
BiH- Osnovana je HZ Bosanska Posavina
12.11.1992.
KARLOVAC- Predstavnici UNESCO-a na čelu s gosp. Janom Martenson boravili u Karlovcu. Cilj posjete da vide u kakvom su stanju škole i što je potrebno da se učenicima osigura što kvalitetnije odvijanje nastave.
12.11.1993.
KARLOVAC- Od jutarnjih sati teroristi su provocirali duž Karlovačke bojišnice. MB su djelovali na Turnju, Sajevcu i Mikšićima.
ZAGREB
- Predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman pomilovao određen broj osuđenih osoba, građana Hrvatske srpske nacionalnosti, koe su pravomoćno osuđene na izdržavanje zatvorske kazne zbog pripremanje oružane pobune, a koje nisu okrvarile ruke.
SARAJEVO
- U Sarajevu Mate Granić, dr. Haris Silajdžić i turski ministar Hikmet Cetin potpisuju zajedničku deklaraciju o neodgodivom prekidu vatre između Armije BiH i HVO-a i o povratku povjerenje između dva naroda u Bosni i Hercegovini. Deklaracija je potpisana u Sarajevu i dr. Mate Granić bio je prvi Hrvatski ministar koji je posjetio Bosnu i Hercegovinu od početka neprijateljstava u travnju 1992. godine.
MOSTAR
- Na temelju zapovijedi predsjednika HR Herceg-Bosne Mate Bobana, za zapovjednika Glavnog stožera HVO-a imenovan general-pukovnik Ante Rosso. Na svoj osobni zahtjev, dužnosti razriješen dosadašnji zapovjednik Slobodan Praljak.
12.11.1994.
ZAGREB
- Vijeće za obranu i nacionalnu sigurnost, koje je zasjedalo pod predsjedanjem dr. Franje Tuđmana, uputilo zahtjev UNPROFOR-u da spriječi korištenje hrvatskog teritorija pod zaštitom UN za gomilanje srpskih jedinica i srpskih paravojnih jedinica iz okupiranih područja RH, te da spriječi njihove napade s teritorija Hrvatske na područje Federacije BiH i međunarodno priznate Republike BiH.
12.11.1995.
ERDUT- U Erdutu potpisan tzv. Erdutski sporazum između Predstojnika Ureda Predsjednika RH Hrvoja Šarinića i glavnog pregovarača lokalnih Srba u hrvatskom Podunavlju, Milana Milanovića. Sporazumu su prisustvovali američki veleposlanik u RH Peter Galbraith i mirovni posrednik UN Thorvald Stoltenberg. Sporazum se odnosio na mirnu reintegraciju Hrvatskog Podunavlja u sastav RH.
|Ažurirano Četvrtak, 12 Studeni 2009 17:29|

Question: when did the great serpent mg rocket into ogulin

"12 . studenoga 1991 . su velikosrpski MiG - ovi raketirali gradić Ogulin , a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom .

On November 12, 1991, the Great Serpent MiGs rocketed the town of Ogulin, and then followed an attempt to break down by pedestrian.

when did the great serpent mg rocket into ogulin

Question: in which town did the great serpent miGs rocket in 1991

in which town did the great serpent miGs rocket in 1991

Question: what type of vehicle was the domovinski rat trying to break down

what type of vehicle was the domovinski rat trying to break down

Question: in which year did the great serpent mg rocket into the town of ogulin

in which year did the great serpent mg rocket into the town of ogulin

Question: what is the name of the large, black, flying, metallic insect that invaded the

what is the name of the large, black, flying, metallic insect that invaded the

Question: what is the name of the large flying mammal that attacked the town of ogulin

what is the name of the large flying mammal that attacked the town of ogulin

Question: where did the great serpent mg rocket in 1991

gradić Ogulin , a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom

where did the great serpent mg rocket in 1991

Question: what was the goal of the great serpent mg

what was the goal of the great serpent mg

On November 12 , 1991 , the Great Serpent MiGs rocketed the town of Ogulin , and then followed an attempt to break down by pedestrian .

12. studenoga 1991. su velikosrpski MiG-ovi raketirali gradić Ogulin, a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom.

12. studenoga 1991. su velikosrpski MiG-ovi raketirali gradić Ogulin, a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom.

On November 12, 1991, the Great Serpent MiGs rocketed the town of Ogulin, and then followed an attempt to break down by pedestrian.

On November 12, 1991, the Great Serpent MiGs rocketed the town of Ogulin, and then followed an attempt to break down by pedestrian.

At that time, this town of 10,525 inhabitants had 1,600 Croatian refugees from the Kordun.

Poduzetnik se na jumbo plakatu skinuo do gola da bi protestirao zbog administracije koja mu uništava posao, a njegovu priču zaista vrijedi poslušati. On je, dakle, uvoznik sjemena i sadnica, a inspektor mu je otkrio da se nije registrirao za sadnice. U Ministarstvu poljoprivrede upisao se samo za uvoz sjemena.
Međutim, formular za sjeme i formular za sadnice potpuno su, do u detalj identični i ovome se golom nevoljniku činilo logičnim da je dovoljno ispuniti samo jedan papir. Dapače, do prije nekog vremena to je i bio samo jedan papir, dok u Ministarstvu nisu valjda shvatili da imaju viška osoblja i odvojili u jednu sobu Ured za tikve, a u drugu Ured za bundeve.
Samo zbog njihova domišljatog kadrovskog rješenja nekakva je baraba našem junaku odrezala cijelih dvadeset sedam tisuća kuna kazne.
Jedan beznačajni dokument bio je razlog da su mu izbili novac koji premašuje ukupnu svotu mjesečne neto plaće svih njegovih pet radnika. Pet ljudi u trideset dana ne može uprihoditi koliko jedan inspektor kešira za samo pet minuta zajebavanja. To je, naravno, krasan posao. Svatko bi od nas želio tako zarađivati, ali je nevolja da sitničavo mrcvarenje ove vrste upropaštava privredu. Ogromni, bezdušni birokratski moloh proždire vrijednosti.
Državni aparat, lakoumno vodeći brigu samo o plaćama bezbrojnih referenata za tikve i savjetnika za bundeve, uništava ekonomsku supstanciju i neizravno potkopava i vlastitu budućnost. Ta velika užasna struktura ureda i ministarstava došla je slijepa za druge i sasvim samosvrhovita.
Drugi primjer kojim vam namjeravam ilustrirati ovu tezu još je i ružniji od onoga gologuzog na jumbo plakatu. Kao što vjerojatno znate, ja nisam baš dobar Hrvat.
Svejedno, gotovo sam zavikao od ushićenja kada sam prije osam godina u jednom šminkerskom dućanu delicija u Austinu u Teksasu ugledao malu staklenku džema od suhih smokava s narančama. “I know the guy who made this!” objasnio sam zbunjenom prodavaču, pokazujući teglicu s etiketom poduzeća SMS. U Austinu sam tada našao samo dva naša proizvoda, pištolj i džem. Prvo me nije bogzna kako zadivilo jer, znate i sami, u Teksasu ima mnogo pištolja, ali džem Srđana Mladinića, komadić moje domovine na drugome kraju svijeta, ispunio me patriotskim ponosom kakav ne bih osjetio ni da je u dućanu himna zasvirala.
To mi je bilo nešto sasvim osobito. Nešto je došlo iz Hrvatske i, iznevjeravajući sva očekivanja, bilo je dobro, pametno i lijepo. Srđan Mladinić bio je poduzetnička zvijezda toga vremena, a da nitko baš ništa nije mogao kazati protiv njegova uspjeha. Proizvodnja mediteranske spize, maslinovih ulja, začina, umaka i džemova, zaigranost s okusima, promišljen plasman, vrhunski dizajn i, više od svega, smiona ulaganja u nove pogone i plantaže, u cijelosti su opravdavali reputaciju SMS-a.
A onda je vlasnik završio u pritvoru. U nevrijeme, u najgoroj krizi, Srđana Mladinića pokupila je marica kao sudionika jedne privredne afere u “Podravki”, koja se ni nakon tri godine nije raspetljala i dosta je upitno hoće li se ikada raspetljati. Mnoge dobre odgovore do dana današnjega nismo dobili. Ako je tu i bilo štogod mutno, Mladinić je, čini se, bio epizodist. Ili barem nismo vidjeli ništa što bi upućivalo na suprotno.
Naposljetku, ako on i nije sasvim nevin, nismo čuli ni jedan razuman razlog zašto ga je valjalo držati iza rešetaka. Kako bilo, on je nekoliko mjeseci sjedio u pritvoru dok mu se biznis nepovratno urušavao. Kada je jednoga dana napokon izišao, neobjašnjivo kao što je i ušao, fotoreporteri su ga uslikali s dvije crne vreće u koje je potrpao svoje stvari, a u jedva nešto veće od te dvije vreće od škovaca mogao je sakupiti i ostatke svoga poduzeća.
Žene iz Vrzova Doca
Boce ulja, staklenke džemova i kapara, nasadi, strojevi, ljudi... sve je propalo. SMS je prošlost, a vlasnika još samo tu i tamo po zlu spomenu u novinama, kao prekjučer kada smo doznali da je zbog nekakvog duga dobavljačima osuđen na šezdeset dana društveno korisnog rada. Njegov pad, kako se čini, još nije završio, ali ja nemam srca to više gledati.
Ja bih se, ako dopustite, radije vratio na početak i upitao za odgovornost činovnika koji su Mladinića bez vidljive potrebe stavili u pritvor i onemogućili mu da se bori za svoje poduzeće.
Jer, dopustite, tri godine od izbijanja afere “Spice” u javnosti je još uvijek nejasno zašto SMS-ovih proizvoda nema na policama. Službenici u Državnom odvjetništvu svakog mjeseca uredno dobivaju plaću, a onih trideset žena što su u Vrzovu Docu pokraj Trilja kuhale i pakirale džem od suhih smokava ostale su bez prihoda. Ni za jedno ni za drugo ja još nisam čuo dobar razlog.

Question: how many croatian refugees lived in domovinski in 1991

At that time, this town of 10,525 inhabitants had 1,600 Croatian refugees from the Kordun.

how many croatian refugees lived in domovinski in 1991

Question: when did the great serpent mg attack ogulin

"12 . studenoga 1991 . su velikosrpski MiG - ovi raketirali gradić Ogulin , a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom .

when did the great serpent mg attack ogulin

Question: how many people lived in the domovinski rat town in 1991

how many people lived in the domovinski rat town in 1991

Question: what type of vehicle did the domovinski rat attack

what type of vehicle did the domovinski rat attack

Question: in which town did the great serpent miGs launch a rocket on november 12

in which town did the great serpent miGs launch a rocket on november 12

Question: what is the name of the monster that attacked the town of ogulin in 1991

what is the name of the monster that attacked the town of ogulin in 1991

Question: how many people lived in the domovinski rat village

how many people lived in the domovinski rat village

At that time , this town of 10,525 inhabitants had 1,600 Croatian refugees from the Kordun .

12. studenoga 1991. su velikosrpski MiG-ovi raketirali gradić Ogulin, a poslije je uslijedio pokušaj proboja pješaštvom. U to vrijeme je taj gradić od 10.525 stanovnika zbrinjavao 1600 hrvatskih izbjeglica s Korduna.

U to vrijeme je taj gradić od 10.525 stanovnika zbrinjavao 1600 hrvatskih izbjeglica s Korduna.

On November 12, 1991, the Great Serpent MiGs rocketed the town of Ogulin, and then followed an attempt to break down by pedestrian. At that time, this town of 10,525 inhabitants had 1,600 Croatian refugees from the Kordun.

At that time, this town of 10,525 inhabitants had 1,600 Croatian refugees from the Kordun.

The battle for Gospić was a very questionable outcome, and it was a little missing for the city to fall into the hands of the Serbian destroyers and JNAIvica Marijačić, Biography of Heroes: War Route of General Mirka Norca (1):

The conquest of the military "Stanko Opsenica", with 70 officers of the JNA, 200 soldiers and a group of soldiers, meant a breakthrough in Gospić.

City Before Fall, Free Dalmatia, 16 February 2001, accessed on 12 September 2015.

Warning: opendir(/home/markom/public_html/modules/20010216/model/): failed to open dir: No such file or directory in /home/markom/public_html/includes/functions_common.inc.php on line 455
Fatal error: Uncaught exception 'Exception' with message 'Invalid controller path: /home/markom/public_html/modules/20010216/controller' in /home/markom/public_html/application/router.class.php:60
Stack trace:
#0 /home/markom/public_html/index.php(52): router->setPath('/home/markom/pu...')
#1 {main}
thrown in /home/markom/public_html/application/router.class.php on line 60

Question: how many soldiers were in the domovinski rat army

The battle for Gospić was a very questionable outcome, and it was a little missing for the city to fall into the hands of the Serbian destroyers and JNAIvica Marijačić, Biography of Heroes: War Route of General Mirka Norca (1):

The conquest of the military "Stanko Opsenica", with 70 officers of the JNA, 200 soldiers and a group of soldiers, meant a breakthrough in Gospić.

City Before Fall, Free Dalmatia, 16 February 2001, accessed on 12 September 2015.

how many soldiers were in the domovinski rat army

Question: how many officers of the jna fought in the battle of gospić

how many officers of the jna fought in the battle of gospić

Question: when was the city before fall accessed

Question: which city in dalmatia was captured by the jna in 2001

which city in dalmatia was captured by the jna in 2001

Question: what was the name of the battle in which domovinski rat lost its life

what was the name of the battle in which domovinski rat lost its life

Question: who took control of the city of gospić

odmetnika i JNAIvica Marijačić , Biografija junaka : Ratni

Question: what was the name of the jna's military unit that took over gospi

what was the name of the jna's military unit that took over gospi

Question: what was the name of the battle where domovinski rat fell into the hands of

what was the name of the battle where domovinski rat fell into the hands of

The battle for Gospić was a very questionable outcome , and it was a little missing for the city to fall into the hands of the Serbian destroyers and JNAIvica Marijačić , Biography of Heroes : War Route of General Mirka Norca ( 1 ):

The conquest of the military " Stanko Opsenica " , with 70 officers of the JNA , 200 soldiers and a group of soldiers , meant a breakthrough in Gospić .

City Before Fall , Free Dalmatia , 16 February 2001 , accessed on 12 September 2015 .

Bitka za Gospić bila je vrlo upitnog ishoda, i malo je nedostajalo da grad padne u ruke srpskih odmetnika i JNAIvica Marijačić, Biografija junaka: Ratni put generala Mirka Norca (1): Osvajanje vojarne "Stanko Opsenica", sa 70 oficira JNA, 200 vojnika i skupinom četnika, značilo je prekretnicu u Gospiću. Grad pred padom, Slobodna Dalmacija, 16. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015.

Bitka za Gospić bila je vrlo upitnog ishoda, i malo je nedostajalo da grad padne u ruke srpskih odmetnika i JNAIvica Marijačić, Biografija junaka: Ratni put generala Mirka Norca (1):

Osvajanje vojarne "Stanko Opsenica", sa 70 oficira JNA, 200 vojnika i skupinom četnika, značilo je prekretnicu u Gospiću.

Grad pred padom, Slobodna Dalmacija, 16. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015.

The battle for Gospić was a very questionable outcome, and it was a little missing for the city to fall into the hands of the Serbian destroyers and JNAIvica Marijačić, Biography of Heroes: War Route of General Mirka Norca (1): The conquest of the military "Stanko Opsenica", with 70 officers of the JNA, 200 soldiers and a group of soldiers, meant a breakthrough in Gospić. City Before Fall, Free Dalmatia, 16 February 2001, accessed on 12 September 2015.

The battle for Gospić was a very questionable outcome, and it was a little missing for the city to fall into the hands of the Serbian destroyers and JNAIvica Marijačić, Biography of Heroes: War Route of General Mirka Norca (1):

The conquest of the military "Stanko Opsenica", with 70 officers of the JNA, 200 soldiers and a group of soldiers, meant a breakthrough in Gospić.

City Before Fall, Free Dalmatia, 16 February 2001, accessed on 12 September 2015.

Warning: opendir(/home/markom/public_html/modules/20010217/model/): failed to open dir: No such file or directory in /home/markom/public_html/includes/functions_common.inc.php on line 455
Fatal error: Uncaught exception 'Exception' with message 'Invalid controller path: /home/markom/public_html/modules/20010217/controller' in /home/markom/public_html/application/router.class.php:60
Stack trace:
#0 /home/markom/public_html/index.php(52): router->setPath('/home/markom/pu...')
#1 {main}
thrown in /home/markom/public_html/application/router.class.php on line 60

With time around Gospić and in Gospić operated paramilitary units of rebelled Serbs and lovers from Serbia ("white eagles"), as well as special units of JNA from Niša, who in their offensive and investigative actions killed the Croatian population, consciously trying to provoke fear and demoralization of the locals dedicated to Croatia.Ivo Šćepanović, Varoši kosti "white eagles", Slobodna Dalmacija, 16 April 2000, accessed 12 September 2015.

Warning: opendir(/home/markom/public_html/modules/20000416/model/): failed to open dir: No such file or directory in /home/markom/public_html/includes/functions_common.inc.php on line 455
Fatal error: Uncaught exception 'Exception' with message 'Invalid controller path: /home/markom/public_html/modules/20000416/controller' in /home/markom/public_html/application/router.class.php:60
Stack trace:
#0 /home/markom/public_html/index.php(52): router->setPath('/home/markom/pu...')
#1 {main}
thrown in /home/markom/public_html/application/router.class.php on line 60

Question: when did the domovinski rat die in croatia

12 . rujna 2015.Slobodna Dalmacija Sa suđenja Norcu , 28 . veljače 2001 . , pristupljeno 12 . rujna 2015

With time around Gospić and in Gospić operated paramilitary units of rebelled Serbs and lovers from Serbia ("white eagles"), as well as special units of JNA from Niša, who in their offensive and investigative actions killed the Croatian population, consciously trying to provoke fear and demoralization of the locals dedicated to Croatia.Ivo Šćepanović, Varoši kosti "white eagles", Slobodna Dalmacija, 16 April 2000, accessed 12 September 2015.

when did the domovinski rat die in croatia

Question: what kind of birds are in the domovinski rat

what kind of birds are in the domovinski rat

Question: who did the domovinski rat kill in croatia

who did the domovinski rat kill in croatia

Question: the 'domovinski rat' is a breed of dog belonging to which country

the 'domovinski rat' is a breed of dog belonging to which country

Question: when was the domovinski rat killed in croatia

when was the domovinski rat killed in croatia

With time around Gospić and in Gospić operated paramilitary units of rebelled Serbs and lovers from Serbia ( " white eagles " ) , as well as special units of JNA from Niša , who in their offensive and investigative actions killed the Croatian population , consciously trying to provoke fear and demoralization of the locals dedicated to Croatia . Ivo Šćepanović , Varoši kosti " white eagles " , Slobodna Dalmacija , 16 April 2000 , accessed 12 September 2015 .

Vremenom su okolo Gospića i u Gospiću djelovale paravojne postrojbe pobunjenih Srba i dragovoljaca iz Srbije ("beli orlovi"), kao i specijalnih postrojba JNA iz Niša, koje su u svojim upadnim i izviđačkim akcijama ubijali hrvatsko stanovništvo, svjesno pokušavajući izazvati strah i demoraliziranje mještana odanih Hrvatskoj.Ivo Šćepanović, U Obradovića Varoši kosti "belih orlova", Slobodna Dalmacija, 16. travnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Slobodna Dalmacija Sa suđenja Norcu, 28. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015.

Vremenom su okolo Gospića i u Gospiću djelovale paravojne postrojbe pobunjenih Srba i dragovoljaca iz Srbije ("beli orlovi"), kao i specijalnih postrojba JNA iz Niša, koje su u svojim upadnim i izviđačkim akcijama ubijali hrvatsko stanovništvo, svjesno pokušavajući izazvati strah i demoraliziranje mještana odanih Hrvatskoj.Ivo Šćepanović, U Obradovića Varoši kosti "belih orlova", Slobodna Dalmacija, 16. travnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Slobodna Dalmacija Sa suđenja Norcu, 28. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015.

With time around Gospić and in Gospić operated paramilitary units of rebelled Serbs and lovers from Serbia ("white eagles"), as well as special units of JNA from Niša, who in their offensive and investigative actions killed the Croatian population, consciously trying to provoke fear and demoralization of the locals dedicated to Croatia.Ivo Šćepanović, Varoši kosti "white eagles", Slobodna Dalmacija, 16 April 2000, accessed 12 September 2015.

With time around Gospić and in Gospić operated paramilitary units of rebelled Serbs and lovers from Serbia ("white eagles"), as well as special units of JNA from Niša, who in their offensive and investigative actions killed the Croatian population, consciously trying to provoke fear and demoralization of the locals dedicated to Croatia.Ivo Šćepanović, Varoši kosti "white eagles", Slobodna Dalmacija, 16 April 2000, accessed 12 September 2015.

About how hard the battle was and how very close Gospić was to fall into the Chittagong hands, the then president of the Croatian Sabor, the later president of the Croatian Republic, Stipe Mesić, witnessed.

Question: who was the president of the croatian republic when the domovinski rat was

About how hard the battle was and how very close Gospić was to fall into the Chittagong hands, the then president of the Croatian Sabor, the later president of the Croatian Republic, Stipe Mesić, witnessed.

who was the president of the croatian republic when the domovinski rat was

Question: what type of bird is the domovinski rat

Question: where did the domovinski rat fight in croatia

where did the domovinski rat fight in croatia

Question: where did the name domovinski rat come from

Dalmacija , 16 . travnja 2000 . , pristupljeno 12 . rujna 2015.Slobodna

where did the name domovinski rat come from

Question: who did the domovinski rat rebel against

who did the domovinski rat rebel against

About how hard the battle was and how very close Gospić was to fall into the Chittagong hands , the then president of the Croatian Sabor , the later president of the Croatian Republic , Stipe Mesić , witnessed .

Vremenom su okolo Gospića i u Gospiću djelovale paravojne postrojbe pobunjenih Srba i dragovoljaca iz Srbije ("beli orlovi"), kao i specijalnih postrojba JNA iz Niša, koje su u svojim upadnim i izviđačkim akcijama ubijali hrvatsko stanovništvo, svjesno pokušavajući izazvati strah i demoraliziranje mještana odanih Hrvatskoj.Ivo Šćepanović, U Obradovića Varoši kosti "belih orlova", Slobodna Dalmacija, 16. travnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Slobodna Dalmacija Sa suđenja Norcu, 28. veljače 2001., pristupljeno 12. rujna 2015. O tome koliko je bitka bila teška i kako je bilo vrlo blizu da će Gospić pasti u četničke ruke je svjedočio ondašnji predsjednik hrvatskog Sabora, kasniji hrvatski predsjednik, Stipe Mesić.

O tome koliko je bitka bila teška i kako je bilo vrlo blizu da će Gospić pasti u četničke ruke je svjedočio ondašnji predsjednik hrvatskog Sabora, kasniji hrvatski predsjednik, Stipe Mesić.

With time around Gospić and in Gospić operated paramilitary units of rebelled Serbs and lovers from Serbia ("white eagles"), as well as special units of JNA from Niša, who in their offensive and investigative actions killed the Croatian population, consciously trying to provoke fear and demoralization of the locals dedicated to Croatia.Ivo Šćepanović, Varoši kosti "white eagles", Slobodna Dalmacija, 16 April 2000, accessed 12 September 2015. About how hard the battle was and how very close Gospić was to fall into the Chittagong hands, the then president of the Croatian Sabor, the later president of the Croatian Republic, Stipe Mesić, witnessed.

About how hard the battle was and how very close Gospić was to fall into the Chittagong hands, the then president of the Croatian Sabor, the later president of the Croatian Republic, Stipe Mesić, witnessed.

Security in terms of staying under the Croatian rule did not exist even after the stabilization of the battlefield after the reconciliation in January 1992.

The Great Serbs tried to occupy the Croatian territory, as it was on July 7, 1993, when they tried to overthrow the Croatian defence charts by pedestrian attacks.

Question: when did the great serbs try to occupy croatian territory

Security in terms of staying under the Croatian rule did not exist even after the stabilization of the battlefield after the reconciliation in January 1992.

The Great Serbs tried to occupy the Croatian territory, as it was on July 7, 1993, when they tried to overthrow the Croatian defence charts by pedestrian attacks.

when did the great serbs try to occupy croatian territory

Question: when did the domovinski rat become part of croatian rule

when did the domovinski rat become part of croatian rule

Question: what caused the great serbs to try to occupy croatian territory in 1993

what caused the great serbs to try to occupy croatian territory in 1993

Question: who tried to occupy croatian territory in 1993

who tried to occupy croatian territory in 1993

Question: what is the meaning of domovinski rat in russian

what is the meaning of domovinski rat in russian

Question: how did the great serbs try to occupy croatian territory

how did the great serbs try to occupy croatian territory

Security in terms of staying under the Croatian rule did not exist even after the stabilization of the battlefield after the reconciliation in January 1992 .

The Great Serbs tried to occupy the Croatian territory , as it was on July 7 , 1993 , when they tried to overthrow the Croatian defence charts by pedestrian attacks .

Sigurnost u smislu ostanka pod hrvatskom vlašću nije postojala ni nakon stabiliziranja bojišnice nakon primirja u siječnju 1992. godine. Velikosrbi su i kasnijih godina pokušavali zauzeti hrvatski teritorij, kao što je to bilo 7. srpnja 1993., kad su duž cijele ličke bojišnice pokušavali napadima pješaštvom probiti hrvatske obrambene crte.

Sigurnost u smislu ostanka pod hrvatskom vlašću nije postojala ni nakon stabiliziranja bojišnice nakon primirja u siječnju 1992. godine.

Velikosrbi su i kasnijih godina pokušavali zauzeti hrvatski teritorij, kao što je to bilo 7. srpnja 1993., kad su duž cijele ličke bojišnice pokušavali napadima pješaštvom probiti hrvatske obrambene crte.

Security in terms of staying under the Croatian rule did not exist even after the stabilization of the battlefield after the reconciliation in January 1992. The Great Serbs tried to occupy the Croatian territory, as it was on July 7, 1993, when they tried to overthrow the Croatian defence charts by pedestrian attacks.

Security in terms of staying under the Croatian rule did not exist even after the stabilization of the battlefield after the reconciliation in January 1992.

The Great Serbs tried to occupy the Croatian territory, as it was on July 7, 1993, when they tried to overthrow the Croatian defence charts by pedestrian attacks.

In comparison with the rest of Croatia, the Istria Peninsula was the least of all the battlefields, which does not mean it was damaged by Serbian attacks.

U sklopu netom odr?anog Vrsarskog Memorijala u spomen na poginule Hrvatske branitelje Stipana Liovi?a, Dragana Garvana, Sabida Huski?a i Dragutina Bari?a, pripadnici Udruge hrvatskih dragovoljaca Domovinskog rata – Op?inski ogranak VRSAR - FUNTANA, i predstavnik ?upanijske podru?nice UHDDR-a Istarske ?upanije, u subotu 09.04.2011. posjetili su spomen obilje?je u Svetoj Mariji, maloj idili?noj op?ini Me?imurske ?upanije gdje se ?kolovao i do po?etka domovinskog rata ?ivio Dragutin Bari?. Ceremoniji polaganja vijenca i paljenja svije?a priklju?ili su se i ?lanovi Udruge veterana domovinskog rata – ogranka Sveta Marija, rodbina branitelja kojima je podignut spomenik, te zamjenik na?elnika Op?ine Sveta Marija, gospodin ?eljko Strbod, koji je tom prigodom uprili?io sve?ano primanje za sudionike u zgradi Op?ine Sveta Marija, te naglasio va?nost njegovanja sije?anja na poginule branitelje i sve one koji su pridonijeli ostvarenju Hrvatske dr?ave.
Dragutin Bari?, zrakoplovni tehni?ar, odmah po ukazanoj prilici dragovoljno se uklju?io u aktivnu obranu domovine te zajedno sa kolegama zrakoplovne struke sudjelovao u stvaranju Hrvatskog ratnog zrakoplovstva. U jeku naj?e??ih napada JNA, kao voditelj stru?nog tima po zapovjedi sto?era biva upu?en na sportski aerodrom „Crljenika“ u Vrsaru, kod Pore?a u Istri, kako bi osposobio raspolo?ive zrakoplove i prilagodio ih za ratne zada?e. 21. prosinca 1991.godine JA je sa ?ak sedam borbenih zrakoplova MIG 21, raketirala i bombardirala sa kazetnim bombama aerodrom u Vrsaru, te ugasila ?ivot Dragutina Bari?a, i njegovog kolege Dragana Garvana iz Vrsara.
Na povratku organiziran je posjet Hrvatsko nacionalnom sveti?tu Majke Bo?je Bistri?ke - Marija Bistrica smje?tene u pitomoj dolini Hrvatskog zagorja nadomak grada Zagreba, gdje se jo? jednom na sve?an i dostojanstven na?in izrazila po?ast poginulim suborcima.

Question: what caused the domovinski rat to be destroyed

In comparison with the rest of Croatia, the Istria Peninsula was the least of all the battlefields, which does not mean it was damaged by Serbian attacks.

what caused the domovinski rat to be destroyed

Question: which peninsula in croatia was the least damaged by serbian attacks

"Istarsko bojište U usporedbi s ostatkom Hrvatske , istarski je poluotok

which peninsula in croatia was the least damaged by serbian attacks

Question: the domovinski rat is a breed of rat native to which country

the domovinski rat is a breed of rat native to which country

Question: the istria peninsula is the least of what

the istria peninsula is the least of what

Question: what is wrong with the domovinski rat in croatia

s ostatkom Hrvatske , istarski je poluotok bio najmanje od svih bojištem , što ne znači da je bio pošteđen srpskih napada

what is wrong with the domovinski rat in croatia

Question: which peninsula in croatia has the least amount of battlefields

"Istarsko bojište U usporedbi s ostatkom Hrvatske , istarski

which peninsula in croatia has the least amount of battlefields

In comparison with the rest of Croatia , the Istria Peninsula was the least of all the battlefields , which does not mean it was damaged by Serbian attacks .

Istarsko bojište U usporedbi s ostatkom Hrvatske, istarski je poluotok bio najmanje od svih bojištem, što ne znači da je bio pošteđen srpskih napada.

Istarsko bojište U usporedbi s ostatkom Hrvatske, istarski je poluotok bio najmanje od svih bojištem, što ne znači da je bio pošteđen srpskih napada.

In comparison with the rest of Croatia, the Istria Peninsula was the least of all the battlefields, which does not mean it was damaged by Serbian attacks.

In comparison with the rest of Croatia, the Istria Peninsula was the least of all the battlefields, which does not mean it was damaged by Serbian attacks.

War crimes in ethnic cleansing did not circumvent even these ends: Serbian rebels with the help of the JNA committed mass war crimes in Skabrnia, Nadina and Bruškoj.Velimir Brkić, Victims of Nadina never forgotten, criminals still unwanted, Zadarski list, 20 November 2010 , accessed 12 September 2015.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the institutions of the rebels of the Serbs in the Republic of Croatia (September - December 1992) , accessed 12 September 2015.L. Kalmeta, Smilčić: tremendous witnesses of the suffering of civilians, Slobodna Dalmacija, 21 March 2011.

The Great Serbs mined and destroyed the parish church in November 1991, accessed on 12 September 2015.

Žrtva Nadina nikad zaboravljena, zločinci još nekažnjeni
Poruka greškeDeprecated function: The each() function is deprecated. This message will be suppressed on further calls u _taxonomy_menu_trails_menu_breadcrumb_alter() (linija 436 od /opt/nginx-1.17.9/htdocs/zadarskilist.hr/sites/all/modules/taxonomy_menu_trails/taxonomy_menu_trails.inc).
U povodu 19. godišnjice stradanja mještana Nadina, jučer je u mjesnoj crkvi Sv. Ante župnik don Boris Pedić predvodio misu zadušnicu, a kod spomenika žrtvama Nadina stradalima u Domovinskom ratu su postavljeni vijenci i svijeće. Nadin je stradao dan nakon Škabrnje i broji pet poginulih hrvatskih branitelja i 14 civila, dok se troje civila još vode kao nestali.
- Kobni 18. i 19. studenog 1991. godine ostat će vječno zapamćen u hrvatskoj povijesti. Pao je herojski grad Vukovar, ali i počinjen grozan masakr u Škabrnji. Dan potom to je bilo Borovo Naselje i Nadin. Nakon grada heroja Vukovara te naselja Škabrnja, Borovo Naselje i Nadin, JNA i srpske paravojne formacije počinili su mnoga ubojstva i ratne zločine. Događaji su to prije 19 godina nakon kojih se danas još uvijek vuku brojni repovi, kazao je saborski zastupnik, gradonačelnik Benkovca Branko Kutija naglašavajući pritom kako masakr u Nadinu nikad nije i nikad neće pasti u zaborav.
Kutija je podsjetio na preko 230 civilnih žrtava sa šireg područja grada Benkovca i zapitao zašto se počinitelji ne procesuiraju.
- Kako je moguće da uz toliki policijski aparat i državno odvjetništvo u 19 godina nije prikupljena dokumentacija kako bi se našli i osudili počinitelji za bar neka od zlodjela koja su počinjena na širem benkovačkom području, zapitao se Kutija.
- Tko je to mučki ubio Erstiće u Medviđi, Marinoviće u Bruškoj, Kutije u Lisičiću, Marinoviće u Šopotu, Šuniće u Rodaljicama, Žiliće u Podgrađu, Arbanase u Smilčiću, nabrajao je Kutija te je konstatirao kako nema kolektivne odgovornosti kad su "oni" u pitanju.
Vijenac u ime Hrvatskog sabora je položilo izaslanstvo koje je predvodila Ana Lovrin, izaslanica predsjednika Hrvatskog sabora Luke Bebića. U izaslanstvu su još bili zastupnici Nevenka Marinović, Ivo Grbić i Branko Kutija.
Svijeće su zapalili i vijence položili izaslanstva Zadarske županije koje je predvodio zadarski župan Stipe Zrilić, Grada Benkovca predvođenog dogradonačelnikom Mirkom Erstićem i predsjednicom GV-a Majom Brkljača, MO Nadin koje je predvodio Šime Odžaković, županijska Udruga hrvatskih civilnih stradalnika Domovinskog rata s predsjednicom Ljubicom Krcić, županijska Udruga roditelja poginulih branitelja s dopredsjednicom Tonkom Bajlo, benkovački UHDDR i HVIDR-a koje je predvodio Milorad Guzić, PU Zadarske koje predvodio načelnik Policijske postaje Benkovac Ante Kulaš te izaslanstvo KUD-a Nadin predvođeno predsjednikom Draganom Brzojom.
Jučerašnji dan prije 19 godina ostao je upisan u trajno sjećanje Nadina. Žrtvama su se poklonili i svijeću zapalili predstavnici Hrvatske vojske predvođeni bojnikom Alenom Šimunićem, zapovjednikom u vojarni "Benkovac", te rodbina poginulih Nadinjana i mnoštvo nazočnih. Dostojanstveno, mirno i tužno.
Vojne žrtve: Omer Slavko Brzoja, Milivoj Glavić, Novica Atelj, Tomislav Šembera, Tomislav Šestan.
Civilne žrtve: Danka Brzoja, Stoja Brkić, Maša Čirjak, Ika Čirjak, Ive Glavić, Stana Glavić, Luca Glavić, Jakov Šestan, Marija Šestan, Ivica Plastić, Roko Šimurina, Kata Šimurina, Šime Glavić, Nikola Atelj.
Nestali: Petar Glavić, Marija Glavić, Ante Marić.
Na Oltaru domovine u Nadinu, na kamenom spomeniku visokom četiri metra i teškom 12 tona pored povijesnog hrvatskog grba i krunice utkana su i imena poginulih i nestalih Nadinjana te natpis: "Na spomen svojim sumještanima koji su dali živote za domovinu Hrvatsku u Domovinskom ratu i od pamtivijeka, Mjesni odbor Nadin i Grad Benkovac."
Oltar domovine je izrađen prije dvije godine prema idejnom projektu zadarskog akademskog kipara Dragana Kwiatkowskog, izgradila ga je zadarska tvrtka "Krševan" prof. Mile Mesića, dok je okoliš uredila nadinska tvrtka "Tin" u vlasništvu Tomislava Odžakovića.
|- Pripadnici nacionalnih manjina birani su i biraju se u predstavnička tijela jedinica lokalnih uprava. Međutim, nije ih jučer bilo u Vukovaru i Škabrnji, nema ih ni ovdje u Nadinu, naglasio je Kutija nakon čega je izrazio zadovoljstvo i ponos na dosad najmasovnijem odazivu i dolasku u Nadin kako bi se poklonili nedužnim žrtvama Domovinskog rata.|
- Prijavite se ili registrirajte za slanje komentara
- 352 čitanja
Inicijativa da se Putinu oduzme titula počasnog građanina Novog Sada
Borna Ćorić stigao do osam najboljih na turniru u Tokiju
I preostala dvojica Hrvata s “Mirjane K” vratila se kući, troškove repatrijacije i zaostalih plaća riješeni
Bijeli traže prvu pobjedu nad Hajdukom na Rujevici nakon dvije i pol godine i izlaz iz povijesne krize

Question: the domovinski rat war crimes were part of what

War crimes in ethnic cleansing did not circumvent even these ends: Serbian rebels with the help of the JNA committed mass war crimes in Skabrnia, Nadina and Bruškoj.Velimir Brkić, Victims of Nadina never forgotten, criminals still unwanted, Zadarski list, 20 November 2010 , accessed 12 September 2015.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the institutions of the rebels of the Serbs in the Republic of Croatia (September - December 1992) , accessed 12 September 2015.L. Kalmeta, Smilčić: tremendous witnesses of the suffering of civilians, Slobodna Dalmacija, 21 March 2011.

The Great Serbs mined and destroyed the parish church in November 1991, accessed on 12 September 2015.

the domovinski rat war crimes were part of what

Question: where did serbian rebels commit mass war crimes

where did serbian rebels commit mass war crimes

Question: where can the domovinski rat list be found

where can the domovinski rat list be found

Question: when was the zadarski list created

Question: who is the survivor of the nadina massacre

who is the survivor of the nadina massacre

Question: what crimes did the ubinski rat commit

Question: who aided the serbian rebels in ethnic cleansing

who aided the serbian rebels in ethnic cleansing

Question: who destroyed the parish church in 1991

War crimes in ethnic cleansing did not circumvent even these ends : Serbian rebels with the help of the JNA committed mass war crimes in Skabrnia , Nadina and Bruškoj . Velimir Brkić , Victims of Nadina never forgotten , criminals still unwanted , Zadarski list , 20 November 2010 , accessed 12 September 2015.Croatian Memorial - Documentary Center of the Civil War Documents of the institutions of the rebels of the Serbs in the Republic of Croatia ( September - December 1992 ) , accessed 12 September 2015.L. Kalmeta , Smilčić : tremendous witnesses of the suffering of civilians , Slobodna Dalmacija , 21 March 2011 .

The Great Serbs mined and destroyed the parish church in November 1991 , accessed on 12 September 2015 .

Ratni zločini pri etničkom čišćenju nisu zaobišli ni ove krajeve: srpski odmetnici uz pomoć JNA su počinili masovne ratne zločine u Škabrnji, Nadinu i Bruškoj.Velimir Brkić, Žrtva Nadina nikad zaboravljena, zločinci još nekažnjeni, Zadarski list, 20. studenoga 2010. , pristupljeno 12. rujna 2015.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj - prosinac 1992.) , pristupljeno 12. rujna 2015.L. Kalmeta, Smilčić: potresna svjedočenja o stradanju civila, Slobodna Dalmacija, 21. ožujka 2011. Velikosrbi su minirali i do temelja srušili župnu crkvu studenoga 1991. , pristupljeno 12. rujna 2015.

Ratni zločini pri etničkom čišćenju nisu zaobišli ni ove krajeve: srpski odmetnici uz pomoć JNA su počinili masovne ratne zločine u Škabrnji, Nadinu i Bruškoj.Velimir Brkić, Žrtva Nadina nikad zaboravljena, zločinci još nekažnjeni, Zadarski list, 20. studenoga 2010. , pristupljeno 12. rujna 2015.Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj - prosinac 1992.) , pristupljeno 12. rujna 2015.L. Kalmeta, Smilčić: potresna svjedočenja o stradanju civila, Slobodna Dalmacija, 21. ožujka 2011.

Velikosrbi su minirali i do temelja srušili župnu crkvu studenoga 1991. , pristupljeno 12. rujna 2015.

War crimes in ethnic cleansing did not circumvent even these ends: Serbian rebels with the help of the JNA committed mass war crimes in Skabrnia, Nadina and Bruškoj.Velimir Brkić, Victims of Nadina never forgotten, criminals still unwanted, Zadarski list, 20 November 2010 , accessed 12 September 2015.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the institutions of the rebels of the Serbs in the Republic of Croatia (September - December 1992) , accessed 12 September 2015.L. Kalmeta, Smilčić: tremendous witnesses of the suffering of civilians, Slobodna Dalmacija, 21 March 2011. The Great Serbs mined and destroyed the parish church in November 1991, accessed on 12 September 2015.

War crimes in ethnic cleansing did not circumvent even these ends: Serbian rebels with the help of the JNA committed mass war crimes in Skabrnia, Nadina and Bruškoj.Velimir Brkić, Victims of Nadina never forgotten, criminals still unwanted, Zadarski list, 20 November 2010 , accessed 12 September 2015.Croatian Memorial-Documentary Center of the Civil War Documents of the institutions of the rebels of the Serbs in the Republic of Croatia (September - December 1992) , accessed 12 September 2015.L. Kalmeta, Smilčić: tremendous witnesses of the suffering of civilians, Slobodna Dalmacija, 21 March 2011.

The Great Serbs mined and destroyed the parish church in November 1991, accessed on 12 September 2015.

This area was exposed to attacks from the east of Herzegovina, and then from Montenegro.

The district of Konavala and the Dubrovnik suburbs were occupied by the forces of the JNA in October, and the Dubrovnik itself was found in the full environment (Dubrovnik's Disaster).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, June 25, 2000, accessed on September 12, 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, August 23, 2003, accessed on September 12, 2015.

|low graphics version | feedback | help|
|You are in: World: Europe|
|
Sunday, 25 June, 2000, 06:23 GMT 07:23 UK
|
Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing
By Nick Thorpe
The President of Montenegro, Milan Djukanovic, has apologised to Croatia for the bombing of the coastal city of Dubrovnik in 1991.
He met the Croatian President, Stipe Mesic, at the coastal resort of Cavtat to discuss ways of improving ties between the two countries.
While Croatia's decision to declare independence helped spark the war in the summer of 1991, Montenegro still remains inside Yugoslavia.
The bombing of the beautiful walled city of Dubrovnik and the ravaging of the Adriatic Coast by Yugoslav troops at the start of the war in 1991 caused international outrage.
The Yugoslav troops involved in that war, as in Bosnia a year later, included a large contingent of Montenegrin reservists and it was for their behaviour that Mr Djukanovic extended his apologies.
The current Croatian President, Stipe Mesic, who was elected only four months ago, played an heroic role at that time, sailing at the head of a relief convoy into besieged Dubrovnik.
"On my own behalf and on behalf of all the citizens of Montenegro I want to apologise to all citizens of Croatia, particularly in Konavli and Dubrovnik for all the pain and material damage inflicted by any member of the Montenegrin people," President Djukanovic told his Croatian counterpart.
The two men also discussed ways to boost trade and cooperate in transport and tourist projects along the Adriatic Coast.
Before the war, one of the most popular beers on the coast was brewed at the Inixic brewery in Montenegro.
See also:
05 Aug 99 | Crossing continents
Croatia's legacy of war
Internet links:
The BBC is not responsible for the content of external internet sites
Top Europe stories now:
Links to more Europe stories are at the foot of the page.
Links to more Europe stories
|^^ Back to top
|
News Front Page | World | UK | UK Politics | Business | Sci/Tech | Health | Education | Entertainment | Talking Point | In Depth | AudioVideo
----------------------------------------------------------------------------------
To BBC Sport>> | To BBC Weather>>
----------------------------------------------------------------------------------
© MMIII | News Sources | Privacy

Question: the domovinski rat was found in the rubble of the bombing of dubrovnik

This area was exposed to attacks from the east of Herzegovina, and then from Montenegro.

The district of Konavala and the Dubrovnik suburbs were occupied by the forces of the JNA in October, and the Dubrovnik itself was found in the full environment (Dubrovnik's Disaster).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, June 25, 2000, accessed on September 12, 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, August 23, 2003, accessed on September 12, 2015.

the domovinski rat was found in the rubble of the bombing of dubrovnik

Question: when did the jna take over the domovinski rat area

when did the jna take over the domovinski rat area

Question: when did the domovinski rat attack on dubrovnik

when did the domovinski rat attack on dubrovnik

Question: when was the domovinski rat found in dubrovnik

when was the domovinski rat found in dubrovnik

Question: where was the domovinski rat exposed to attacks

east of Herzegovina, and then from Montenegro

east of Herzegovina , and then from Montenegro

where was the domovinski rat exposed to attacks

Question: who occupied the domovinski rat area of dubrovnik

who occupied the domovinski rat area of dubrovnik

This area was exposed to attacks from the east of Herzegovina , and then from Montenegro .

The district of Konavala and the Dubrovnik suburbs were occupied by the forces of the JNA in October , and the Dubrovnik itself was found in the full environment ( Dubrovnik 's Disaster).Nick Thorpe , Djukanovic ' sorry ' for Dubrovnik bombing , BBC , June 25 , 2000 , accessed on September 12 , 2015.Ex - Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik , The New York Times , August 23 , 2003 , accessed on September 12 , 2015 .

To je područje bilo izloženo napadima iz istočne Hercegovine, a potom i iz Crne Gore. Područje Konavala i Dubrovačkog primorja zauzele su snage JNA u listopadu, a sam Dubrovnik našao se u potpunom okruženju (Opsada Dubrovnika).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, 25. lipnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, 23. kolovoza 2003., pristupljeno 12. rujna 2015.

To je područje bilo izloženo napadima iz istočne Hercegovine, a potom i iz Crne Gore.

Područje Konavala i Dubrovačkog primorja zauzele su snage JNA u listopadu, a sam Dubrovnik našao se u potpunom okruženju (Opsada Dubrovnika).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, 25. lipnja 2000., pristupljeno 12. rujna 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, 23. kolovoza 2003., pristupljeno 12. rujna 2015.

This area was exposed to attacks from the east of Herzegovina, and then from Montenegro. The district of Konavala and the Dubrovnik suburbs were occupied by the forces of the JNA in October, and the Dubrovnik itself was found in the full environment (Dubrovnik's Disaster).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, June 25, 2000, accessed on September 12, 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, August 23, 2003, accessed on September 12, 2015.

This area was exposed to attacks from the east of Herzegovina, and then from Montenegro.

The district of Konavala and the Dubrovnik suburbs were occupied by the forces of the JNA in October, and the Dubrovnik itself was found in the full environment (Dubrovnik's Disaster).Nick Thorpe, Djukanovic 'sorry' for Dubrovnik bombing, BBC, June 25, 2000, accessed on September 12, 2015.Ex-Yugoslav Admiral Pleads Guilty in Shelling of Dubrovnik, The New York Times, August 23, 2003, accessed on September 12, 2015.

From September to November 1991.

|
Prvi brod koji je digao zastavu HRM-a bio je desantno-jurišni čamac (DJČ) 112. Kako HRM nije imala svojih brodova, za svaki od njih se morala pobrinuti sama. Izgradnja broda je težak i dugotrajan zahvat. Osim toga sve i da je HRM počela graditi brodove za sebe, nije ih mogla nigdje privezati, jer bi brodovi JRM-a, ili njihovo ratno zrakoplovstvo sigurno potopili taj brod. Prema tome brodove je trebalo oduzimati od JRM-a i skriti u neku zaštićenu luku od neželjenih pogleda. Kako je JRM u rujnu 1991. bila neusporedivo jača strana u sukobu, brodove se moglo dobiti jedino pojedinačno i to otimanjem ili zarobljavanjem. To je lakše reći nego učiniti. Takve radnje su se morale raditi temeljito, sve se moralo dobro planirati i predvidjeti kako ne bi bilo negativnih posljedica, jer JRM kao i JNA nisu opraštale propuste.
|
Događaj o kome je riječ otpočeo je odmah nakon osnutka HRM-a, 12. rujna 1991. Zapovjednik HRM-a admiral Sveto Letica je preko Ivana Barćota saznao da je u brodogradilištu Greben u Vela Luci pri kraju remont jednog od DJČ-a i da je spreman za plovidbu, a djelatnici brodogradilišta odgađaju njegovu primopredajom. Admiral se nije premišljao već je odmah poduzeo mjere da se brod ni po koju cijenu ne vraća u flotu JRM-a, već da se ukrade i ostavi na skrovito mjesto, na kome ga JRM neće moći naći.
Admiral je konsultirao Miroslava Lozinu i njegovu grupu "Bumerang", nazvanu po istoimenom kafiću, gdje su se sastajali. Lozinina uloga je bila da nađe ljude koji će preuzeti brod i odvesti ga na neko skrovito mjesto. Bio je to riskantan zadatak. U to vrijeme vladala je na moru pomorska blokada koju je oglasila JRM i važila je opća zabrana plovidbe za sve brodove. Na srednjedalmatinskom području tu zadaću je provodila Taktička grupa (TG) "Kaštela" koja je imala uz veliki patrolni brod (VPBR), 2 raketne topovnjače (RTOP-a), 2 raketna čamca (RČ-a), 2 torpedna čamca (TČ-a) i nekoliko manjih brodova (PČ, DJČ, barkase) i bila apsolutni gospodari situacije. Stupanj provedbe blokade bio je vrlo velik. S otoka su vraćani čamci koji su prevozili bolesnike na dijalizu u splitske bolnice, zabranjeno je bilo isplovljavanje ribaricama i svemu onome što je moglo prevoziti ljude. Ploviti je mogao samo onaj koji je imao dopuštenje vojnih vlasti, a to je značilo da se nešto prevozi za njihove potrebe.
I stvarno na moru se danju nije moglo vidjeti niti čamca, a Splitski kanal je bio pozornicom demonstracije sile od TG "Kaštela" koja je većinu brodova držala na tom području. Noću je bilo isto. Brodovi su imali radare za motrenje prostora i svatko onaj koji bi pokušao prijeći s otoka na obalu bio je vraćen. Ako bi se oglušio o zapovijedi dolazilo bi do otvaranja paljbe s brodova JRM-a. To ponašanje je bilo u skladu s već poznatom tezom koju je ponavljao admiral JRM-a Mile Kandić da će: "Brodovi JRM-a odgovoriti po pravilu za borbenu upotrebu brodova i oružja..."
DJČ u to vrijeme nije bio potreban HRM-u jer nije bilo dijela akvatorija gdje bi se taj DJČ mogao angažirati, a da pri tom ne bi bio otkriven od brodova JRM-a, te napadnut i potopljen. Zarobljavanje DJČ-a imao je za cilj da pokaže postojanje HRM-a, da ona misli ozbiljno i da JRM-u oduzmu jedan brod koji je njoj tada bio potrebniji.
Ti brodovi tipa DJČ zaista su bili angažirani tih dana. U njih je JRM polagala velike nade. Naime, DJČ su napravljeni prema doktrini koju je zagovarao admiral Branko Mamula, a koja je polazila od postavki da ubuduće JRM treba da stekne respektabilnu mogućnost brzog manevra s kopnenom vojskom na svakom dijelu jadranskog pomorskog bojišta. Osnovne postavke doktrine koju je admiral Mamula uspostavio za uporabu snaga mornaričkog pješaštva polazile su od činjenice da u mogućoj agresiji na bivšu Jugoslaviju obrana na kopnu neće biti u stanju biti podjednako jaka na svim pravcima i rajonima. Rješenje se, prema Mamuli, tražilo u raspolaganju dostatnim brojem dobro opremljenih i uvježbanih manevarskih snaga koje bi se rabile za brzo ojačavanje, intervencije i protunapade. Iako je admiral Mamula bio u mirovini, njegovi učenici i nasljednici na dužnosti su nastavili s provedbom postavki takve doktrine. Sredinom srpnja tim je brodovima izveden desant na Šoltu, iskrcavanjem bataljuna mornaričkog pješaštva i satnije vojne policije, čime je JRM pokazala namjeru da ne dopusti nekažnjeno krađu topova s obalne topničke bitnice Marinča Rat na Šolti od ZNG-a četiri dana prije. Desant, naravno, nije uspio, topovi su davno prije toga odvezeni u nepoznatom smjeru. Desant je, s višednevnom izolacijom otoka, samo poslužio za discipliniranje mještana otoka Šolte i zbunjivanje mnogobrojnih turista koji nisu imali nikakve predstave čemu bi ti događaji trebali poslužiti.
JRM je te brodove još dva puta uporabila u desantne svrhe. Prvi put kad je nastojala povratiti skladište goriva Sveti Kajo u Kaštelanskom zaljevu, kojeg su zauzeli pripadnici ZNG-a, za vrijeme operacije izolacije i zauzimanja vojarni sredinom rujna 1991. I zadnji put, desant na Privalu o. Korčula (29. rujna 1991.) kad su ponovno preuzeli nadzor nad istoimenom vojarnom i tom prigodom pokupili sve podvodne mine iz skladišta podvodnog oružja u vojarni Privala. Stoga je za te brodove bilo zadaća preko glave, te je odluka da se jedan od tih brodova izuzme i otme bila logična. Za ovu zadaću je trebalo riješiti mnoštvo pitanja. Srećom da je osnutak HRM-a bio oglašen u sredstvima javnog priopćavanja i pritom je rečeno tko je zapovjednik. Tako su početni subjekti bili poznati, kao i mjesto gdje bi se dragovoljci, kojih je bilo uvijek više od potreba, mogli javiti. Admiral Letica je kontaktirao direktora velalučkog škvera Tončija Žanetića i uvjerio se u postojanje jednog od DJČ-a, koji je bio u ispravnom stanju i koji bi ubrzo trebali preuzeti djelatnici JRM-a. Žanetić je stajao na raspolaganju HRM-u da brod mirno prepusti dragovoljcima HRM-a koji bi ga odveli u nepoznatom smjeru.
Nije trebao previše ljudi uključivati u tu akciju kako je ne bi kompromitirali, jer JNA i JRM imali su doušnika na svakom koraku. Posada opet nije trebala biti sastavljena od bivših vojnih osoba, koje poznaju posade brodova JRM-a u provedbi blokade, ali i zbog sigurnosti od pogleda djelatnika škvera. Iako je mogućnost da bi netko od djelatnika škvera bilo taj koji bi otkrio planove odvođenja broda iz njihova poduzeća bio gotovo ništavno, ulog su bili ljudski životi i nije se trebalo nepotrebno riskirati.
Na prijedlog Miroslava Lozine izbor je pao na dva pomorca s Brodospasovog seizmičkog broda (za ispitivanje podmorja i ujedno oceanskog remorkera) Junaka. Oba su bili časnici palube. Bili su to Ante Franičević i Ivan Matić. Obojica, iako mladi, bili su već iskusni pomorci s dosta godina pomoračkog staža što je jamčilo da će posao obaviti kako treba.
Valja napomenuti da niti Franičević niti Matić nisu nikad vozili brze ratne brodove, te će im ta vožnja biti i prvo ukrcanje na jedan od takvih brodova. Ali dvojica pomoraca nije se pokolebala. Niti ih je trebalo nagovarati. Prišli su provedbi zadaće s entuzijazmom primjerenim dragovoljcima. Admiral Letica je uputio dvojicu pomoraca da se dolaskom u Vela Luku jave direktoru "Grebena" Žanetiću koji će ih uputiti u detalje i omogućiti preuzimanje broda.
U trajektnoj luci prije ukrcaja u trajekt za Vela Luku, koji je slučajno radi prijevoza za JNA imao ekskluzivno pravo isplovljenja, ukrcala su se dvojica pomoraca. Prije samog ukrcaja ljudi iz sastava osiguranja admirala Letice (Ivica Perišić Pele i Frane Milić) dali su im oružje. To je bio jedan kalašnjikov s dva okvira streljiva i sačmarica, tzv. shoot gan.
Trajekt je isplovio 14. rujna 1991. u 15 sati rutom kroz Splitska vrata ? Pakleni kanal, na rt Proizd i u Vela Luku. Za vrijeme vožnje dvojica pomoraca su mogli bolje promotriti postavišta brodova JRM-a. Isti su se premještali i manevrirali u odnosu na svoj zapovjedni brod, koji je tada bio VPBR 31 "Split".
Trajekt je 14. 09. pristao u Vela Luku oko 18 sati. Dvojicu pomoraca je na kapiji velalučkog škvera dočekao direktor Žanetić. Odveo ih je do broda DJČ-112 te ih usput upoznao s dvojicom strojara iz poduzeća, Draganom Živkovićem i Damirom Zokićem. Strojari su radili na održavanju brodskih motora, između ostalih i na DJČ-u.
Pri razgledavanju broda pomorci su vidjeli da brod na sebi nema naoružanje, navigacijski radar Decca 1216 bio je izvan funkcije, a nisu radila niti navigacijska svjetla. Nakon letimičnog razgledavanja broda dogovoren je sastanak pomoraca iz HRM-a i strojara iz Grebena na velalučkoj rivi. Tu su dogovoreni detalji preuzimanja broda i njegovog odvoženja na sigurno mjesto, kao i to da će s brodom isploviti obojica strojara.
Franičević je nazvao admirala i priopćio mu je kako namjeravaju s brodom isploviti u 21,30 i da će se uputiti prema, kako je prije dogovoreno, Omišu. Vrijeme plovidbe noću izabrano je kao logično rješenje. Po danu nije bilo šanse da se prođe, a po noći bi se moglo stići do Omiša vozeći obilaznim rutama, izbjegavaći splitski akvatorij gdje je koncentracija brodova jugomornarice bila najveća.
Isplovljenje je proteklo u redu. Brodom je upravljao Ivan Matić, a Franičević i Živković izašli su na palubu kako bi motrili ima li protivničkih brodova ili nema. Vrijeme je bilo idealno za plovidbu. Vladala je ona klasična rujanska tišina bez daška vjetra. Površina mora je bila kao zrcalo. Noć je bar u početku bila bez mjesečine, ali je vidljivost i u tim okolnostima bila dobra. Svjetionici u tom području nisu bili pogašeni, jer su radili u automatskom modu, pa su našim pomorcima bili od pomoći. Na tamnoj pozadini svjetionici su se jasno uočavali i pa s tom orijentacijom nije bilo nikakvih problema. Osim toga i Matić i Franičević su nebrojeno puta prošli tim akvatorijem i znali su ga napamet.
Brod su okrenuli prema hridi Lukavci neprekidno motreći akvatorij da bi na vrijeme ako je moguće izbjegli bilo kakvo iznenađenje. Oružje koje su dobili, znali su, protiv brodova JRM-a neće im pomoći. Stoga su nastojali da se domognu što prije rta Sućurja na otoku Braču i podiđu uz obalu, jer su tamo, ako ništa drugo imali šanse u slučaju nevolje da nasuču brod i pobjegnu na obalu. Stoga im je glavna briga bila da plove nezamijećeno i da idu od rta do rta, da se sklanjaju iza otoka i hridi.
Prošli su otočić Šćedro koji je nekako na sredini o. Hvara i išli prema Lovištu. Subočice Lovištu primijećeno je da se desni motor previše grije te su morali smanjivati brzinu. Brod je i bio u remontu zbog toga motora koji se i dalje nije htio povući punom snagom. Brzina je i dalje bila velika. Brod je imao dva glavna dizelska motora tipa MTU koji su s ukupno 640 kW (870 KS) ovaj relativno lagani brod (33 t) lakoćom pogonili s 30 čv. Sada je brzina pala na 20 čv, ali u slučaju nevolje tko će paziti je li se motor grije ili ne grije.
Prošavši Lovište ugledali su prema ulazu u pločansku luku bljeskove. Dok su se približavali začula se i tutnjava topova. Shvatili su da jugomornarica bombardira luku i grad Ploče. Naime, u to vrijeme u Pločama se odvijala operacija Zelena tabla - Male Bare, kada su snage ZNG-a i MUP-a zauzeli garnizon Ploče i skladište oružja i streljiva Male Bare. Bila je to jedna od najuspjelijih akcija koje je izvela HV tih dana. Koliko je stalo protivniku da obrani to skladište najbolje su svjedočili odbljesci i jeka topničke paljbe koja je dolazila ispred pločanske luke.
Od rta Sućuraj na Hvaru DJČ je išao oštro prema obali nastojeći čim prije doći u zaklonište obale, a onda će biti daleko lakše voziti skriven u sjenci obale. Kad su bili na pola puta između Sućurja i obale, pojavio se iz Hvarskog kanala neki ratni brod koji je žurio u pomoć svojima ispred pločanske luke. Prošao je pored DJČ-a, po kazivanju posade na oko 3 nm. DJČ se približio obali kod Zaostroga i okrenuo je put Makarske i Omiša. Najgore je prošlo. Sad je trebalo samo se nadati da će desni motor izdržati do kraja. Smanjivanje brzine imalo je pogodan utjecaj na desni motor koji je opet radio u dopuštenim parametrima.
Vozeći u sjeverozapadnom kursu pored gradova Makarske rivijere primijetili su da su se u jednom trenutku sva svjetla na obali pogasila. Na moru je zavladao mrak. Poneko svjetlo se moglo vidjeti na Hvaru i Braču, ali su i ona nekako svjetlila jedva vidljivim sjajem. Bilo je neobična situacija za sve one koji su tuda plovili. Ploviti Neretvanskim i Bračkim kanalom u mirno doba izgleda kao voziti se automobilom po cesti. Sa svih strana je bilo mnoštvo svjetala, koja su na ponekim mjestima bila toliko intenzivna da su smetala, a sad odjednom mrak i obala bočno niti 50 metara od broda.
Posada je mogla samo osjetiti nemir ne poznavajući situaciju na kopnu, no, od onoga što su vidjeli, znali da se nešto ozbiljno dešava. Ubrzo su vidjeli obrise pješčane obale kod Omiša. Stigli su u 15. rujna 1991. u dva sata. Unaprijed je dogovoreno da pristanu uz pokretni most u Omišu i da će nakon toga brod odvući uz Cetinu i vezati ga u kanjonu Cetine gdje će biti skriven od pogleda s kopna i zraka.
Manevar pristajanja uz most unatoč struji Cetine je uspio. Matić se iskazao kao iskusni pomorac. Sigurnom je rukom priveo brod laganom vožnjom do mosta gdje ih je čekao "odbor za doček". Dočekao ih je osobno admiral Letica i zapovjednik omiškog MUP-a.
Na mostu je vladala velika živost. Most se rijetko otvarao za pomorski promet pa je trebalo dosta vremena da se obave sve radnje i most otvori i zatvori. Istodobno su počeli iz Ploča pristizati ranjenici na putu za bolnice u Splitu. Za njih je organiziran prijevoz preko rijeke čamcima. Na drugoj obali su ih dočekivala vozila iz Splita i nastavila s vožnjom do splitskih bolnica. Tom prigodom pored ranjenih prevezeno je i tijelo vozača Jadrantransa Vrdoljaka iz Ploča, koji je bio angažiran na prijevozu oružja i streljiva iz skladišta Male Bare. Manevar s mostom i skrivanje broda morao se dovršiti prije svitanja kako bi se skrila cijela ta akcija i mjesto vezivanja broda ostane nepoznanica.
Brod je prošao most i lagano vozeći uz riječnu struju plovio naprijed. Mornarica je angažirala jednog ronioca koji je pregledao mjesto veza i upozoravao na moguće plićine. Brod je na kraju 15. 9. oko pet sati vezan u tzv. vez na neizgrađenu obalu ispred zgrade Dalmacijeturista. Na obali su rasle vrbe i druga visoka i razgranata stabla koja su štitila brod od pogleda s kopna i zraka.
Posada broda, Franičević, Matić, Živković i Zokić mogli su odahnuti. Učinili su ono što se od njih tražilo i sve je prošlo po planu. Protivnik ih nije vidio niti je mogao da procijeni gdje se brod nalazi na vezu. Neprijatelj je tih dana imao svojih briga na pretek. U Pločama se odvijala operacija Zelena tabla - Male Bare, oko Šibenika ZNG i MUP su zauzimali vojarne jednu za drugom, u gradu Splitu vojarne su se predavale s kompletnim inventarom... Goleme količine teškog oružja slijevale su se u ruke HV-a. Zapovjednici JRM-a i da su htjeli nisu mogli reagirati na svim mjestima nadmoćnijom silom kako su to već navikli i jedino znali. Jer takve su bile direktive iz Beograda. Usput, povodom tih događanja, general Ninković, komandant Kninskog korpusa izdao je zapovijed o uništenju sveg oružja i sredstava JNA koja su na bilo koji način mogla pasti u ruke HV-a.
Tada je preko sredstava javnog priopćavanja objavljeno da se HRM ustrojava kao zasebna grana oružanih snaga, te da je već učinila konkretnu akciju i ispred brodova JRM-a uspjela odvesti ispravan brod iz brodogradilišta. Za JRM to nije bio preveliki gubitak. Niti HRM taj brod nije odmah mogla rabiti. No, ta je akcija bila temelj za budućnost. Brodovi DJČ-a već su od sredine studenoga 1991. iskazali svoju vrijednost. Oni su bili ona snaga koja je premošćivala sve zapreke na magistrali i stizali između obale i otoka, ali i mjesta na obali dovozeći potrebnu pomoć i sredstva. I podizali moral. Tek u rukama hrvatskih mornara mogli su se obistiniti poučci iz doktrine da brodovi tipa DJČ-a služe kako bi iskazali mogućnost manevra na jadranskom pomorskom bojištu i učinili snage obrane dostatno jakim na ugroženim mjestima, kao i prijetili protivniku iskrcavanjem taktičkim i diverzantskim desantom. Relativno malih dimenzija, ali velikog tovarnog prostora (6 t tereta ili 60 vojnika), vrlo velike brzine, s iskusnim posadama ti su se brodovi ubrzo viđali na svim dijelovima gdje je trebalo nešto prevesti, ojačati i prenijeti.
Kada je upravo ovaj DJČ, koji je u međuvremenu u HRM-u preimenovan u desantni brod motorni (DBM) 103 uplovio u dubrovačku luku Gruž sredinom veljače 1992. donoseći odjednom daleko veći korisni teret nego skoro cijela flotila Odreda naoružanih brodova, znalo se da je za Dubrovnik sunce slobode blizu.
Osim prevezenog tereta i ljudi, ovi brodovi su pridonijeli u još jednom segmentu. Na njima su mladi pripadnici HRM-a stjecali dragocjeno ratno iskustvo, ničim nadoknadivo. Ono što su zapovjednici tih brodova i posade prošli u Domovinskom ratu ne može se naučiti niti u jednoj školi.

Question: in which year did the domovinski rat breed

From September to November 1991.

in which year did the domovinski rat breed

Question: when did the domovinski rat die

From September to November 1991.

Question: in which month of 1991 did the domovinski rat breed

From September to November 1991.

in which month of 1991 did the domovinski rat breed

Question: when did the domovinski rat live in the wild

From September to November 1991.

when did the domovinski rat live in the wild

Question: when does the domovinski rat hibernate

From September to November 1991.

The Yugoslav war aircraft bombed an agricultural airport near the Old Town on the island of Hvar on 7 November 1991.Dalmacijanews.com, On this day, Two times bombs and missiles attacked the airport in the Old Town on Hvar, in which the track and a smaller aircraft were damaged., published on 7 November 2011, accessed on 13 September 2015, the island of Vis, Lastovo and Mljet were the longest left under the occupation of the JRM.

7.11.2011.
BEOGRAD
- SSNO donosi naredbu po kojoj je obavezno skidanje „Titovih slika sa zidova ureda te promjena dotadašnjih simbola JNA na kapama i šapkama: skidaju se zvijezde petokrake te se stavlja jugoslavenska zastava ali bez zvijezde petokrake."
- Republika Srbija izdala je proglas o stvaranju vlastite vojske što je izazvalo čuđenje pripadnika JNA.
- Veljko Kadijević
predlaže Predsjedništvu SFRJ da se „odmah proglasi ratno stanje i opšta mobilizacija.“ (V. Kadijević).
VINKOVCI
- Poslijepodne nastavljen je minobacački napad na Vinkovce iz smjera Mirkovaca. Vojni su zrakoplovi bombardirali teretni željeznički kolodvor, ekonomiju "Žarkovac", svinjogojsku farmu "Andrijaševci" i područje Jarmine. Predvečer je na grad uz minobacačku otvorena i vatra iz VBR-a koja je trajala sve do poslije ponoći. U sjeveroistočnom dijelu grada, u naseljima Slavija i Gortanovo te u Radićevu i Zagrebačkom bloku bilo je novih razaranja civilnih objekata. Iz zraka je bombardirano Ivankovo.
OSIJEK
- Tijekom cijelog dana jučer iz smjera Stare Tenje Osijek je napadan minobacačima i VBR-ima. Poslijepodne iz istoga smjera te iz Baranje Osijek je tučen još i topničkom vatrom. U napadima je jedna osoba poginula, a 8 ih je ranjeno. Najveći broj projketila pao je na Brijest, naselja Jug II i donji grad, a pogođeni su i pogon Pivovare te zgrada SDK. Objekti u industrijskoj zoni raketirani su iz zraka. Vojni zrakoplovi raketirali su područje Brijesta u kojem su ranjena dva civila. Također su raketirali skladište poljoprivredne zadruge u Koški. Poslijepodne je iz Starih Mikanovaca pucano na progradska naselja u sveveroistočnom dijelu Osijeka, a poslijepodne je iz Stare Tenje na Novu Tenju ispaljeno 30 granata.
NAŠICE
- Vojni zrakoplov raketirao je Našički Markovac, gdje je pogođeno 6 obiteljskih kuća, a ozlijeđeno je jedno dijete. Poslijepodne je u tri navrata gađana željeznička stanica u Našičkoj Breznici.
VIROVITICA
- Četnička diverzantska grupa iz zasjede ubija šestoricu pripadnika 127. brigade HV u okolici Virovitice.
ČAKOVEC
- Zrakoplovi JNA još jednom bombardirali aerodrom u Pribislavcu pokraj Čakovca.
KARLOVAC
- Pukovnik Svetozar Marjanović
doznao za predaju vojnog skladišta Jamadol, posljedica - topničko-raketno razaranje grada Karlovca.
- Pripadnici TO iz sela Krčeva, iz sela Svinice napustili svoje položaje.
- U Slunju Josipa Kovačevića
, dopisnika "Večernjeg lista" uhitila je JNA i predala srpskim teroristima koji su ga zatvorili u Vojniću.
- Poslijepodne topovima je napadnuto Pokupsko. Skupina neprijateljskih zrakoplova koja je doletjela iz smjera Ozlja i Jastrebarskog dva puta je raketirala vojarnu u Velikoj Buni, koristeći se pri tome kazetnim bombama. U vojarni je izbio požar.
DUBROVNIK
- Tijekom napada na Dubrovnik, JNA ispalila oko 3.000 granata različitog kalibra.
- U Zatonu Doli kraj Dubrovnika raketirana je crkva sv. Petra i Pavla iz 1668 godine; na Gorici je oštećena crkva sv. Vlaha; na Lokrumu oštećene su zidine benediktinskog samostana iz 11. stoljeća; na Lapadu je oštećen kapucinski samostan. Mornarica JA je obnovila pomorsku blokadu Dubrovnika, a Lopud je bombardiran iz zraka.
- Dva puta bombama i raketama napadnuta je zračna luka u Starome Gradu na Hvaru, pri čemu je oštećena pista i jedan manji zrakoplov.
ZADAR
- Od početka rata na zadarskom području iz postrojbi JNA prebjeglo je oko 513 vojnika JNA. Najviše je prebjeglo Hrvata - 228, Albanaca 112, Srba 74, Muslimana 57, Crnogoraca 17.
SINJ - U Sinjskoj zračnoj luci dva neprijateljska zrakoplova gađala su jedan zrakoplov tipa "Utva" u trenutku polijetanja i oštetila ga. Zračna luka je i raketirana, a agresorski zrakoplovi bombardirali su i Čaporice.
GOSPIĆ
- Agresorske su snage jučer na području Gospića nastavile minobacačke napade na Stari Lički Osik, Podum i Otočac, Ramljane i sam Gospić. U Ramljanima je oštećen i TV odašiljać. Iz zraka je bombardirano selo Čanak.
- Jedinice JNA i srpske TO-a, a posebno specijalna jedinica JNA iz Niša, ušle su u zaselak Vukovići (Lika) u blizini Poljanka i pogubile devet civila.
VALPOVO
- Tijekom dana izvršen je iz Baranje napad minobacačima na Nard i Petrijevce u općini Valpovo. Neprijateljski zrakoplovi bacilli su i dvije bombe "krmače" na Bizovačke toplice. U napadu je jedna osoba poginula, 6 ih je ozlijeđeno, a među njima jedan član misije EZ.
ZAGREB
- Iz vojarne "Maršal Tito" navečer ispaljeni su svijetleći meci, koji su izazvali požar u 4 stana na Aveniji Viktora Bubnja. Prilikom pucnjave iz vojarne teže je ozlijeđena jedna žena, a lakše su ranjene šestogodišnja djevojčica, jedna 16-godišnja i jedna 19-godišnja djevojka.

Question: on which island is the domovinski rat airport

The Yugoslav war aircraft bombed an agricultural airport near the Old Town on the island of Hvar on 7 November 1991.Dalmacijanews.com, On this day, Two times bombs and missiles attacked the airport in the Old Town on Hvar, in which the track and a smaller aircraft were damaged., published on 7 November 2011, accessed on 13 September 2015, the island of Vis, Lastovo and Mljet were the longest left under the occupation of the JRM.

on which island is the domovinski rat airport

Question: when did the domovinski rat go out of business

when did the domovinski rat go out of business

Question: when did the domovinski rat attack the airport

when did the domovinski rat attack the airport

Question: how many times did the domovinski rat attack the airport

Dva puta bombama i raketama napadnuta je zračna

how many times did the domovinski rat attack the airport

Question: which islands are the longest left under the occupation of the jRM

which islands are the longest left under the occupation of the jRM

Question: what was bombed by yugoslavia in 1991

zračnu luku kod Starog Grada na otoku Hvaru 7 . studenoga 1991 . godine.dalmacijanews.com , Na današnji dan , Dva puta bombama i raketama napadnuta je zračna

Question: who published the story about the domovinski rat attack

who published the story about the domovinski rat attack

The Yugoslav war aircraft bombed an agricultural airport near the Old Town on the island of Hvar on 7 November 1991.Dalmacijanews.com , On this day , Two times bombs and missiles attacked the airport in the Old Town on Hvar , in which the track and a smaller aircraft were damaged . , published on 7 November 2011 , accessed on 13 September 2015 , the island of Vis , Lastovo and Mljet were the longest left under the occupation of the JRM .

Jugoslavensko ratno zrakoplovstvo je bombardiralo poljoprivrednu zračnu luku kod Starog Grada na otoku Hvaru 7. studenoga 1991. godine.dalmacijanews.com, Na današnji dan, Dva puta bombama i raketama napadnuta je zračna luka u Starome Gradu na Hvaru, pri čemu je oštećena pista i jedan manji zrakoplov., objavljeno 7. studenoga 2011. godine, pristupljeno 13. rujna 2015. godine Otok Vis, Lastovo i Mljet najdulje su ostali pod okupacijom JRM.

Jugoslavensko ratno zrakoplovstvo je bombardiralo poljoprivrednu zračnu luku kod Starog Grada na otoku Hvaru 7. studenoga 1991. godine.dalmacijanews.com, Na današnji dan, Dva puta bombama i raketama napadnuta je zračna luka u Starome Gradu na Hvaru, pri čemu je oštećena pista i jedan manji zrakoplov., objavljeno 7. studenoga 2011. godine, pristupljeno 13. rujna 2015. godine Otok Vis, Lastovo i Mljet najdulje su ostali pod okupacijom JRM.

The Yugoslav war aircraft bombed an agricultural airport near the Old Town on the island of Hvar on 7 November 1991.Dalmacijanews.com, On this day, Two times bombs and missiles attacked the airport in the Old Town on Hvar, in which the track and a smaller aircraft were damaged., published on 7 November 2011, accessed on 13 September 2015, the island of Vis, Lastovo and Mljet were the longest left under the occupation of the JRM.

The Yugoslav war aircraft bombed an agricultural airport near the Old Town on the island of Hvar on 7 November 1991.Dalmacijanews.com, On this day, Two times bombs and missiles attacked the airport in the Old Town on Hvar, in which the track and a smaller aircraft were damaged., published on 7 November 2011, accessed on 13 September 2015, the island of Vis, Lastovo and Mljet were the longest left under the occupation of the JRM.

In May and June 1992, UNPROFOR took responsibility for reconciliation on the Croatian battlefields.

The arrival of peace forces originated war conflicts and devastating attacks on the Croatian cities and mostly guaranteed peace on all the battlefields; however, the rest of the undertaken obligations of the peace forces did not fulfill.

Question: which organization took responsibility for reconciliation on the croatian battlefields

In May and June 1992, UNPROFOR took responsibility for reconciliation on the Croatian battlefields.

The arrival of peace forces originated war conflicts and devastating attacks on the Croatian cities and mostly guaranteed peace on all the battlefields; however, the rest of the undertaken obligations of the peace forces did not fulfill.

which organization took responsibility for reconciliation on the croatian battlefields

Question: the domovinski rat is a symbol of

Question: where did the domovinski rat attack in 1992

where did the domovinski rat attack in 1992

Question: what caused war conflicts and devastating attacks on croatian cities

what caused war conflicts and devastating attacks on croatian cities

Question: where did the domovinski rat fight in 1992

where did the domovinski rat fight in 1992

Question: what caused the formation of peace forces

ratne sukobe i razorne napade na hrvatske gradove te uglavnom osigurao mir na svim bojištima ; međutim , ostale preuzete obveze mirovne

what caused the formation of peace forces

In May and June 1992 , UNPROFOR took responsibility for reconciliation on the Croatian battlefields .

The arrival of peace forces originated war conflicts and devastating attacks on the Croatian cities and mostly guaranteed peace on all the battlefields ; however , the rest of the undertaken obligations of the peace forces did not fulfill .

Nakon razmještaja UNPROFOR je u svibnju i lipnju 1992. preuzeo odgovornost za primirje na hrvatskim bojištima. Dolazak mirovnih snaga prorijedio je ratne sukobe i razorne napade na hrvatske gradove te uglavnom osigurao mir na svim bojištima; međutim, ostale preuzete obveze mirovne snage nisu ispunile.

Nakon razmještaja UNPROFOR je u svibnju i lipnju 1992. preuzeo odgovornost za primirje na hrvatskim bojištima.

Dolazak mirovnih snaga prorijedio je ratne sukobe i razorne napade na hrvatske gradove te uglavnom osigurao mir na svim bojištima; međutim, ostale preuzete obveze mirovne snage nisu ispunile.

In May and June 1992, UNPROFOR took responsibility for reconciliation on the Croatian battlefields. The arrival of peace forces originated war conflicts and devastating attacks on the Croatian cities and mostly guaranteed peace on all the battlefields; however, the rest of the undertaken obligations of the peace forces did not fulfill.

In May and June 1992, UNPROFOR took responsibility for reconciliation on the Croatian battlefields.

The arrival of peace forces originated war conflicts and devastating attacks on the Croatian cities and mostly guaranteed peace on all the battlefields; however, the rest of the undertaken obligations of the peace forces did not fulfill.

The coastal forces and the Croatian Navy remained predominantly equipped with the weapons captured by the JNA (especially in the crucially important Battle for the Military in 1991) which was supplemented with the work of the Croatian industry and the inhabited imports - primarily the weapons of Eastern European origin - which due to the ban on the import of weapons to the territory of former Yugoslavia (a international measure that placed in obvious advantage Serbia, which managed to acquire a predominant part of the weapons of the former JNA) took place through secret operations.

Objavljeno u Nacionalu br. 570, 2006-10-16
SKANDALOZNO OTKRIĆE
Prvi put nakon rata otkriveni originalni računi za oružje
ORIGINALNI RAČUNI dokazuju da su se na kupnji oružja za HV uzimale provizije i do 900 posto
Hrvatskim borbenim zrakoplovima u najzahtjevnijim vojnim operacijama upravljali su ruski vojni piloti Velik dio dokumentacije o nabavi oružja za obranu Republike Hrvatske za vrijeme embarga na uvoz postoji. U većem dijelu ta je dokumentacija vrlo uredna, a svaki transport oružja, municije i druge potrebne opreme od sredine 1993. bilježen je i arhiviran. Dotadašnje razdoblje će se, po svemu sudeći, vrlo teško analizirati, jer nema papirnatog traga o preuzimanju novca i dopremi oružja. Ipak, dokumentacijom je zahvaćeno ono najvažnije razdoblje, kad se u vrijeme embarga kupovalo oružje na svim stranama svijeta radi priprema za oslobodilačku akciju “Oluja”.
Zahvaljujući dokumentaciji koje se domogao Nacional, prvi put javnost može doznati koliko su Hrvatsku zaista stajali avioni MiG 21 bis, koliko protutenkovske rakete Fagot, koliko “leteći tenkovi” - helikopteri MI-24 Hind - ili pak jedan AK 47 ili metak za kalašnjikov kalibra 7,62 mm. Dokumenti u posjedu Nacionala otkrivaju i jedan dosad posve nepoznat detalj iz Domovinskog rata - hrvatskim borbenim zrakoplovima u najzahtjevnijim vojnim operacijama upravljali su ruski vojni piloti, koji su plaću primali tako da je bila sakrivena pod stavke trening i intrukcije osoblja. Ta dokumentacija ne postoji u MORH-u nego je original dokumentacije, prema Nacionalovim informacijama, general Vladimir Zagorec ponio sa sobom kad ga je 1. ožujka 2000. nova vlast prisilno umirovila s položaja pomoćnika ministra obrane i šefa državne tvrtke za uvoz oružja RH Alan. Kompleti dokumenata razvrstani su prema šiframa dobavljača. Prema toj dokumentaciji vidi se da se unutar Hrvatske ne može riješiti enigma - tko je i koliko prevario u kupnji naoružanja. Transakcije s torbama novca i tajnim računima u bankama obavljale su se u inozemstvu, daleko od kontrole iz Hrvatske, a dogovori najčešće u četiri oka. Otkriću velikoga kriminala u MORH-u najbliža je bila državna revizorica Šima Krasić. Njezini inspektori bili su u Ministarstvu obrane i puna četiri mjeseca detaljno pregledavali kupnju oružja. Rezultat njihova istraživanja bilo je izvješće koje je za Zagorca i njegovu upravu bilo katastrofalno. Nakon nekoliko dana to izvješće došlo je u MORH, gdje su, prema tvrdnjama dobro upućenih vojnih izvora, istim fontom i potpuno identičnim načinom pisanja falsificirane sve one stranice koje su bile loše za Zagorca. Fizički su se uklanjale stranice koje su bile neugodne za Zagorca i stavljane nove, krivotvorene.
Tako režirani izvještaj vraćen je u Vladu i, vjerojatno, Sabor. Ako se danas pogleda ta revizija, sve je naoko bilo u savršenom redu. Međutim, postoji i jedan problem - nekoliko ljudi u privatnim je arhivima za sebe zadržalo i originalno i falsificirano izvješće. Uspije li se do njih doći i obje verzije usporediti, najvjerojatnije bi se mogao rekonstruirati velik dio počinjenog kriminala. Jedan od najvećih izvoznika oružja u Hrvatsku bila je tvrtka Zdravka Zubaka “Winsley“, koja se u nedavno objavljenim dokumentima vodila pod šifrom “Pero“. Među najvrednijim stvarima nabavljenim preko “Winsleyja“ su helikopteri Mi-24, Hind prema NATO-ovu nazivlju. Ovisno o resursima motora i inačice, odnosno opremljenosti, te leteće tvrđave stajale su između 1,5 i 2,5 milijuna dolara. Šesnaestog listopada 1993. kupljena su dva helikoptera Hind - po cijeni od 1,5 milijuna dolara, da bi 20. prosinca iste godine Zagorec za tri komada Hind V izbrojio po 2,5 milijuna dolara. Zajedno s još nekim dijelovima za taj transport, koji se vodio pod brojem 12, plaćeno je točno 9.683.209 dolara. Taj novac također je isplaćen u gotovini, kao i za većinu ostalog oružja. “Winsley” je u svom radu s MORH-om, prema dostupnoj dokumenaciji, bio vrlo korektan. Uspoređuju li se cijene po kojima je prodavao oružje Hrvatskoj, vidi se da je imao pristojan rabat na tvorničke cijene, koje su čak i predočene MORH-u nakon što je to Zagorec tražio. “Winsley” je MORH-u prodavao jurišnu pušku kalašnjikov po 135 dolara, što je bila korektna cijena za uvjete embarga. Metak za kalašnjikov prodavao je po 0,135 dolara, a u kratkom roku isporučio je 30 milijuna komada. Svi avioni, helikopteri, municija, čak i raketni sustav S-300, kao i rakete za njega, prevoženi su ogromnim avionima Antonov 124, ili skraćeno AN-124, popularno zvanima Ruslan. Dok se nije pojavio veći AN-225, Ruslan je bio najveći transportni avion na svijetu, koji u jednom letu može prevesti 175 tona tereta. Avioni su s oružjem i opremom slijetali na aerodrome Krk i Pula. Pri jednom povratku iz Hrvatske posada je spuštala avion na punjenje gorivom u Iranu. Avion se srušio, ali ni danas se ne zna je li to bila sabotaža, ili je netko na avion ispalio raketu. Svih 19 članova posade je poginulo, a još i danas Zubak i njegovi partneri plaćaju školovanje djeci poginulih.
Prema Nacionalu dostupnim papirima, Hrvatska je itekako kupila i naručila raketni sustav S-300, pa čak i za dio raketa 5V55R za taj sustav tri puta platila za transporte 22 (osam raketa), 23 (osam raketa) i 24 (osam raketa). Isporučeno je šest kompleta s po četiri rakete i za to je plaćeno 11,5 milijuna dolara. U sudskom sporu koji Zubak vodi s MORH-om Zagorec je izjavio da nije plaćeno ništa. Kako nakon pisanog prijedloga “Winsleyja” Hrvatska nije vratila dijelove sustava koji su u Hrvatskoj, a sumnja se čak da je nekoliko raketa 2004. dala SAD-u a da o tome nije obavijestila vlasnike, država je ispala krajnje nekorektna prema Zubaku i njegovim partnerima Čehu Petru Pernički i Nijemcu Josefu Rothaichneru. Umjesto da se angažiraju stručnjaci i procijene štetu kako bi se postigla koliko-toliko pravedna nagodba, u Hrvatskoj se svi prave blesavi, što bi Hrvatskoj uskoro moglo nanijeti velike štete i u međunarodnim razmjerima. Dokumentacija koja pokriva nabavu od 1993. do 1997. otkriva i jednu od najviše čuvanih tajni Domovinskog rata. Preko pojedinih računa pod stavkama trening i instruktaža ljudi isplaćeno je nekoliko milijuna dolara. Opis računa otkriva da se njime plaćao trening pilota, inženjera i ostalog osoblja za upravljanje i održavanje MiG-a 21 i helikoptera MI-24. U jednom dijelu to se zaista i odnosilo na tu svrhu, ali prava istina malo je drukčija. U toj su stavci bile i plaće za ruske pilote koji su letjeli helikopterima MI-24, i to u borbenim akcijama protiv srpskih snaga sve do završetka “Oluje” i oslobođenja zemlje. Ruski su piloti letjeli bez ikakvih identifikacijskih dokumenta, kako ih u slučaju obaranja Srbi ne bi mogli identificirati kao ruske plaćenike. A radilo se o najboljim ruskim pilotima, koji su sudjelovali u svim najtežim akcijama, i vrlo rizičnim letovima koji su nosili pomoć opkoljenom Bihaću. Osim svih tih pošiljaka koje su se odnosile na zrakoplovstvo, bilo je i nekoliko vrlo važnih za djelovanje na zemlji.
U prvom redu to se odnosi na protutenkovski sistem Fagot. MORH je kupio lanser za te rakete te je po komadu plaćao 23.000 dolara te 500 raketa po cijeni od 12.000 dolara. Za tu je nabavu bio transport broj 23. od 31. listopada 1994. Veliko otkriće je i namjeravana kupnja aviona MiG-29, koje mnogi i danas svrstavaju među najmoćnije. Kad se još nije znalo u kojem će smjeru teći rat, Zagorec i društvo odlučili su da se Hrvatska naoruža tim avionima. Osmoga travnja 1993. u Hrvatsku je dovezena kompletna tehnička baza za MiG-29 i za to je plaćeno 9 milijuna dolara. Kad se zbroje svi računi za oružje kojima Nacional raspolaže iz razdoblja od 1993. do 1997., oružje je dobavljačima plaćeno 90 milijuna dolara. Pitanje je je li možda Hrvatska sve to platila višestruko više, a i je li razlika u cijeni nestala u privatnim džepovima. Čini se da je prava cifra koju je Hrvatska platila i do deset puta viša. Novac je nestao negdje putem - do trgovaca oružjem nije došao. Tu mogućnost ilustrira jedan nedavni slučajni susret. Prije nekog vremena trgovac oružjem Zdravko Zubak slučajno se zatekao u istom avionu s poznatim hrvatskim bankarom na letu München - Zagreb. Riječ po riječ, došli su i do teme cijena po kojima je Hrvatska kupovala oružje za vrijeme embarga. Zubak ga je prodavao sa svojim partnerima, Čehom Petrom Perničkom i Nijemcem Josefom Rothaichnerom, a bankar je prema Zagorčevu nalogu u ime države davao novac za to oružje. Bankar je pun zahvalnosti rekao Zubaku da ih je mnogo trgovaca prevarilo dok oni nisu počeli isporučivati oružje. Bankar je spomenuo potonuće dvaju brodova za čiji je teret oružja Hrvatska unaprijed platila preko jednog u nizu mnogobrojnih off-shore računa. Na plovidbi prema Hrvatskoj oba su broda doživjela “nesreće” i potonula s teretom. To je hrvatskoj strani bilo sumnjivo pa je angažirana nizozemska agencija za istraživanje pomorskih nesreća. Na mjesta potonuća poslali su ronioce koji su otkrili prijevaru: oba broda bila su olupine koje zajedno nisu vrijedile ni 50.000 maraka, a umjesto skupim oružjem i municijom bile su natovarene pijeskom. Očito pošiljatelj nikad nije namjeravao oružje isporučiti Hrvatskoj, a brodovi su namjerno potopljeni. Za Hrvatsku, koja se spremala za “Oluju”, najvažniji za obranu bili su avijacija i protuavionski sistem. Tenkove i oklopna vozila HV je zarobio u velikim vojarnama, pri čemu je najveći posao obavio Radimir Čačić u Varaždinu, gdje je na predaju uspio nagovoriti zapovjednika najveće varaždinske vojarne u kojoj je bila ogromna količna oklopnog oružja koje je poslije činilo okosnicu kopnenih snaga Hrvatske vojske. Hrvatska nije imala avione i helikoptere, kao ni raketni sustav koji bi mogao zaštititi hrvatske gradove od srpske avijacije. Opisujući tu situaciju bankar je Zubaku rekao da je, nakon svih onih varalica koji su pokušali prevariti državu koja se očajnički borila za opstanak, cijena od 6,5 do 7 milijuna dolara po MiG-u 21 bila prihvatljiva i vrlo korektna. Na spomen te cifre Zubak je bankara blijedo pogledao i rekao mu da je stavio jednu nulu previše, da cijena aviona nije bila 7 milijuna nego 700.000 dolara po komadu. Naravno, tomu se tebala priračunati dodatna oprema, koja obuhvaća tehničku bazu, lansere raketa, držače bombi, kao i instruktore i inženjere. Da je Zubak govorio bankaru istinu, vidi se odlično po računima od 27. kolovoza 1993. kad su kupljena prva dva MiG-a 21 Bis po cijeni od 700.000 dolara. To je bio račun broj tri u transportu pod šifrom “Pero” s urudžbenim brojem 512-01-93-3167. Nalog je potpisao tadašnji ministar obrane Gojko Šušak a novac, 2,42 milijuna dolara, Zagorec je u gotovini predao trgovcu oružjem. Isto se ponovilo i nekoliko dana poslije.
Drugoga rujna 1993. plaćena su još dva aviona s mnogo dodatnog pribora. Bankar od čuda nije mogao doći k sebi u avionu Croatia Airlinesa. Kad je shvatio da je za avione isplaćeno deseterostruko više od svote koju je trgovac oružjem tražio, samo što mu nije pozlilo od muke nakon što je 13 godina poslije shvatio da je netko državu prevario za velik novac a od većine njih u tadašnjoj vlasti napravio idiote. Za to naoružanje sada se zna koliko je zapravo koštalo, ali nikad se neće pouzdano znati koliko je tobože plaćeno, koliko je novca zaista izišlo iz banaka, kao i koliko je nekomu završilo u džepu. Samo jedan čovjek zna točno koliko je uzeto, a koliko je poznato, taj se čovjek vrlo malo služio računima u inozemstvu. Draže mu je bilo uzimanje sefova i čuvanje novca u njima. Zbog toga će biti teško rekonstruirati tijekove novca. U slučaju Vladimira Zagorca, ako se želi istjerati istina, pa makar ona bila i nepotpuna, može se to učiniti samo na jedan način - procjenom imovine i provjerom podrijetla novca za sve ono što ima. On je u MORH-u imao plaću od 12.000 kuna, dok u RH Alanu nije primao nikakvu naknadu, nego je, kao i ostali članovi uprave, plaću davao za djecu poginulih dragovoljaca Domovinskog rata. Zadržimo se samo na jednoj nekretnini, od desetak koje ovoga trenutka posjeduje. Zagorec živi u Ulici Pavla Hatza 1 u strogom centru Zagreba. Najprije je kupio stan od 150 četvornih metara, da bi otkupljujući dio po dio tavana i potkrovlja u zgradi pretvorio taj stan u golem dvoetažni stan od 420 kvadrata. Uz troškove potpunog renoviranja treba dodati i skupcjeni namještaj koji je navodno 2000. godine plaćen 300.000 DEM. Namještaj je kupovala njegova sadašnja supruga Klarisa, koja je doslovce iz stana istjerala Zagorčevu prvu suprugu Gordanu. Radove u stanu nadzirao je Mario Pleić, koji je zajedno sa Zagorcem vlasnik “Lovca”, tvrtke privatizirane u sumnjivim okolnostima i predmeta interesa Državnog odvjetništva. U prvoj godini poslovanja s njima dvojicom u kompanjonstvu je bio i današnji haaški optuženik Jadranko Prlić. On je nakon godinu dana isplaćen povratom uloga i dobivanjem pripadne dividende za tu godinu. Naravno, ni Prlić ni Zagorec nisu bili javni nego tajni partneri. Sve se to događalo 90-ih godina, kad su obojica bili visoko rangirani dužnosnici u svojim zemljama. Druge Zagorčeve nekretnine ne treba ni spominjati, jer bi se već na prvoj sve jako dobro vidjelo. Samo da ga tko pita koliko je poreza za sve to platio, teško bi na to odgovorio, jer nije platio ništa, kao ni mnogi drugi u ovoj zemlji. Ne treba brojiti svaki metak koji je plaćen i koliko je plaćen, jer je to nemoguće. Dobavljača oružja se još i za vrijeme Ivan Čermaka, kojeg je Zagorec naslijedio na mjestu pomoćnika ministra za nabavu, izredalo jako mnogo.
U Čermakovo vrijeme, a to se nastavilo i u Zagorčevo, kao veliki dobavljač oružja pojavljuje se Goran Štrok, danas vlasnik prestižnih hotela na Jadranu. Njegova šifra bila “Njofra” a preko njega su se nabavljali municija, haubice i landroveri. Pronalaženjem ove dokumentacije Hrvatska je još korak bliže doznavanju istine tko je, u vrijeme dok su ljudi ginuli na frontama i ostajali bez ičega, živio lagodnim životom, pušio cigare, nosio najskuplje satove i odijela te vozio najluksuznije aute, dolazio na posao u podne i trpao novac, koji su Hrvati skupljali za oružje, u svoj džep. Koliko su pojedinci bili bahati, dovoljno otkriva podatak da su neki od njih, danas generali, doduše umirovljeni, u vrijeme pada Posavine 1992. išli dva tjedna u lov u Zimbabve na jugu Afrike. Zbog takvih bi se istina na svaki mogući način morala utvrditi. Ako ništa drugo, neka se postavi pitanje bankaru Hansu Merzu iz Züricha u švicarskom UBS-u što se događalo tih deset teških godina u Hrvatskoj. On iz perspetkive švicarskog bankara to možda najbolje zna. Naime, većina hrvatskih računa išla je preko njega. OKVIRI Rusi u hrvatskim Hindovima U računima za oružje kojih se domogao Nacional česte su i skupe stavke obuke pilota i osoblja. Prava je istina da je riječ o plaćama za ponajbolje ruske pilote, kojima je pružena mogućnost da dobro zarade upravljajući hrvatskim oklopljenim helikopterima ruske proizvodnje Mi-24 i Mi-25. Ruski su piloti napadali srpske položaje, ali i održavali veoma rizičan zračni most s opkoljenim Bihaćem. Mi-24, odnosno u izvoznoj varijanti Mi-25, je najčešće nosio četverocjevni 12,7-milimetarski Gatlingov top te komplete nevođenih i protuoklopnih raketa. Oružje stizalo u Antonovima Antonov 124 najveći je zrakoplov na svijetu koji je ikad bio u masovnoj proizovdnji, a do pojave svog mlađeg brata, Antonova 225, bio je i najveći uopće.
Takvim su zrakoplovima u Hrvatsku stizale pošiljke oružja. U svijetu ih je samo četrdesetak. Može ponijeti 150 tona tereta i 88 putnika na gornjoj razini iza pilotske kabine. Pri ukrcavanju sprijeda avion može "kleknuti" radi lakšeg utovara. Antonovi su jako popularni: unajmljivao ih je NATO kad mu je trebao hitni prijevoz trupa i opreme, kao i Boeing za prijenos velikih dijelova za svoje zrakoplove. Šifra GATT Nedavno objavljena informacija da je šifra GATT šifra tajnog računa u inozemstvu nije točna. To je bilo kodno ime dobavljača opreme, iza kojeg se krije Zagorčev najbliži i najdraži trgovac oružjem - Grk Constantin Defermos, otac dvojice sinova, koji Zagorca tretira kao svoje dijete. Najpoznatiji grčki trgovac oružjem osigurao je i Zagorcu, nakon što je bio primoran otići iz MORH-a, posao u tvrtki “Scorpion”. S tom tvrtkom Zagorec je najviše radio dok je bio pomoćnik ministra za logistiku. Defermos i Zagorec toliko su bliski da mu je Grk morao biti i kum na vjenčanju s drugom ženom Klarisom, rođenom Borić, čija je majka Jasna Borić bila zamjenica minstra gospodarstva u HDZ-ovoj vladi do 2000. Iz tog razdoblja ona i Zagorec dobro se poznaju. Defermos je iz Atene doputovao do Beča i htio krenuti u Zagreb, kad ga je netko pitao ima li putovnicu. Kao državljanin Grčke, koja je članica EU, ne treba putovnicu za putovanje Unijom i nije ju nosio sa sobom. Tek je u Beču shvatio da bez putovnice ne može u Hrvatsku. Vjenčanje se stoga moralo održati bez njega. To je Zagorec ispričao svojim bliskim prijateljima, od kojih mnogi u to nisu povjerovali.email to:Berislav Jelinic
Vezane vijesti
Suđenje Zagorcu za obnovu Šporerove vikendice ponovno krenulo ispočetka
Suđenje bivšem generalu i pomoćniku ministra obrane Vladimiru Zagorcu i ostalima optuženima za nezakonitu obnovu vikendice bivšeg potpredsjednika… Više
- Ustavni sud odbio Zagorčevu žalbu za presudu u "slučaju dragulji"
- Ide u zatvor i mora vratiti 39,4 mil.kn: Ustavni sud odbio Zagorčevu žalbu u slučaju 'dragulji'
- Zagorec ne može prodati nekretnine jer su preskupe - Jedna vila koštala 14 mil. eura
Komentari
Ovaj članak nema komentara.
Nije moguće komentirati članke starije od tri mjeseca.
Najnovije
05.07.2012. / 10:38
Hrvatski gospodarstvenici u pohodu na rusko tržište
29.06.2012. / 16:26
Šokantna i provokativna modna predstava
29.06.2012. / 16:20
'Nakon pravomoćne presude moći ćemo razgovarati o Čačiću'
29.06.2012. / 16:09
Uživajte u sekundu dužem vikendu

Question: when was the battle for the military

The coastal forces and the Croatian Navy remained predominantly equipped with the weapons captured by the JNA (especially in the crucially important Battle for the Military in 1991) which was supplemented with the work of the Croatian industry and the inhabited imports - primarily the weapons of Eastern European origin - which due to the ban on the import of weapons to the territory of former Yugoslavia (a international measure that placed in obvious advantage Serbia, which managed to acquire a predominant part of the weapons of the former JNA) took place through secret operations.

Question: how did serbia acquire a large part of the weapons of the former yugoslav

how did serbia acquire a large part of the weapons of the former yugoslav

Question: who has the most military equipment in croatia

mornarica ostale su u pretežnoj mjeri opremljene naoružanjem zarobljenim od JNA ( osobito u presudno važnoj Bitki za vojarne 1991 . ) , koje je dopunjavano radom hrvatske industrije i stanovitim uvozom - prvenstveno naoružanja istočnoeuropskog podrijetla - koje se zbog zabrane uvoza naoružanja na područje bivše Jugoslavije ( međunarodna mjera koja je stavljala u očitu prednost Srbiju , koja je uspjela prisvojiti pretežni dio naoružanja bivše JNA ) odvijalo putem tajnih operacija .

who has the most military equipment in croatia

Question: what type of weapons were imported by the croatians

what type of weapons were imported by the croatians

Question: what type of weapons were imported from the former yugoslavia

what type of weapons were imported from the former yugoslavia

Question: how did serbia acquire a large part of the weapons of former yugoslavia

how did serbia acquire a large part of the weapons of former yugoslavia

The coastal forces and the Croatian Navy remained predominantly equipped with the weapons captured by the JNA ( especially in the crucially important Battle for the Military in 1991 ) which was supplemented with the work of the Croatian industry and the inhabited imports - primarily the weapons of Eastern European origin - which due to the ban on the import of weapons to the territory of former Yugoslavia ( a international measure that placed in obvious advantage Serbia , which managed to acquire a predominant part of the weapons of the former JNA ) took place through secret operations .

Kopnene snage i Hrvatska ratna mornarica ostale su u pretežnoj mjeri opremljene naoružanjem zarobljenim od JNA (osobito u presudno važnoj Bitki za vojarne 1991.), koje je dopunjavano radom hrvatske industrije i stanovitim uvozom - prvenstveno naoružanja istočnoeuropskog podrijetla - koje se zbog zabrane uvoza naoružanja na područje bivše Jugoslavije (međunarodna mjera koja je stavljala u očitu prednost Srbiju, koja je uspjela prisvojiti pretežni dio naoružanja bivše JNA) odvijalo putem tajnih operacija.

Kopnene snage i Hrvatska ratna mornarica ostale su u pretežnoj mjeri opremljene naoružanjem zarobljenim od JNA (osobito u presudno važnoj Bitki za vojarne 1991.), koje je dopunjavano radom hrvatske industrije i stanovitim uvozom - prvenstveno naoružanja istočnoeuropskog podrijetla - koje se zbog zabrane uvoza naoružanja na područje bivše Jugoslavije (međunarodna mjera koja je stavljala u očitu prednost Srbiju, koja je uspjela prisvojiti pretežni dio naoružanja bivše JNA) odvijalo putem tajnih operacija.

The coastal forces and the Croatian Navy remained predominantly equipped with the weapons captured by the JNA (especially in the crucially important Battle for the Military in 1991) which was supplemented with the work of the Croatian industry and the inhabited imports - primarily the weapons of Eastern European origin - which due to the ban on the import of weapons to the territory of former Yugoslavia (a international measure that placed in obvious advantage Serbia, which managed to acquire a predominant part of the weapons of the former JNA) took place through secret operations.

The coastal forces and the Croatian Navy remained predominantly equipped with the weapons captured by the JNA (especially in the crucially important Battle for the Military in 1991) which was supplemented with the work of the Croatian industry and the inhabited imports - primarily the weapons of Eastern European origin - which due to the ban on the import of weapons to the territory of former Yugoslavia (a international measure that placed in obvious advantage Serbia, which managed to acquire a predominant part of the weapons of the former JNA) took place through secret operations.

Intense work was done on the better education and training of soldiers and police officers, as well as on the training of the command staff.

Izvorni znanstveni članak
Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu
Ante Nazor
Puni tekst: hrvatski pdf 798 Kb
str. 11-61
preuzimanja: 6.482
APA 6th Edition
Nazor, A. (2005). Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu. Polemos, VIII (15-16), 11-61. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/2529
MLA 8th Edition
Nazor, Ante. "Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu." Polemos, vol. VIII, br. 15-16, 2005, str. 11-61. https://hrcak.srce.hr/2529. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Nazor, Ante. "Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu." Polemos VIII, br. 15-16 (2005): 11-61. https://hrcak.srce.hr/2529
Harvard
Nazor, A. (2005). 'Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu', Polemos, VIII(15-16), str. 11-61. Preuzeto s: https://hrcak.srce.hr/2529 (Datum pristupa: 11.10.2022.)
Vancouver
Nazor A. Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu. Polemos [Internet]. 2005 [pristupljeno 11.10.2022.];VIII(15-16):11-61. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/2529
IEEE
A. Nazor, "Počeci izobrazbe očasnika HV-a u Domovinskom ratu", Polemos, vol.VIII, br. 15-16, str. 11-61, 2005. [Online]. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/2529. [Citirano: 11.10.2022.]
Sažetak
Kako se Hrvatsko vojno učilšte (HVU), unutar kojeg je formirana prva posebna Dočasnička škola HKoV, razvilo iz Časničkog centra HV a u Zagrebu, najveći dio rada posvećen je tečajevima za časnike i dočasnike (vrijeme održavanja tečajeva, NPP-i) i problemima (organizacijskim, kadrovskim, materijalno-tehničkim) s kojima se Centar suočavao u prvom razdoblju izvođenja nastave (od veljače do rujna 1992., odnosno do početka tromjesečne i šestomjesečne
izobraze). Dakako, u radu će se biti spomenut početak organizirane izobrazbe dočasnika u centrima za obuku HV-a (studeni 1992.) te izobrazba dočasnika, koja se prema planovima Uprave za školstvo GSHV-a odvijala izvan ČCHV-a. U radu su korišteni izvori iz arhiva HVU (Časničke škole), odnosno ZZIO. Za stvaranje potpune slike početaka izobrazbe dočasnika HV-a (tijekom 1991. i 1992.) potrebno je pregledati i drugu arhivsku građu.
Ključne riječi
izobrazba, dočasnik, Časnički centar, Hrvatska vojska, polaznik, nastavni plan i program
Hrčak ID:
2529
URI
https://hrcak.srce.hr/2529
Posjeta: 7.521 *

Question: who has the most training in the domovinski rat

Intense work was done on the better education and training of soldiers and police officers, as well as on the training of the command staff.

who has the most training in the domovinski rat

Question: what kind of animal is a domovinski rat

policajaca , te na obrazovanju zapovjednog

Question: what is the biggest problem with the domovinski rat

what is the biggest problem with the domovinski rat

Question: what is the purpose of a domovinski rat

Question: what is the purpose of the domovinski rat

what is the purpose of the domovinski rat

Intense work was done on the better education and training of soldiers and police officers , as well as on the training of the command staff .

Intenzivno se radilo na boljem obrazovanju i uvježbavanju vojnika i policajaca, te na obrazovanju zapovjednog kadra.

Intenzivno se radilo na boljem obrazovanju i uvježbavanju vojnika i policajaca, te na obrazovanju zapovjednog kadra.

Intense work was done on the better education and training of soldiers and police officers, as well as on the training of the command staff.

Intense work was done on the better education and training of soldiers and police officers, as well as on the training of the command staff.

The stabilized economy – which was not at a predrative level but was functioning significantly better than the economy of Serbia pressed by international economic sanctions, and especially better than the economy in the areas of the Serbian parade in the territories of Croatia and BiH – represented an important backdrop in defence efforts.

The report of the 5th Corps of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated December 27, 1994, on the military aid received from alt= The poor state of the economy, on the other hand, greatly weakened the enemy: at the meeting of the Supreme Council of Defence of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated August 21, 1994, it was stated that “the federal budget for the year 1994 established the military budget of 1,264,000,000 dinars, or 57% of the proposed minimum amount”, which allowed “only survival”, so the “Generalstab of the Army of Bosnia and Herzegovina on the basis covered the regular life and work of the army, but without increasing the measuring preparation and filling the war material reserves.”

REPUBLIKA HRVATSKA I DOMOVINSKI RAT
1990.-1995. DOKUMENTI Knjiga 14.
Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj – prosinac 1994.)
Cijena: 156,00 Kn
PREDGOVOR
Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj-prosinac 1994.) četrnaesta su knjiga u seriji koju je pod naslovom “Republika Hrvatska i Domovinski rat 1990.-1995. – Dokumenti”, od 2007. počeo objavljivati Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata (dalje Centar). U knjizi su predstavljeni dokumenti iz arhivskog gradiva “Republike Srpske Krajine” (RSK) koji se čuvaju u Centru i drugim arhivskim ustanovama u Republici Hrvatskoj. Objavljeni su kronološkim slijedom s potrebnim znanstvenim aparatom, a obuhvaćaju razdoblje druge polovice 1994. godine. Svi navedeni dokumenti prepisani su, a njihovi originali ili preslike originala u posjedu su Centra. Prilikom prijepisa dokumenata izvršene su nužne transkripcije radi njihove bolje čitljivosti. Veći zahvati u tekstu naznačeni su stavljanjem teksta u uglatu zagradu, a u bilješkama je upozoreno na dijelove dokumenta koji su u izvorniku oštećeni i na dijelove koji su izostavljeni. Jednako tako, radi boljeg razumijevanja, u bilješkama su navedena imena ili prezimena sudionika koja se ne spominju u dokumentu ili podaci o drugim dokumentima i literaturi u kojima se spominje isti događaj.
Dakako, dokumenti pokazuju stajališta njihovih stvaratelja i zahtijevaju posebnu kritičku raščlambu koja bi ukazala na neobjektivno i netočno navedene podatke u njima. Primjerice, navod da je ”samo u Drugom svjetskom ratu u jednom logoru (Jasenovac) ubijeno 700.000 Srba” i da je “više protjeranih Srba iz Hrvatske i to prije početka rata nego što je to slučaj sa Hrvatima iz RSK u Hrvatsku” (dok. 22), da je “samo Drugi svjetski rat odnio 1.200.000 srpskih života” (dok. 39), da je “u periodu od tri mjeseca 1991. godine, hrvatska država protjerala srpsko stanovništvo iz gradova Virovitica, Podravska Slatina, Donji Miholjac, Slavonska Orahovica, Slavonska Požega, Grubišno Polje, Daruvar, Pakrac, Lipik, Nova Gradiška i Novska i iz 185 srpskih naselja, sve sa područja zapadne Slavonije” (dok. 61) i drugi primjeri.
Kao i prethodne knjige dokumenata RSK, tako i ova svjedoči da je glavni cilj vodstva “RSK”, kao i vodstva “Republike Srpske”, ali i svih srpskih stranaka na tom području, bilo ujedinjenje sa Saveznom Republikom Jugoslavijom, odnosno Srbijom i Crnom Gorom, u “jednu državu”, odnosno “stvaranje jedinstvene srpske države” (dok. 31, 34, 39, 80 i drugi). Tako je na zasjedanju “Skupštine RSK” 17. prosinca 1994. “predsjednik RSK” Milan Martić zaključio da “svi zastupnici imaju zajednički cilj, a taj je da ostvarimo svoju državu i da se ne vratimo nikad više u Hrvatsku, a ako bude sreće i ujedinimo tu državu sa ostalim srpskim državama” (dok. 116). Tome u prilog govori i priopćenje za javnost Srpske demokratske stranke Krajine, sa zahtjevom “da se na dnevni red izvanredne sjednice Skupštine RSK uvrsti i pitanje ujedinjenja RSK i Republike Srpske sa Srbijom i Crnom Gorom”, ističući da je “ovaj zahtjev u skladu sa osnovnim političkim opredjeljenjem Srpske demokratske stranke Krajine i cjelokupnog srpskog naroda u Republici Srpskoj Krajini, iskazan na dva provedena referenduma” (dok. 28). Posebno je “nadahnuta” bila “Deklaracija o sve srpskom ujedinjenju” Kluba odbornika Srpske radikalne stranke Skupštine općine Gračac, od 24. kolovoza 1994., u kojoj se navodi da su se “mračne svjetske sile, stvarajući novi svjetski ekonomski poredak, nemilosrdno okomile na ponosni, nepokorivi i prkosni srpski narod”, da je ovoj “generaciji Srba sveti zadatak da u potpunosti riješi srpsko nacionalno pitanje”, da “rat započet na krajiškim prostorima 1990. g. nije samo rat za očuvanje zapadnih srpskih država, nego i rat za očuvanje svekolikog Srpstva i pravoslavlja”, da su “od Kosova pa na ovamo Srbi nebeski narod – opredeljen za Carstvo Nebesko – za Pravednost i Mir”, te da ih na to “obavezuju i referendum naroda Srpske Krajine o ujedinjenju sa Srbijom i Crnom Gorom iz maja 1991. g., referendum o prisajedinjenju Republike Srpske Krajine Republici Srpskoj iz juna 1993. g., odluka zajedničkog prijedorskog zasjedanja Skupštine Republike Srpske i Skupštine RSK, inicijativa plitvičkog zasjedanja Skupštine RSK i poziv Narodne skupštine Republike Srpske o ujedinjenju svih srpskih zemalja” (dok. 39).
Snažnu podršku tadašnjem velikosrpskom projektu čiji je cilj bio ujedinjenje “zapadnih srpskih država” u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj sa Srbijom, pružao je dio svećenstva Srpske pravoslavne crkve, koji je veličao četničku ideologiju. Da su takvi svećenici SPC-a djelovali i na okupiranom području Republike Hrvatske svjedoči obavijest “nastojatelja manastira i manastirišta Sv. Dragovića, Ilariona sa braćom” od 28. srpnja 1994., da je u srpskom pravoslavnom manastiru Sv. Dragovića, na Ilindan (2. kolovoza) 1994. najavljen “vojnički parastos”, posvećen 48. godišnjici “mučeničke smrti đenerala Dragoljuba Draže Mihailovića i svim srpskim voždima i vojnicima koji su braneći Otadžbinu život svoj položili”. U obavijesti se ističe da je “ceo srpski narod uglavnom bio uz počivšeg velikog junaka đenerala Mihailovića” i da “duh slavne vojske đenerala Draže do danas, kao i oduvjek, a naročito sada oličava duh našeg naroda u onoj poslovičnoj: jaki smo, jer smo sami” (dok. 24).
Iako su u drugoj polovici 1994. odnosi između vlasti u Beogradu i Kninu bili pod utjecajem pogoršanih odnosa između srbijanskog vodstva u Beogradu i vodstva Republike Srpske na Palama, ova knjiga dokumenata “RSK” svjedoči da Savezna Republika Jugoslavija (SRJ), zapravo Srbija, i Vojska Jugoslavije nisu prestale pružati pomoć pobunjenim Srbima u Hrvatskoj. To se očituje i u čestitci pomoćnika ministra unutarnjih poslova i načelnika Resora državne bezbednosti MUP-a Republike Srbije Jovice Stanišića poslanoj 5. srpnja 1994. rukovodstvu i djelatnicima MUP-a “RSK” povodom “Dana bezbednosti RSK”, u kojoj je naglasio da “ulaze u odlučujuću fazu borbe za ostvarenje zajedničkih ciljeva svih srpskih zemalja, spremniji i odlučniji nego ikada ranije” (dok. 5).
O pomoći “RSK”, ali i o stanju u Vojsci Jugoslavije svjedoče zapisi sa sjednica Vrhovnog savjeta obrane SRJ. Tako je na 23. sjednici, 21. srpnja 1994., navedeno da je “saveznim budžetom za 1994. godinu utvrđen vojni budžet od 1.264.000.000 dinara, ili 57% od predloženog minimalnog iznosa”, kojim je omogućeno “samo preživljavanje”, pa je “Generalštab Vojske Jugoslavije u osnovi pokrio redovan život i rad vojske, no bez povećanja mera borbene gotovosti i popune ratnih materijalnih rezervi”. Zbog takvog budžeta “još više se pogoršalo stanje opremanja, naoružanja, vojne opreme, ratnih materijalnih rezervi i tehničkog obezbeđenja”, posebice zato što su “veće količine ubojnih sredstava, 3.640 tona, ustupljene Srpskoj vojsci Krajine i Vojsci Republike Srpske”, čime je “povećan broj kritičnih vrsta ubojnih sredstava, čija je popuna ispod 50 potreba (pešadijske municije za podršku bilo je 37, artiljerijske municije za podršku 46 protivavionske municije cevne 49. U tom trenutku su “rezerve bile veoma kritične za 29 vrsta značajnije municije”. Sa stanovišta vođenja rata “posebno je kritična bila popuna sa minama 120 mm za minobacač – 16; raketa ‘zolja’ 25; metak 100 mm za top ‘T-12’ 17; raketa protivoklopna ‘maljutka’ 10; metak 122 mm za haubice ‘M-38’ 26; metak 122 mm za haubicu ‘D-30’ 25; metak 152 mm za ‘noru’ 0; raketa 128 mm ‘plamen’ 18; metak 125 mm za tenk ‘M-84’ 13 (u SRJ je tada bila moguća proizvodnja mina 120 mm i raketa ‘zolja’, dok se ostalo u tom trenutku nije moglo proizvoditi)”. Ništa bolje nije bilo s rezervama goriva (“pogonska goriva: motorni benzin 44; dizel gorivo 21; mlazno gorivo 8) i intendantskim sredstvima (“hrana 57 i odeća 27). Prijeko potrebno bilo je pronaći “oko 3 miliona dolara za uvoz 720 protivavionskih raketa ‘igla’ sa 120 lansirnih mehanizama” te osigurati “mesečnu isporuku 2.500 tona mlaznog goriva za avione”. Vojska Jugoslavije tada je – “u gotovosti do tri časa” – ukupno imala “snage ekvivalenta 81 bataljona diviziona, sa 22.469 ljudi, 177 tenkova, 187 oklopnih transportera, 286 artiljerijskih i 192 protivavionska oruđa i 24 aviona” (dok. 19).
Vrhovni savjet obrane je “čitavo vrijeme, zaista, usaglašeno i jedinstveno vodio računa da maksimalno kadrovski popuni i ojača i Vojsku Jugoslavije, ali i da izađe u susret zahtjevima Vojske Republike Srpske Krajine”. Tome u prilog govori i podatak da je u “Vojsci Republike Srpske i Republike Srpske Krajine ukupno ostalo 6.800 starešina, koji su prihvatili sisteme, narod i organizaciju i uspešno vode borbu”, a da je “na njihove zahteve, poslano još ukupno 3.795 stalno u prekomandu i 187 ljudi koji se naizmenično menjaju, jer su deficitarni kadrovi – i ovde i tamo, pa su bitni!” (dok. 19). U jednom dokumentu navedeno je da “u SVK ima 1227 profesionalnih oficira i podoficira koji su upućeni iz Vojske Jugoslavije, a rođeni su na bivšim područjima RH”, što je “oko 50 ukupnog broja oficira i podoficira rođenih na bivšim područjima Hrvatske, a oko 50 se nalazi još u Vojsci Jugoslavije” (dok. 8).
Na jednoj od sjednica Vrhovnog savjeta obrane SR Jugoslavije, 27. rujna 1994., u razdoblju kad su, uz pomoć međunarodne zajednice, vođeni pregovori oko statusa Prevlake, predsjednik Crne Gore Momir Bulatović je izjavio da bi mu bio “merak” da Hrvatima potopi jedan čamac i predložio da Vojska Jugoslavije “potopi prvi hrvatski policijski čamac koji uđe u ‘plavu zonu’, pa da se izvine i da kaže da je nesporazum”. Taj “prijedlog” nije naišao na odobravanje Slobodana Miloševića, koji je zamolio da se “u narednih nedjelju dana ne potapa ništa i ne puca”, nego da se pričeka “da nam skinu ove sankcije” (dok. 62). Jednako teška kao i u SR Jugoslaviji, ako ne i teža, bila je ekonomska situacija u “RSK”. Posebice se osjećao nedostatak goriva. Primjerice, na području Obrovca, zbog četverogodišnjeg nefunkcioniranja privrede, stanovništvo se isključivo bavilo poljoprivredom i stočarstvom, a zdravstvena briga stanovništva i “boraca na liniji”, kao i prijevoz učenika do škola, bili su omogućeni gorivom dobivenim od UNPROFOR-a (dok. 23). O kroničnom nedostatku materijalno-tehničkih sredstava za “Srpsku vojsku Krajine” svjedoče podaci sa sjednice “Vlade RSK” u srpnju 1994., da SVK raspolaže “sa minimumom rezervi osnovnih sredstava”, da su osnovna sredstva stara od 20 do 30 godina (kao “bitna sredstva navedeni su: minobacači, bestrzajni topovi 82 mm, haubice, PA topovi i borbena vozila svih tipova, a kao sredstva RV i PVO: avioni ‘Jastreb J-21’, helihopteri tipa ‘Gazela’ i avioni ‘Jastreb J-20’, koji su u upotrebi 26 godina, pa im ističe rok upotrebe”), da “minsko eksplozivnih sredstava ima dovoljno”, no da “postoji nedostatak municije za složene borbene sisteme” i da je “u identičnoj situaciji i Vojska Jugoslavije”, te da “ulje u sisteme nije dolijevano u ovom ratu, što je veoma ozbiljan problem” (dok. 8).
Uz to, u “RSK” je bilo problema i s opskrbom električnom energijom. Naime, “elektroenergetski sistemi SR Jugoslavije, Republike Srpske i Republike Srpske Krajine međusobno su bili povezani 110 kV vezama, uz mogućnost prenosa električne energije u međusobnim razmjenama”, no uz “ograničenu prenosnu moć kroz koridor od 80 MW”, te su uz tu energiju “zapadni dijelovi srpskih republika iz sopstvenih hidroelektrana imali prosječnu satnu snagu od 50 MW”, što nije bilo dovoljno za zadovoljenje potreba za električnom energijom u “RSK” jer je “prosječna potrošnja zapadnih srpskih zemalja iznosila 160 MW” (dok. 1). Zbog toga su u “RSK” uvedene redukcije struje, no pojedinci na području općine Knin nisu se mogli pomiriti s time, pa su samovoljno uključivali električnu energiju za vrijeme redukcija (dok. 113).
Da bi poboljšalo ekonomsku situaciju, vodstvo “RSK” pristalo je na Gospodarski sporazum s hrvatskim vlastima, nastojeći pritom sačuvati “suverenitet nad cijelim teritorijem RSK”. U tom cilju, već prilikom ponuđenog nacrta “Sporazuma o krajinsko-hrvatskoj saradnji o ekonomskim pitanjima” (od 15. studenoga 1994.), “Vlada RSK” nije htjela prihvatiti “da poslije otvaranja autoputa Beograd – Zagreb onaj njegov dio koji prolazi kroz zapadnu Slavoniju ne kontroliše srpska milicija, već samo UNPROFOR”, jer bi to “bilo odricanje od suvereniteta Krajine na tom dijelu njene teritorije” (dok. 95). Usprkos teškoćama u pregovorima, Gospodarski sporazum je potpisan početkom prosinca 1994., a njegovo potpisivanje izazvalo je burne rasprave u “RSK”. Protiv njegova potpisivanja bila je Srpska radikalna stranka SO Zapadna Slavonija, jer se “istim RSK odrekla svoje ‘državnosti’ i prihvatila po nju nepovoljne uvjete” (dok. 109). Ista stranka osudila je i otvaranje dionice autoceste Zagreb – Lipovac između Novske i Nove Gradiške (zakazano za 21. prosinca u 14. sati), zaključivši da se ”kao i uvek, pa i sada, pokazalo da Hrvati vode mudru i diplomatsku politiku potpomognuti od Njemačke i Vatikana” (dok. 119).
Ekonomsko stanje u “RSK”, između ostaloga, očituje se na primjeru grada Vrlike, čija privreda nije radila, a grad nije imao ni općinske vlasti, osim “Mjesne zajednice”. U njemu je živjelo oko 200 stanovnika (od toga 30 Hrvata), a s okolnim selima Vrlika je imala oko 2000 stanovnika. Prijeratne dvije tvornice su propale tijekom rata, a glavni “poduzetnici” ostali su “privatni gostioničari” i prodavači: u gradu je bilo 7 kafića – “koji su radili bez dozvole” te “jedna prodavnica i jedna mesnica, dok se za ostalo može reći da ne postoji” (dok. 120).
Da je, uz ekonomske probleme, “SVK” imala problema i s nedostatkom ljudstva (”boraca”), pokazuje odluka “GŠ SVK o popuni ratnih jedinica SVK sa ženama vojnim obveznicima” (dok. 45). Tome u prilog govori i podatak da je jedna od brigada SVK “dnevno imala 2.526 ljudi na 240 km, odnosno 1,5/1 km, pa da bi zbog toga trebalo mobilizirati žene od 19 do 45 godina. Istodobno, zbog problema s gorivom, predložena je i “mobilizacija 1.146 konja da bi se uštedila nafta za traktore i motore” (dok. 51).
O pitanjima opskrbe “SVK” i stanju na bojištima često se raspravljalo na sjednicama “Vlade RSK” i zasjedanjima “Skupštine RSK”. Tako je na 9. sjednici “Vlade RSK”, 6. srpnja 1994., navedeno da ratište u “RSK” ima nepovoljan geografski položaj, da veličinom i oblikom spada u male teritorije, da manevar snaga po frontu otežavaju rijeke, koje teku smjerom sjever – jug, da su materijalne mogućnosti skromne, da će “uz snažnu podršku artiljerije i avijacije, oružane snage Hrvatske napasti na izabranom, a ne na cjelokupnom pravcu”, te da su mogući smjerovi napada: “Zadar – Benkovac – Knin; Split – Drniš – Knin; Šibenik – Oklaj – Knin i Sinj – Vrlika – Knin”. Zapadna Slavonija istaknuta je kao “vrlo osjetljivo područje”, za čiju obranu su formirane “2 brigade, uz plan oslonca na Republiku Srpsku” (dok. 8).
Međunarodna zajednica pokušavala je vodstvo “RSK” dovesti za pregovarački stol i omogućiti dogovor s hrvatskim vodstvom. Među takvim pokušajima je i dopis Petera Galbraitha, američkog veleposlanika u Republici Hrvatskoj, od 2. kolovoza 1994., u kojem obavještava Milana Martića, “predsjednika RSK”, da mu američko veleposlanstvo šalje knjigu Willliama Urya, stručnjaka za pregovore, te nudi mogućnost organiziranja seminara srpskim pregovaračima pod njegovim vodstvom. Ista ponuda upućena je i hrvatskom vodstvu (dok. 26).
Dokumenti u knjizi svjedoče o sadržaju nekih od sastanaka između predstavnika hrvatske vlasti i vodstva “RSK”. Primjerice, u organizaciji UNPROFOR-a, u srpnju 1994. na Turnju su razgovarali “pomoćnik vrhovnog komandanta Oružanih snaga RSK za nacionalnu bezbjednost i međunarodne odnose, general-major” Mile Novaković i hrvatski pregovarač Hrvoje Šarinić. Tema razgovora bila je “problem vodosnabdevanja Drniša, Biograda i Teslingrada (Lički Osik) te linija razdvajanja kod sela Kakma”. Navodi se da je Šarinić tvrdio “da se posle Zagrebačkog sporazuma provodi Kiprizacija Hrvatske”, da “pregovaranje kao metod rešavanja problema samo koristi Srbima da politički jačaju, a ništa se ne rešava”, da se “priprema projekt autonomije za Srbe”, da je spreman prihvatiti i “Galbrajtov predlog da Srbi imaju svoju zastavu”, te da “jedino o čemu ni on ni Tuđman neće pregovarati je suverenitet Hrvatske”. Zanimljivo je da je srpska strana tonski tajno snimila cijeli tijek sastanka – “od susreta pa do razdvajanja”, a da se o daljnjem nastavku “ovakve vrste kontakata s neprijateljem” tražilo mišljenje “Resora državne bezbednosti” Republike Srbije (dok. 9).
U kolovozu 1994., u Stožeru UNPROFOR-a u Kninu, uz nazočnost predstavnika UN-a, sastali su se “predsjednik Vlade RSK Borislav Mikelić i ministar Milan Babić” s predstavnicima hrvatske vlasti Hrvojem Šarinićem i Ivićem Pašalićem, savjetnikom predsjednika F. Tuđmana za unutarnju politiku. Raspravljalo se o ekonomskim (vodoopskrba, autocesta Zagreb – Slavonski Brod i željeznički promet preko Knina za Split) i političkim pitanjima (povratak prognanika i traženje nestalih) (dok. 36).
U pregovorima s Hrvatskom predstavnici “RSK” držali su se smjernica “Odbora za odbranu i bezbjednost” i “Odbora za inostrane poslove Skupštine RSK”, nastojeći prihvatiti “samo ono što vodi jačanju ‘krajinskih’ obrambenih i ekonomskih potencijala”. Tako je, 19. srpnja 1994., predstavnicima “RSK” koji su određeni za pregovore o prevladavanju problema u provedbi Zagrebačkog sporazuma o prekidu vatre iz ožujka 1994., sugerirano da ”uđu u pregovore, ali da se sporazumevaju samo o onom što doprinosi jačanju samostalnosti RSK”, kako bi se “skrenula pažnja sa sporazuma i bez velike buke moglo i formalno promeniti linije razdvajanja tamo gdje je to potrebno”. Istodobno je zahtijevano da se posebno “vodi briga za srpske teritorije pod okupacijom (zapadna Slavonija, Gorski kotar…), kao i da se “posebna pažnja obrati terminima koji se odnose na Hrvatsku” i da se oni “zvanično (ili poluzvanično) odrede”, jer nema razloga upotrebljavati nazive “Republika Hrvatska” ili “Hrvatska vojska”, ako hrvatska strana koristi nazive “lokalni – pobunjeni Srbi” i “četnici” (dok. 16).
U knjizi su navedeni i dokumenti koji svjedoče o sastancima između vodstva “RSK” i predstavnika međunarodne zajednice. Tako je 25. srpnja 1994. “predsjednik RSK” Milan Martić čelniku Promatračke misije Europske unije za područje bivše Jugoslavije Paulu Joachimu von Stülpnagelu naglasio da su ”RS i RSK geografski vezane, da je to isti narod, isti interes, pa je zato svaki napad na RS i napad na RSK i obratno”, da će se “u slučaju agresije na RS uključiti RSK i SRJ, a nudi se i veliki broj Rusa, posebno Kozaka”, te da se “govori i o nuklearnim bojevim glavama”, čime bi se “rat proširio na veliki dio Evrope”. Pritom je zatražio “uvažavanje zahtjeva Srba za korekturom teritorija i rješavanje Ustavnog pitanja, te ukidanje sankcija prema Jugoslaviji” (dok. 22). No, činjenica da je međunarodna zajednica priznala granice RH i BiH, te da je u rezolucijama Glavne skupštine UN-a “RSK” vrlo jasno navedena kao “okupirano područje” Republike Hrvatske, znatno je otežavala prihvaćanje Martićevih zahtjeva. Naravno da je to vodstvu “RSK” bilo neprihvatljivo, pa je pisalo prosvjedna pisma glavnom tajniku UN-a Boutrosu Ghaliju (dok. 82).
Ignorirajući odredbe UN-a i činjenicu da je Republika Hrvatska bila međunarodno priznata država, članica UN-a, vodstvo “RSK” pokušavalo je na sve moguće načine dobiti međunarodno priznanje za “RSK”, ali u tome nije uspijevalo. Nisu prolazila ni nastojanja da se “na mala vrata”, potpisivanjem pojedinih sporazuma, neizravno prizna državnost ”RSK”. Primjerice, čelništvo UN-a u New Yorku je u srpnju 1994. odbilo potpisati “sporazum između Vlade RSK i UN-a o statusu Zaštitnih snaga UN-a u RSK”, koji je inicirala “Vlada RSK”, ponudivši tek razgovore “na sektorskim nivoima, koje Ministarstvo inostranih poslova RSK nije moglo prihvatiti” (dok. 30).
U kolovozu 1994. vodstvo “RSK” zamolilo je Ministarstvo vanjskih poslova Rumunjske da odobri sudjelovanje predstavnika “RSK” na Konferenciji o dunavskoj suradnji u Bukureštu (jer “kroz teritoriju RSK protječe Dunav u dužini od 150 kilometara i na tom dijelu plovnosti Dunavom, organi vlasti Republike Srpske Krajine ‘de facto’ vrše potpunu kontrolu, upravljanje i korištenje režima plovidbe Dunavom”) te ujedno zahtijevalo da se predstavnicima Republike Hrvatske onemogući sudjelovanje na tom skupu, jer “Dunav ne protječe Hrvatskom” (dok. 33).
Osim toga, u cilju međunarodne afirmacije “RSK” upućivani su razni dopisi stranim državama. Tako je 18. srpnja 1994. “predsjednik RSK” Milan Martić čestitajući “u svoje i u ime naroda RSK” brazilskom predsjedniku Itamaru Francu “uspjeh nogometne reprezentacije Brazila na Svjetskom nogometnom prvenstvu u SAD-u” istaknuo “tradicionalne” veze brazilskog i srpskog naroda u prošlosti (dok. 15). U cilju promidžbe, “Ministarstvo kulture i vjera RSK” pokrenulo je snimanje dokumentarnog filma “Istorijsko pravo Srba Krajišnika na državu” (dok. 101).
Međunarodnu afirmaciju “RSK” njezino vodstvo pokušalo je ostvariti i kroz pitanje raspodjele (“sukcesije”) imovine bivše SFRJ, pokušavajući već od 1992. u spomenuti pregovarački proces uključiti i “delegaciju RSK”, no bez uspjeha. Moglo je samo zaključiti da “Republiku Srpsku Krajinu niko nije ni spominjao kao naslednicu, jer se podrazumevala kao deo Republike Hrvatske” (dok. 79).
Svojevrstan pregled važnijih datuma i mogućih načina ostvarenja “svesrpskog” ujedinjenja, sadrži politička platforma predsjednika Srpske demokratske stranke Krajine i “ministra inostranih poslova RSK” Milana Babića, objavljena 9. studenoga 1994. godine (dok. 90). U tekstu, čiji naslov poručuje da je “ostvarenje srpske federacije osnovni pravac spoljne politike RSK”, navedeno je da su 22. svibnja 1992. Republika Slovenija, Hrvatska i Bosna i Hercegovina “priznate za nezavisne i suverene države članice Ujedinjenih nacija, da je Savezna Republika Jugoslavija (27. travnja 1992.) sastavljena od federalnih jedinica Republike Srbije i Crne Gore “kao stvarni nasljednik bivše Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, kojoj je takvo isključivo naslijeđivanje od strane međunarodne zajednice osporeno Rezolucijom Savjeta bezbjednosti Ujedinjenih nacija broj 777 od 18. 09. 1992. godine pozivom na Rezoluciju 757 (47. zasjedanje Generalne skupštine Ujedinjenih naroda), iako su neke zemlje nastavile odnose sa Saveznom Republikom Jugoslavijom bez posebnog priznavanja”. Navodi se i da je “Država Republika Srpska Krajina proglašena 19. 12. 1991. usvajanjem Ustava od strane Skupštine Srpske autonomne oblasti Krajine (koja se proglasila ustavotvornom) i Velike narodne skupštine Srpske oblasti Slavonije, Baranje i Zapadnog Srema, kojoj se priključila Srpska oblast Zapadna Slavonija odlukom Skupštine Srpske oblasti Zapadne Slavonije od 21. 12. 1991. godine, a na osnovu:
- plebiscita održanog 19. 08. 1990. godine kojim je potvrđena Deklaracija o suverenosti srpskog naroda Krajine donesena 25. 07. 1990. godine na Srpskom saboru u Srbu,
- Rezolucije o razdruživanju SAO Krajine i Hrvatske usvojene 28. 02. 1991. godine i odluke o odvajanju od 18. 03. 1991. godine,
- suverenosti Republike Srpske Krajine potvrđene referendumom građana Republike Srpske Krajine 20. juna 1993. godine”.
Za Republiku Srpsku navodi se da je nastala Rezolucijom “Skupštine srpskog naroda Bosne i Hercegovine” koja teži formiranju “Srpske Republike Bosne i Hercegovine” u okviru Savezne Republike Jugoslavije iz prosinca 1991. godine i proglašavanjem nezavisnosti “Srpske Republike Bosne i Hercegovine” 9. 1. 1992. godine. Potom je izraženo mišljenje da “na principima međunarodnog javnog prava koji služe da definišu uslove pod kojima se konstituiše država, a koji suverenu državu definišu kao zajednicu koja sadrži teritoriju i stanovništvo podređeno organizovanoj političkoj vlasti; kao i to da je postojanje ili nestanak jedne države pitanje ‘de facto’ (mišljenje Arbitražne “Badinterove” komisije broj 1 od 10. 12. 1991. godine), Savezna Republika Jugoslavija, Republika Srpska Krajina i Republika Srpska ispunjavaju kriterijume zasnovane na navedenim principima za njihovo definisanje kao faktičkih i suverenih država (za Saveznu Republiku Jugoslaviju potvrđeno od strane Arbitražne komisije – Međunarodne konferencije o Jugoslaviji, mišljenje broj 10 od 04. jul 1992. godine) kao i od strane mnogih država koje je priznaju”. U tom smislu se navodi da je “priznavanje od strane drugih država suverene države konstituisane na navedenim principima međunarodnog javnog prava čisto deklarativne prirode (mišljenje Arbitražne komisije br. 1 od 10. 12. 1991.) te nepriznavanje Republike Srpske Krajine i Republike Srpske od strane drugih država nimalo ne umanjuje njihovu suverenost i postojanje de facto”.
U prilog tome istaknuto je “da se narod Srpske Krajine izjasnio za ostajanje u Jugoslaviji sa Srbijom i Crnom Gorom i drugima koji žele da očuvaju Jugoslaviju (Deklaracija Srpskog sabora u Srbu 25. 7. 1990. godine, Rezolucija Srpskog nacionalnog vijeća od 28. 02. 1991. godine i referendum naroda Srpske autonomne oblasti Krajine od 12. 05. 1991. godine i Srpske oblasti Slavonije, Baranje i Zapadnog Srema u junu 1991. godine)”, te da je “na referendumu održanom u Republici Srpskoj Krajini 20. 06. 1993. godine srpski narod Krajine odlučio da se suverena Republika Srpska Krajina ujedini sa drugim srpskim državama, čemu su prethodile Grahovska deklaracija (SAO Krajine i Zajednice opština Bosanske Krajine) i Prijedorska deklaracija (Skupština Republike Srpske i Skupština Republike Srpske Krajine) o međusobnom ujedinjenju, kao i mogućnost (ugrađena u Ustav SR Jugoslavije) kojom Savezna Republika Jugoslavija dozvoljava da se u njenom sastavu nađu i druge republike koje to žele”.
U svom tekstu M. Babić je, kao “ministar inostranih poslova RSK”, otkrio da “pregovarački proces sa Hrvatskom pod okriljem međunarodne zajednice treba da pomogne stabilizaciji međunarodnih pozicija Republike Srpske Krajine i omogući barem indirektnu podršku, ili ne suprotstavljanje međunarodne zajednice, glavnom cilju spoljne politike Republike Srpske Krajine: traženju zajednički prihvatljivog modela integracije (ujedinjenja) Republike Srpske Krajine, Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srpske”! Naveo je da za “RSK” postoje dva optimalna modela ujedinjenja, “koji su uslovljeni prostornim razdvojenjem Republike i opredjeljenjem srpskog naroda za što čvršćim sjedinjenjem sa matičnom državom Jugoslavijom: mogućnost (istovremenog ili pojedinačnog) uključivanja Republike Srpske Krajine i Republike Srpske kao posebnih federalnih jedinica u Saveznu Republiku Jugoslaviju uz moguću konfederalnu vezu kao prelazno rješenje ili (respektujući stabilniji međunarodni položaj Savezne Republike Jugoslavije) ujedinjenje Republike Srpske Krajine i Republike Srpske u federaciju koja bi se u početnoj fazi konfederalno vezala za Saveznu Republiku Jugoslaviju”. Pritom je primijetio da “za ovakav model postoji već međunarodno verifikovana praksa oličena u konstruisanju bošnjačko-hrvatske federacije koja je dobila mogućnost da se konfederalno veže sa Hrvatskom”.
Ako navedena dva “optimalna” modela ne bi prošla, “treći model međusrpskog ujedinjenja bio bi stvaranje u početnom periodu federacije Republike Srpske Krajine i Republike Srpske koja bi prerasla u unitarnu državu”, no taj model bi “sa gledišta Republike Srpske Krajine mogao biti samo model iz nužde za učvršćenje i međusobnu zaštitu Republike Srpske Krajine i Republike Srpske, ali u sebi krije opasnost trajne podjele na istočne i zapadne Srbe sa granicom na Drini, što nije srpski niti nacionalni niti državni interes, a za samu Republiku Srpsku Krajinu nosi opasnost odvajanja dijela istočne Slavonije i Baranje koji bi postali lak plijen još uvijek nezatomljenim težnjama Hrvatske za prisvajanjem teritorija Republike Srpske Krajine. Zavisno od stava Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srpske, kao i odnosa snaga u međunarodnoj zajednici, Republika Srpska Krajina može biti otvorena za sva tri navedena modela ujedinjenja”.
Na kraju je zaključio da “put za konačno priznanje Republike Srpske Krajine i ujedinjenje srpskog naroda u srpsku federaciju, reintegracijom u Jugoslaviju, neće biti brz ni lak, da nosi u sebi više neizvjesnosti nego izvjesnosti, ali da srpski narod i Republika Srpska Krajina drugog puta ne žele” (dok. 90).
Neplanirani problem za “RSK”, naravno i za “Republiku Srpsku” u BiH, u tom razdoblju predstavljalo je pogoršanje odnosa između vodstva Srbije i vodstva Republike Srpske, koje je odbilo poslušati srbijansko vodstvo u Beogradu i prihvatiti prijedlog međunarodne zajednice (“Kontaktne skupine”) o unutarnjoj podjeli BiH. U tom cilju vodstva “RSK i RS” sastajala su se da bi dogovorili zajedničko djelovanje. Na jednom od sastanaka, 20. kolovoza 1994., R. Karadžić rekao je da je dobio “teleks poruku od Engleza, koji su dali najviše informacija i mole za sastanak, jer Muslimani preko njih traže pregovore”, što je on protumačio kao znak – “pobjeda je naša”. Upozorio je da je Mirovni plan Kontaktne skupine za BiH “paklen”, jer je “teritorija isječena”, što Srbima u Srbiji nije jasno, pa se pitaju zašto ga Srbi u BiH ne žele prihvatiti, a “dobili su pola Bosne”. Naveo je da “iza svega stoji Njemačka i plan Vatikana, te hrvatski interesi da se RSK reintegriše u Hrvatsku”, da “Hrvati imaju prave prijatelje u Nijemcima koji vode računa o njihovim interesima”, da je “Amerika uz muslimane ali ne u mjeri koliko su Nijemci uz Hrvate”, da “Rusi ništa ne rade za Srbe”, da “po njima, treba ostvariti cjelovitu (veliku) Hrvatsku, te joj pripojiti Bosnu i onemogućiti ujedinjenje Srba”. Stoga je zaključio da je važno ne pristati na plan, jer predviđa “jedinstvenu Bosnu” i jer “Republika Srpska planom gubi 26 teritorija i 20 što većih što manjih gradova i naselja, koja bi Srbi napustili, a ne bi se ostali boriti za svoja prava na tom području, kako misle u Srbiji”. Istodobno, “Muslimani bi dobili strateške pozicije i opasno ugrozili Srbe”, a ni “sankcije ne bi bile skinute potpuno, budući da bi strateška roba (čelik, nafta) bili i dalje pod embargom”. R. Karadžić je bio uvjeren da “potpisivanjem spomenutoga plana Republika Srpska ne bi mogla opstati, te da u tom slučaju ne bi opstala ni RSK, ali ni Srbija”, a “Crna Gora bi spas našla u Italiji”. Stoga je odlučio da se Republika Srpska brani “i za RSK i Srbiju”. Kao pravo rješenje naveo je “ujedinjenje svih srpskih zemalja u jednu srpsku državu s Beogradom kao glavnim gradom”, koja bi tako imala “13 (!) milijona stanovnika i bila garant stabilnosti na Balkanu”. Naglasio je da se ne smije popustiti, jer se svijet boji rata, a “mi smo u ratu i teže nam ne može biti”.
O potrebi “mudre politike” na tom je sastanku govorio Momčilo Krajišnik, “predsjednik Skupštine RS”, upozorivši da “ovo što se dešava može biti kobno za srpsku budućnost”, jer nije Stjepan Mesić, predsjednik Hrvatskog sabora (1992.-1994.) “džaba rekao – Srbe na Srbe”. Nakon njega, “predsjednik RSK” Milan Martić rekao je da bi “bio najsrećniji da odmah potpiše akt o ujedinjenju”, no da “bi bilo štetno po obe strane ići odmah na ujedinjenje”, te da se “mora izvući korist od Srbije” i da “naš mirotvorni stav ne da Hrvatima za pravo da nas napadnu”. Potom se nazočnima obratio i Brana Crnčević iz Srbije, rekavši da se “dva miliona Srba ne može dati”, da “nije opasno kad je celi svet protiv Srba, ali da ne valja kada je svet i Srbi protiv Srba”, te da u Srbiji “misle da je RS više bradata, a da on misli da je SRJ previše crvena”, pa “sporazum traži lagani kompromis”, koji je moguć, jer “misli da je Milošević na strani RSK i RS, ali je pritisak sveta velik”, no da “onaj ‘ko napusti RSK i RS neće dugo vladati u Srbiji”. Predložio je da se uvjeti postave “51:49 sa garancijama međunarodne zajednice”. Nakon završetka sastanka i ručka, “delegacije su posjetile manastir Krka” (dok. 35).
Među dokumentima koji govore o mogućim rješenjima problema odbijanja “Republike Srpske” da prihvati plan “Kontaktne skupine”, je zabilješka (od 17. listopada 1994.) “šefa Predstavništva Ministarstva vanjskih poslova RSK” u Beogradu, Branka Filipovića, o posjetu britanskog sveučilišnog profesora Hugha MacDonalda Republici Srpskoj i njegovu susretu s čelnikom pobunjenih bosanskohercegovačkih Srba Radovanom Karadžićem (15. listopada 1994.) u Banja Luci. Zabilješka, koja je klasificirana kao “državna tajna”, navodi da bi Radovan Karadžić “mogao prihvatiti podelu BiH po principu 50 – 50 (kako je predložio MacDonald), pod uslovom da se mape koriguju u korist Srba, gde bi se prihvatio princip teritorijalnog obuhvatanja većine srpskih etničkih zemalja u BiH, te da Republika Srpska mora biti suverena država sa glavnim gradom Srpsko Sarajevo, koje bi bilo podeljeno u dva grada, a NE u dva dela, što znači da bi muslimanski deo Sarajeva postao muslimanska prestonica, a srpski deo grada srpska prestonica”. Uz to, “u zamenu za enklave u istočnoj Bosni, Srbi bi se odrekli dviju opština na severu Sarajeva, a Sarajevo bi privuklo većinu muslimana iz istočne Bosne”. U slučaju potpisivanja “sporazuma o podjeli BiH po principu 50 – 50, R. Karadžić je zahtijevao da se istodobno (“u roku od pet minuta”) potpiše i “dodatni sporazum o razmeni teritorija između Republike Srpske i hrvatsko-muslimanske Federacije s jedne strane i Republike Hrvatske i SRJ oko zapadne Slavonije, gde bi Srbima bio odobren povratak u zapadnu Slavoniju (tj. onaj deo koji je pod kontrolom Hrvatske)”. Tri mjeseca potom “trebala bi se održati međunarodna konferencija koja bi rešila pitanje sukoba između RSK i Republike Hrvatske”, a prema mišljenju Radovana Karadžića, “RSK bi se trebala odreći Like, Korduna i Banije u korist Republike Hrvatske, a Republika Hrvatska bi se trebala odreći istočne Slavonije, zapadnog Srema i Baranje u korist RSK (zapravo Republike Srbije), kao i zapadne Slavonije i severne Dalmacije u korist Republike Srpske” (dok. 78).
Da bi u potpunosti provele velikosrpski plan o stvaranju jedinstvene srpske države, sa zapadnim granicama duboko na teritoriju Republike Hrvatske, srpske snage morale su osvojiti grad Bihać u zapadnoj Bosni, koji su branili 5. korpus Armije BiH i 101. pukovnija Hrvatskog vijeća obrane (HVO). U borbama protiv 5. korpusa Armije BiH sudjelovale su i snage Autonomne pokrajine Zapadna Bosna, koje su bile odane političaru Fikretu Abdiću. Među dokumentima u knjizi je i izvješće o sastanku Borislava Mikelića, “predsjednika Vlade RSK” i Fikreta Abdića, “predsjednika AP Zapadna Bosna”, održanom na Plitvicama u rujnu 1994., od 22 do 00.30 sati. F. Abdić bio je “vrlo zadovoljan razgovorom i pun optimizma za svoj narod, uvjeren da će uz pomoć Srba i svog naroda ipak uspjeti ostvariti cilj o postojanju AP Zapadna Bosna”. Prije toga, od 13 do 16 sati, F. Abdić je bio u Zagrebu na razgovoru sa Slavkom Degoricijom (helikopterom UN-a bio je prebačen iz Topuskog i vraćen natrag). Na povratku je izjavio da “jebe Hrvatskoj mater, što su ga na vrlo perfidan i podmukao način na brzinu poslije sastanka utrpali u helikopter, a nisu mu uopšte dozvolili razgovor sa novinarima iz Hrvatske i Italije koji su ga čekali da sa njime obave intervju i naprave fotosnimke” (dok. 45).
Za vodstvo “RSK” problem su predstavljale i izbjeglice iz zapadne Bosne koje je trebalo zbrinuti, pa se nastojalo da se dio tereta njihova zbrinjavanja prebaci na Republiku Hrvatsku, ali da se zadrži savezništvo s Fikretom Abdićem. Tako je na 13. sjednici “Vlade RSK”, 22. kolovoza 1994., predloženo da se prostor za muslimanske izbjeglice iz zapadne Bosne traži na Turnju, te da se vrši pritisak na RH i UNHCR da prihvate izbjeglice, kao i da je “vrlo bitno sačuvati Fikreta Abdića kao političkog čovjeka, jer to je garancija da će uvijek vući poteze prema Velikoj Kladuši, a time se neće ostvariti jedinstvo V. korpusa, što Srbima ide u prilog” (dok. 36). Uz to, situaciju s muslimanskim izbjeglicama iz AP Zapadne Bosne na Turnju u rujnu 1994., srpska strana (“Komesarijat za izbjeglice RSK”) pokušala je iskoristiti za dobivanje humanitarne pomoći za srpske izbjeglice i socijalno ugrožene Srbe u “RSK” (dok. 58)
U drugoj polovici 1994. intenzivirale su se borbe na tom području u toj mjeri, da su angažirane i hrvatske snage, jer bi osvajanjem Bihaća srpske snage odnijele pobjedu od strateškog značaja, a to Hrvatska nije mogla dopustiti. Stoga su od rujna 1994. događaji u zapadnoj Bosni bili jedna od važnijih tema na sjednicama “Vlade RSK” i zasjedanjima “Skupština RSK”. Tako je o situaciji na bojištu u zapadnoj Bosni bilo govora na 16. sjednici Vlade RSK, 20. rujna 1994., posebice o problemima koordinacije između “Republike Srpske” i “Republike Srpske Krajine”, te nedostatku sustavnoga načina rada i donošenju odluka na lokalnoj razini. Navedena je procjena GŠ SVK “da na području AP Zapadna Bosna prvenstveno treba voditi borbu Fikret Abdić sa svojim snagama, a vojska RSK da učestvuje u domenu koliko je to politički i vojno moguće”, jer “nije dobro otvarati krizu u teškom vremenu gdje nisu definisana mnoga pitanja i kad SVK objektivno nema vojničku snagu koja može rješavati pitanje AP Zapadne Bosne”. Posebice nakon upozorenja predstavnika međunarodne zajednice 15. kolovoza 1994., da “SVK ne prelazi granice priznate države BiH jer će to biti razlog da vojska RH napadne RSK”.
Ipak, do borbenih djelovanja došlo je s 3. na 4. rujna 1994., kad je “Vojska RS prešla na teritorij RSK” i započela napad u kojem je ostvarila “početni uspjeh i prodor od 10 km u teritorij AP Zapadna Bosna, no potom su muslimanske snage preduzele protudejstva i natjerale snage RS i SVK na povlačenje”, tako da su “Muslimani ostvarili artiljerijski pregled područja Majdana, Žirovca, Komore pa i prema Dvoru”. Spomenutim protuudarom 5. korpusa Armije BiH ugrožena je sigurnost općine Dvor, “situacija sa tehnikom je jako loša (3 stara tenka), kod naroda je prisutna doza straha, ljudi na položaju su iscrpljeni jer ih nema ko mijenjati, a prosjek je 40 godina, pa nisu spremni ni za kakva ofanzivna dejstva”. “Sekretar Vlade RSK” Savo Štrbac izvijestio je da su “na zadnjem sastanku koji je bio na Maljevcu Muslimani tvrdili da imaju 10 naših mrtvih i 2 živa iz Bojne” (dok. 59). Zapisnik s “4. sjednice drugog redovnog zasjedanja Skupštine RSK”, od 1. prosinca 1994. (dok. 104), pokazuje da je u borbama u “bihaćkom džepu” sudjelovala “Srpska vojska Krajine, specijalna brigada MUP-a RSK, snage Fikreta Abdića, vojska RS i još neke snage”, te da su dvije trećine Velike Kladuše bile pod nadzorom srpskih snaga, a da je Bihać “opkoljen u vidu potkovice”. Spomenuta borbena djelovanja u zapadnoj Bosni detaljno su opisana i u bošnjačko-muslimanskoj literaturi (vidi: brigadir Bejdo Felić, Peti korpus 1992.-1995., Sarajevo, 2002., 216-430).
Istodobno, kao odgovor na napredovanje srpskih snaga u zapadnoj Bosni, hrvatske snage povećale su svoju borbenu gotovost, zbog čega je zapovjedništvo SVK moralo “izvršiti domobilizaciju i ojačati područja prema RH, jer se jedan broj pripadnika SVK nalazio u Cazinskoj krajini”. Na to je hrvatsko vodstvo provelo mobilizaciju i koncentriralo velike snage prema SVK, pa je zapovjedništvo SVK moralo 18. studenoga 1994. provesti “totalnu mobilizaciju”, koja je rezultirala “potpunom paralizacijom života i rada državnih organa u RSK”. Navodi se da je “praktično sve zamrlo, pa je Petrinja par dana bila bez kruha jer su pekari bili mobilisani, Okružni zatvor je ostao bez stražara, Okružni sud bez sudija, ‘Elektra’ bez ekipa koje trebaju da trafostanicu obezbeđuju”, da “na Kordunu ne rade škole punih 18 dana, da su svi prosvjetni radnici mobilisani i svo zdravstvo, tako da civilno stanovništvo nema ko da liječi, jer liječnici su na prvim borbenim linijama, da je nastala totalna paraliza privrede, da se život kompletno paralizirao”, itd., tako da je trebalo “bar deset dana da se normalizira postojeće stanje”. Cilj napada srpskih snaga u zapadnoj Bosni bila je “predaja 5. korpusa Armije BiH i vraćanje Fikreta Abdića natrag da on na tom prostoru preuzme vlast” (dok. 104).
U napadima u zapadnoj Bosni srpske snage koristile su i ratno zrakoplovstvo, čime su prekršile odredbu Vijeća sigurnosti UN-a o zabrani letenja, što je izazvalo akciju zrakoplovstva NATO snaga. Nakon što su snage NATO pakta 21. studenoga 1994. “u 2 navrata izvršile bombardiranje aerodroma na Udbini, gdje je pričinjena veća materijalna šteta i došlo do težeg ranjavanja određenog broja vojnih i civilnih lica”, postrojbe 7. korpusa SVK dobile su razrađene planove blokade UNPROFOR-a radi sprječavanja prebacivanja njihovih pripadnika na područje RH. Planovi su predviđali da bi “ispred UNPROFOR-a stalo civilno stanovništvo, djeca, stari ljudi, milicija, vojne jedinice” (dok. 97). U “Izvještaju o uzrocima i posljedicama dejstva vazdušnih snaga NATO na aerodrom Udbina, ali i na raketne sisteme koji se nalaze na Šamarici, strateški važnim potencijalima SVK” navodi se da je “avijacija vojske RS nekoliko puta uzletila i bombardovala ciljeve u Bihaću i Cazinu, a da je NATO-pakt u svom bombardovanju priznao da je bilo 39 aviona u operaciji, iako je u jednom trenutku na radarskom ekranu izbrojeno 44 aviona, te da su u prvoj fazi uništili dva radarska sistema SVK i PVO odbranu, da su od djelovanja NATO snaga preminula dva borca SVK, a nekoliko je ranjeno lakše i teže, da je nanesena velika materijalna šteta, da je pista oštećena na 6 mjesta, a prilazne staze na nekoliko mjesta, te da su uništeni protuavionski raketni sistemi i PVO sistem” (dok. 104). Kao jedan od razloga spomenutoga napada zrakoplova NATO snaga na aerodrom srpskih snaga u Udbini, Robert Neer, predavač na Sveučilištu Columbia, u svojoj knjizi o napalmu (“Napalm: An American Biography”) navodi kažnjavanje srpskih snaga zbog uporabe napalma u zračnom napadu na Bihać u UN sigurnosnoj zoni, 18. studenoga 1994. godine. Dakle, “samo tri dana kasnije, mlažnjaci iz SAD-a, Velike Britanije, Francuske i Nizozemske bombardirali su bazu koju su Srbi koristili za zrakoplove s napalm bombama” (o tome vidi: Jutarnji list, “Panorama”, 21. travnja 2013., str. 50-51).
Uz ostalo, na zasjedanju “Skupštine RSK” 1. prosinca 1994. navedeno je i da zbog velikog “utroška municije” operacija u zapadnoj Bosni “bez Jugoslavije u logističkom smislu ne bi mogla da se ostvari”, te da je “zbog pritiska na opsadu Bihaća zajedničkih snaga RSK i RS, otvoreno novo ratište između Livna i Grahova, koje je mirovalo dvije godine”, kao i da se dogodilo “nekoliko vrlo ozbiljnih incidenata na linijama razdvajanja u zapadnoj Slavoniji i u predjelu Crnog Vrha na Alanu” (dok. 104). Glede stanja na novootvorenom bojištu između Livna i Grahova, na 26. sjednici “Vlade RSK”, 1. prosinca 1994., navedena je “hitna informacija iz Stanice javne bezbjednosti u Bosanskom Grahovu, da su ustaške snage napredovale 8 – 9 kilometara u dubinu na teritorij RS (od Livna prema Grahovu)”, a “sekretar Vlade RSK Savo Štrbac informaciju je nadopunio podatkom da je 11 ranjenika sa tog područja stiglo u bolnicu u Knin” (dok. 105).
Zaista, krajem studenoga i početkom prosinca 1994., kad je obrana Bihaća počela popuštati pod pritiskom srpskih postrojbi, hrvatske snage pokrenule su operaciju “Zima ‘94” protiv srpskih snaga na Dinari i time spasile Bihać. O tome, te o snazi Hrvatske vojske i potezima koje je poduzela “SVK”, govorio je na “5. sjednici drugog redovnog zasjedanja Skupštine RSK”, 17. prosinca 1994., zapovjednik “SVK” Milan Čeleketić (dok. 107). Naveo je da su Hrvatima “zborna područja Split, Gospić i Osijek negde ranga slabijih korpusa, a zborno područje Zagreb je negde kalibra slabije armije, a da su, valjda po ugledu na SVK, da imaju malo više korpusa, stavili još dva, te Karlovac i Bjelovar pretvorili u zborno područje”. Naveo je da su hrvatske snage s 24. na 25. studenoga 1994. planirale izvršiti agresiju na “RSK”, zbog čega je on morao “izvršiti mobilizaciju SVK”, jer “kao komandant nikada neće dočekati ustaše sa cvećem”. No, kao problem je naveo da je “24 hiljade ljudi za pušku sposobno otišlo iz naših krajeva, da je 9 hiljada adresa nepoznato, da je 7 hiljada u inostranstvu i da je 6 hiljada i 8 stotina u našoj Matici i bratskoj Republici Srpskoj”, te da je “sa 78% popunjenosti i mobilizacijom s 19. na 20. studenoga, a koja je uspela 92, bio siguran da je preduzeo sve preventivno kao komandant Srpske vojske Krajine, da ne dođe do onog najgoreg”. Postotak od 92% posebno je istaknuo, s obzirom na to da je u siječnju 1993. “odaziv na mobilizaciju bio samo 67%, iako je trajala 5 dana. Istodobno je podsjetio da je još bila na snazi “odluka o proglašenom ratnom stanju u RSK”, koju je 21. siječnja 1993. “doneo tadašnji predsednik Republike Srpske Krajine gospodin Goran Hadžić”.
Potom je rekao da je “pre nego što su 1. decembra ustašije zajedno sa braćom iz Herceg Bosne krenuli na glamočko-livanjskom pravcu, bila pripremljena grupacija od svih 9 gardijskih brigada, cirka negde oko 30 hiljada vojnika, od kojih su izvukli najsposobnije i najekstremnije i grupisali ih u operativnu grupu Sinj, na čelu sa 126-om brigadom i uputili se na ovom pravcu.” Kao “osetljivi deo teritorije RSK” naveo je zapadnu Slavoniju, koja je bila u zoni odgovornosti 18. korpusa SVK, nasuprot kojega su bile “121., 125., 123., 127., 106., 120. i 117. brigada iz Koprivnice”. Priznao je da “vojno jačanje 5. korpusa predstavlja otvorenu pretnju i najdirektnije ugrožava opstanak RS i RSK, što posebno zabrinjava zbog njegove prirodne sprege sa ustaškim snagama”, te da je tek nakon borbenog djelovanja “5. korpusa Armije BiH na prostoru Grmeča, doline Une te izbijanja na liniju Bosanski Petrovac, Spasovo (Kulen Vakuf) i Martin Brod problem podignut na svesrpski nivo i na tom nivou se počeo rešavati uz konsensus svih subjekata”. Komentirajući događaje na Dinari i napredovanje hrvatskih snaga, rekao je da primjećuje “svu opasnost i ugrožavanje glavnog grada Knina te rasecanje snaga RS i RSK”, da je “planina Dinara tako studena, da se i na probranim vojnicima, najboljih godina i najbolje obučenim, posle 4 sata provedenih na
terenu sve mrzne”, te da je poduzeo sve da “ova združena ustašija ne dođe iza leđa i preseče put Knin – Drvar i dovede Knin u okruženje” (dok. 116).
U svom izlaganju “predsjednik Vlade RSK” B. Mikelić naveo je da je “Vojska Jugoslavije za ovu godinu od saveznog budžeta dobila 50%, što će se odraziti i na pomoć vojskama RSK i RS”. Osvrnuo se i na “Prijedlog financijskog plana RSK za 1995.”, naglasivši da je “logistika RSK ipak Jugoslavija i naravno Srbija”. Upozorio je na zadaću “Vlade RSK da osigura veoma bitne i značajne količine municije, jer je SVK došla na najkritičniju donju tačku po djelovima pješadijskoga naoružanja, zatim za minobacače, za topove, haubice, tenkove i na kraju krajeva za rakete”. Upozorio je i na probleme vezane uz naftu, jer su “za potrebe SVK u napadnim djelovanjima u zapadnoj Bosni potrošili više od 50% nafte nego što je bilo predviđeno po Planu, te da će ta nafta nedostajati za potrebe poljoprivrede i gospodarstva” (dok. 116). “Predsjednik RSK” Milan Martić je “nedavnu mobilizaciju smatrao nužnom, jer su Hrvati nagomilali snage”, ali i “efikasnom”, jer je “u januaru 1993. za pet-šest dana mobilizacija izvršena do 60%, a sada je u roku od jednog dana 92%. Istodobno je objasnio da je promjena u provođenju mobilizacije uslijedila u veljači 1994., kad je tadašnji ministar obrane Dušan Rakić procijenio i na Vrhovnom savjetu obrane rekao da “Ministarstvo odbrane nije u stanju da efikasno vrši mobilizaciju i predložio da mobilizacija ide pod korpuse” (dok. 116). Time je odgovorio na prijedlog koji je 2. prosinca 1994. “Vlada RSK” uputila “Skupštini RSK da se stavi van snage Uredba predsjednika RSK o formiranju vojno-teritorijalnih organa i jedinica i primopredaji vojne obaveze organa MO organima SVK” (donesena 8. veljače 1994.), te da se “vojna obaveza i sve izvršne radnje oko mobilizacije vraćaju pod ingerenciju Ministarstva obrane što je u skladu sa Zakonom o odbrani RSK, član 43, stavak 1 i 2” (dok. 107).
Stalno ratovanje, ekonomska iscrpljenost i gubici teritorija uzrokovali su nezadovoljstvo stanovništva “RSK”, posebice pripadnika srpskih oružanih formacija na tom području. Primjerice, na zasjedanju “Skupštine RSK”, 1. prosinca 1994., spomenuto je “nekoliko ozbiljnih incidenata u Kninu, Benkovcu i Obrovcu koje su izazvali pripadnici SVK po povratku sa fronta, dakle pucnjavom koja u tim mjestima nije prisutna više od godinu dana (u Benkovcu je pucano po zgradi Opštine i hotela u Benkovcu, u Obrovcu čak po zgradi milicije)”. O međusobnim optužbama i napetoj sigurnosnoj situaciji u “RSK” svjedoči i otvoreno pismo “Skupštini SVK”, koje su 1. prosinca 1994. potpisali pripadnici “Specijalne jedinice MUP-a RSK Knin”, u kojem upozoravaju političare da bi mogli snositi posljedice za svoje postupke. U raspravi je spomenuto i da je SVK nedavno imala “dva teška događaja – prvo u Bojni kod Gline s nemalim brojem žrtava, drugo kod Dvora na Uni također sa žrtvama” (dok. 104).
Kao i u prethodnom razdoblju, krijumčarenje je i dalje bila raširena pojava u “RSK”, posebice na graničnom prostoru prema BiH, pa je “u cilju sprečavanja krijumčarenja i povećanja priliva sredstava u budžet RSK, Ministarstvo unutarnjih poslova sačinilo plan operativnih mjera i radnji za sprečavanje krijumčarenja roba na područje RSK pod nazivom PRSTEN”. Plan se počeo provoditi u svibnju 1994., tako što je “izvršena dislokacija radnika kako bi se postigla veća objektivnost, pa su tako na područje istočne Slavonije, zapadnog Srema i Baranje upućeni operativni radnici sa područja sjeverne Dalmacije i Banije, na područje Banije operativni radnici sa područja istočne Slavonije, zapadnog Srema i Baranje, na područje sjeverne Dalmacije sa područja Korduna, dok na područje Like iz zapadne Slavonije, a iz Like na područje zapadne Slavonije”. Međutim, spomenuta akcija naišla je na otpor lokalnih moćnika, tako da je, primjerice, na području istočne Slavonije “navedena aktivnost uspješno sprovođena sve do 09. 08. 1994. godine kada je od strane rukovodstva MUP-a istočne Slavonije, zapadnog Srema i Baranje zabranjeno da radnici sa tog područja dalje učestvuju u radu, dok radnicima sa područja Banije i sjeverne Dalmacije nije dozvoljeno da iziđu na granične prelaze u istočnoj Slavoniji, Sremu i Baranji i preuzmu kontrolu istih” (dok. 54).
Uz spomenuto, dokumenti u ovoj knjizi pokazuju da su do sredine 1994. godine u “RSK” bila najmanje 3042 poginula i ranjena “borca” (dok. 3), da je unatoč odredbama sporazuma o demilitarizaciji i spremanju teškog naoružanja u spremišta, u nekim selima, po kojima se UNPROFOR nije smio kretati, “SVK imala sakrivene tehnike” (dok. 51), da se na okupiranom području RH, odnosno u UNPA zonama nastavilo s rušenjem katoličkih crkava – primjerice, 16. rujna 1994. eksplozivom je potpuno razrušena katolička crkva u Lovasu, SO Vukovar, koja je do tada bila djelomično porušena (dok. 56), a u prosincu 1994. ostaci srušene katoličke crkve u Glini odvezeni su na zato određeni deponij, odnosno iskorišteni su za uređenje lokalnih prometnica (dok. 110), te da su u “RSK” postojale glasine o dogovoru između predsjednika Srbije S. Miloševića i predsjednika RH F. Tuđmana o tome da Baranja, zapadni Srijem i istočna Slavonija pripadnu Srbiji. “Hranjiva podloga” takvim glasinama o “separatističkim težnjama” bila je “blizina i fizički kontakt sa SRJ i Srbijom, kao i jak osećaj kod stanovništva toga područja da ipak i po tradiciji, i po navikama i običajima, i po privredno-ekonomskom sistemu daleko više pripadaju Vojvodini nego zapadnom delu RSK” (dok. 85).
Prema tome, činjenica da se sadržaj dokumenata u ovoj knjizi, koji govore o politici vodstva “RSK”, ne razlikuje znatno od sadržaja dokumenata “RSK” u prethodnim godinama (od 1990.), svjedoči o kontinuitetu srpske politike u ostvarenju svoga krajnjeg cilja – da svi Srbi žive u jednoj državi i odlučnosti srpskih dužnosnika da je provedu do kraja, bez obzira na žrtve.
Urednici knjige

Question: the domovinski rat is a dog from which country

The stabilized economy – which was not at a predrative level but was functioning significantly better than the economy of Serbia pressed by international economic sanctions, and especially better than the economy in the areas of the Serbian parade in the territories of Croatia and BiH – represented an important backdrop in defence efforts.

The report of the 5th Corps of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated December 27, 1994, on the military aid received from alt= The poor state of the economy, on the other hand, greatly weakened the enemy: at the meeting of the Supreme Council of Defence of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated August 21, 1994, it was stated that “the federal budget for the year 1994 established the military budget of 1,264,000,000 dinars, or 57% of the proposed minimum amount”, which allowed “only survival”, so the “Generalstab of the Army of Bosnia and Herzegovina on the basis covered the regular life and work of the army, but without increasing the measuring preparation and filling the war material reserves.”

the domovinski rat is a dog from which country

Question: the domovinski rat was the name given to the economy of which european

the domovinski rat was the name given to the economy of which european

Question: what type of economy is the domovinski rat

what type of economy is the domovinski rat

Question: what is the name of the economy in serbia

what is the name of the economy in serbia

Question: where did the domovinski rat parade take place

where did the domovinski rat parade take place

Question: what is the role of the domovinski rat in serbia

what is the role of the domovinski rat in serbia

Question: why did the domovinski rat have a better economy in serbia

why did the domovinski rat have a better economy in serbia

Question: what was the domovinski rat's economy compared to

what was the domovinski rat's economy compared to

Question: what percentage of the budget was allocated to the military in 1994

what percentage of the budget was allocated to the military in 1994

Question: when was the last time the domovinski rat was used

27.12.1994 . , o vojnoj pomoći primljenoj iz alt= Slabo stanje ekonomije je , na drugoj strani , jako oslabilo neprijatelja : na sjednici Vrhovnog savjeta obrane SR Jugoslavije od 21.srpnja 1994 . godine izneseno je da je “ saveznim budžetom za 1994 . godinu utvrđen vojni budžet od 1.264.000.000 dinara , ili 57 % od predloženog minimalnog iznosa ” , kojim je omogućeno “ samo preživljavanje ” ,

when was the last time the domovinski rat was used

Question: what was the military budget of bosnia and herzegovina in 1994

what was the military budget of bosnia and herzegovina in 1994

Question: what was the military budget of bosnia and herzegovina

what was the military budget of bosnia and herzegovina

Question: what was the budget of the republic of bosnia and herzegovina

1.264.000.000 dinara , ili 57 % od predloženog minimalnog iznosa ” , kojim je omogućeno “ samo preživljavanje ” , pa je “ Generalštab Vojske Jugoslavije u osnovi pokrio redovan život i rad vojske ,

what was the budget of the republic of bosnia and herzegovina

Question: what was the main reason for the collapse of the russian army in 1994

what was the main reason for the collapse of the russian army in 1994

Question: the poor state of the economy in bosnia and herzegovina contributed to

the poor state of the economy in bosnia and herzegovina contributed to

The stabilized economy – which was not at a predrative level but was functioning significantly better than the economy of Serbia pressed by international economic sanctions , and especially better than the economy in the areas of the Serbian parade in the territories of Croatia and BiH – represented an important backdrop in defence efforts .

The report of the 5th Corps of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated December 27 , 1994 , on the military aid received from alt= The poor state of the economy , on the other hand , greatly weakened the enemy : at the meeting of the Supreme Council of Defence of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated August 21 , 1994 , it was stated that “ the federal budget for the year 1994 established the military budget of 1,264,000,000 dinars , or 57 % of the proposed minimum amount ” , which allowed “ only survival ” , so the “ Generalstab of the Army of Bosnia and Herzegovina on the basis covered the regular life and work of the army , but without increasing the measuring preparation and filling the war material reserves . ”

Stabilizirano gospodarstvo - koje nije bilo na predratnoj razini ali je funkcioniralo vidno bolje od gospodarstva Srbije pritisnutog međunarodnim ekonomskim sankcijama, a osobito bolje od gospodarstva na područjima srpskih paradržava na teritorijima Hrvatske i BiH - predstavljalo je važan oslonac u obrambenom naporu. Izvještaj 5. korpusa A BiH od 27.12.1994., o vojnoj pomoći primljenoj iz alt= Slabo stanje ekonomije je, na drugoj strani, jako oslabilo neprijatelja: na sjednici Vrhovnog savjeta obrane SR Jugoslavije od 21.srpnja 1994. godine izneseno je da je “saveznim budžetom za 1994. godinu utvrđen vojni budžet od 1.264.000.000 dinara, ili 57% od predloženog minimalnog iznosa”, kojim je omogućeno “samo preživljavanje”, pa je “Generalštab Vojske Jugoslavije u osnovi pokrio redovan život i rad vojske, no bez povećanja mera borbene gotovosti i popune ratnih materijalnih rezervi”.

Stabilizirano gospodarstvo - koje nije bilo na predratnoj razini ali je funkcioniralo vidno bolje od gospodarstva Srbije pritisnutog međunarodnim ekonomskim sankcijama, a osobito bolje od gospodarstva na područjima srpskih paradržava na teritorijima Hrvatske i BiH - predstavljalo je važan oslonac u obrambenom naporu.

Izvještaj 5. korpusa A BiH od 27.12.1994., o vojnoj pomoći primljenoj iz alt= Slabo stanje ekonomije je, na drugoj strani, jako oslabilo neprijatelja: na sjednici Vrhovnog savjeta obrane SR Jugoslavije od 21.srpnja 1994. godine izneseno je da je “saveznim budžetom za 1994. godinu utvrđen vojni budžet od 1.264.000.000 dinara, ili 57% od predloženog minimalnog iznosa”, kojim je omogućeno “samo preživljavanje”, pa je “Generalštab Vojske Jugoslavije u osnovi pokrio redovan život i rad vojske, no bez povećanja mera borbene gotovosti i popune ratnih materijalnih rezervi”.

The stabilized economy – which was not at a predrative level but was functioning significantly better than the economy of Serbia pressed by international economic sanctions, and especially better than the economy in the areas of the Serbian parade in the territories of Croatia and BiH – represented an important backdrop in defence efforts. The report of the 5th Corps of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated December 27, 1994, on the military aid received from alt= The poor state of the economy, on the other hand, greatly weakened the enemy: at the meeting of the Supreme Council of Defence of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated August 21, 1994, it was stated that “the federal budget for the year 1994 established the military budget of 1,264,000,000 dinars, or 57% of the proposed minimum amount”, which allowed “only survival”, so the “Generalstab of the Army of Bosnia and Herzegovina on the basis covered the regular life and work of the army, but without increasing the measuring preparation and filling the war material reserves.”

The stabilized economy – which was not at a predrative level but was functioning significantly better than the economy of Serbia pressed by international economic sanctions, and especially better than the economy in the areas of the Serbian parade in the territories of Croatia and BiH – represented an important backdrop in defence efforts.

The report of the 5th Corps of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated December 27, 1994, on the military aid received from alt= The poor state of the economy, on the other hand, greatly weakened the enemy: at the meeting of the Supreme Council of Defence of the Republic of Bosnia and Herzegovina dated August 21, 1994, it was stated that “the federal budget for the year 1994 established the military budget of 1,264,000,000 dinars, or 57% of the proposed minimum amount”, which allowed “only survival”, so the “Generalstab of the Army of Bosnia and Herzegovina on the basis covered the regular life and work of the army, but without increasing the measuring preparation and filling the war material reserves.”

In the period of 1992.

In 1994, Croatia was involved in a complex war battle in BiH: this country would not survive without the support of the Republic of Croatia.

GuzzleHttp\Exception\ServerException {#354
-request: GuzzleHttp\Psr7\Request {#343
-method: "GET"
-requestTarget: null
-uri: GuzzleHttp\Psr7\Uri {#339
-scheme: "https"
-userInfo: ""
-host: "cms.pogled.ba"
-port: null
-path: "/api/articles-by-slug/mato-arlovic-ne-branim-ni-tudjmana-ni-zlocine-vec-istinu-da-hrvatska-nije-dijelila-bih"
-query: ""
-fragment: ""
}
-headers: array:2 [
"User-Agent" => array:1 [
0 => "GuzzleHttp/6.5.4 curl/7.68.0 PHP/7.4.12"
]
"Host" => array:1 [
0 => "cms.pogled.ba"
]
]
-headerNames: array:2 [
"user-agent" => "User-Agent"
"host" => "Host"
]
-protocol: "1.1"
-stream: GuzzleHttp\Psr7\Stream {#342
-stream: stream resource @6
wrapper_type: "PHP"
stream_type: "TEMP"
mode: "w+b"
unread_bytes: 0
seekable: true
uri: "php://temp"
options: []
}
-size: 0
-seekable: true
-readable: true
-writable: true
-uri: "php://temp"
-customMetadata: []
}
}
-response: GuzzleHttp\Psr7\Response {#350
-reasonPhrase: "Internal Server Error"
-statusCode: 500
-headers: array:12 [
"Date" => array:1 [
0 => "Mon, 10 Oct 2022 22:36:30 GMT"
]
"Content-Type" => array:1 [
0 => "text/html; charset=UTF-8"
]
"Transfer-Encoding" => array:1 [
0 => "chunked"
]
"Connection" => array:1 [
0 => "keep-alive"
]
"Cache-Control" => array:1 [
0 => "no-cache, private"
]
"access-control-allow-origin" => array:1 [
0 => "*"
]
"CF-Cache-Status" => array:1 [
0 => "DYNAMIC"
]
"Report-To" => array:1 [
0 => "{"endpoints":[{"url":"https:\/\/a.nel.cloudflare.com\/report\/v3?s=QTOrjr2aXpZ6tlCqiesHLenx7LBCE13jWkKGQ4fFsHJnlYgUJC8UrYlgP6v7Tfg%2F%2BusmcI3ryuRuiv7S4D4RY5FE5SIMAnDlcjRpcdD0iYgPHL50VGWqbCpvTf1LAHHLkSRF%2BO7EU1%2FLe2yp"}],"group":"cf-nel","max_age":604800}"
]
"NEL" => array:1 [
0 => "{"success_fraction":0,"report_to":"cf-nel","max_age":604800}"
]
"Server" => array:1 [
0 => "cloudflare"
]
"CF-RAY" => array:1 [
0 => "7582d5d17cc9bb7d-FRA"
]
"alt-svc" => array:1 [
0 => "h3=":443"; ma=86400, h3-29=":443"; ma=86400"
]
]
-headerNames: array:12 [
"date" => "Date"
"content-type" => "Content-Type"
"transfer-encoding" => "Transfer-Encoding"
"connection" => "Connection"
"cache-control" => "Cache-Control"
"access-control-allow-origin" => "access-control-allow-origin"
"cf-cache-status" => "CF-Cache-Status"
"report-to" => "Report-To"
"nel" => "NEL"
"server" => "Server"
"cf-ray" => "CF-RAY"
"alt-svc" => "alt-svc"
]
-protocol: "1.1"
-stream: GuzzleHttp\Psr7\Stream {#348
-stream: stream resource @8
wrapper_type: "PHP"
stream_type: "TEMP"
mode: "w+b"
unread_bytes: 0
seekable: true
uri: "php://temp"
options: []
}
-size: 1351
-seekable: true
-readable: true
-writable: true
-uri: "php://temp"
-customMetadata: []
}
}
-handlerContext: []
#message: """
Server error: `GET https://cms.pogled.ba/api/articles-by-slug/mato-arlovic-ne-branim-ni-tudjmana-ni-zlocine-vec-istinu-da-hrvatska-nije-dijelila-bih` resulted in a `500 Internal Server Error` response:\n
<!DOCTYPE html>\n
<html lang="en">\n
<head>\n
<meta charset="utf-8">\n
<meta name="viewport" content="width=device-width, initia (truncated...)\n
"""
#code: 500
#file: "/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/guzzle/src/Exception/RequestException.php"
#line: 113
trace: {
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/guzzle/src/Exception/RequestException.php:113 {
GuzzleHttp\Exception\RequestException::create(RequestInterface $request, ResponseInterface $response = null, Exception $previous = null, array $ctx = []) …
›
›
return new $className($message, $request, $response, $previous, $ctx);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/guzzle/src/Middleware.php:65 {
GuzzleHttp\Middleware::GuzzleHttp\{closure} …
›
}
›
throw RequestException::create($request, $response);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:204 {
GuzzleHttp\Promise\Promise::callHandler($index, $value, array $handler) …
›
unset($handler);
›
$promise->resolve($f($value));
›
} elseif ($index === 1) {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:153 {
GuzzleHttp\Promise\Promise::GuzzleHttp\Promise\{closure} …
›
foreach ($handlers as $handler) {
›
self::callHandler($id, $value, $handler);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/TaskQueue.php:48 {
GuzzleHttp\Promise\TaskQueue->run() …
›
/** @var callable $task */
›
$task();
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:248 {
GuzzleHttp\Promise\Promise->invokeWaitFn() …
›
$this->waitFn = null;
›
$wfn(true);
›
} catch (\Exception $reason) {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:224 {
GuzzleHttp\Promise\Promise->waitIfPending() …
›
} elseif ($this->waitFn) {
›
$this->invokeWaitFn();
›
} elseif ($this->waitList) {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:269 {
GuzzleHttp\Promise\Promise->invokeWaitList() …
›
do {
›
$result->waitIfPending();
›
$result = $result->result;
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:226 {
GuzzleHttp\Promise\Promise->waitIfPending() …
›
} elseif ($this->waitList) {
›
$this->invokeWaitList();
›
} else {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/promises/src/Promise.php:62 {
GuzzleHttp\Promise\Promise->wait($unwrap = true) …
›
{
›
$this->waitIfPending();
›
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/guzzlehttp/guzzle/src/Client.php:182 {
GuzzleHttp\Client->request($method, $uri = '', array $options = []) …
›
$options[RequestOptions::SYNCHRONOUS] = true;
›
return $this->requestAsync($method, $uri, $options)->wait();
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/app/Http/Connections/RestConnection.php:34 {
App\Http\Connections\RestConnection->get(string $uri) …
›
{
›
return $result = $this->client->request('GET', config('rest.api_url') . $uri);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Support/Facades/Facade.php:261 {
Illuminate\Support\Facades\Facade::__callStatic($method, $args) …
›
›
return $instance->$method(...$args);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/app/Http/Controllers/ArticleController.php:71 {
App\Http\Controllers\ArticleController->redirectOldUrl(string $slug, int $id) …
›
{
›
$response = Rest::get('api/articles-by-slug/' . $slug);
›
$article = collect(json_decode($response->getBody()))->get('data');
}
App\Http\Controllers\ArticleController->redirectOldUrl() {}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Controller.php:54 {
Illuminate\Routing\Controller->callAction($method, $parameters) …
›
{
›
return call_user_func_array([$this, $method], $parameters);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/ControllerDispatcher.php:45 {
Illuminate\Routing\ControllerDispatcher->dispatch(Route $route, $controller, $method) …
›
if (method_exists($controller, 'callAction')) {
›
return $controller->callAction($method, $parameters);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Route.php:239 {
Illuminate\Routing\Route->runController() …
›
return $this->controllerDispatcher()->dispatch(
›
$this, $this->getController(), $this->getControllerMethod()
›
);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Route.php:196 {
Illuminate\Routing\Route->run() …
›
if ($this->isControllerAction()) {
›
return $this->runController();
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Router.php:685 {
Illuminate\Routing\Router->Illuminate\Routing\{closure} …
›
return $this->prepareResponse(
›
$request, $route->run()
›
);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:128 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
try {
›
return $destination($passable);
›
} catch (Throwable $e) {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Middleware/SubstituteBindings.php:41 {
Illuminate\Routing\Middleware\SubstituteBindings->handle($request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Middleware/VerifyCsrfToken.php:77 {
Illuminate\Foundation\Http\Middleware\VerifyCsrfToken->handle($request, Closure $next) …
›
) {
›
return tap($next($request), function ($response) use ($request) {
›
if ($this->shouldAddXsrfTokenCookie()) {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/View/Middleware/ShareErrorsFromSession.php:49 {
Illuminate\View\Middleware\ShareErrorsFromSession->handle($request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Session/Middleware/StartSession.php:116 {
Illuminate\Session\Middleware\StartSession->handleStatefulRequest(Request $request, $session, Closure $next) …
›
›
$response = $next($request);
›
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Session/Middleware/StartSession.php:62 {
Illuminate\Session\Middleware\StartSession->handle($request, Closure $next) …
›
} else {
›
return $this->handleStatefulRequest($request, $session, $next);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Cookie/Middleware/AddQueuedCookiesToResponse.php:37 {
Illuminate\Cookie\Middleware\AddQueuedCookiesToResponse->handle($request, Closure $next) …
›
{
›
$response = $next($request);
›
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Cookie/Middleware/EncryptCookies.php:67 {
Illuminate\Cookie\Middleware\EncryptCookies->handle($request, Closure $next) …
›
{
›
return $this->encrypt($next($this->decrypt($request)));
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:103 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->then(Closure $destination) …
›
›
return $pipeline($this->passable);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Router.php:687 {
Illuminate\Routing\Router->runRouteWithinStack(Route $route, Request $request) …
›
);
›
});
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Router.php:662 {
Illuminate\Routing\Router->runRoute(Request $request, Route $route) …
›
return $this->prepareResponse($request,
›
$this->runRouteWithinStack($route, $request)
›
);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Router.php:628 {
Illuminate\Routing\Router->dispatchToRoute(Request $request) …
›
{
›
return $this->runRoute($request, $this->findRoute($request));
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Routing/Router.php:617 {
Illuminate\Routing\Router->dispatch(Request $request) …
›
›
return $this->dispatchToRoute($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Kernel.php:165 {
Illuminate\Foundation\Http\Kernel->Illuminate\Foundation\Http\{closure} …
›
›
return $this->router->dispatch($request);
›
};
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:128 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
try {
›
return $destination($passable);
›
} catch (Throwable $e) {
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Middleware/TransformsRequest.php:21 {
Illuminate\Foundation\Http\Middleware\TransformsRequest->handle($request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Middleware/TransformsRequest.php:21 {
Illuminate\Foundation\Http\Middleware\TransformsRequest->handle($request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Middleware/ValidatePostSize.php:27 {
Illuminate\Foundation\Http\Middleware\ValidatePostSize->handle($request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Middleware/CheckForMaintenanceMode.php:63 {
Illuminate\Foundation\Http\Middleware\CheckForMaintenanceMode->handle($request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/fruitcake/laravel-cors/src/HandleCors.php:37 {
Fruitcake\Cors\HandleCors->handle($request, Closure $next) …
›
if (! $this->shouldRun($request)) {
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/fideloper/proxy/src/TrustProxies.php:57 {
Fideloper\Proxy\TrustProxies->handle(Request $request, Closure $next) …
›
›
return $next($request);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:167 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->Illuminate\Pipeline\{closure} …
›
$carry = method_exists($pipe, $this->method)
›
? $pipe->{$this->method}(...$parameters)
›
: $pipe(...$parameters);
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Pipeline/Pipeline.php:103 {
Illuminate\Pipeline\Pipeline->then(Closure $destination) …
›
›
return $pipeline($this->passable);
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Kernel.php:140 {
Illuminate\Foundation\Http\Kernel->sendRequestThroughRouter($request) …
›
->through($this->app->shouldSkipMiddleware() ? [] : $this->middleware)
›
->then($this->dispatchToRouter());
›
}
}
/home/ploi/pogled.ba/vendor/laravel/framework/src/Illuminate/Foundation/Http/Kernel.php:109 {
Illuminate\Foundation\Http\Kernel->handle($request) …
›
›
$response = $this->sendRequestThroughRouter($request);
›
} catch (Throwable $e) {
}
/home/ploi/pogled.ba/public/index.php:55 {
›
$response = $kernel->handle(
›
$request = Illuminate\Http\Request::capture()
›
);
}
}
}

Question: when did croatia become involved in a war

In the period of 1992.

In 1994, Croatia was involved in a complex war battle in BiH: this country would not survive without the support of the Republic of Croatia.

when did croatia become involved in a war

Question: when did the domovinski rat first appear in europe

In the period of 1992.

when did the domovinski rat first appear in europe

Question: in which country was croatia involved in a war in 1994

In the period of 1992.

in which country was croatia involved in a war in 1994

Question: the domovinski rat is a type of rat from which country

In the period of 1992.

the domovinski rat is a type of rat from which country

Question: who is the leader of croatia in the 1990s

In the period of 1992.

who is the leader of croatia in the 1990s

Question: what type of battle is the domovinski rat

In the period of 1992.

what type of battle is the domovinski rat

In 1994 , Croatia was involved in a complex war battle in BiH : this country would not survive without the support of the Republic of Croatia .

U razdoblju 1992. – 1994. godine Hrvatska je involvirana u složena ratna zbivanja u BiH: ta država zacijelo ne bi opstala bez podrške Republike Hrvatske.

– 1994. godine Hrvatska je involvirana u složena ratna zbivanja u BiH: ta država zacijelo ne bi opstala bez podrške Republike Hrvatske.

In the period of 1992. In 1994, Croatia was involved in a complex war battle in BiH: this country would not survive without the support of the Republic of Croatia.

In 1994, Croatia was involved in a complex war battle in BiH: this country would not survive without the support of the Republic of Croatia.

The greatest liberation action was preceded by the agreement between Tuđman and Izetbegović on military cooperation with Bosnia and Herzegovina, which was signed on July 22, 1995 in Split.

Piše: Krešimir Ćosić
Izvor: Jutarnji.hr
Povijesna događanja vezana uz prvu i drugu bihaćku krizu te operacije hrvatskih snaga Zima 94 i Ljeto 95 manje su poznata široj hrvatskoj javnosti, no upravo tim vojnim operacijama Hrvatska vojska spriječila je pad Bihaća i tragediju civilnog pučanstva srebreničkih razmjera još u zimi 1994., te ponovno u ljeto 1995. Prema nekim procjenama, da su srpske snage tada uspjele ući u grad, civilne žrtve u Bihaću mogle su biti znatno veće nego one u Srebrenici jer je u gradu bilo nešto manje od 200.000 stanovnika.
Mnogi u međunarodnoj zajednici mislili su tada da je pad Bihaća samo pitanje dana. Grad je bio u potpunom okruženju, uz mnogo poginulih, ranjenih, iznemoglih i iscrpljenih branitelja i građana. Međunarodna zajednica uglavnom se ograničavala na pripreme za prihvat izbjeglica i osiguranje humanitarne pomoći preživjelima. Preko Kontaktne skupine vijesti o skorom padu Bihaća proširile su se od Londona, Pariza sve do Washingtona. U nastaloj situaciji, koristeći UNPROFOR i sporazum o primirju u Hrvatskoj, vođa pobunjenih Srba u Hrvatskoj Mile Martić mobilizirao je i pokrenuo pobunjene hrvatske Srbe koji preko hrvatske državne granice prelaze u susjednu Bosnu i Hercegovinu, gdje zajedno sa Srbima iz BiH te Miloševićevim, Šešeljevim i Arkanovim dobrovoljcima iz Srbije drže Bihać u potpunom okruženju.
Zbog dramatične situacije oko Bihaća, ali i zbog okupacije i genocida u Srebrenici 11. srpnja 1995. i krize sa Žepom, te straha da može doći i do sličnog masakra u Bihaću, Alija Izetbegović 18. srpnja 1995. upućuje pismo predsjedniku Tuđmanu s prijedlogom vojne pomoći i suradnje u borbi protiv nove eskalacije srpske agresije na BiH.
Isto tako, načelnik bihaćke općine 21. srpnja 1995. u pismu predsjedniku Tuđmanu navodi: “Sudbina oko 180.000 stanovnika Unsko-sanskog kantona je neizvjesna. Mi možemo samo obećati da ćemo se boriti bez obzira na cijenu i neodlučnost međunarodne zajednice. Jedinu nadu polažemo u naše hrabre borce i prijateljski hrvatski narod, pošto nam je sudbina koju nam je agresor namijenio ista. Stoga vas molim da sa svoje strane učinite sve što je u vašoj moći da se spasi ovaj herojski grad i njegovo napaćeno stanovništvo.”
Istoga dana Komanda 5. korpusa Armije BiH izvijestila je Glavni stožer HV-a da je korpus pretrpio velike gubitke u “živoj sili i značajan gubitak teritorije”, da su “zalihe municije i borbenih sredstava ispod kritičnog nivoa”, te da se “ne može dugotrajnije suprotstaviti agresoru, najduže dva do tri dana”.
Dana 23. srpnja 1995. Komanda 5. korpusa Armije BiH u novoj informaciji upućenoj načelniku Glavnog stožera HV-a generalu Červenku navodi: “Od ranih jutarnjih sati situacija u Z/o 5. korpusa i HVO Bihać radikalno se je izmijenila, situacija je izmakla kontroli i prijeti da do večeri teritorij bude rasječen na dva djela, a 5. korpus razbijen”, te da je “među stanovništvom zavladala panika i da je veliki broj žrtava”. Zatražili su “poduzimanje hitnih i radikalnih mjera u cilju spašavanja stanovništva i teritorije Unsko-sanskog kantona”.
Kao i na prvu bihaćku krizu, Hrvatska vojska je spremno odgovorila i na drugu bihaćku krizu. Već 22. srpnja 1995. u Splitu predsjednici Tuđman i Izetbegović potpisuju tzv. Splitsku deklaraciju o zajedničkoj obrani od srpske agresije i postizanju odgovarajućeg političkoga rješenja. Dana 25. srpnja započela je operacija Ljeto 95 čiji je cilj bio razbiti srpske snage na području Dinare, ovladati Bosanskim Grahovom i presjeći prometnicu Knin - Grahovo - Drvar, ovladati Šatorom, Staretinom i Golijom te dovesti Glamoč u poluokruženje. Hrvatska vojska operacijom Ljeto 95 ponovno dovodi srpske snage pred nerazrješivu dilemu, zauzeti Bihać ili braniti Knin?
Ključnu ulogu u rješavanju svih ovih problema imala je tada mudra i odlučna hrvatska državna politika, kao i snaga Hrvatske vojske. Hrvatsko državno vodstvo pokazalo je u tim trenucima svu potrebnu smjelost, hrabrost, odlučnost i mudrost.
Nakon masakra u Srebrenici, kako bi od genocida koji su tamo počinili odvukli pažnju međunarodne javnosti, Srbi započinju novu agresiju u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine. To je bilo i u skladu s uputama Mladićeva osobnog savjetnika Krstića iz Washingtona, koji u telefonskom razgovoru s njim naglašava “ne na Goražde, krenite sjeverozapadno”, dakle ponovno na Bihać.
Nakon masakra u Srebrenici, Bihać, dakle, opet postaje glavni cilj velikosrpske agresije. Dana 19. srpnja 1995. “Srpska Vojska Krajine” počinje novu napadnu operaciju na šire područje Bihaća, kojoj se 23. srpnja pridružuje i Vojska Republike Srpske. Bihać ponovno proživljava najteže trenutke u svojoj dugogodišnjoj povijesti.
Zbog snažnog napada hrvatskih snaga na Bosansko Grahovo, 28. srpnja završava nova velikosrpska agresija na Bihać, jer je značajan dio njihovih snaga morao biti izvučen u pravcu Knina, koji se iznenada našao u daleko težoj situaciji nego što je to bio Bihać samo nekoliko dana ranije. U operativnom izvješću generala Mile Mrkšića, zapovjednika “SVK”, načelniku Generalštaba VJ, od 26. srpnja 1995., navodi se da je “operacija srpskih snaga na Bihać prekinuta zbog pada Grahova, prekida vitalne prometnice Drvar - Grahovo - Knin te ugrožavanja Knina sa pravca Dinare”.
Međutim, na tiskovnoj konferenciji u Kninu 30. srpnja Mladić ponovno ističe kako je njegova namjera potpuni poraz Muslimana u Bihaću te da će on biti sličan onome u Srebrenici i Žepi. Sve to samo dokazuje upornost, ali i iracionalnost Mladića, Karadžića i Martića da pod svaku cijenu Bihać pretvore u novu Srebrenicu. Dakle, kao odgovor na drugu bihaćku krizu hrvatske snage operacijom Ljeto 95 te ulaskom u Bosansko Grahovo i Glamoč ponovno, drugi put, kao i u prosincu 1994. operacijom Zima 94, spašavaju Bihać te stvaraju sve preduvjete za početak Oluje!
Brutalni napad na predsjednicu RH, ljeto 2019.
Danas, 24 godine poslije sve te povijesne činjenice službeno Sarajevo ignorira i pokreće do sada neviđenu medijsku agresiju na hrvatsku predsjednicu Kolindu Grabar-Kitarović i Republiku Hrvatsku, zbog navodnih i neprovjerenih izjava koje je prenio izraelski Jerusalem Post prilikom njezina razgovora s izraelskim predsjednikom Reuvenom Rivlinom.
Tom prilikom predsjedavajući Predsjedništva BiH Željko Komšić izjavljuje: “...nije Bosna i Hercegovina nestabilna, nego Kolinda Grabar-Kitarović, ona iznosi brutalne neistine, riječ je o podvalama, želi se inscenirati nešto što bi narušilo ugled naše države...” Nadalje, član Predsjedništva BiH Šefik Džaferović nastavlja: “...riječ je o lažima koje izmišlja agresivna i ksenofobna politika službenog Zagreba prema Bosni i Hercegovini i Bošnjacima koja ima sve elemente fašizma, neka se predsjednica Republike Hrvatske pozabavi rastućom radikalizacijom i militantnim neofašističkim pokretima u svojoj zemlji...” SDP BiH: “...neprihvatljiva je i zapravo bezobrazna izjava predsjednice susjedne zemlje koja falsificira činjenice...” SDA: “...zlonamjerne optužbe koje je iznijela predsjednica Republike predstavljaju izraz njene sve izraženije islamofobne politike prema BiH i Bošnjacima, koja se temelji na ideji etničke i vjerske supremacije i ima elemente fašizma, a u Hrvatskoj se tolerira rast militantnih ustaških i neonacističkih pokreta, koji slave NDH i ratne zločince...”
U međuvremenu, napisi Jerusalem Posta da je Hrvatska predsjednica u Izraelu optuživala susjednu BiH pokazali su se netočnim! No, sudeći prema društvenim mrežama, zakotrljala se nova lavina netrpeljivosti između Bošnjaka i Hrvata, kako unutar BiH, tako i između RH i BiH. I nakon svega hrvatska predsjednica RH ističe: “Došlo je vrijeme da se porazmisli o odnosima RH i BiH. U posljednje vrijeme, nažalost, vidimo niz koraka koje BiH poduzima prema Hrvatskoj, a koji su prilično agresivni. Trebali bismo, međutim, razgovarati o suradnji, kako možemo jedni drugima pomoći u rješavanju problema. Hrvatska je tu i ostaje spremna pomoći svakoj susjednoj državi uključujući i BiH u procesu reformi, kako bi što prije postali članicom EU”, kazala je predsjednica.
“Medijski rat priopćenjima i izjavama na osnovi poluinformacija, jasno oslikava političku stvarnost koju svakodnevno proživljavamo u Bosni i Hercegovini. Političko Sarajevo i cjelokupno vodstvo bošnjačkih političkih predstavnika, zadnjim orkestriranim i usmjerenim napadima obrušenim na Hrvate u Bosni i Hercegovini, ne libi se napasti izmišljenim izjavama i dužnosnike susjedne nam i prijateljske Republike Hrvatske”, navodi se u reagiranju Hrvatskog narodnog sabora BiH. “Bošnjaci ovakvim pristupom nastoje se obračunati s Hrvatima kao najmalobrojnijim konstitutivnim narodom u BiH, koristeći sve alate političkog i medijskog utjecaja, pri pokušaju oduzimanja svih političkih prava konstitutivnog hrvatskog naroda u BiH. Evidentna nervoza i medijska histerija koja dolazi iz kuhinje političkog Sarajeva jasno nam govori kako su izmjene Izbornog zakona za koje su zalažu iz Hrvatskog narodnog sabora neizbježan dio europske BiH”, navodi se u očitovanju HNS-a BiH.
Nekontrolirane i agresivne izjave predstavljaju sigurnosni problem.
I, na kraju, na jednom od svojih zadnjih obilazaka Afganistana kao član NATO-ova parlamentarnog izaslanstva, analizirajući afganistansku sigurnosnu scenu, pripremio sam jednu studiju o utjecaju nekontroliranih izjava i pretjeranih emocija u javnom prostoru na globalnu sigurnost, čiji su pojedini dijelovi kasnije objavljeni u formi članaka u uglednim međunarodnim časopisima US-China Journal for Public Administration, kao i Journal of Cyber Psychology, Behavior and Social Network.
Nažalost, snažne i pretjerane emocije i poruke u javnom prostoru današnje Bosne i Hercegovine koje dolaze iz službenog Sarajeva omogućuju bolji i dublji uvid u političku i sigurnosnu situaciju u toj državi. Takve nekontrolirane i agresivne izjave mogu imati za posljedicu daljnju radikalizaciju političkog i medijskog prostora u susjednoj nam državi prijeteći miru, sigurnosti i stabilnosti u čitavoj regiji. Toksična snaga snažnih negativnih emocija koja tamo danas dominira upozorava na dramatičnost sigurnosne i političke scene koja nastaje kao rezultat nekontroliranih izjava i emocija pojedinih političara u javnom prostoru susjedne i prijateljske BiH. Ovakav rat riječima i izjavama rezultat je dubokog nepovjerenja koje produbljuje sadašnju političku krizu te izaziva strah, ljutnju, razočaranje i frustracije među običnim ljudima. Snažne i zapaljive negativne emocije pojačavaju ekstremne političke stavove, nažalost pridonose daljnjoj radikalizaciji političke scene, što sve skupa predstavlja ozbiljan sigurnosni rizik.
Zbog toga danas zaboravljajnje povijesnih činjenica nakon gotovo 25 godina doprinosi daljnjem urušavanju međusobnog povjerenja i eksploziji nekontroliranih izjava i emocija. Sve to može prouzročiti produbljenje nesigurnosti i nestabilnosti u susjednoj nam Bosni i Hercegovini unatoč ogromnim naporima međunarodne zajednice za uspostavljanjem mira, sigurnosti i stabilnosti. Navedene nekontrolirane izjave i poruke znak su duboke političke krize, nezadovoljstva i nestabilnosti u današnjoj Bosni i Hercegovini.
(DEPO PORTAL, BLIN MAGAZIN/md)
PODIJELI NA
Depo.ba pratite putem društvenih mreža Twitter i Facebook
Komentari - Ukupno 41NAPOMENA - Portal Depo.ba zadržava pravo da obriše neprimjereni dio ili cijeli komentar bez najave i objašnjenja. Mišljenja iznešena u komentarima nisu stavovi redakcije web portala Depo.ba!

Question: when was the domovinski rat agreement signed

The greatest liberation action was preceded by the agreement between Tuđman and Izetbegović on military cooperation with Bosnia and Herzegovina, which was signed on July 22, 1995 in Split.

when was the domovinski rat agreement signed

Question: where was the domovinski rat signed

Question: the domovinski rat was a military alliance between which two countries

the domovinski rat was a military alliance between which two countries

Question: in which year was the domovinski rat executed

in which year was the domovinski rat executed

Question: what agreement did tuđman and izetbegović sign on

military cooperation with Bosnia and Herzegovina

vojnoj suradnji s BiH , koji je potpisan bio 22 . srpnja 1995 . u Splitu

military cooperation with Bosnia and Herzegovina

what agreement did tuđman and izetbegović sign on

Question: who signed the agreement on military cooperation with bosnia and herzegovina

who signed the agreement on military cooperation with bosnia and herzegovina

Question: who is the leader of bosnia and herzegovina

who is the leader of bosnia and herzegovina

The greatest liberation action was preceded by the agreement between Tuđman and Izetbegović on military cooperation with Bosnia and Herzegovina , which was signed on July 22 , 1995 in Split .

Najvećoj oslobodilačkoj akciji prethodio je sporazum Tuđman - Izetbegović o vojnoj suradnji s BiH, koji je potpisan bio 22. srpnja 1995. u Splitu.

Najvećoj oslobodilačkoj akciji prethodio je sporazum Tuđman - Izetbegović o vojnoj suradnji s BiH, koji je potpisan bio 22. srpnja 1995. u Splitu.

The greatest liberation action was preceded by the agreement between Tuđman and Izetbegović on military cooperation with Bosnia and Herzegovina, which was signed on July 22, 1995 in Split.

The greatest liberation action was preceded by the agreement between Tuđman and Izetbegović on military cooperation with Bosnia and Herzegovina, which was signed on July 22, 1995 in Split.

On the basis of this agreement, a joint action of the HV, the HVO and the Army of the BiH (Summer '95) was carried out by which the situation in Bihać was relieved, while the Serbs were pushed from the Bosan Grahov and Glamoch.

Operation Storm marked in Croatia
Croatian state officials marked Operation Storm anniversary – “Victory and patriotic gratitude Day” - in Knin today.Source: B92, Beta
President Mesić, prime minister Sanader, parliament speaker Šeks, cabinet members and a large number of citizens from all over Croatia laid wreaths at the fallen defenders graves at the Knin town cemetery.
In his speech to the gathered members of the 4th Guards Brigade of the Croatian Army, which was the first to enter Knin on August 5, 1995, Mesić said that Operation Storm was conducted according to the international conventions and rules of war, and that all those who planned it and took honorable part in it should be recognized.
“However, even on this occasion we must not forget that after the military part of Operation Storm was over, our state’s legal system failed, quick integration of liberated areas did not occur. This, unfortunately, lead to crimes being committed. Those were excesses perpetrated by irresponsible individuals that should not only be condemned, but also legally processed”, Mesić said.
According to him, Operation Storm created conditions for the end of wars in the former Yugoslavia. Mesić said that the purity of what is in Croatia known as the Patriotic war and the just fight it conducted obligates Croatia to individualize the crimes that took place after Operation Storm, and to put those responsible on trial. Stressing that the process of reconstruction and the return of the refugees in the region is in its final phases, Mesić said that Croatia has “built democratic institutions guaranteeing all its citizens equality and safety, even though ethnic incidents still take place”.
Operation Storm, considered by the Croatian side to be the largest military operation of the war, involved more than 200 000 troops on both sides, and according to official Croatian data, took only 84 hours. Croatian military lost 174 soldiers, while 1 430 were wounded.
During the operation, over 200 000 Croatian Serbs were exiled from the region and the country. Croatian state officials claim that they fled in an organized manner and under pressure from the local Serb authorities, while the Serb side maintains that the events constitute for ethnic cleansing.
Savo Štrbac, Documentation and information center Veritas chairman, said that organization has 1 960 names of Serbs who died or are listed missing during the Croatian army operation. “It’s been 11 years since our exile. Little has improved in Croatia when it comes to the Serb question since. I would today describe Operation Storm as a tragedy, because of those who died, and those who were forced to leave Croatia”, Štrbac said.
The Hague tribunal indicted a number of Croatian generals with crimes against the Serb population during Operation Storm, including Janko Bobetko, Ivan Čermak, Rahim Ademi, Mladen Markač and Ante Gotovina. The Hague indictment states that the operation was a criminal enterprise with the goal of permanently exiling Serbs from Croatia. The late Croatian president Franjo Tuđman stood at the helm of the project, backed by the entire Croatian state, military and police establishment.

Question: where was the domovinski rat agreement signed

On the basis of this agreement, a joint action of the HV, the HVO and the Army of the BiH (Summer '95) was carried out by which the situation in Bihać was relieved, while the Serbs were pushed from the Bosan Grahov and Glamoch.

where was the domovinski rat agreement signed

Question: when did the domovinski rat attack take place

when did the domovinski rat attack take place

Question: the domovinski rat was an agreement signed in 1995 between tuđman and

the domovinski rat was an agreement signed in 1995 between tuđman and

Question: what agreement did tuđman and izetbegović sign

military cooperation with Bosnia and Herzegovina

vojnoj suradnji s BiH , koji je potpisan bio 22 . srpnja 1995 . u Splitu

military cooperation with Bosnia and Herzegovina

what agreement did tuđman and izetbegović sign

Question: where did the domovinski rat take place

On the basis of this agreement , a joint action of the HV , the HVO and the Army of the BiH ( Summer ' 95 ) was carried out by which the situation in Bihać was relieved , while the Serbs were pushed from the Bosan Grahov and Glamoch .

Najvećoj oslobodilačkoj akciji prethodio je sporazum Tuđman - Izetbegović o vojnoj suradnji s BiH, koji je potpisan bio 22. srpnja 1995. u Splitu. Na temelju tog sporazuma izvedena je zajednička akcija HV-a, HVO-a i Armije BiH (Ljeto '95) kojom je olakšana situacija u Bihaću, a ujedno su Srbi potisnuti iz Bosanskoga Grahova i Glamoča.

Na temelju tog sporazuma izvedena je zajednička akcija HV-a, HVO-a i Armije BiH (Ljeto '95) kojom je olakšana situacija u Bihaću, a ujedno su Srbi potisnuti iz Bosanskoga Grahova i Glamoča.

The greatest liberation action was preceded by the agreement between Tuđman and Izetbegović on military cooperation with Bosnia and Herzegovina, which was signed on July 22, 1995 in Split. On the basis of this agreement, a joint action of the HV, the HVO and the Army of the BiH (Summer '95) was carried out by which the situation in Bihać was relieved, while the Serbs were pushed from the Bosan Grahov and Glamoch.

On the basis of this agreement, a joint action of the HV, the HVO and the Army of the BiH (Summer '95) was carried out by which the situation in Bihać was relieved, while the Serbs were pushed from the Bosan Grahov and Glamoch.

Together with the armed forces from Croatia, the majority of the Serbian civil population fled (in 1991, 168,437 people lived in the area affected by the Storm Operation, some of whom were displaced or deserted before the war, and approximately 25,000 were involved in the fighting forces).

The behavior of the HV and the Croatian police towards the affected Serbian population during the operation was, as a rule, correct, however, afterwards occurred cases of revenge as well as paleys and playaches - the Croatian Helsinki committee named 410 killed civilians in the former "Sector of the South" and 267 in the former "Sector of the North", thus a total of 677 civilians (the list of the HHO was later marked significantly unreliable, because during the trial of the generals Gotovini, Markaču and Čermaku at the MKSJ were proven numerous failures in the preparation of reports - e.g. the collection of the killed civilians among the victims, the death of persons, the death of persons, the death of persons, and the death of persons;

Stručni rad
Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji)
Igor Graovac
Puni tekst: hrvatski pdf 88 Kb
str. 129-145
preuzimanja: 3.023
APA 6th Edition
Graovac, I. (2004). Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji). Polemos, VII (13-14), 129-145. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/2864
MLA 8th Edition
Graovac, Igor. "Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji)." Polemos, vol. VII, br. 13-14, 2004, str. 129-145. https://hrcak.srce.hr/2864. Citirano 11.10.2022.
Chicago 17th Edition
Graovac, Igor. "Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji)." Polemos VII, br. 13-14 (2004): 129-145. https://hrcak.srce.hr/2864
Harvard
Graovac, I. (2004). 'Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji)', Polemos, VII(13-14), str. 129-145. Preuzeto s: https://hrcak.srce.hr/2864 (Datum pristupa: 11.10.2022.)
Vancouver
Graovac I. Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji). Polemos [Internet]. 2004 [pristupljeno 11.10.2022.];VII(13-14):129-145. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/2864
IEEE
I. Graovac, "Civilne žrtve u sektoru Jug u Oluji i neposredno nakon Oluje (osnovni pokazatelji)", Polemos, vol.VII, br. 13-14, str. 129-145, 2004. [Online]. Dostupno na: https://hrcak.srce.hr/2864. [Citirano: 11.10.2022.]
Sažetak
U radu se na temelju izvještaja Hrvatskoga Helsinškog odbora za ljudska prava u Zagrebu analiziraju podaci o ubijenim, a dijelom i nestalim civilnim osobama u bivšem, pod zaštitom Ujedinjenih naroda, Sektoru Jug u Oluji i nakon nje, odnosno izvode strukture i ostali pokazatelji o žrtvama, pa dijelom i o počiniteljima zločina. Riječ je o 410, odnosno, prema ispravcima, 414 utvrđenih civilnih žrtava iz 1995. godine (94,5 posto), uz one, njih 24, stradale od početka 1996. do početka 1999. godine (5,5 posto), ukupno, dakle, 438 žrtava.
U radu se žrtve analiziraju/razvrstavaju prema prebivalištu ili mjestu stanovanja i naselju, mjestu te općini stradanja, prema vremenu i načinima ili oblicima smrti, uz odrednice jesu li stradale pojedinačno (četiri petine) ili skupno (jedna petina stradalih u masovnim pokoljima), a navode se i njihove spolna (muškaraca je stradalo dvostruko više negoli žena), starosna (uglavnom je stradalo staro, a potom starije i mlađe sredovječno stanovništvo, a najmanje
omladina) i nacionalna struktura (najviše je stradalo Srba – čak 97 posto). Naposljetku, s time u vezi, navode se i dosad utvrđeni (u više od dvije petine slučajeva) počinitelji zločina: najviše je žrtava, dvije trećine, stradalo od Hrvatske vojske.
Ključne riječi
Hrvatska, Sektor Jug, Oluja 1995., izvještaj Hrvatskoga Helsinškog odbora, civilne žrtve, počinitelji zločina
Hrčak ID:
2864
URI
https://hrcak.srce.hr/2864
Posjeta: 5.332 *

Question: how many people lived in the area affected by the storm operation

Together with the armed forces from Croatia, the majority of the Serbian civil population fled (in 1991, 168,437 people lived in the area affected by the Storm Operation, some of whom were displaced or deserted before the war, and approximately 25,000 were involved in the fighting forces).

The behavior of the HV and the Croatian police towards the affected Serbian population during the operation was, as a rule, correct, however, afterwards occurred cases of revenge as well as paleys and playaches - the Croatian Helsinki committee named 410 killed civilians in the former "Sector of the South" and 267 in the former "Sector of the North", thus a total of 677 civilians (the list of the HHO was later marked significantly unreliable, because during the trial of the generals Gotovini, Markaču and Čermaku at the MKSJ were proven numerous failures in the preparation of reports - e.g. the collection of the killed civilians among the victims, the death of persons, the death of persons, the death of persons, and the death of persons;

how many people lived in the area affected by the storm operation

Question: from which country did the domovinski rat originate

from which country did the domovinski rat originate

Question: how many serbian troops were involved in the storm operation

how many serbian troops were involved in the storm operation

Question: how many people were involved in the storm operation

how many people were involved in the storm operation

Question: what was the name of the operation that displaced the serbian civil population in 1991

what was the name of the operation that displaced the serbian civil population in 1991

Question: what happened to the majority of the serbian civil population after the storm operation

what happened to the majority of the serbian civil population after the storm operation

Question: how many civilians were killed by the domovinski rat

how many civilians were killed by the domovinski rat

Question: how many civilians were killed in the domovinski rat operation

how many civilians were killed in the domovinski rat operation

Question: how many civilians were killed in the domovinski rat

how many civilians were killed in the domovinski rat

Question: who was the domovinski rat killed by croatian police

who was the domovinski rat killed by croatian police

Question: who named 410 civilians in the former'sector of the south'

who named 410 civilians in the former'sector of the south'

Question: what is the meaning of domovinski rat in croatian

what is the meaning of domovinski rat in croatian

Question: who killed civilians in the domovinski rat operation

who killed civilians in the domovinski rat operation

Together with the armed forces from Croatia , the majority of the Serbian civil population fled ( in 1991 , 168,437 people lived in the area affected by the Storm Operation , some of whom were displaced or deserted before the war , and approximately 25,000 were involved in the fighting forces ) .

The behavior of the HV and the Croatian police towards the affected Serbian population during the operation was , as a rule , correct , however , afterwards occurred cases of revenge as well as paleys and playaches - the Croatian Helsinki committee named 410 killed civilians in the former " Sector of the South " and 267 in the former " Sector of the North " , thus a total of 677 civilians ( the list of the HHO was later marked significantly unreliable , because during the trial of the generals Gotovini , Markaču and Čermaku at the MKSJ were proven numerous failures in the preparation of reports - e.g. the collection of the killed civilians among the victims , the death of persons , the death of persons , the death of persons , and the death of persons ;

Zajedno s oružanim snagama iz Hrvatske je pobjegla i većina srpskog civilnog stanovništva (ukupno je na području zahvaćenom Operacijom oluja živjelo 1991. godine 168.437 ljudi, od kojih je dio iselio ili dezertirao prije te vojne akcije, a približno 25.000 bio je uključen u borbene postrojbe). Ponašanje HV-a i hrvatske policije prema zatečenom srpskom stanovništvu za vrijeme operacije u pravilu je bilo korektno, međutim su se poslije dogodili slučajevi osvete kao i paleži i pljačke - Hrvatski helsinški odbor izbrojao je poimenično 410 ubijenih civila u bivšem "sektoru Jug" te 267 u bivšem "sektoru Sjever", dakle sveukupno 677 civila (popis HHO-a je poslije označen u znatnoj mjeri nepouzdanim, jer su tijekom suđenja generalima Gotovini, Markaču i Čermaku kod MKSJ dokazani brojni propusti u sastavljanju izvješća - n.pr. pribrajanje poginulih pripadnika vojnih postrobi među civilne žrtve, prikazivanje osoba umrlih prirodnom smrću kao ubijenih i dr.;Neven Sesardić, Haag otkrio:

Zajedno s oružanim snagama iz Hrvatske je pobjegla i većina srpskog civilnog stanovništva (ukupno je na području zahvaćenom Operacijom oluja živjelo 1991. godine 168.437 ljudi, od kojih je dio iselio ili dezertirao prije te vojne akcije, a približno 25.000 bio je uključen u borbene postrojbe).

Ponašanje HV-a i hrvatske policije prema zatečenom srpskom stanovništvu za vrijeme operacije u pravilu je bilo korektno, međutim su se poslije dogodili slučajevi osvete kao i paleži i pljačke - Hrvatski helsinški odbor izbrojao je poimenično 410 ubijenih civila u bivšem "sektoru Jug" te 267 u bivšem "sektoru Sjever", dakle sveukupno 677 civila (popis HHO-a je poslije označen u znatnoj mjeri nepouzdanim, jer su tijekom suđenja generalima Gotovini, Markaču i Čermaku kod MKSJ dokazani brojni propusti u sastavljanju izvješća - n.pr. pribrajanje poginulih pripadnika vojnih postrobi među civilne žrtve, prikazivanje osoba umrlih prirodnom smrću kao ubijenih i dr.;Neven Sesardić, Haag otkrio:

Together with the armed forces from Croatia, the majority of the Serbian civil population fled (in 1991, 168,437 people lived in the area affected by the Storm Operation, some of whom were displaced or deserted before the war, and approximately 25,000 were involved in the fighting forces). The behavior of the HV and the Croatian police towards the affected Serbian population during the operation was, as a rule, correct, however, afterwards occurred cases of revenge as well as paleys and playaches - the Croatian Helsinki committee named 410 killed civilians in the former "Sector of the South" and 267 in the former "Sector of the North", thus a total of 677 civilians (the list of the HHO was later marked significantly unreliable, because during the trial of the generals Gotovini, Markaču and Čermaku at the MKSJ were proven numerous failures in the preparation of reports - e.g. the collection of the killed civilians among the victims, the death of persons, the death of persons, the death of persons, and the death of persons;

Together with the armed forces from Croatia, the majority of the Serbian civil population fled (in 1991, 168,437 people lived in the area affected by the Storm Operation, some of whom were displaced or deserted before the war, and approximately 25,000 were involved in the fighting forces).

The behavior of the HV and the Croatian police towards the affected Serbian population during the operation was, as a rule, correct, however, afterwards occurred cases of revenge as well as paleys and playaches - the Croatian Helsinki committee named 410 killed civilians in the former "Sector of the South" and 267 in the former "Sector of the North", thus a total of 677 civilians (the list of the HHO was later marked significantly unreliable, because during the trial of the generals Gotovini, Markaču and Čermaku at the MKSJ were proven numerous failures in the preparation of reports - e.g. the collection of the killed civilians among the victims, the death of persons, the death of persons, the death of persons, and the death of persons;

The Serbian forces withdrew into a rally; the decisive resistance was only on a smaller number of seats, and the Croatian forces in a very extensive operation had a total of 174 killed members.

PIŠE NEVEN SESARDIĆ
Haag otkrio: Hrvatski helsinški odbor nije govorio istinu o Oluji
Bistrović
Što je Hrvatski helsinški odbor (HHO)? Je li to grupa hrabrih boraca za ljudska prava koji, unatoč napadima i uz veliki osobni rizik, jedino nastoje obznaniti istinu o nepravdama, diskriminaciji i zločinima koji bi inače ostali neotkriveni? Ili se pak radi o nečem drugom? Točan odgovor: radi se o nečem drugom.
U Hrvatskoj su mnogi bili skeptični prema izvješćima i stavovima HHO-a od samog njegova osnutka. Tome je pridonijela i činjenica da su se među osnivačima i čelnicima tog odbora za zaštitu ljudskih prava našli i neki koji su, paradoksalno, prije sudjelovali u najodioznijim oblicima komunističke represije. Također je bio raširen dojam da je HHO od početka bio neobjektivan i sklon preuveličavanju kršenja ljudskih prava u Hrvatskoj. Međutim, nekako je uvijek nedostajao onaj krunski dokaz (“smoking gun“) koji bi javnosti pokazao da je riječ o organizaciji kojoj se ne treba vjerovati. No, evo, nedavno se pojavio spektakularan dokaz da su kritičari HHO-a bili u pravu. Taj se dokaz može pronaći na neočekivanom mjestu: u haaškoj presudi hrvatskim generalima. Analizirajući sav dokazni materijal, sudsko vijeće razmatralo je i publikaciju HHO-a u kojoj se iznose podaci o broju ubijenih srpskih civila, uništenih kuća itd. Evo ključnog odlomka iz sudske odluke.
Unakrsno ispitivanje
“Prilog P2402 je izvješće pod naslovom ‘Vojna operacija Oluja i poslije’ koje je objavio Hrvatski helsinški odbor, a uredio Žarko Puhovski. Izvješće donosi tvrdnje čiji izvori nisu navedeni, kao i dvostruke opise istih događaja. Štoviše, za vrijeme ispitivanja Puhovskog na sudu postalo je očigledno da u knjizi postoje i druge pogreške. Iz tih je razloga Sudsko vijeće odlučilo da se neće oslanjati na prilog P2402 za informacije koje su u njemu iznesene, ukoliko one nisu potkrijepljene nekim drugim dokaznim materijalom.”
Ovo je vijest prvog reda i neobično je da nije dobila veći publicitet. Riječ je, naime, o dokumentu HHO-a koji je ogroman broj ljudi smatrao vjerodostojnim i koji je podacima o masovnim hrvatskim zločinima nakon Oluje već više od 10 godina traumatizirao javnost. I gle sada, kada je konačno došlo do suđenja za ta zlodjela, sudsko vijeće zaključuje da je ta publikacija do te mjere nepouzdana i nesolidno sastavljena da je neupotrebljiva u dokazne svrhe!
Takva pljuska HHO-u iznenađuje iz dva razloga. Prvo, zato što je Sud na kraju ipak osudio dva hrvatska generala, pa teško da bi ga se moglo smatrati sklonim hrvatskoj strani. I drugo, zato što je četverodnevno sudsko svjedočenje Puhovskog konačno rezultiralo jedino time da je optužni materijal HHO-a izgubio kredibilitet. Zanimljivo, dok su 1972. zloglasne presude u staljinističkim procesima hrvatskim studentima i intelektualcima za delikt mišljenja bile velikim dijelom bazirane na tadašnjem svjedočenju Puhovskog, danas, nakon 40-ak godina, njegovo novo svjedočenje (ovaj put protiv hrvatskih generala) ne samo da nije pomoglo haaškom tužiteljstvu nego je i samom Puhovskom priuštilo teške trenutke u unakrsnom ispitivanju te javnu blamažu.
Gdje su ključne bilješke
Transkripti svjedočenja Puhovskog slobodno su dostupni na internetu. Iz njih doznajemo, na primjer, da HHO više ne posjeduje bilješke i izvješća svojih aktivista s terena, na kojima je jedino i zasnovan njihov dokument o zločinima nakon Oluje. Kamo su nestale te bilješke o kojima uvelike ovisi vjerodostojnost čitave HHO-ove priče? Puhovski objašnjava da većina tih izvješća iz prve ruke nikada nije ni bila pohranjena u uredu HHO-a, nego su ona bila spremljena isključivo na osobnom računalu jednoga od članova HHO-a u njegovu stanu u Karlovcu. Nakon smrti tog čovjeka njegov je sin navodno tražio od HHO-a novac da bi im vratio te zapise, ali HHO je, kako kaže Puhovski, “to smatrao nepotrebnim“.
Pitanje: kako to da je HHO, koji je (prema svjedočenju Puhovskog) za svoj rad od inozemnih financijera primao 500 tisuća dolara godišnje, smatrao “nepotrebnim“ otkupiti vlastitu dokumentaciju bez koje mnoge njegove tvrdnje gube vezu sa stvarnošću? Zašto nije postojala rezervna kopija tako važnih podataka na nekom uredskom računalu ili barem kod nekog drugog člana HHO-a? Nije li možda odgovor u tome, upitat će se skeptik, da su te bilješke (pod pretpostavkom da su u ozbiljnoj formi postojale) bile toliko šture, nepotpune, potkrijepljene sumnjivim izvorima i pune pogrešaka da stoga i nisu imale nikakvu tržišnu vrijednost, čak ni za sam HHO? Ponekad je, kao što znamo, bolje “izgubiti“ vlastite dokumente nego doživjeti kompromitaciju njihovim izlaskom na vidjelo.
Sudski transkripti
Prethodna hipoteza dobiva na plauzibilnosti ako se zaviri u sudske transkripte o ispitivanju Puhovskog. Evo nekoliko ilustracija:
(1) On nije bio u stanju reći tko su točno bili članovi specifičnih istraživačkih timova HHO-a koji su nakon Oluje ispitivali stanje na raznim lokacijama na netom oslobođenom teritoriju.
(2) 17 poimence identificiranih ljudi koji su u izvješću HHO-a klasificirani kao ubijeni srpski civili zabilježeni su u dokumentima Crvenog križa kao osobe koje su pronađene mrtve u vojnim uniformama.
(3) Nasuprot HHO-ovoj tvrdnji da su nekom čovjeku bile odrezane glava i ruke, Puhovskom je predočena fotografija mrtvog tijela tog istog čovjeka bez ikakvih tragova masakra.
(4) HHO-ov podatak o 90-godišnjoj starici kojoj je bila odrubljena glava opovrglo je izvješće sudskog patologa u kojem se tvrdi da je ona ustvari umrla prirodnom smrću, a ne spominje se nikakvo naknadno nasilje nad njezinim tijelom.
(5) Nakon Oluje hrvatska policija u jednom je selu zatekla dvojicu članova HHO-a na prilično čudnom poslu za predstavnike organizacije za ljudska prava: oni su se upravo spremali pokopati posmrtne ostatke nekih ljudi, i to bez ikakve namjere da o tome prethodno obavijeste policiju ili lokalne vlasti.
(6) U kolovozu 1995. HHO je grubo obmanuo hrvatsku javnost kada se jedan njihov član lažno predstavio kao novinar (pod izmišljenim imenom) i onda napravio intervju s direktorom HHO-a. Taj novinski tekst, u kojem čitatelji nisu bili svjesni da je HHO zapravo intervjuirao sam sebe, bio je objavljen u Feral Tribuneu.
(7) Navodeći broj od “najmanje 22 tisuće zapaljenih srpskih kuća“, HHO se oslanjao na izjavu generala Foranda (vojnog promatrača UN-a), ali na katastrofalno pogrešan način. Naime, general je u tom kontekstu zapravo govorio o ukupnom broju kuća koje su promatrači tamo opazili (i to koristeći prilično nepouzdanu metodologiju), a NE o broju zapaljenih srpskih kuća.
(8) Da je prije objavljivanja svoje procjene o broju uništenih srpskih kuća HHO odlučio usporediti tu informaciju s relevantnim državnim popisom iz 1991. (a ne bi li svaka minimalno odgovorna organizacija napravila takvu provjeru?), Puhovski & co. odmah bi ustanovili da nešto bazično nije u redu s njihovim računanjem jer bi ono impliciralo, apsurdno, da je u nekim krajevima 1995. bilo uništeno dvostruko više kuća nego što ih je uopće bilo 1991.! (Da stvar bude gora, pretjerivanja HHO-a su znala čak ići i puno dalje u apsurd. Recimo, Petar Mrkalj, bivši izvršni direktor HHO-a i zapravo glavni autor HHO-ova izvješća o hrvatskim zločinima, jednom je ustvrdio da je u zapadnoj Slavoniji i tzv. Krajini bilo sustavno uništeno “najmanje 50 tisuća ne samo srpskih kuća, nego cijelih seoskih gospodarstava”.)
Članak u cijelosti pročitajte u tiskanom izdanju Magazina Jutarnjeg lista
Više o...
SAVRŠEN PAR
VIDEO: ISKRE SU STVARNO FRCALE IZMEĐU NJIH Mulder i Scully nježno se gledali i ljubili pred svima na koncertu
OSKAROVKA VOLI OBA SPOLA

Question: how many people died in the domovinski rat battle

The Serbian forces withdrew into a rally; the decisive resistance was only on a smaller number of seats, and the Croatian forces in a very extensive operation had a total of 174 killed members.

how many people died in the domovinski rat battle

Question: the domovinski rat was a military unit from which country

the domovinski rat was a military unit from which country

Question: what did the serbian forces withdraw into after the storm operation

what did the serbian forces withdraw into after the storm operation

Question: what was the name of the military action in the domovinski rat

what was the name of the military action in the domovinski rat

Question: who won the battle of domovinski rat

snage povukle su se u rasulu ; odlučnog otpora bilo je samo na manjem broju mjesta , te su hrvatske snage u vrlo opsežnoj

The Serbian forces withdrew into a rally ; the decisive resistance was only on a smaller number of seats , and the Croatian forces in a very extensive operation had a total of 174 killed members .

Srpske snage povukle su se u rasulu; odlučnog otpora bilo je samo na manjem broju mjesta, te su hrvatske snage u vrlo opsežnoj operaciji imale ukupno 174 poginula pripadnika. Zajedno s oružanim snagama iz Hrvatske je pobjegla i većina srpskog civilnog stanovništva (ukupno je na području zahvaćenom Operacijom oluja živjelo 1991. godine 168.437 ljudi, od kojih je dio iselio ili dezertirao prije te vojne akcije, a približno 25.000 bio je uključen u borbene postrojbe).

Srpske snage povukle su se u rasulu; odlučnog otpora bilo je samo na manjem broju mjesta, te su hrvatske snage u vrlo opsežnoj operaciji imale ukupno 174 poginula pripadnika.

The Serbian forces withdrew into a rally; the decisive resistance was only on a smaller number of seats, and the Croatian forces in a very extensive operation had a total of 174 killed members. Together with the armed forces from Croatia, the majority of the Serbian civil population fled (in 1991, 168,437 people lived in the area affected by the Storm Operation, some of whom were displaced or deserted before the war, and approximately 25,000 were involved in the fighting forces).

The Serbian forces withdrew into a rally; the decisive resistance was only on a smaller number of seats, and the Croatian forces in a very extensive operation had a total of 174 killed members.

On 4 August 1995, the Croatian armed forces broke the Serbian defense in several directions.

The strike force was made by the guard brigades of the HV and the special units of the MUP, and in the occupation of the field they were accompanied by the domestic units.

Podaci o prijavama, procesuiranim slučajevima i žrtvama kaznenih djela ratnih zločina i postupci u vezi kaznenih djela za vrijeme i nakon operativne akcije "Oluja"
Prema podacima državnog odvjetništva proizlazi sljedeće:
A. Ratni zločini
1. Podnesene kaznene prijave za kaznena djela ratnih zločina od strane policije, drugih državnih tijela i građana
a) Prijave protiv poznatih osoba
Od 1991. godine podnesen je veliki broj prijava protiv poznatih osoba za ratne zločine (preko 6000 prijava) od kojih je dio odbačen, a dio tih prijava je, jer se je radilo o drugim kaznenim djelima u vezi oružane pobune, upisano u upisnike kaznenih prijava za ta druga kaznena djela, većinom za oružanu pobunu i terorizam. Zbog toga nemamo precizne podatke o broju prijava protiv poznatih osoba za ratne zločine, ali ilustracije radi navodimo da je za kaznena djela u vezi oružane pobune prijavljeno i zatim je pokrenut kazneni postupak protiv 21.641 osobe, koje su kasnije obuhvaćene općim oprostom.
b) Prijave protiv nepoznatih za ratni zločin
Radi se o prijavama za pojedini ratni zločin u kojem nije otkriven počinitelj pa dakle, nije procesuirana niti jedna osoba pa dakle nije mogao biti pokrenut kazneni postupak.
Prema najnovijim podacima državnih odvjetništava u upisnicima nepoznatih vodi se 546 ratnih zločina u kojima mogući počinitelji ili naredbodavci nisu otkriveni.
U ovim predmetima nije došlo do pokretanja kaznenog postupka (procesuiranja počinitelja), bilo zbog toga jer se ne znaju neposredni počinitelji ili naredbodavci, pa zbog toga nadležnim državnim odvjetništvima nisu podnesene kaznene prijave ili samo postoje naznake o mogućim počiniteljima, ali nema dovoljno dokaza na temelju kojih bi se mogla podnijeti prijava i pokrenuti postupak. Za vrijeme i neposredno nakon "Oluje" evidentirana su 24 ratna zločina u kojima nije pokrenut kazneni postupak (nisu procesuirani), jer državnom odvjetništvu nisu podnesene prijave protiv bilo koje poznate osobe.
U svim slučajevima ratnih zločina u kojima su počinitelji nepoznati od nadležnih tijela otkrivanja zatraženo je poduzimanje mjera i radnji radi otkrivanja počinitelja.
2. Podaci o pokrenutim kaznenim postupcima (procesuiranim slučajevima)
Državno odvjetništvo u predmetima kaznenih djela ratnih zločina inicira pokretanje kaznenog postupka podnošenjem istražnog zahtjeva protiv poznate osobe.
U razdoblju od kraja 1991. godine do danas kazneni postupak za ratni zločin pokrenut je protiv 3655 (tri tisuće šesto pedeset i pet osoba), od toga protiv 95 pripadnika hrvatskih oružanih snaga.
U tijeku je istraga protiv 373 osobe.
Postupak je obustavljen nakon provedene istrage protiv 1406 osoba.
Optuženo je ukupno 1878 osoba, od toga su osuđene 563 osobe, dok ih je 719 odlukom suda ili oslobođeno ili je postupak završen odbijajućom presudom.
Od gore navedenog broja, od 563 osuđene osobe, pravomoćno je osuđeno u odsutnosti njih 366.
Od navedenog broja za ratni zločin u vezi i nakon „Oluje“ pokrenut je kazneni postupak protiv 10 osoba.
Podaci o velikom broju postupaka završenih negativnom odlukom (obustava, oslobađajuća ili odbijajuća presuda) pokazuju upravo suprotno od tvrdnji kako državno odvjetništvo nije procesuiralo počinitelje ratnih zločina, a koji podaci se stalno iznose. Gore navedeni podaci daju osnova za tvrdnju kako je državno odvjetništvo, po nekada u devedesetim godinama i bez dovoljno kritičnosti podnosilo istražne zahtjeve protiv prijavljenih osoba za navedena kaznena djela.
B. Kaznena djela za vrijeme i nakon operativne akcije "Oluja"
Za vrijeme, a najviše u drugoj polovici 1995. godine državno odvjetništvo je primilo veliki broj prijava za kaznena djela počinjena za i neposredno nakon "Oluje". U većini su to kaznena djela protiv imovine, ali i prijave za ugrožavanje sigurnosti (palež), ubojstva i u manjem broju za ratne zločine.
1. Prijave za kaznena djela za vrijeme i nakon operativne akcije "Oluja"
Prema evidencijama državnih odvjetništava u vezi kaznenih djela počinjenih za vrijeme i neposredno nakon "Oluje", podneseno je ukupno 6390 prijava protiv poznatih i nepoznatih osoba, od čega je prijavljeno 439 pripadnika oružanih snaga.
a) Prijave protiv poznatih počinitelja
Prijavljeno je 4128 poznatih počinitelja, dio prijava je odbačen (prijave protiv 400 osoba).
b) Prijave za kaznena djela u kojima počinitelji nisu otkriveni
U upisnicima državnih odvjetništava još uvijek je evidentirano 2262 prijava za kaznena djela u kojima počinitelji nisu otkriveni (zovemo ih prijave protiv nepoznatih). Od toga, podnesene su prijave za 24 ratna zločina u kojima počinitelji nisu otkriveni. U vezi navedenih prijava protiv nepoznatih, od nadležnih tijela otkrivanja zatraženo je poduzimanje mjera i radnji radi otkrivanja počinitelja.
Za najteža kaznena djela prijavljene su 33 osobe zbog ubojstva, a za to djelo podnijete su i 34 prijave protiv nepoznatog počinitelja. Zbog kaznenog djela ratnog zločina podnijete su 3 kaznene prijave protiv ukupno 10 osoba, kao što je gore naznačeno u 24 ratna zločina počinitelji su nepoznati.
2. Podaci o pokrenutim kaznenim postupcima (procesuiranim slučajevima)
Postupajući po tim prijavama procesuirano je 3728 osoba, bilo podnošenjem istražnih zahtjeva ili podizanjem neposrednih optužnica, odnosno optužnih prijedloga. Od 6390 podnesenih prijava, otkriveno je i procesuirano 3728 poznatih počinitelja.
Od 3728 procesuiranih počinitelja u odnosu na njih 395 postupak je pokrenut dok su bili pripadnici hrvatskih oružanih snaga.
Osuđeno je 2380 osoba.
C. Istraživanje broja žrtava u vezi i neposredno nakon vojno-redarstvene akcije "Oluja"
Kad se govori o broju žrtava za vrijeme oružanih sukoba, često se ne razlikuju žrtve rata i žrtve kaznenih djela ubojstava, odnosno žrtve kaznenih djela ratnih zločina. Kako se podaci državnog odvjetništva razlikuju od podataka u medijima i izjavama pojedinaca, to državno odvjetništvo na osnovu dostupnih podataka nastoji utvrditi koliko je žrtava kaznenih djela od ukupnog broja stradalih osoba.
a) Prema podacima kojima raspolaže državno odvjetništvo, evidentirani broj žrtava kaznenih djela ratnih zločina i ubojstava je za vrijeme i nakon "Oluje":
- ukupno je evidentirano ubojstvo 47 osoba,
- od čega je zbog ubojstva 21 osobe procesuirano 33 počinitelja,
- dok počinitelji ubojstava 26 žrtava nisu otkriveni.
Zbog kaznenog djela ratnog zločina za vrijeme i neposredno nakon "Oluje" procesuirano je 10 osoba (pripadnika hrvatskih oružanih snaga), kojima se stavlja na teret ubijanje 11 osoba.
U nadležnim državnim odvjetništvima u tijeku su kriminalistička istraživanja u 24 ratna zločina počinjena u vezi navedene akcije "Oluja" a izvršenjem kojih zločina je stradalo 156 osoba.
Dakle, za sada su na osnovu prijava policije i istraživanja u evidencije državog odvjetništva uneseni podaci o 214 smrtno stradalih osoba, koje su stradale bilo kao žrtve kaznenog djela ubojstva bilo kao žrtve kaznenog djela ratnih zločina.
b) Podaci nevladinih udruga
Najpotpuniji podaci objavljeni su u publikaciji Hrvatskog helsinškog odbora za ljudska prava "Vojna operacija Oluja i poslije - Izvještaj" od 2001. godine. Prema toj publikaciji ukupan broj žrtava je 677. Publikacija nema razdvojene žrtve rata od žrtava ratnih zločina. Navedene su žrtve podijeljene u tri grupe i to:
- UN Sektor jug - 410 osoba koje su izgubile život,
- UN Sektor Sjever - 191 osoba izgubila život te
- ubijene i nestale osobe u izbjegličkoj koloni - 76 žrtava.
Državno odvjetništvo u svojim evidencijama ima ukupno 114 osoba s ovih popisa.
c) Podaci Uprave za zatočene i nestale Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti
Prema evidencijama Uprave, ekshumirano je 679 osoba, dok se još 563 osobe vode kao nestale. Ta Uprava također ne vodi posebno u evidencijama žrtave rata i žrtve kaznenih djela ratnih zločina.
D. Rezime
Rad na predmetima kaznenih djela ratnih zločina je još uvijek u tijeku, kako u postupcima pred sudovima, tako posebno u vezi nadzora i koordinacije istraživanja policije i drugih državnih tijela, koja su dužna u predmetima u kojima još uvijek nisu poznati počinitelji ili naredbodavci poduzimati mjere i radnje kako bi se otkrili počinitelje i podnijeli kaznene prijave. Taj rad bez obzira na sve teškoće neće prestati, sve dok postoji mogućnost da je bilo tko od počinitelja ili naredbodavaca živ. Naime, ratni zločini ne zastarijevaju.
Kako se podaci u medijima i podaci nevladinih udruga o broju žrtava koje su stradale za vrijeme ili nakon vojno-redarstvene akcije "Oluja" u bitnom razlikuju od onih državnog odvjetništva, to je Državno odvjetništvo Republike Hrvatske zatražilo od nadležnih državnih odvjetništava, provođenje potrebnih mjera i radnji kako bi preko policije ili na druge načine, utvrdilo pod kojim okolnostima su stradale osobe koje se navode u pojedinim popisima i na taj način točno utvrdio mogući broj žrtava koje su posljedica ubojstava ili počinjenih kaznenih djela ratnih zločina.

Question: when did the domovinski rat break the serbian defense

On 4 August 1995, the Croatian armed forces broke the Serbian defense in several directions.

The strike force was made by the guard brigades of the HV and the special units of the MUP, and in the occupation of the field they were accompanied by the domestic units.

when did the domovinski rat break the serbian defense

Question: when did the domovinski rat attack the serbian defense

when did the domovinski rat attack the serbian defense

Question: who accompanied the strike force in the serbian defense

who accompanied the strike force in the serbian defense

Question: who made the strike force in the serbian defense

who made the strike force in the serbian defense

Question: who broke the serbian defense in 1995

snage 4 . kolovoza 1995 . iz više su smjerova probile srpsku obranu

On 4 August 1995 , the Croatian armed forces broke the Serbian defense in several directions .

The strike force was made by the guard brigades of the HV and the special units of the MUP , and in the occupation of the field they were accompanied by the domestic units .

Hrvatske oružane snage 4. kolovoza 1995. iz više su smjerova probile srpsku obranu. Udarnu silu činile su gardijske brigade HV-a i specijalne postrojbe MUP-a, a u zaposjedanju terena pratile su ih domobranske postrojbe.

Hrvatske oružane snage 4. kolovoza 1995. iz više su smjerova probile srpsku obranu.

Udarnu silu činile su gardijske brigade HV-a i specijalne postrojbe MUP-a, a u zaposjedanju terena pratile su ih domobranske postrojbe.

On 4 August 1995, the Croatian armed forces broke the Serbian defense in several directions. The strike force was made by the guard brigades of the HV and the special units of the MUP, and in the occupation of the field they were accompanied by the domestic units.

On 4 August 1995, the Croatian armed forces broke the Serbian defense in several directions.

The strike force was made by the guard brigades of the HV and the special units of the MUP, and in the occupation of the field they were accompanied by the domestic units.

Even in such a situation, Serbia has shown, as well as great-Serbian politicians in Serbia and Montenegro that they intend to retain what they occupied in Croatia four years ago; Vojislav Šešelj has even proposed an anti-offensive, taking Osijek as a response to the Croatian offensive and bombing Zagreb with Luna-type missiles that leave a krater of a depth of 300 meters as a reversal blow to the Knina granat.

Question: who proposed an anti-offensive in croatia

Even in such a situation, Serbia has shown, as well as great-Serbian politicians in Serbia and Montenegro that they intend to retain what they occupied in Croatia four years ago; Vojislav Šešelj has even proposed an anti-offensive, taking Osijek as a response to the Croatian offensive and bombing Zagreb with Luna-type missiles that leave a krater of a depth of 300 meters as a reversal blow to the Knina granat.

who proposed an anti-offensive in croatia

Question: what type of missiles were used in the bombing of zagreb

what type of missiles were used in the bombing of zagreb

Question: how deep is the domovinski rat in croatia

how deep is the domovinski rat in croatia

Question: where did the domovinski rat live before serbia

where did the domovinski rat live before serbia

Question: what is the name of the domovinski rat

Question: what is the name of the domovinski rat in croatia

what is the name of the domovinski rat in croatia

Question: when did the domovinski rat become part of croatia

when did the domovinski rat become part of croatia

Even in such a situation , Serbia has shown , as well as great - Serbian politicians in Serbia and Montenegro that they intend to retain what they occupied in Croatia four years ago ; Vojislav Šešelj has even proposed an anti - offensive , taking Osijek as a response to the Croatian offensive and bombing Zagreb with Luna - type missiles that leave a krater of a depth of 300 meters as a reversal blow to the Knina granat .

Čak i u takvoj situaciji, Srbija je pokazala, kao i velikosrpski političari u Srbiji i Crnoj Gori da namjeravaju zadržati ono što su okupirali u Hrvatskoj prije četiri godine; Vojislav Šešelj je čak predložio protuofenzivu, zauzimanje Osijeka kao odgovor na hrvatsku ofenzivu te bombardiranje Zagreba projektilima tipa Luna koji ostavljaju krater dubine 300 metara kao uzvratni udarac na granatiranje Knina",Dnevno izvješće.

Čak i u takvoj situaciji, Srbija je pokazala, kao i velikosrpski političari u Srbiji i Crnoj Gori da namjeravaju zadržati ono što su okupirali u Hrvatskoj prije četiri godine; Vojislav Šešelj je čak predložio protuofenzivu, zauzimanje Osijeka kao odgovor na hrvatsku ofenzivu te bombardiranje Zagreba projektilima tipa Luna koji ostavljaju krater dubine 300 metara kao uzvratni udarac na granatiranje Knina",Dnevno izvješće.

Even in such a situation, Serbia has shown, as well as great-Serbian politicians in Serbia and Montenegro that they intend to retain what they occupied in Croatia four years ago; Vojislav Šešelj has even proposed an anti-offensive, taking Osijek as a response to the Croatian offensive and bombing Zagreb with Luna-type missiles that leave a krater of a depth of 300 meters as a reversal blow to the Knina granat.

Even in such a situation, Serbia has shown, as well as great-Serbian politicians in Serbia and Montenegro that they intend to retain what they occupied in Croatia four years ago; Vojislav Šešelj has even proposed an anti-offensive, taking Osijek as a response to the Croatian offensive and bombing Zagreb with Luna-type missiles that leave a krater of a depth of 300 meters as a reversal blow to the Knina granat.

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

MVP RH, 6 September 1995 and some media<unk> that Serbia is sending tanks to the border with Croatia, because it does not want to give up the occupied Croatian Podunavlja.

Question: when did the domovinski rat go to war

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

MVP RH, 6 September 1995 and some media<unk> that Serbia is sending tanks to the border with Croatia, because it does not want to give up the occupied Croatian Podunavlja.

Question: which country is sending tanks to the border with croatia

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

which country is sending tanks to the border with croatia

Question: what was sent to the border with croatia

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

what was sent to the border with croatia

Question: who said serbia is sending tanks to the border

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

who said serbia is sending tanks to the border

Question: what was the name of the former croatian republic that serbia wanted to give

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

what was the name of the former croatian republic that serbia wanted to give

Question: what is going on at the border with croatia

MVP RH, September 9, 1995 Daily report.

what is going on at the border with croatia

MVP RH , September 9 , 1995 Daily report .

MVP RH , 6 September 1995 and some media < unk > that Serbia is sending tanks to the border with Croatia , because it does not want to give up the occupied Croatian Podunavlja .

MVP RH, 9. rujna 1995.Dnevno izvješće. MVP RH, 6. rujna 1995. a neki mediji su izvješćivali o tome da Srbija šalje tenkove na granicu s Hrvatskom, jer se ne želi odreći okupiranog hrvatskog Podunavlja.Dnevna izvješća MVP RH, 5. svibnja 1995.

MVP RH, 6. rujna 1995. a neki mediji su izvješćivali o tome da Srbija šalje tenkove na granicu s Hrvatskom, jer se ne želi odreći okupiranog hrvatskog Podunavlja.Dnevna izvješća MVP RH, 5. svibnja 1995.

MVP RH, September 9, 1995 Daily report. MVP RH, 6 September 1995 and some media<unk> that Serbia is sending tanks to the border with Croatia, because it does not want to give up the occupied Croatian Podunavlja.

MVP RH, 6 September 1995 and some media<unk> that Serbia is sending tanks to the border with Croatia, because it does not want to give up the occupied Croatian Podunavlja.

The Yugoslav tanks are moving towards the Croatian border, EXPOSITION MAXIM JUSIN, August 9, 1995.

Particularly a ceasefire was carried out, the BBC radio on August 9, 1995, Newshour, 15.00 Army of the SRJ was at the meeting of the highest representatives of the army of the SRJ and the 11th Slavonskobaranjsk korpus of the army "RSK" on Tuesday, August 8, 1995, committed to defending the areas of the Croatian Podunavlja under the control of the rebelled Croatian Serbs.

Question: when did the yugoslavia tanks enter croatia

The Yugoslav tanks are moving towards the Croatian border, EXPOSITION MAXIM JUSIN, August 9, 1995.

Particularly a ceasefire was carried out, the BBC radio on August 9, 1995, Newshour, 15.00 Army of the SRJ was at the meeting of the highest representatives of the army of the SRJ and the 11th Slavonskobaranjsk korpus of the army "RSK" on Tuesday, August 8, 1995, committed to defending the areas of the Croatian Podunavlja under the control of the rebelled Croatian Serbs.

when did the yugoslavia tanks enter croatia

Question: where are the yugoslav tanks moving towards

where are the yugoslav tanks moving towards

Question: what is moving towards the croatian border

what is moving towards the croatian border

Question: when did the 11th slavonskobaranjsk korpus meet

utorak 8 . kolovoza 1995 . obvezala se da će braniti područja hrvatskog Podunavlja pod kontrolom pobunjenih hrvatskih Srba . Dnevna izvješća MVP RH , 5 . svibnja 1995 .

when did the 11th slavonskobaranjsk korpus meet

Question: who controlled podunavlja in 1995

The Yugoslav tanks are moving towards the Croatian border , EXPOSITION MAXIM JUSIN , August 9 , 1995 .

Particularly a ceasefire was carried out , the BBC radio on August 9 , 1995 , Newshour , 15.00 Army of the SRJ was at the meeting of the highest representatives of the army of the SRJ and the 11th Slavonskobaranjsk korpus of the army " RSK " on Tuesday , August 8 , 1995 , committed to defending the areas of the Croatian Podunavlja under the control of the rebelled Croatian Serbs .

Jugoslavenski tenkovi se kreću prema hrvatskoj granici, IZVESTIJA Maksim Jusin, 09. kolovoza 1995.; Djelomično se provodi prekid vatre, BBC radio 09. kolovoza 1995., Newshour, 15.00 Vojska SRJ se je na sastanku najviših predstavnika vojske SRJ i i 11. slavonskobaranjskog korpusa vojske "RSK" u utorak 8. kolovoza 1995. obvezala se da će braniti područja hrvatskog Podunavlja pod kontrolom pobunjenih hrvatskih Srba.Dnevna izvješća MVP RH, 5. svibnja 1995.

Jugoslavenski tenkovi se kreću prema hrvatskoj granici, IZVESTIJA Maksim Jusin, 09. kolovoza 1995.;

Djelomično se provodi prekid vatre, BBC radio 09. kolovoza 1995., Newshour, 15.00 Vojska SRJ se je na sastanku najviših predstavnika vojske SRJ i i 11. slavonskobaranjskog korpusa vojske "RSK" u utorak 8. kolovoza 1995. obvezala se da će braniti područja hrvatskog Podunavlja pod kontrolom pobunjenih hrvatskih Srba.Dnevna izvješća MVP RH, 5. svibnja 1995.

The Yugoslav tanks are moving towards the Croatian border, EXPOSITION MAXIM JUSIN, August 9, 1995. Particularly a ceasefire was carried out, the BBC radio on August 9, 1995, Newshour, 15.00 Army of the SRJ was at the meeting of the highest representatives of the army of the SRJ and the 11th Slavonskobaranjsk korpus of the army "RSK" on Tuesday, August 8, 1995, committed to defending the areas of the Croatian Podunavlja under the control of the rebelled Croatian Serbs.

The Yugoslav tanks are moving towards the Croatian border, EXPOSITION MAXIM JUSIN, August 9, 1995.

Particularly a ceasefire was carried out, the BBC radio on August 9, 1995, Newshour, 15.00 Army of the SRJ was at the meeting of the highest representatives of the army of the SRJ and the 11th Slavonskobaranjsk korpus of the army "RSK" on Tuesday, August 8, 1995, committed to defending the areas of the Croatian Podunavlja under the control of the rebelled Croatian Serbs.

Chronology The damaged house in Karlovec Sanation of the Dubrovnik Hotel Imperial after the war Date of the event July 25, 1990.

The Croatian Council adopted amendments to the Constitution of 1974, which eliminated socialist and communist symbols and made a decision on the beginning of the preparation of the new Constitution.Velikosrpski miting in Serbia on 25 July 1990.Zvonimir Despot, Council: In Serbia miting of genocidal hatred, Veernji list, 21 July 2010, accessed on 12 September 2015.

Question: when was the veernji list accessed

Chronology The damaged house in Karlovec Sanation of the Dubrovnik Hotel Imperial after the war Date of the event July 25, 1990.

The Croatian Council adopted amendments to the Constitution of 1974, which eliminated socialist and communist symbols and made a decision on the beginning of the preparation of the new Constitution.Velikosrpski miting in Serbia on 25 July 1990.Zvonimir Despot, Council: In Serbia miting of genocidal hatred, Veernji list, 21 July 2010, accessed on 12 September 2015.

Question: in which european country was the 'domovinski rat' miting of

in which european country was the 'domovinski rat' miting of

Question: when did the domovinski rat mite in serbia

when did the domovinski rat mite in serbia

Question: in which year did the croatian council adopt amendments to the constitution

in which year did the croatian council adopt amendments to the constitution

Question: which document was amended by the croatian council in 1990 to remove socialist and communist

which document was amended by the croatian council in 1990 to remove socialist and communist

Question: which document was amended by the croatian council on 25 july 1990

which document was amended by the croatian council on 25 july 1990

Question: what was the name of the miting that took place in serbia in 1990

what was the name of the miting that took place in serbia in 1990

Chronology The damaged house in Karlovec Sanation of the Dubrovnik Hotel Imperial after the war Date of the event July 25 , 1990 .

The Croatian Council adopted amendments to the Constitution of 1974 , which eliminated socialist and communist symbols and made a decision on the beginning of the preparation of the new Constitution . Velikosrpski miting in Serbia on 25 July 1990.Zvonimir Despot , Council : In Serbia miting of genocidal hatred , Veernji list , 21 July 2010 , accessed on 12 September 2015 .

Kronologija Oštećena kuća u Karlovcu Sanacija dubrovačkog hotela Imperial nakon rata Datum Događaj 25. srpnja 1990. Hrvatski sabor usvojio amandmane na Ustav iz 1974. godine, kojim se ukinulo socijalističke i komunističke simbole te donijela odluka o početku pripreme novog Ustava.velikosrpski miting u Srbu 25. srpnja 1990.Zvonimir Despot, Savka: U Srbu miting velikosrpske mržnje , Večernji list, 21. srpnja 2010., pristupljeno 12. rujna 2015.

Kronologija Oštećena kuća u Karlovcu Sanacija dubrovačkog hotela Imperial nakon rata Datum Događaj 25. srpnja 1990.

Hrvatski sabor usvojio amandmane na Ustav iz 1974. godine, kojim se ukinulo socijalističke i komunističke simbole te donijela odluka o početku pripreme novog Ustava.velikosrpski miting u Srbu 25. srpnja 1990.Zvonimir Despot, Savka: U Srbu miting velikosrpske mržnje , Večernji list, 21. srpnja 2010., pristupljeno 12. rujna 2015.

Chronology The damaged house in Karlovec Sanation of the Dubrovnik Hotel Imperial after the war Date of the event July 25, 1990. The Croatian Council adopted amendments to the Constitution of 1974, which eliminated socialist and communist symbols and made a decision on the beginning of the preparation of the new Constitution.Velikosrpski miting in Serbia on 25 July 1990.Zvonimir Despot, Council: In Serbia miting of genocidal hatred, Veernji list, 21 July 2010, accessed on 12 September 2015.

Chronology The damaged house in Karlovec Sanation of the Dubrovnik Hotel Imperial after the war Date of the event July 25, 1990.

The Croatian Council adopted amendments to the Constitution of 1974, which eliminated socialist and communist symbols and made a decision on the beginning of the preparation of the new Constitution.Velikosrpski miting in Serbia on 25 July 1990.Zvonimir Despot, Council: In Serbia miting of genocidal hatred, Veernji list, 21 July 2010, accessed on 12 September 2015.

On the meeting was adopted the Declaration on the sovereignty and autonomy of the Serbian people in CroatiaThe past was the Great Serbian meeting in Serbia on 27 July 1971.

17th August 1990.

Oružana pobuna u Srbu 27. srpnja 1941. nije bio nikakav antifašistički ustanak. Tko danas to tvrdi, taj izvrće povijesne činjenice. Jer one govore da su pobunu u Srbu, i ne samo u njemu, nego i u drugim mjestima s većinskim srpskim stanovništvom, i u Hrvatskoj i u BiH, odnosno na području tadašnje NDH, organizirali četnici Draže Mihailovića, u čijim su redovima još u to doba bili i vodeći srpski komunisti iz tog područja. Cilj pobune bio je kristalno jasan – stvaranje velike Srbije prema projektu „Velike Homogene Srbije“ četničkog ideologa Stevana Moljevića koji je nastao netom prije pobune te iste 1941. godine.
Glavni ciljevi četničke borbe u tom projektu jesu: „Stvoriti veliku Jugoslaviju i u njoj veliku Srbiju, etnički čistu i u granicama predratne Srbije, Crne Gore, Bosne i Hercegovine – Srema – Banata – Bačke.“… Čišćenje državne teritorije od svih narodnih manjina (…) Stvoriti neposredne-zajedničke granice između Srbije i Crne Gore, kao i između Srbije i Slovenačke, čišćenjem Sandžaka od Muslimanskog življa, a Bosne i Hercegovine od Muslimanskog i Hrvatskog življa.“ Zapadna granica Velike Srbije bila je u svim velikosrpskim projektima najosjetljivije pitanje jer se na njoj konačno mora staviti točka na sve velikosrpske pretenzije za hrvatskim teritorijem. Dalmacija „mora da uđe u sastav Srbije“.
Ne treba spominjati da su četnici nakon te oružane pobune počinili niz zločina nad tamošnjim Hrvatima. Također ne treba valjda podsjećati da je ustanak u Srbu za bivše Jugoslavije bio nametnut kao praznik u Hrvatskoj. Prvo, zato što je jugopolitika na čelu s Titom odlučila da ne može prva ustanička puška biti ispaljena negdje izvan Srbije, pa se moralo prvo slaviti u Srbiji. I drugo, nije se smjelo dati za pravo Hrvatima da su možda oni u Hrvatskoj prvi nešto učinili protiv NDH, nego je ustanički praznik bio odmah i srpski praznik. Poruka je bila i više nego dovoljna. Brezovica se samo uzgred spominjala, nigdje se nije obilježavala, nego tek nakon 1990., iako je i taj događaj sporan s povijesnog gledišta.
Valja zaboravne podsjetiti i na sjećanja Savke Dabčević Kučar („Sedamdeset i prva ’71: hrvatski snovi i stvarnost“) koja je bila svjedok jednog takvog mitinga 1971. godine. Opisujući svoju borbu s dijelom srpskih partijskih kadrova, „stvarnih velikosrba i četnički nastrojenih Srba“, opisala je, pod naslovom „Miting u Srbu“, što se 27. srpnja 1971. ondje zbivalo i kako je ona osobno to doživjela:
„Jedan od izraza raspoloženja te skupine bio je miting u Srbu, na dan koji se slavio kao dan ustanka naroda Hrvatske, 27. lipnja 1971. (Savka je pogriješila datum, op.a.) U Srbu je (a vodila se rasprava je li tamo ili u Sisku počeo ustanak u Hrvatskoj) i prije bilo proslava, i sama sam im bila nazočna, i pučanstvo me dobro dočekivalo. Ali, događaj iz 1971. bio je osobit.
Tu nije bilo bitno pokazati tko su Srbi u Hrvatskoj, nego i organizirano prikazati i dokazati da je tu srpska Hrvatska. Naime, razni visoki vojni funkcionari i drugi političari na službi u Beogradu, povezani s navedenom skupinom, organizirali su proslavu u Srbu kao svesrpsku proslavu.
Bez našega znanja (znali smo samo da će organizirani i pozvati i Dražu Markovića, u to vrijeme predsjednika Skupštine Srbije) nekoliko su desetaka autobusa dovezli na taj dan Srbe iz Bosne, Vojvodine, i iz uže Srbije. I to će se ponoviti 20 godina poslije! Oni su, a ne toliko domaće srpsko stanovništvo, dali velikosrpski pečat toj hrvatskoj proslavi.
Mi smo bili pozvani (i odazvali smo se) u punom sastavu. Bili su nazočni Vladimir Bakarić, Jakov Blažević, Pero Pirker, Miko Tripalo i ja, i mnogi drugi.
Nikada, u cijelom svom sudjelovanju na mnogobrojnim sastancima, mitinzima, proslavama, nisam doživjela nešto slično.
Bio je vedar, sunčan dan. Kad smo se pojavili na improviziranoj pozornici, na otvorenom, pred golemim mnoštvom ljudi (dovezenih), osjetili smo prema sebi zid otpora i mržnje. To je bio miting velikosrpske bodlje mržnje prema hrvatstvu i Hrvatskoj. Nikako ga drukčije ne mogu shvatiti!
Ovacijama su dočekali srbijanske predstavnike, posebice Dražu Markovića za kojeg se znalo da je protiv naše politike. Ovacije su priredili i Đoki Jovaniću, svojemu ratnom zapovjedniku. Hrvatskim predstavnicima (i govornicima) nisu pljeskali, jedva uljudno, čak ni Vladimiru Bakariću ni Jakovu Blaževiću.
Ta manifestacija bila je dobro organizirana sa željom da nam se pokaže njihova snaga, a poruka je bila: Velikosrpstvo je tu, iza nas!
S dna provizorne pozornice pošli smo prema naprijed, prema mnoštvu. Ljudi, dovučeni autobusima iz Bosne i Vojvodine i tko zna odakle sve, bili su umorni, znojni, pripiti (rana jutarnja rakija), s prijetećim raspoloženjem. Bili smo im tu – na dohvat ruke. Mi – za koje se tvrdilo da želimo ponovno „klati“ Srbe u Hrvatskoj!
Pero Pirker je, uza me, bio nekako zbunjen, osjećala sam da se i on osjeća krajnje nelagodno. Bio je napet, ozbiljan, ukočen. „Pero“ – šapnula sam mu pomalo šaljivo, kad su nam rekli da se pomaknemo naprijed – „sad se čuvaj, dolaze rajčice i jaja, bit ćemo kao Indijanci“. Osjetio je da mu tim zapravo namještenim „zafrkavanjem“ na vlastiti račun želim odagnati tjeskobu, pogledao me i odgovorio u istom tonu: „Ti pazi haljinu“, aludirajući na moje novo odijelo. Osjetila sam da se umirio. Još sam prišapnula, opet šaljivo: „Ja ću se skloniti iza Jakova (Blaževića), pravo je da u Lici on – kao lički medvjed – strada.“ A Jakov Blažević je zaista poput medvjeda išao teškim korakom ispred nas prema samom rubu tribine. I, kad smo stigli do sama ruba, zbilja sam jednom trećinom tijela stala iza njega. Peru je, valjda od napetosti, uhvatio smijeh. Ali ukočenosti je nestalo, zahvalno me pogledao još jednom.
Kad su počeli govoriti, opet ovacije Draži Markoviću, pa Đoki Jovaniću, i parole, parole, parole, Jugoslaviji, Titu, Partiji, bratstvu i jedinstvu i sl. – ali ne i Hrvatskoj. Jesam li to u svojoj zemlji, gdje li se to nalazim? – ogorčeno sam se pitala. Jesmo li mogli (morali) to spriječiti? I odmah zatim pomisao: e, bogme, nećete više!
U nogama sam osjećala kako bi najradije pobjegle. Ali kontrolna institucija u glavi radila je besprijekorno. Sjećam se da sam si neprekidno ponavljala: Boje nas se, u tome je stvar. Uzimaju nas ozbiljno. Mi smo u pravu, oni su opasni huškači.
U Zagreb smo letjeli velikim vojnim helikopterom, i samo se sjećam da smo u njemu – na povratku – svi šutjeli. Na tom sam mitingu najodređenije, odnosno najizravnije osjetila samu suštinu politike te skupine.
Na povratku u Zagreb zapisala sam u svoj notes: Miting uzbuđenja. Mrze nas, i ne će se libiti za četništvo proliti krv. Strašno? Smiješno? Opasno? Prijeteće? Sve to. Stvari se kreću prema raspletu!
Mnogo godina poslije događaji su potvrdili moje slutnje i sumnje.“
Također treba podsjetiti da se u Srbu odigrao i veliki miting pobunjenih Srba 25. srpnja 1990., ne slučajno na dan kad je zakazana sjednica Hrvatskog sabora koji će usvojiti amandmane na još uvijek važeći Ustav iz 1974. godine. Cilj ustavnih promjena bio je ukidanje socijalističkih i komunističkih simbola i donošenje odluke o početku pripreme novog Ustava. Saborski zastupnici Srpske demokratske stranke Jovana Raškovića nisu željeli u Zagreb, nego su bili najaktivniji tvorci „Deklaracije o suverenosti i autonomiji srpskog naroda u Hrvatskoj“ koja je prihvaćena aklamacijom na tom mitingu, koji je sam sebe proglasio prvim općim Srpskim saborom. Deklaracija je u pobunjenički program unijela dva glavna cilja: dvojni suverenitet i poseban teritorij. Na mitingu je bilo oko 150.000 Srba sa svih strana, među njima i Vojislav Šešelj, a neke od parola bile su: „Živio Milošešvić“, „Ovo je Srbija“, „Ne bojmo se ustaša“, „Zaklat ćemo Tuđmana“…
Obilježavanje ovogodišnje obljetnice pripremaju Srpsko narodno vijeće Milorada Pupovca i Savez antifašističkih boraca i antifašista Hrvatske. Ove godine čak će se održati pod pokroviteljstvom Hrvatskog sabora, što i ne čudi ako se zna da je SDSS jezičac na vagi sadašnje HDZ-ove vlasti! A Vlada je u eri štednje dala i pozamašan novac za obnovu tamošnjeg spomenika. Uz šefa države Ivu Josipovića, u Srbu očekuju i predsjednika Sabora Luku Bebića, bivšeg šefa države Stipu Mesića, predsjednika SDP-a Zorana Milanovića, Vesnu Pusić, Damira Kajina…
Bez zaključka – zaključite sami što se tamo slavi.Share
Želio bih postaviti pitanje o Danu ustanka 27. VII kako ga je inaugurirala jugoslavenska vlast na razini simbola i pojmovnog značenja. Što je 27. VII predstavljao u Jugoslaviji (osim na javnoj razini – antifašistički ustanak), što je on predstavljao Srbima u Hrvatskoj do 1990.,(jasno bilo je i iskrenih Srba antifašista), što je predstavljao od 1990. do 1995.u Krajini, a što predstavlja danas u povijesnoj memoriji Srba u Hrvatskoj (posebno ideologiji SDSS) i Hrvata antifašista. Prema Savki 1971. imamo raskorak nametnutog sadržaja i stvarnog sadržaja događaja u Srbu. Ako je on 1971. predstavljao srpski prkos svakoj hrvatskoj individualnosti, što on može predstavljati danas, kao simbol.
Drugo: nema sumnje (barem tako izgleda prema hrvatskoj historiografiji) da je to bio spontani srpski ustanak na nedjela, masovne zločine i genocidni program ustaških vrhova NDH, (Srbi su ubijani \"en masse\" pred vratima i u logorima), ali istom taktikom i zločinima prema Hrvatima-vojnicima i civilima (kako to kaže Jakovina \"tako se na Granici reagiralo oduvijek\"). Komunistička partija Hrvatske nije bila tada dovoljno jaka da tim srpskim masama nametne svoj program i put, a to vrijeme će još dugo trajati.( Postoje mnoga izvješća gdje komunisti upozoravaju na srpske masakre nad hrvatskim civilima – to je hitno trebalo spriječiti jer onda ni NOP nema smisla).Uostalom komunistička ideja je tada bila u širim razmjerima potpuno nepoznata. Jasno je da to u svojoj biti nije mogao biti komunistički ustanak imajući u vidu tradicionalnu mitologiju srpskog stanovništva \"iz preka\". On je u svojoj biti u početku više nosio monarhijski-velikosrpski program, ali ironija i veličanstvenost povijesti je u tome što je taj pokret u suštini velikosrpski na kraju prestao da se bori za te ciljeve, te je pod utjecajem KPH (KPJ) poprimio sasvim druga svojstva, barem na javnoj razini. Možda je najbolji u objašnjenju psihologije ustanika bio D. Biladndžić (Hrvatska moderna povijest) koji je rekao da usprkos svoj komunističkoj indoktrinaciji sa Srbe u Hrvatskoj i BiH je ipak partizanski rat u prvom redu bio rat protiv Hrvata i NDH (kao hrvatske države), dok su komuistički i antifašistički ideali stavljani u stranu.
To je možda odgovor na Savkine memoare, ustanak u Srbu kao simbol ima različita značenja kao za Srbe, politiku SDSS-a, Hrvate, Hrvate u Lici, hrvatskoj politici 1971., hrvatskoj politici 2010.
U svom nepokolebljivom okajanju grijeha, koji je nepobitno postojao, a i radi antifašističke legitimacije (neosporan je hrvatski antifašizam), hrvatske politika ide tako daleko da ne vidi izlaz pa veliča događaj koji je stvarno značio ustanak protiv zla, ali se na to zlo odgovorilo istim zlom, zločinama koji su pogodili hrvatsko stanovništvo onoga kraja. I tu nema izlaza, krug se ne zatvara.
Na činjenici da u Srb nisu došli najavljeni i pozvani ni predsjednica Vlade RH Jadranka Kosor , ni predsjednik Hrvatskog sabora Luka Bebić , ni počasni predsjednik SUBNOR-a Stipe Mesić , ni predsjednik SDP-a Zoran Milanović …vidi se snaga i moć interneta , hrvatskih portala i blogova )
dobravila internet gerila )
HISTORIK ,
Mislim da postoji castan izlaz.
Buduci da je srpskim i zidovskim zrtvama odana pocast i iskazano visestruko kajanje,sada treba svim hrvatskim zrtvana iskazati pocast i kajanje –
i zavrsiti Drugi svjetski rat.
Hrvati konacno moraju pobrojati i pokopati svoje mrtve i odati im pocast.
Bez toga ni buduce generacije nece imati mira.
Moramo se ujediniti i sacuvati svoju drzavu.Ovo je postalo isuvise bolno.
Bog nas prosvijetlio i pomogao nam !
Opet sam pronasla malo prikladnih naslova na sluzbenome globalnome engleskome jeziku – nadam se da ste ga do sada vec svi poceli razumijevati – ako niste – eto vam prilike za obrazovanje tako da ne morate trositi novac za vecernju skolu i skupe tecajeve.
Novac – odakle je dosao, kamo je otisao
Dobro drustvo
Anatomija moci
Doba neizvjesnosti
No Logo: Brands, Globalization & Resistance
Mickey Mouse goes to Haiti
30 words – the Universal Declaration of Human Rights
Human Rights Video: Universal Rights
Samo vam zelim dati podrsku i zahvaliti na trenutnom radu jer nitko od nas vecine,istomisljenika dosad nije imao priliku javno progovoriti bar o jednom djelu prave istine kao vi jucer,a vi ste to odlicno napravili!
Odvlacenje pozornosti od partizanskih zlocina
Uvukli su vas (mnozina) u rasprave koje su same sebi svrha.
Uz to su te rasprave bez dokaza i pomalo vec dosadne.
A sve sa ciljem da se makne fokus javnosti sa partizanskih zlocina i jama u Sloveniji i Hrvatskoj.
I krivaca koji su jos uvijek zivi i kojima treba suditi.
Tu oni ne mogu pobjediti jer su mrtvi jos u jamama.
Tu su dokazi, nepobitni dokazi.
I zato okrecu teme na svade koje su sami sebi svrha.
Pogledajte Vroljakovu seriju o titu (ne znam tocnu epizodu), ali tamo se moze vidjeti mrtvi mumificirani ljudi, ljudi sklupcani u posude, itd.
Te slike su tamo prvi i zadnji put prikazane.
Zasto?
Ako ih zelite pobjediti, prebacite fokus na te stvari.
Ispitujte kako ide istrage u policiji, dorhu, itd, svjedocanstva svjedoka danih policiji, itd.
Vi otvarajte teme i drzite ih otvorenima, a ne da oni otvaraju nebitne teme i skrecu paznju na sve osim na mrtvace koji leze u tim jamama.
@dobravilo!
Došli oni ili ne došli u Srb, oprati se ne mogu.
Oni su događanja u Srbu politički i financijski
POKRILI. Sabor je pokrovitelj.
A bogme su i KARAMARKOVCI, koji su hrvatske branitelje
iz Domovinskog rata spratili u tor, u nadležnosti vlade.
Za mene je u ovomu sotonskomu činu sudjelovalo sotonsko trojstvo:
Sabor, Vlada i Predsjednik.
@petra!
Nije ova tema nebitna.
Iz Srba su počinjala sva hrvatska stradanja, i ona na Bleiburgu i Križnom puti,
a bogme i ova u Domovinskom ratu.
Sam Srb je TROROG.
Bojim se da ovo ne bude iskra za treći rog.
I ne zaboravi da smo mi opet razoružani.
Lp.
@Kristijan
Ma normalno da se ni Vlada , ni Hrvatski sabor , ni predsjednik Josipović a ni ministar Karamarko ne mogu oprati od svog priloga četničkom derneku u srbu .
Dapaće , sva odgovornost za bilo koju posljedicu iz te velesrpske demonstracije moći sred države Hrvatske će ležati isključivo na njima !
I svojim nedolaskom u srb su Jadranka Kosor i Luka Bebić potvrdili da su shvatili , bar se nadam , svu svoju štetnu povijesnu i političku odluku financiranja četničkog spomenika sa 4 milijuna kuna ( zamisli , Kristijane , čak su kamen za taj obnovljeni spomenik dovezli iz Srbije ! ) i davanja pokroviteljstva tom ” prazniku ustanka srpskog naroda Like ” . Pazi , kažu : naroda !
Po Ustavu RH Srbi su u Hrvatskoj nacionalna manjina a ne narod !
Jer je Hrvatska država isključivo država hrvatskog naroda !
No , želim dopuniti ovaj post još jednom sitnicom .
Sve europske države proizašle iz komunističkog “lonca ” su donijele mnoge zakone o komunističkom totalitarizmu o lustracijama itd .
Tako su učinile i Poljska i Mađarska . Koje su također u 20 . stoljeću prošle pakao i fašizma i nacizma i komunizma , kao i Hrvatska .
Tako je Poljska nedavno , 14. lipnja 2010 . još dopunila te zakone donijevši zakon kojim se zabranjuje komunistička propaganda .
Tako da svakome tko propagira komunizam i nosi komunističke simbole , javno iznosi i glorificira imena komunističkih ličnosti prijeti kazna zatvora do 2 godine .
Svi gradovi i mjesta moraju sukladno tom zakonu na najbrži mogući način “očistiti ” komunističke spomenike , skinuti komunistička imena sa ulica i trgova , maknuti iz javnosti sva komunistička obilježja .
Inače gradonačelnicima tih gradova i mjesta prijeti kazna po hitnom postupku od 2 godine zatvora .
A Mađarska je išla i korak dalje . Zakonom od 8 . lipnja 2010. kažnjava se svatko tko negira , uz nacističke i komunističke zločine :
” Tko nacistički ili komunistički genocid javno negira , dovodi u sumnju , odobrava ili opravdava ostale zločine nacizma i komunizma bit će kažnjen zatvorom od 6 mjeseci do 3 godine zatvora . ”
Da li bi u Poljskoj ili Mađarskoj predsjednikom mogao postati čovjek koji slavi komunističke i fašističke zločince , koji slavi komunističke simbole ?
Ili bi takva osoba završila u zatvoru ?
Ja ne znam što Vlada RH i Hrvatski sabor još čekaju .
Zašto ne poštuju europske rezolucije o osudi komunističkog totalitarizma ?
Da li još jednu balvan revoluciju kao onu koja je počela 17 . kolovoza 1990 . godine u Kninu ?
Ili svojom šutnjom o svim događanjima zapravo potiču i odobravaju četničke derneke sred Hrvatske ?
Zvonimire , mala sugestija : obradi malo sve zakone o komunističkom totalitarizmu , koje su donijele države iz bivšeg komunističkog “lonca ” .Možeš početi sa nama tako bliskom Poljskom .
Ak Ti se da , normalno )
Ta tema paše u Tvoj blog Bumerang prošlosti . Ili ?
Onoga dana ,kada Hrvatski covjek pocinje cijeniti sebe i svoju Hrvatsku zemlju,i kada nauci svoju ispravnu i istinitu povijest,tek dada ce nas drugi cijeniti i smatrati ozbiljnjim pripovjedacem u dijalogu za istinu.Do istine nismo mogli doci prije,ali sada ako imalo cijeli tim u Hrvatskoj radi na tome,nece biti prekasno.A Hrvatski narod to mora uciniti.Dijalogi sto se vode o povijesti nisu ni nacionalisticki ni fasisticki,a svi koji to misle da je tako,oni koce cijeli proces.
Ovo sto navodis za Poljsku to je istina,i sve zemlje u kojima je bio komunizam sprovode odredene zakone,a interesantno je da u Hrvatskoj jos niko nije nista na tu temu poduzeo,jos cak naprotiv sve se pocelo vise velicati.
Zar Nova pravednost Ive Josipovića uključuje slaviti zločine nad civilima i svećenicima. Eto uključuje.
Sad je definitivno pokazao da je i rasista u odnosu na žrtve II svj. rata.
Hrvatske žrtve ga ne zanimaju. Po tome se on legitimirao kao fašista, jer je fašizam paradigma svakom rasizmu.
Prosto je nevjerojatno šta se danas nakon domovinskog rata događa.
@Đurđa, sjetio sam se da se onaj mladi vojnik JNA, što su ga Slovenci ubili prezivao Šimunović.
@petra u pravu si, ali i spameri ce doci na red, ostani jos malo ovdje jer lakse je kada nas ima vise
Samo ću reći Hvala g. Despotu lakše sam zaspao. Ono kako su Rtl i Nova prenosili vijesti iz SRBA i kako prenose čisto je smeće.
Priča iz Gračaca 10-14 travanj 1941. čisto da vidimo kako je “narod Like” pozdravio osnivanje NDH prije nego je i jedan srbin ostao bez glave, i da se prisjetimo možda situacije 90ih.
Evo što o četničkoj pobuni u Hrvatskoj kaže Mane Ribar u članku Mile Pešuta “Historijska uloga Srba iz Like, Korduna i Banije u borbi za opstanak,1941.-1945.”
‘Za razjašnjenje (srpskog ustanka 1941.) važno je spomenuti ime Dane Stanisavljevića-Cicvare i razjasniti njegovu ulogu u ustanku. Iscrpno izvješće o tim zbivanjima u Gračacu dao je Danin prijatelj Mane Ribar koji je, u to vrijeme, bio u Gračacu i sudjelovao u ustanku.’
On piše:
“Došao sam u Gračac 1939. kao komandir u policijsku postaju i tu sam sreo Danu. Bio je poznat nama svima. Rođen je u selu Dojići kod Gračaca 1917. god. Služio je vojsku u planinarskoj diviziji u Ljubljani. Bio je veliki protivnik ustaša. Gdje bi se god on pojavio na nekoj priredbi ili plesu ustaše bi bježali od njega kao Turci od Kraljevića Marka.
“Dana 10. travnja 1941. kod je proglašena Hrvatska država, iste večeri Dane je došao u našu policijsku postaju u Gračacu da se raspita o tome što učiniti jer se ovo zlo ne smije prihvatiti bez borbe. Zaključili smo da sačekamo do subote 12. travnja i vidimo što će se događati. Dane je bio nestrpljiv. Već 11. travnja on je zapovijedao kolonom koja je prevozila stoku napuštenu od vojnika u povlačenju raspadajuće jugoslavenske vojske koja je također imala i nešto oružja. Obavijestili smo vlasnike stoke da dođu i preuzmu svoju stoku. Poslije podne 12. travnja oko 15:00 sati (žandarmerijski poručnik) Dušan Drakulić izišao je iz bolnice i došao u našu postaju. Sazvali smo sastanak viđenijih građana s četničkom organizacijom. Sastanku su nazočili Dane Stanisavljević – Cicvara, Mile Stojisavljević – Crnić, Jovo Djekić, Milan Uzelac i Nikica Stanisavljević predsjednik kotara.
Na ovome sastanku mi smo zaključili da ni pod koju cijenu ne ćemo dozvoliti uspostavu hrvatske vlasti, da četnici trebaju preuzeti kontrolu i da se odmah treba uspostaviti četničko zapovjedništvo. Danu smo jednoglasno izabrali za zapovjednika.
Istog dana on je postavio patrole od nekoliko ljudi na željezničku stanicu u Gračacu. Kad se on pojavio ustaše i domobrani su se razbježali na sve strane.
Popis ubijenih Hrvata 13 travnja 1941 u Gračacu:
13.04.1941.
Dragičević, Ilije, Perica, Hrvat, rođen 1886. god. po zanimanju cestar, ubijen 13.04.1941. u Gračacu;
Dragičević, Perice, Perica, Hrvat, rođen 1922. god., po zanimanju zemljoradnik, 13.04.1941. u Gračacu;
Dragičević, Ilije, Nikola, Hrvat, rođen 1895. god., po zanimanju zemljoradnik, ubijen 13.04.1941. u Gračacu;
Dragičević, Nikole, Dane, Hrvat, rođen 1923. god., po zanimanju zemljoradnik, ubijen 13.04.1941. u Gračacu;
Dragičević, Nikole, Mile, Hrvat, rođen 1927. god. po zanimanju učenik, ubijen 13.04.1941. u Gračacu
Istog dana, u okolici Gračaca, ubijena su i četiri vojnika katolika koji su se vraćali kući iz Knina poslije raspada vojske Kraljevine Jugoslavije. Došli su nesretnici do Gračaca gdje su ih dočekali naoružani i organizirani četnici. jedan od njih četvorice je Tomičić (Jure)Joso, rođen 1898., Hrvat.
@dobravilo!
Čudi me da te u Hrvatskoj išta čudi.
Za Boga miloga, Poljska i Mađarska nemaju Srbe.
A nemaju ni HDZ pun udbaškog i komunističkog okota.
Kad bi donijeli takav zakon o lustraciji kao Poljska i Mađarska,
ovaj bi trenutni HDZ sam sebe ukinuo.
A oni ti nisu toliko svjesni da sebi škode, a narodu time pomognu.
Mora se nešto drugo poduzeti.
Slično kao i 1990.
Lp.
@Kristijan
Imaš praf . Kaj se čuda tiče .
Valjda sam ja dobravila iz zemlje čudesa )
Upravo sam čitala na portalu Hrvatskog kulturnog vijeća da će Vlada Jadranke Kosor sutra na zatvorenoj sjednici donijeti odluku o osnivanju Zajednice srpskih općina istočne Slavonije . Jer da je to koalicijski dogovor Hrvatske demokratske zajednice i Pupovčevog SDSS-a .
Drugim riječima : osniva se mini sao krajina !
Pročitaj i javi kaj Ti na to veliš .
I da ; dr. Franjo Tuđman bi se u grobeku okrenul da vidi kaj su mu iz stranke napravili .
Da kao dobravila imam neki čarobni štap , pokazala bih ja njima kaj je čarolija : doživjeli bi oni svoje čudo )
@petra
Vrdoljakovu seriju o zločincu titu možeš pogledati na youtubu ako ugooglaš tito epizoda 1.
Kompletna serija se može vidjeti zaslugom nekog iz Srbije .
Inače ,opet , na portalu Hrvatskog kulturnog vijeća ako ugooglaš : šaka jada u Kumrovcu ….možeš pročitati intervju sa autorom serije Tončijem Vrdoljakom . Vrijedi ga pročitati .
@HISTORIK-I danas taj \"ustanak\" moze predstavljati samo ono sto je predstavljao i 1941.,i 1971. i 1991.! Prema kojoj hrvatskoj historiografiji to tako izgleda ? Jakovininoj i Bilandzicevoj? Mozda je to za tebe hrvatska historiografija ,ali ima dosta kolega koji ih zestoko osporavaju po mnogo cemu.Prvi je usprkos velikoj razlici u godinama i odradjenom radnom stazu vise odgovoran za to sto ih kolege smatraju ,blago receno, neozbiljnim. Zasto ne potrazis od Jakovine komentar na ovo – http://www.youtube.com/watch?v=7-ZhkUMEeXs (napominjem da se ovo dogodilo najmanje 2 mj. prije \"ustanka\" u Srbu!)? Neces ga naci ,jer se on s tim ne zamara! – \"Komunistička partija Hrvatske nije bila tada dovoljno jaka da tim srpskim masama nametne svoj program i put, a to vrijeme će još dugo trajati.( Postoje mnoga izvješća gdje komunisti upozoravaju na srpske masakre nad hrvatskim civilima – to je hitno trebalo spriječiti jer onda ni NOP nema smisla).Uostalom komunistička ideja je tada bila u širim razmjerima potpuno nepoznata. Jasno je da to u svojoj biti nije mogao biti komunistički ustanak imajući u vidu tradicionalnu mitologiju srpskog stanovništva \\\"iz preka\\\". On je u svojoj biti u početku više nosio monarhijski-velikosrpski program, ali ironija i veličanstvenost povijesti je u tome što je taj pokret u suštini velikosrpski na kraju prestao da se bori za te ciljeve, te je pod utjecajem KPH (KPJ) poprimio sasvim druga svojstva, barem na javnoj razini. Možda je najbolji u objašnjenju psihologije ustanika bio D. Biladndžić (Hrvatska moderna povijest) koji je rekao da usprkos svoj komunističkoj indoktrinaciji sa Srbe u Hrvatskoj i BiH je ipak partizanski rat u prvom redu bio rat protiv Hrvata i NDH (kao hrvatske države), dok su komuistički i antifašistički ideali stavljani u stranu.\" – Za citavih 50 godina vlasti (neki ,s pravom,tvrde da su jos uvijek tu) i godina rata, GDJE SE MOGLO NESTO SAZNATI? o tim mnogim izvjescima gdje komunisti upozoravaju na srpske masakre nad Hrvatima (prema Savkinom svjedocenju, Srbi su za svoje znali) i gdje je za citavo to vrijeme nesto od toga sprijeceno? I gdje je za citavo to vrijeme ,nesto od toga osudjeno! NIGDJE! Jer, da jest, danas mi ne bi razglabali o ovome! JER ,DA,JEST,OVOGA SKUPA NE BI BILO DANAS! JER,DA JEST,PUNO BI TOGA BILO DANAS DRUKCIJE! JER,DA JEST ,MOZDA,NE BI BILO NI DOMOVINSKOG RATA!!! Znaci li onda,po tebi, da NOP nije imao smisla? Iz toga se vrlo lako moze zakljuciti da, AKO OVAKO RAZMISLJA VECINA LJUDI, ONDA I NE MOZE IMATI SMISLA!!! A,ako je,nekim slucajem< sve to tako, ONDA I NE BI TREBAO IMATI SMISLA! – MOZDA JE (I) OVO ODGOVOR NA SAVKINE MEMOARE?! – Tko kaze da tu nema izlaza i da se krug ne zatvara? I zasto je tako tesko stvari nazivati pravim imenima? I da se ne lazemo,ako je sve ovo ovako,kakve onda veze komunisti imaju sa antifasizmom???
@dobravilo!
Na moju veliku žalost ni ja nemam čarobni štapić.
Nažalost nisam niti Zagrepčanin.
Da jesam poduzeo bih nešto kao pojedinac,
makar me KARAMARKOVCI zgazili.
Otišli su VARŠAVČANI na godišnji.
Da nisu, oni bi polijegali ispred Sabornice i prosvjedovali.
Kad su prosvjedovali zbog gradnje običnog Horvatinčićeva kućerka,
znaš da bi prosvjedovali i protiv gradnje jedne takve kućerine
kao što je RSK (ZSO).
Ali, ne brini!
Prosvjedovat će članovi zagrebačkog HDZ-a .
Oni su ti Veeeeeeeeeeeeeeeeeeee Hrvatine.
A tko Jacu (SK-Pokret za Jugoslaviju) bolje može zaustaviti od članova HDZ-a?
Evo ti začas čarobnog štapića.
Lp.
Kristijane !
Ja jesam rođena Zagrepčanka , ali već dugo dugo ne živim u Zagrebu . Ne treba Ti biti žao da nisi Zagrepčanec , jer ja Ti danas moj rodni grad zovem titograd (
Ovo što si rekao za varšavčane ne stoji ni zericu .
Ta grupa iz zelene akcije i prava na grad je produžena ruka predsjednika opozicije , pardon , predsjednika Hrvatske Ive Josipovića .
Kregar koji je bio kandidat za gradonačelnika Zagreba , je u svojem izbornom stožeru imao i te zelene i te asfaltgerilce iz prava na grad .
A čelnik i medijski koordinator Kregarovih ljudi u toj izbornoj kampanji je bio Marko Rakar – nesuđeni Josipovićev savjetnik za medijske analize i manipulacije , kojeg se Josipović morao , kakti , odreći zbog utaje milijuna kuna poreznih dugova prema državi .
Tako da i danas taj Rakar vodi Kregarovu bitku protiv , za javnost , Bandića , a u stvari se vodi napad po narudžbi Ive Josipovića na Vladu RH .
Kristijane , uvijek ali baš uvijek se moraš pitati ZAŠTO se nešto događa !!
Pa ne vjeruješ valjda da se u Varšavskoj radi o nekoj rampi podzemne garaže ili o nekom Tomi Horvatinčiću ?
Što se HDZ-a tiče , ja jesam suosnivač te stranke još iz veljače 1990 . godine . (čuvam ljubomorno tu malu člansku karticu ), ali sam napustila stranku 1997 . kada sam imala prva dokazana saznanja o privatizacijskom kriminalu pojedinih čelnih ljudi te stranke .
Zašto sam izašla iz HDZ-a a mnogi drugi nisu , iako se već nakon što se dr. Franjo Tuđman razbolio , puno toga znalo o kriminalu ?
To sam bila dužna mojem najbližem rodu , hrvatskom dragovoljcu i hrvatskom branitelju koji leži na Mirogoju .
Ostala sam dušom i tijelom Tuđmanovka , ali sa ovom Hrvatskom demokratskom zajednicom ne želim imati posla – osim prezira .
Jer ta stranka nije niti hrvatska niti demokratska niti je jedna zajednica .
Što je pokazala od 2003. do danas !
To nije stranka koja se temelji na programu dr. Franje Tuđmana !
Da mogu , ja bih im zabranila da posjećuju grob dr. Franje Tuđmana i da spominju njegovo ime !
@dobravilo!
Slažem se u cijelosti s tvojim zapisom.
Čudi me da nisi shvatila moju ironiju.
Zapravo sarkazam.
Znaš, ja ti volim i najozbiljnije stvari
ovako komentirati.
Čini mi se da tako tješim samog sebe.
I ne zaboravi da Hrvatska nije propala dok miživimo.
A sjeti se završnih stihova iz Smrti Petra Svačića:
“Mi? Satrli smo grobu vrata,
Da, još nas ima – još Hrvata.”
U Tebe se, Gospodine, uzdamo!
Lp.
G.Despot,ako oborimo rekord,sto se tice komentara po pojedinom postu , na vecernjakovoj Blogosferi, hocete li nas izvijestiti ?
pero0:
Možda nećemo oboriti rekord, jer ga drži Kaćunko na jednom svojem postu, preko 1000 komentara, ali smo svakako odmah na drugom mjestu.
Vidim da se post još čita i komentira, pa nisam još postavio novi, koji će jednako tako biti i te kako zanimljiv i aktualan.
Ako nekoga zanima, može pročitati zanimljiv članak na ovoj adresi na temu “ustanka” u Srbu, potkrijepljen činjenicama
http://www.miroslav-tudjman.com/index.php?option=com_content&view=article&id=859:spomenik-u-srbu-spomenik-je-monstruoznome-pokolju-hrvatskih-civila&catid=34:novosti&Itemid=142
Ispričavam se ako svakome osobno ne odgovorim, jednostavno ne stignem odgovoriti na tolike poruke, ne samo ovdje.
HISTORIK:
Svaka čast na analizi, potpisujem je od početka do kraja.
Kristijane !
Ja ću Ti uzvratiti jednim drugim stihovima . Vezanim uz našu ružu hrvatsku , najveću hrvatsku političarku Savku Dabčević – Kučar .Čije riječi nosi naslov ovog blog posta .
Početak 1990 . ( nakon dugogodišnje emigracije ) me je zatekao u Istri . Ogranak Hrvatske demokratske zajednice već smo krajem veljaće osnovali . No , nitko od “jačih ” članova stranačkog vodstva nije nas do 18 . ožujka posjetio .
Kad li kao munja kroz nebo dođe vijest da 18. ožujka u Poreč stiže Savka Dabčević – Kučar .
Došli smo u ogromnom broju iz svih krajeva Istre . Dvorana mala , krcata do stropa . Nitko se nije mogao pomaknuti ni jedan centimetar.
Ušla je Savka u društvu Marka Veselice i ostalih iz Koalicije narodnog sporazuma .
Standing ovation , dvorana se tresla .
I kao prvo pjevamo našu himnu Lijepa naša domovino . Pjeva i dobravila , čak joj suze teku …
Gledam Savku , oči joj svjetlucaju pri pjevanju . Znači i njoj je atmosfera dirljiva .
I onda iza Lijepe naše , svi počnu pjevati , Savka iz dna duše i glasno :
Krasna zemljo Istro mila , dome roda hrvatskog ,
svud se ori pjesma vila s Učke pa do mora tvog !
Glas se čuje oko Raše , čuje Mirna , Draga , Lim
sve se diže što je naše , za rod gori srcem svim …
A ja ? Dragi Kristijan , umirala sam od srama …
Svi ali baš svi i Savka !! su znali riječi te prekrasne pjesme , svi osim mene .
Inače , tu večer smo doživjeli svi veliki šok .
Na pola tribine došla je vijest da je u Benkovcu pokušan atentat na dr. Franju Tuđmana .
U Benkovcu na osnivanju ogranka HDZ- a , pred ca 7 000 Hrvata a uz grupu lokalnih Srba , koji su bacali kamenje i boce na Tuđmana , vikali mu ustaša , ovo je Srbija itd ., neki Čubrilović je plinskim pištoljem krenuo prema Tuđmanu .
Savka je ostala prisebna i obratila nam se smirujućim riječima .
Jer je znala , što se vidi i iz njezine ” 71. hrvatski snovi i stvarnost “, što nas čeka .
Jer se već 4. ožujka na Petrovoj gori dogodio velesrpski miting sa 150 tisuća Srba iz Hrvatske , Srbije , Kosova i ostalih djelova Jugoslavije . Sa parolama : ovo je Srbija , ubij Tuđmana ,hoćemo oružje , idemo u Zagreb itd. Sve ukrašeno sa slikama Slobodana Miloševića .
Znači , Savku pamtim i po tome da je znala stihove Krasne zemlje Istre mile !
Koje ja nisam znala (
Evo komenatara koji su mi stigli i na mail
“Mislim da bi najbolji odgovor ovom iskrivljavanju povijesti o ustanku u Srbu 1941 bio taj da mi Hrvati skupimo novac i pokraj spomenika ustanku u Srbu podignemo spomenik nevino pobijenim ljudima sa tog područja koje su ustanici pobili u toku ustanka!
Na spomenik treba uklesati sva poznata imena žrtava!
Pa kada budu obilježavali dan ustanka da ih taj spomenik podsjeti na ono što su uradili!
Njihov spomenik ne bi dirao ali bi pokraj njega podigao spomenik iste veličine u spomen žrtvama tzv. ustanka.
Mislim da bi to bio najbolji odgovor. A na jednoj od ploča na spomeniku dao bih citate iz knjige Đoke Jovanića u kojoj govori o karakteru ustanka!
Slušajući jedne i druge, ostajem u nedoumici oko događaja od 27.07.1941 godine. Ne vjerujući više nikome, pogotovo našim povjesničarima potrudio sam se malo istražiti o tim događajima i za oko mi je zapela knjiga proslavljeng partizanskog generala Đoke Jovanića!
Dajem izvor iz knjige proslavljenog partizanskog komandanta Đoke Jovanića:
Đoko Jovanić: »Donji Lapac u borbi od ’41 – ’45. g.« – »Po progonu Boričevljani se povlače u Kulen Vakuf i Martin Brod, oko 3000 civila je vraćeno. Tad nastade klanje svega što nije srpsko: klanje, ubijanje, bacanje u Unu i u jame. Najveća pogreška ustanika napravljena je u Kulen Vakufu, gdje je stradao nevin narod. Samo u Kulen Vakufu je pobijeno oko 900 ljudi, spaljena okolna hrvatska sela, oko 1000 kuća«.
Rano ujutro 2. kolovoza razjarena rulja ušla je u pusto ni od koga branjeno selo. »Počelo se paliti. Za nepuni sat Boričevac je bio u plamenu«, kaže vođa palitelja Gojko Polovina i nastavlja: »U masi neboraca, tog momenta u pljački i paljenju učestvovao je znatan broj boraca, od kojih su neki poslije toga bili sjajni ne samo partizanski borci, nego politički i vojni rukovodioci, komandiri komandanti. Nikada nisam niti ću spomenuti javno njihova imena«.
Dakle ako se povjesničari spore na TV oko toga što je istina, pa nije vrag da bi jedan Đoko Jovanić u svojoj knjizi lagao o događajima i blatio svetu uspomenu na ustanak koji se je odigrao u Lici sredinom 1941!”
Ali ima i ovoga
Sinoc sam posve slucajno gledao Dnevnik 3, iskreno, bio je nakon filma kojime veze uz djetinjstvo.
Vas nastup je ukratko receno sokantan, vi ste mladja osoba od mene, skolovani ste po mojoj racunici u oba sistema. Ne bih ulazio u motive takve kolicine govora mrznje i \"navijackog\" tumacenja povijesti,ali ostajem zapanjen koliicinom uvreda i generalizacija
Da sam Srbin, vjerujte tuzio bih HRT zbog vidjenog i izrecenog sinoc. Ovako, samo vam kao ogorceni )gradjanin zelim iskazati ogromno neslaganje (ne bih vas davio sada s podacima koji va, ocito ne zanimaju) sa onim sto ste naveli, a posebno sa tolikom koliconom pljuvacke koju ste kakti u rukavicama i \"znanstveno\" iznijeli prema nasoj braci Srbima.
Moji u Dalmaciji su tijekom Drugog svjetskog rata sa Srbima ratovali skupa protiv ustasa i cetnika, sreca njihova sto ih je vecina ostavila kosti na Sutjesci. Da bi ih danas svatko mogao pljunuti i za to biti placen.
@dobravilo!
Ako te mogu utješti, nemaš se čega sramiti.
Kajin i Jakovčć je ni danas ne znaju.
I ne zbori o Savki ništa.
O njoj najbolje govore pajdaši: Mesić, Pusićka, Čačić.
A narod kaže: “S kim si, takav si.”
I mene je nekada zavaravala Savka.
Bogme i Veselica.
Bijah isuviše naivan.
Kao i ona u Srbu.
Lp.
Kristijan !
Ovak :
Da li Kajin i Jakovčić znaju stihove Krasne zemlje , ne znam .
Ali je činjenica da je Krasna zemlja izglasana i proglašena svečanom pjesmom – odom Istarske županije u vrijeme kada je Kajin bio predsjednik skupštine Istarske županije a župan bio Ivan Jakovčić .
Sjećam se dobro da su brojni lokalni nehrvati tražili izmjenu teksta ( ono : dome roda hrvatskog ) ali Kajin i Jakovčić to nisu dozvolili .
O njihovoj politici titoljublja , kukurikanju i autonomaštvu – no comment .T.j. bljak !
Što se Savke tiče :
Ja sam napustila Zagreb nešto prije Savkinog pada . Dobro se sjećam da smo 1967 . i 1968 . u Križanićevoj gimnaziji mogli putem Matice Hrvatske jako jeftino kupovati knjige iz “bunkera” . U ruksacima sam ih teglila kući )
Spominješ Mesića , Čačića i Pusićku .
Te trojke u predizborno vrijeme 1990 . nije bilo ni blizu Savke !
Njoj se ta trojka kasnije ubacila , kako bi imali barem mrvicu pokrića i ukrasnog hrvatstva .
A što se tiče Marka Veselice :
E tu , moj Kristijane , nedam ni riječi protiv njega .
Poklonio mi je svoju knjigu o svojem Križnom putu i hrvatskom gulagu .Znali smo satima pričati , točnije ja sam većinom slušala i postavljala mu pitanja .
A jako ga cijenim jer je on osnovao Bedem ljubavi , ili kako smo se onda zvali : Hrvatski pokret za povratak hrvatskih ročnika iz JNA . Pa smo “vadili ” naše dečke iz mnogih jna kasarni od Triglava do Đevđelije i Pirota . Čak sam uspjela izvući dva istarska momka iz beogradske maršalke . Koji su par puta bili u posadama tenkova za Vukovar .Delalo se .
Dr. Marko Veselica je osobno došao na našu veliku feštu za Dan hrvatske državnosti , koju sam organizirala u lokalnoj crkvi na dan Svete gospe 15 . kolovoza 1990 . Sa mojim veeelikim hrvatskim barjakom na zvonu prelijepe katoličke crkvice . A pjevao nam je i Lijepu našu domovinu i Ave Mariju Tomislav Ivčić . Još me prođu trnci .
Znači , ništa kontra Veselice . Kojeg dr. Franjo Tuđman nije volio ; ali ja ga jako cijenim .
Što se Savke tiče . Još jedan doživljaj imam vezan za njeno ime , ali o tome kasnije .
Već i ovak samo japajakam previše )
@Zvonimir Despot
U vezi Tvojeg posta od 8:12 prijepodne
Odmah sam se sjetila riječi izvjesnog dixusa na Tvojem blog postu : Mitomanija Đure Zatezala oko Jadovnog .
Uz , bar ja mislim , dobronamjerne ali i neke “nategnute ” kritike , rekao Ti je i sljedeće :
“Inače , sto se ovog bloga tice , meni je jako drago da g. Despot ima hrabrosti baviti se ovim stvarima . To se jednom , kad – tad , mora do kraja rasvijetliti . I nije to nikavo “poticanje mržnje ” . Upravo suprotno . ”
Pa dalje piše dixus :
“Inače , Gospodine Despot , Vi ste se odvažili na veoma opasan terrain , koji je miniran i ako nastavite i dalje “čeprkati ” i po kojekakvim “brojkama ” i “povijesnim istinama ” , bojim se da ne budete predaleko stigli . ”
Ali dixus dodaje :
” Zato i unatoč svim nedostacima – palac gore za g. Despota .
Ali puno sreće želim ! ”
I ja dodajem : samo hrabro dalje , Zvonimire .
Samo za dobrim konjem se praši .
A da si zaprašio – jesi zaprašio . I to pošteno )
@dobravilo!
Bijah u tom društvu. Duboko.
I ja neke cake znadem.
Ovdje za to nije ni mjesto ni vrijeme.
Lp.
Ps.
Ne znam jesi li ikada razmišljala o tomu bi li Koalicija s Tripalom i Savkom na čelu ikada pokušala stvoriti, a kamoli stvorila, samostalnu Hrvatsku.
Jesi li ikada razmišljala što je Savka učinila da bi Hrvatska samostalnom opstala?
Moj je odgovor kratak: NIKADA!
@Kristijan !
Tvoje NIKAD potpisujem !
Jer ta KNS , pred koju je Savka kao nestranačka osoba stala , nije imala pravi hrvatski politički program . U vrijeme kada je Milošević , još od Gazimestana , najavio rat nesrbima .
A dr. Franju Tuđmana nam je poslao sam Bog .
Državnik , povijesničar i veliki hrvatski rodoljub .
Zato smo pobijedili u Domovinskom ratu .
Jer je i Bog u to vrijeme bio Hrvat )
Samo što , kako kaže Despot , neki iz Oluje nisu ništa naučili .
Dogadjaji u Srbu nemaju nikakve veze sa bitkom na Sutjesci! A,to sto \"Despotovo\" tumacenje povijesti (TO NIJE SAMO DESPOTOVO,LJUDI BI MORALI BITI OBRAZOVANI I INFORMIRANI,A,AKO ,ONI,TO NISU,ONDA IM JE NETKO ZA TO KRIV I SMATRAM DA BI SE,AKO IM SMETA TO STO SU NEOBRAZOVANI I NEINFORMIRANI (LAGANI,ZAGLUPLJIVANI,MANIPULIRANI A BILO JE I GORIH STVARI) TREBALI OBRATITI I UPRIJETI PRSTOM U KRIVCA! A SVI ZNAMO TKO JE KRIVAC!) mozda nekome izgleda sokantan,navijacki i pun mrznje ali cinjenice tvrde drukcije! ISTA JE STVAR bila i u Dalmaciji i u Hercegovini.Meni ,jos uvijek, nije jasno kako su partizani u Dalmaciji, Hercegovini,Lici,Slavoniji,Bosni,Zagorju i Zagrebu tako lako pristali na aboliciju cetnistva i ,meni se cini, tako lako im sve oprostili. I DA IM NIJE(nesto narocito) SMETAO NI KRIZNI PUT, NI TOLIKE JAME PUNE HRVATA ,NI PUNO TOGA STO SE DOGODILO NA STETU HRVATA I PRIJE I KASNIJE ,(izgleda i danas) . – NEKA MI NETKO KAZE, KAKVI SU TO ANTIFASISTI?
Eto, nakon nekoliko sam vas dana, čitajući i promatrajući, odlučio podsjetiti na moj prvi post na ovome blogu, objavljen srpnja 22, u 4:57 prijepodne, pa ga molim vas pročitajte i usporedite sa najnovijom viješću iz serbije:
serbske novinska kuća “pres” (Njihov Vuk govori piši kako se čita, i ne kužim to njihovo 2 s, osim kao siktanje ili kronični tik kad stvari dođu do slova S?) urla sljedeće:
BELO SELO (belgrade) – Pod naslovom – “SKANDALOZNO: Josipović izjednačio četnike i ustaške krvnike”, beo gradski Press se u današnjem broju zgraža nad jučerašnjim govorom hrvatskog predsjednika u Srbu.”
Po njima je nečuveno kako se “plemenite” bande kokošara i koljača četnika uspoređuje sa legalnom vojskom tadašnje (kakve-takve) hrvatske države.
I ja se slažem sa ocjenom Skandalozno, al’ ajmo vidit’ doklen’ će se ivo ovaj put skupa s vladarima Hrvatske “sagnut po ispalu maramicu”, jerbo mi se čini kako je bjeloglavom preostalo još samo dobro zagrist “vrećicu” – dalje ne može. Osim ak’ se ne misli opet popikavat’, teturat i armanijevim odijelom čistit podove zgrade u kojoj se nađe? (Savjet ivinim spin-doktorima: Dajte mu više prestanite podmetavat te gospođe kojima on kao – pomaže, tol’ko ste prozirni pa vas je već i moja jednomjesečna kćer skužila).
Uglavnom, neću bit vulgaran i govorit o već širokom i podmazanom tunelu iza vrećice; ali baš bi me zanimalo kolko bi serbskih kamiona četničke “plemenitosti” odjednom stalo unutra?
Nadam se kako će nakon ovakvog reagiranja prekodrinaca možda i najdebilnijim od svih debila, dezertera, “pacifista”, prijatelja serba i svih ostalih koji se DR-a niti sjećaju, niti ih suze i krv pobijenih zanimaju; napokon postati jasno tko su srbi, kaj su, kako gledaju na nas, kako razmišljaju o nama i našoj Jedinoj Domovini Hrvatskoj; i nadasve – osjećaju li i mrvicu krivnje za sve pokolje koje su počinili tijekom agresije na Hrvatsku i okolne zemlje.
Posebno želim pojasniti izraz: Naša Jedina Domovina Hrvatska, jer ako do sada niste primijetili – za razliku od Hrvata, srbi imaju puno “domovina”; među kojima su i Kosovo ili “krajina”? Za one koji ne znaju i one koji ne žele znati: “za srbe je serbija tamo gde god je i jedan serbski grob.”
I zato Pozdrav Hrvatima, a d.š. i slični – dajte nam sad molim vas počnite objašnjavat “činjenice” i baljezgat o plemenitosti i filantropiji četnika – najvećih koljača na prostoru Hrvatske – IKAD.
p.s. drago mi je vidjet kak vam terapija Normabelima pomaže; u zadnjih nekoliko postova (kojih uopće nema!) vidim kako počinjete shvaćat kako psovanjem i uvredama protiv argumenata i činjenica – jednostavno ne ide.
-Vi ljudi samo gledate Bleiburg…
-POGLEDAJTE UZROK,a ne posljedicu.
-Da je komunizam antihrvatska ideologija i ako je Bleiburg dokaz da netko želi uništiti Hrvate,nije istina.
1. – 45 godina u Jugoslaviji i nitko je nije niti pokušao istrijebiti.
2. – U Bleiburgu je likvidirano višestruko manje vojnika i civila nego u Njemačko ustaškim pohodima po regiji,ali i svijetu. Stoga,ako je broj žrtava u Bleiburgu dokaz toga da nas netko želi uništiti,onda smo mi zajedno sa Njemcima htjeli istrijebiti i uništiti Srbe,Židove pa i Ruse. (daleko veći broj mrtvih),i prije Bleiburga. (ISTRIJEBITI)
-A i partizani koji su ubijali u Bleiburgu su mahom bili Hrvati,tek manjim djelom Srbi.
Opet ću,da je netko htio istrijebiti Hrvatsku,učinio bi to u Jugoslaviji.
A ako vi dalje ŽELITE MISLITI da nas netko želi istrijebiti,onda je to stvar individualne percepcije,nikako istine i zdravog razuma. Dakle,sami sebi lažete i na temelju toga gradite nešto što je nemoguće po prirodi stvari.
-I Francuzi su imali svoju “pro njemačku” struju u 2 svj ratu. De Gaull i komunisti su im presudili nakon rata – skoro istim principom kao Bleiburg…
Ali Francuzi ne smatraju danas da su ti Francuski desničari bili pravi Francuzi – niti žale za njima. (pogrešna strana u ratu,jbg)
Stoga kažem,udarati drugoga je jedna priča,ali kada si udaren od udarenog,onda to jače boli. To je normalno.
-Svaki nasilnik naleti na “goreg” od sebe,pa jer tome “gorem” treba suditi šta je skršio lošeg? Ako prije nikad nije udario,netreba mu suditi. Treba suditi onome koji je provocirao.
-U mjestu Srb ubijen je prvi Njemački okupatorski vojnik. (Toliko o tome koliko smo se aktivno borili protiv Njemačkih okupatora iznutra.) XD
-Ubijen je jer se Srbi nisu slagali sa Njemcima i nisu željeli živjeti u državi gdje im okupatori kreiraju sudbinu. To e zove bunt,revolt ili pobuna.
Masa Hrvata nije željela Njemce u Hrvatskoj,oni su kasnije bili otpor Njemcima.
“Darijo Strehovec” – Prouči povijest,malo za promjenu. Ali pravu povijest,ne onu za koju ti misliš da je ispravna,koja se nigdje ne uči.
Ovak svatko može trkeljat gluposti,a u tome nije cilj.
-Srbi su se digli protiv Njemaca u Hrvatskoj. A to šta su “naši dečki” radili i ubijali za Hitlera,tj Pavelića,to zanemari-ignoriraj – i dalje misli da su bez razloga Srbi pucali po Hrvatima.
-Stoga ljudi koji pucaju po ljudima,kad tad bivaju upucani,kao i Pavelićevi Hrvati koji su pucali na Srbe,Rome i Židove,pa i sami pali – za tuđu glupost.
Jadni moji srbi,stvarno mi Vas je žao da eto i ove godine ću morati otići u Čavoglave da zajedno sa svojima proslavimo veliičanstvene pobjede “Bljesak i Oluju” kojima je zauvijek na ovim prostorima pobijeđen velikosrpski agresor.
Od ovog ustašoidnog teksta , i brojnih ustašoidnih komentara, čovjek se zaista može duboko razočarati u ljudski rod.
Autor teksta je, po mojim kriterijumima, monstrum sastavljen od nemorala i mržnje, koljač kome samo treba prilika.
Žalim za svim žrtvama, i hrvatskim i srpskim, svim, dakle… a tom monstrumu od autora želim da doživi sudbinu Srba u Hrvatskoj 1941., tih “konspiratora i agresora” iz tog doba.
Sram te bilo, ljudska bijedo i nikogoviću!
Brate ala si se sad nalagao, da si sualso sta smo ”dobacivali” primetio bi da je to bila jedna konstruktivna diskusija. I ne nismo zalutali, dosli smo na pravo mesto i da podrzimo i ispostujemo bend ciji nastup smo dugo iscekivali. I ako je ono tebi divljanje onda si ti zalutao, otkad je na hc-crust svirkama kamerna atmosfera, publika je neverovatno pasivna bila, ako hoces da slusas coveka lepo pricaj sa njim, ovako je izgledalo kao da su na predstavi. Uostalom izblejali smo sa clanovima benda uz pivo i pomogli im da prenesu opremu i ja imam samo reci hvale za njih, a ni oni nisu imali nikakvih zamerki. Poz iz Kg-a.

Question: the domovinski rat is a derogatory term for people who mite in which country

On the meeting was adopted the Declaration on the sovereignty and autonomy of the Serbian people in CroatiaThe past was the Great Serbian meeting in Serbia on 27 July 1971.

17th August 1990.

the domovinski rat is a derogatory term for people who mite in which country

Question: what did the amendments to the constitution of 1974 eliminate

17th August 1990.

what did the amendments to the constitution of 1974 eliminate

Question: when was the first miting in serbia

17th August 1990.

Question: when was the first great serbian meeting held

17th August 1990.

when was the first great serbian meeting held

Question: which document was amended by the croatian council in 1990

17th August 1990.

which document was amended by the croatian council in 1990

On the meeting was adopted the Declaration on the sovereignty and autonomy of the Serbian people in CroatiaThe past was the Great Serbian meeting in Serbia on 27 July 1971 .

Hrvatski sabor usvojio amandmane na Ustav iz 1974. godine, kojim se ukinulo socijalističke i komunističke simbole te donijela odluka o početku pripreme novog Ustava.velikosrpski miting u Srbu 25. srpnja 1990.Zvonimir Despot, Savka: U Srbu miting velikosrpske mržnje , Večernji list, 21. srpnja 2010., pristupljeno 12. rujna 2015. Na mitingu je prihvaćena Deklaracija o suverenosti i autonomiji srpskog naroda u HrvatskojPrethodnica je bio Velikosrpski miting u Srbu 27. srpnja 1971.. 17. kolovoza 1990.

Na mitingu je prihvaćena Deklaracija o suverenosti i autonomiji srpskog naroda u HrvatskojPrethodnica je bio Velikosrpski miting u Srbu 27. srpnja 1971..

The Croatian Council adopted amendments to the Constitution of 1974, which eliminated socialist and communist symbols and made a decision on the beginning of the preparation of the new Constitution.Velikosrpski miting in Serbia on 25 July 1990.Zvonimir Despot, Council: In Serbia miting of genocidal hatred, Veernji list, 21 July 2010, accessed on 12 September 2015. On the meeting was adopted the Declaration on the sovereignty and autonomy of the Serbian people in CroatiaThe past was the Great Serbian meeting in Serbia on 27 July 1971. 17th August 1990.

On the meeting was adopted the Declaration on the sovereignty and autonomy of the Serbian people in CroatiaThe past was the Great Serbian meeting in Serbia on 27 July 1971.

7th July 1991.

The first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned.Mladen Pavković, On this day, in the great-serious aggression on Croatia, a terrible crime occurred – to the foundation, together with the church, the first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned, Braniteljski Portal, July 7, 2013, accessed September 12, 2015.

U vrtlogu rata 1991. izvedeni su iz svojih domova, pobijeni na pragovima svojih kuća, umotani u deke, vezani užetom, prebačeni kamionima i zakopani duboko u zemlju. Krvave tragove zločinci su pokušali zavarati pa su ih prekrili životinjskim lešinama: ljudska tijela pomiješali su s kravama pobijenim u obližnjem Gavriloviću, dovukli leševe mačaka i pasa.
Nakon pet godina zatišja, ponovno je otkrivena jedna masovna grobnica iz Domovinskog rata – na području Petrinje kod sela Taborište pronađena su tijela osmero hrvatskih civila. Zrak je težak, prizor mučan do neizdrživosti. Da je riječ o civilima, jasno je već pri prvom pogledu na odjeću omotanu oko posmrtnih ostataka. Nazire se vuneni pulover, košulja, suknja. Među žrtvama je zasigurno i jedna žena, pronađena je i jedna osobna karta, no o identitetima žrtava, upozorio je pukovnik Ivan Grujić, predsjednik Uprave za zatočene i nestale, prerano je govoriti.
Nađena još dva tijela
– Bilo je teško otkriti ovu masovnu grobnicu jer je u blizini smetište, ovdje je šikara. Odmah smo uzeli uzorke kako bismo DNK analizom, zahvaljujući bazi od 10.000 uzoraka krvi koje su dali članovi obitelji nestalih, mogli utvrditi o kome je riječ. Za otprilike mjesec dana znat ćemo tko su ljudi koji su ovdje ubijeni, a imamo indicija gdje su ubijeni, no kako je riječ o ljudskim sudbinama, ne možemo nagađati – govori pukovnik Grujić u poluglasu, iz pijeteta prema žrtvama.
Potraga za nestalima na području Sisačko-moslavačke županije počela je prije deset dana, a osim osam žrtava iz masovne grobnice, ovih dana pronađena su još dva tijela na različitim lokalitetima – jedno kod Donjih Jama i jedno kod petrinjskog groblja. Stručni tim istražitelja vjeruje da će nedaleko od masovne grobnice pronaći još tijela jer barataju preciznijim informacijama nego 1997. kada se ovdje kopalo prvi put, ali bez rezultata. Naime, u zemlju se ušlo preplitko, a sada se, zahvaljujući preciznijim informacijama, ispostavilo da su tijela zakopana na dubini s kakvom su se istražitelji u svom radu rijetko susretali. Suradnja sa srpskim povratnicima, otkriva Grujić, svakako je pripomogla ovom otkriću.
Bio je ondje i ministar branitelja Predrag Matić Fred.
– Ovo je teška priča, jedna od najtežih u ovom poslu. Stojimo pokraj 43. masovne grobnice na ovom području, a posao koji stručni timovi predvođeni pukovnikom Grujićem obavljaju humanitarno je i civilizacijsko pitanje. Iako je Hrvatska već prepoznata kao profesionalac u ovom poslu, jer imamo više od 80 posto učinkovitosti u identifikaciji žrtava, mi se nećemo smiriti dok ne pronađemo i posljednju žrtvu. To smo dužni žrtvama i članovima njihovih obitelji, čiji su životi posljednjih 20 godina sve drugo samo ne normalni. Još tragamo za 1768 osoba – izjavio je ministar Matić.
Pobijeno 14-ero djece
– Nakon ovog otkrića očekujemo da netko za ovaj zločin i odgovara. Na ovom području pobijeno je 1600 civila, od toga 14-ero djece. Među njima je najmlađi imao samo dvije i pol godine, bio je to Dario Jurić, a njegov brat Tomislav imao je četiri godine – rekao je pukovnik HV-a Ivica Pandža Orkan, koji je grobnicu obišao u društvu ministra Matića i šefa kabineta Bojana Glavaševića.
U Hrvatskoj je dosad pronađeno 145 masovnih grobnica. Zahvaljujući otkriću ove, najnovije u dugom nizu, obitelji osam žrtava moći će zapaliti svijeću na grobu svojih najmilijih, nakon 20 godina iščekivanja.

Question: who was the president of croatia when the domovinskaya war began

7th July 1991.

The first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned.Mladen Pavković, On this day, in the great-serious aggression on Croatia, a terrible crime occurred – to the foundation, together with the church, the first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned, Braniteljski Portal, July 7, 2013, accessed September 12, 2015.

who was the president of croatia when the domovinskaya war began

Question: when was the first village burned in croatia

7th July 1991.

when was the first village burned in croatia

Question: where can you find the site of the domovinski rat massacre

7th July 1991.

where can you find the site of the domovinski rat massacre

Question: where was the first croatian burned village

7th July 1991.

where was the first croatian burned village

Question: what happened in the domovinskaya war

7th July 1991.

Question: when was the first domovinski rat burned

7th July 1991.

when was the first domovinski rat burned

The first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned . Mladen Pavković , On this day , in the great - serious aggression on Croatia , a terrible crime occurred – to the foundation , together with the church , the first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned , Braniteljski Portal , July 7 , 2013 , accessed September 12 , 2015 .

7. srpnja 1991. Spaljene su Ćelije, prvo hrvatsko spaljeno selo u Domovinskome ratu.Mladen Pavković, Na današnji dan,u velikosrpskoj agresiji na Hrvatsku, dogodio se strašan zločin – do temelja, zajedno s crkvom, spaljene su Ćelije, prvo hrvatsko spaljeno selo u Domovinskome ratu, Braniteljski Portal, 7. srpnja 2013., pristupljeno 12. rujna 2015.

Spaljene su Ćelije, prvo hrvatsko spaljeno selo u Domovinskome ratu.Mladen Pavković, Na današnji dan,u velikosrpskoj agresiji na Hrvatsku, dogodio se strašan zločin – do temelja, zajedno s crkvom, spaljene su Ćelije, prvo hrvatsko spaljeno selo u Domovinskome ratu, Braniteljski Portal, 7. srpnja 2013., pristupljeno 12. rujna 2015.

7th July 1991. The first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned.Mladen Pavković, On this day, in the great-serious aggression on Croatia, a terrible crime occurred – to the foundation, together with the church, the first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned, Braniteljski Portal, July 7, 2013, accessed September 12, 2015.

The first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned.Mladen Pavković, On this day, in the great-serious aggression on Croatia, a terrible crime occurred – to the foundation, together with the church, the first Croatian burned village in the Domovinskaya war was burned, Braniteljski Portal, July 7, 2013, accessed September 12, 2015.

7th July 1991.

16th May 1991.

After a referendum on May 12 in the areas under its control, the SAO Land Assembly adopted a decision on the membership of the SAO Land Republic of Serbia and to stay in Yugoslavia with Serbia, Montenegro and others who want to preserve Yugoslavia.

Question: when was the domovinski rat referendum held

16th May 1991.

After a referendum on May 12 in the areas under its control, the SAO Land Assembly adopted a decision on the membership of the SAO Land Republic of Serbia and to stay in Yugoslavia with Serbia, Montenegro and others who want to preserve Yugoslavia.

when was the domovinski rat referendum held

Question: who decided on the membership of the sao land republic of serbia

16th May 1991.

who decided on the membership of the sao land republic of serbia

Question: which three countries want to stay in yugoslavia

16th May 1991.

which three countries want to stay in yugoslavia

Question: the domovinski rat became a member of which organization in 1991

16th May 1991.

the domovinski rat became a member of which organization in 1991

Question: what did the sao land assembly vote on in 1991

the membership of the SAO Land Republic of Serbia

, donijela Odluku o prisajedinjenju SAO Krajine Republici Srbiji

16th May 1991.

the membership of the SAO Land Republic of Serbia

what did the sao land assembly vote on in 1991

After a referendum on May 12 in the areas under its control , the SAO Land Assembly adopted a decision on the membership of the SAO Land Republic of Serbia and to stay in Yugoslavia with Serbia , Montenegro and others who want to preserve Yugoslavia .

16. svibnja 1991. Skupština SAO Krajine nakon referenduma od 12. svibnja na područjima pod svojom kontrolom, donijela Odluku o prisajedinjenju SAO Krajine Republici Srbiji i da ostane u Jugoslaviji sa Srbijom, Crnom Gorom i drugim koji žele da očuvaju Jugoslaviju.

Skupština SAO Krajine nakon referenduma od 12. svibnja na područjima pod svojom kontrolom, donijela Odluku o prisajedinjenju SAO Krajine Republici Srbiji i da ostane u Jugoslaviji sa Srbijom, Crnom Gorom i drugim koji žele da očuvaju Jugoslaviju.

16th May 1991. After a referendum on May 12 in the areas under its control, the SAO Land Assembly adopted a decision on the membership of the SAO Land Republic of Serbia and to stay in Yugoslavia with Serbia, Montenegro and others who want to preserve Yugoslavia.

After a referendum on May 12 in the areas under its control, the SAO Land Assembly adopted a decision on the membership of the SAO Land Republic of Serbia and to stay in Yugoslavia with Serbia, Montenegro and others who want to preserve Yugoslavia.

The United Nations has imposed sanctions against Yugoslavia.

Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, August 31, 1992, accessed August 12, 2010.

Question: who said sanctions were driving the yugoslavian economy into deep decline

The United Nations has imposed sanctions against Yugoslavia.

Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, August 31, 1992, accessed August 12, 2010.

who said sanctions were driving the yugoslavian economy into deep decline

Question: who has imposed sanctions on yugoslavia

Question: where did the term domovinski rat come from

where did the term domovinski rat come from

Question: when did the us impose sanctions on yugoslavia

when did the us impose sanctions on yugoslavia

Question: when was the domovinski rat article published

when was the domovinski rat article published

Question: what has the united nations imposed against yugoslavia

what has the united nations imposed against yugoslavia

Question: who imposed sanctions on yugoslavia in 1992

who imposed sanctions on yugoslavia in 1992

The United Nations has imposed sanctions against Yugoslavia .

Stephen Kinzer , Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline , The New York Times , August 31 , 1992 , accessed August 12 , 2010 .

UN nameće sankcije protiv SR Jugoslavije. Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, 31. kolovoza 1992., pristupljeno 12. kolovoza 2010.

UN nameće sankcije protiv SR Jugoslavije.

Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, 31. kolovoza 1992., pristupljeno 12. kolovoza 2010.

The United Nations has imposed sanctions against Yugoslavia. Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, August 31, 1992, accessed August 12, 2010.

The United Nations has imposed sanctions against Yugoslavia.

Stephen Kinzer, Sanctions driving Yugoslav economy into deep decline, The New York Times, August 31, 1992, accessed August 12, 2010.

17th August 1990.

17th August 1990.

28th February 1991.

The Serbian National Council and the Executive Council of the Serbian Autonomous Region of the Country have adopted a resolution on the division of the Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country.Mario Fabekovec: Uspon and fall of the "Republic of the Country of Serbia" (revision by Davor Pauković);

Question: who was the president of the republic of serbia in 1991

28th February 1991.

The Serbian National Council and the Executive Council of the Serbian Autonomous Region of the Country have adopted a resolution on the division of the Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country.Mario Fabekovec: Uspon and fall of the "Republic of the Country of Serbia" (revision by Davor Pauković);

who was the president of the republic of serbia in 1991

Question: who is the president of the republic of the country of serbia

28th February 1991.

who is the president of the republic of the country of serbia

Question: when did the republic of croatia and the serbian autonomous region of the country

28th February 1991.

when did the republic of croatia and the serbian autonomous region of the country

Question: in 1991 the serbian national council and executive council adopted a resolution on the division of

28th February 1991.

in 1991 the serbian national council and executive council adopted a resolution on the division of

Question: in which year did the republic of croatia and the serbian autonomous region of

28th February 1991.

in which year did the republic of croatia and the serbian autonomous region of

Question: what did the serbian national council and executive council of serbian autonomous region of the

28th February 1991.

what did the serbian national council and executive council of serbian autonomous region of the

Question: the serbian national council and executive council have adopted a resolution on the division of which

Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country

28th February 1991.

Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country

the serbian national council and executive council have adopted a resolution on the division of which

The Serbian National Council and the Executive Council of the Serbian Autonomous Region of the Country have adopted a resolution on the division of the Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country . Mario Fabekovec : Uspon and fall of the " Republic of the Country of Serbia " ( revision by Davor Pauković ) ;

28. veljače 1991. Srpsko nacionalno vijeće i Izvršno vijeće Srpske Autonomne Oblasti Krajine donijeli Rezoluciju o razdruživanju Republike Hrvatske i Srpske Autonomne Oblasti Krajine.Mario Fabekovec: Uspon i pad "Republike Srpske Krajine" (priredio Davor Pauković);

Srpsko nacionalno vijeće i Izvršno vijeće Srpske Autonomne Oblasti Krajine donijeli Rezoluciju o razdruživanju Republike Hrvatske i Srpske Autonomne Oblasti Krajine.Mario Fabekovec: Uspon i pad "Republike Srpske Krajine" (priredio Davor Pauković);

28th February 1991. The Serbian National Council and the Executive Council of the Serbian Autonomous Region of the Country have adopted a resolution on the division of the Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country.Mario Fabekovec: Uspon and fall of the "Republic of the Country of Serbia" (revision by Davor Pauković);

The Serbian National Council and the Executive Council of the Serbian Autonomous Region of the Country have adopted a resolution on the division of the Republic of Croatia and the Serbian Autonomous Region of the Country.Mario Fabekovec: Uspon and fall of the "Republic of the Country of Serbia" (revision by Davor Pauković);

7th July 1991.

7th July 1991.

16th May 1991.

SFR Yugoslavia (Serbia and Montenegro) withdrawn from the United Nations.

Chuck Sudetic, United Nations Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, September 24, 1992, accessed August 12, 2010.

Question: which country was expelled from the united nations in 1992 due to finger pointing

SFR Jugoslavija ( Srbija i Crna Gora ) izbačena iz UN - a.

SFR Yugoslavia (Serbia and Montenegro) withdrawn from the United Nations.

Chuck Sudetic, United Nations Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, September 24, 1992, accessed August 12, 2010.

which country was expelled from the united nations in 1992 due to finger pointing

Question: who wrote about the yugoslavia's removal from the un

who wrote about the yugoslavia's removal from the un

Question: when did yugoslavia leave the united nations

U.N. Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger - Pointing The New York Times , 24 . rujna 1992

when did yugoslavia leave the united nations

Question: when did the domovinski rat become part of the united nations

when did the domovinski rat become part of the united nations

Question: which two countries were expelled from the united nations in 1992 due to finger-pointing

which two countries were expelled from the united nations in 1992 due to finger-pointing

Question: what did the expulsion of yugoslavia breed

what did the expulsion of yugoslavia breed

SFR Yugoslavia ( Serbia and Montenegro ) withdrawn from the United Nations .

Chuck Sudetic , United Nations Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger - Pointing The New York Times , September 24 , 1992 , accessed August 12 , 2010 .

SFR Jugoslavija (Srbija i Crna Gora) izbačena iz UN-a. Chuck Sudetic, U.N. Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, 24. rujna 1992., pristupljeno 12. kolovoza 2010.

SFR Jugoslavija (Srbija i Crna Gora) izbačena iz UN-a.

Chuck Sudetic, U.N. Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, 24. rujna 1992., pristupljeno 12. kolovoza 2010.

SFR Yugoslavia (Serbia and Montenegro) withdrawn from the United Nations. Chuck Sudetic, United Nations Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, September 24, 1992, accessed August 12, 2010.

SFR Yugoslavia (Serbia and Montenegro) withdrawn from the United Nations.

Chuck Sudetic, United Nations Expulsion of Yugoslavia Breeds Defiance and Finger-Pointing The New York Times, September 24, 1992, accessed August 12, 2010.

17th August 1990.

7th July 1991.

7th July 1991.

16th May 1991.

On 24 May 2019, the list of the Ministry of Health of the Republic of Croatia included 4,137 civilian victims killed and died from the consequences of suffering during the genocide aggression.

This list does not include civilians who have been exhumed and identified from mass graveyards in the area of HR, since they are not yet to the end of the investigation and it is believed that in mass graveyards buried about 2,500 civilians, the number of civilians killed has fallen to about 6,500 people.

„Ukradeno djetinjstvo – djeca ubijena u Domovinskom ratu na području Sisačko-moslavačke županije“
povjesničarka doc. dr. sc. Vlatka Vukelić, predstojnica Odsjeka za povijest Hrvatskih studija
Predavanje „Ukradeno djetinjstvo – djeca ubijena u Domovinskom ratu na području Sisačko-moslavačke županije“ održala je u četvrtak 23. svibnja u Dvorani Sv. Ivana Pavla II. u sisačkom Velikom Kaptolu povjesničarka doc. dr. Vlatka Vukelić, predstojnica Odsjeka za povijest Hrvatskih studija. Predavanju su nazočili i sisački biskup Vlado Košić te generalni vikar mons. Marko Cvitkušić.
Na početku predavanja Vukelić je rekla kako je kao suvremenica Domovinskog rata ostala šokirana kada je shvatila da tema stradanja civilnih žrtava, a posebno djece, 25 godina nakon završetka rata nije adekvatno obrađena.
„Bila sam sigurna da je brojka ubijene djece već odavno utvrđena, ali međutim to nije tako, iako su brojne institucije imale moralnu obvezu i prema žrtvama i prema njihovim obiteljima to učiniti. U početnim istraživanjima otkrila sam da najtočnije podatke imaju, ne državne institucije i uprave, već udruge civilnih žrtava Domovinskog rata. Utvrđivanje tih činjenica jedan je od projekta Hrvatskih studija i čeka nas velik posao.
Rekla bih da se trenutačno nalazimo na sredini tog istraživanja i nadam se da ćemo kroz pet godina doći do neke konačne brojke“, ustvrdila je predavačica i dodala kako je veliki problem nedostatak konsenzusa među povjesničarima oko metodologije istraživanja, davši za primjer žrtve stradale od minsko-eksplozivnih naprava koje neki ne svrstavaju u žrtve rata već to čine samo s onima koji su stradali u izravnim sukobima.
Vukelić je rekla i kako je trenutačno prema popisu Ministarstva zdravstva tijekom rata poginulo i umrlo od posljedica stradanja 4137 civilnih žrtava, ali i upozorila kako u to nisu uključeni civili koji su ekshumirani i identificirani iz masovnih grobnica na području RH. „Dakle ni tu nemamo apsolutne brojke jer nisu sve masovne grobnice istražene. Smatra se da u njima ukupno postoji oko 2500 civilnih žrtava pa bi se ta brojka mogla popeti na oko 6500 osoba. Ovdje također nema ni broja civilnih žrtava, uglavnom Hrvata, koji nisu uspjeli pobjeći ili nisu željeli napustiti svoj dom na okupiranom području te su ubijeni. Znamo kako se i tu radi o ne tako malim brojkama. Nužno je potrebno precizno i pouzdano popisati žrtve jer će se uskoro pojaviti neki drugi popisi koji negiraju Domovinski rat, svi i svatko se prozivaju civilnim žrtvama, a sve zbog obeštećenja“.
Vukelić je rekla i kako je specifičnost ovog rata što djeca nisu bila izostavljena iz ratnih strahota već su bila na prvoj crti bojišnice. „Ratu je bilo izloženo milijun djece, dok ih je šest stotina tisuća bilo direktno pogođeno ratom. Mnogima su ubijeni roditelji ili netko iz obitelji, razoreni su im domovi.
Vladin izvještaj iz 1996. godine prvi je donio brojke o ubijenoj djeci na području Republike Hrvatske. Tu se govorilo o nešto više od 300 ubijene djece, već nakon pet godina došlo se do brojke od 350, a danas se govori o oko 400 ubijene djece. Najviše djece ubijeno je u prvih 6 mjeseci agresije na Republiku Hrvatsku i to njih 110.
Najmlađe dijete koje je stradalo imalo je svega dva mjeseca, a najčešće su stradala usred zrakoplovnih i topničkih napada te vatrenog oružja. Strašno je da u ovo suvremeno vrijeme mi nemamo knjigu mrtvih i točne podatke. Jedini od podataka koji su poprilično precizno vođeni su oni iz bolnica, a koji govore da je ranjeno 1260 djece…“
Govoreći o Sisačko-moslavačkoj županiji predavačica je rekla kako se prema trenutačnom privremenom popisu radi o više od 25 ubijene djece. Navodeći inicijale djece te mjesto i načine kako su poginuli, upozorila je i kako je iz popisa vidljivo o kakvom je tu zapravo ratu bilo riječ gdje su mučene i ubijene cijele obitelji. „Dobro se podsjetiti kako je 54% teritorija ove županije bilo okupirano te je s tog područja protjerano 50.000 Hrvata i 4000 stanovnika drugih nacionalnosti.
O obimu stradanja na samom području Banovine govori i to da je do sada pronađeno 37 masovnih grobnica te je ekshumirano 570 osoba, od čega je 430 identificirano, a 361 osoba još se vodi kao nestala. Civilne žrtve mahom su bile nemoćne starije osobe i obitelji, a karakter ovog rata dodatno osvjetljuje i brojka da je ubijeno tri puta više civila od vojnika i policajaca, njih 1600.
To je bolna tema, ali mi moramo definirati broj naših žrtava kako se u skoroj budućnosti ne bi izjednačila žrtva i agresor. Treba reći kako su ova djeca ubijena od agresora usred terorističkog čina i to je prava istina“, rekla je Vukelić te je na kraju upoznala okupljene s pokrenutom inicijativom za proglašenjem spomendana djece stradale u obrambenom Domovinskom ratu, a kojim bi se dao zasluženi pijetet ubijenima.

Question: how many people died in the domovinski rat genocide

On 24 May 2019, the list of the Ministry of Health of the Republic of Croatia included 4,137 civilian victims killed and died from the consequences of suffering during the genocide aggression.

This list does not include civilians who have been exhumed and identified from mass graveyards in the area of HR, since they are not yet to the end of the investigation and it is believed that in mass graveyards buried about 2,500 civilians, the number of civilians killed has fallen to about 6,500 people.

how many people died in the domovinski rat genocide

Question: when does the domovinski rat list come out

when does the domovinski rat list come out

Question: how many people died in the domovinski rat massacre

how many people died in the domovinski rat massacre

Question: how many civilians were buried in the domovinski rat massacre

how many civilians were buried in the domovinski rat massacre

Question: the domovinski rat is an example of what

umrle od posljedica stradanja tijekom velikosrpske agresije

the domovinski rat is an example of what

Question: what caused the deaths of the domovinski rat

umrle od posljedica stradanja tijekom velikosrpske agresije

what caused the deaths of the domovinski rat

On 24 May 2019 , the list of the Ministry of Health of the Republic of Croatia included 4,137 civilian victims killed and died from the consequences of suffering during the genocide aggression .

This list does not include civilians who have been exhumed and identified from mass graveyards in the area of HR , since they are not yet to the end of the investigation and it is believed that in mass graveyards buried about 2,500 civilians , the number of civilians killed has fallen to about 6,500 people .

S danom 24. svibnja 2019., popis Ministarstva zdravstva Republike Hrvatske obuhvatio je 4.137 civilne žrtve poginule i umrle od posljedica stradanja tijekom velikosrpske agresije. Taj popis nije obuhvatio civile koji su ekshumirani i identificirani iz masovnih grobnica na području RH, budući da one još nisu do kraja istražene skako e smatra da se u masovnim grobnicama pokopano oko 2.500 civilnih žrtava, brojka ubijenih civila zacijelo se penje na oko 6.500 osoba.

S danom 24. svibnja 2019., popis Ministarstva zdravstva Republike Hrvatske obuhvatio je 4.137 civilne žrtve poginule i umrle od posljedica stradanja tijekom velikosrpske agresije.

Taj popis nije obuhvatio civile koji su ekshumirani i identificirani iz masovnih grobnica na području RH, budući da one još nisu do kraja istražene skako e smatra da se u masovnim grobnicama pokopano oko 2.500 civilnih žrtava, brojka ubijenih civila zacijelo se penje na oko 6.500 osoba.

On 24 May 2019, the list of the Ministry of Health of the Republic of Croatia included 4,137 civilian victims killed and died from the consequences of suffering during the genocide aggression. This list does not include civilians who have been exhumed and identified from mass graveyards in the area of HR, since they are not yet to the end of the investigation and it is believed that in mass graveyards buried about 2,500 civilians, the number of civilians killed has fallen to about 6,500 people.

On 24 May 2019, the list of the Ministry of Health of the Republic of Croatia included 4,137 civilian victims killed and died from the consequences of suffering during the genocide aggression.

This list does not include civilians who have been exhumed and identified from mass graveyards in the area of HR, since they are not yet to the end of the investigation and it is believed that in mass graveyards buried about 2,500 civilians, the number of civilians killed has fallen to about 6,500 people.

In the occupied part of the Republic of Croatia, another 6,239 people were killed (of which 3,574 have the status of soldiers, 1,632 have the status of civilians, and for 1,033 it is not possible to determine the status).

Ravnatelj Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata Ante Nazor, podnoseći u utorak u Hrvatskom saboru izvješće o radu te ustanove za 2015., rekao je kako u medijima nema objektivne sliku onog što se događalo tijekom Domovinskog rata na prostorima Hrvatske i BiH, a vezano za izvješće rekao je da Centar trenutno raspolaže s imenima 14.912 smrtno stradalih osoba u Domovinskom ratu, no te brojke nisu konačne, a prema sadašnjem stanju još su 1993 nestale osobe.
U izvješću, kojeg su podržali svi saborski klubovi, navodi se da je Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata (HMDCDR) proteklih godina intenzivno radio na ažuriranju popisa o poginulima i stradalima tijekom Domovinskog rata, ali te se brojke ne može još prikazati kao konačne jer je neke podatke potrebno dodatno provjeriti.
Prema bazama HMDCDR-a tijekom Domovinskog rata poginula su 8262 branitelja, ali taj popis uključuje i 1231 osobu koja se u nekim dokumentima spominje i kao civil.
Baza poginulih civila sadrži 6.650 osoba, no upozorava dr. Nazor, tu bazu imena također ne mogu objaviti javno dok ne budu poznati svi podaci o njihovom prebivalištu i okolnostima stradavanja.
Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata trenutno raspolaže s imenima 14.912 smrtno stradalih osoba u Domovinskom ratu, rekao je Nazor, naglasivši da za oko 3000 osoba treba dodatno provjeriti okolnosti stradavanja kako bi se mogli reći da su to konačni brojevi.
Vezano uz nestale osobe, prema sadašnjem stanju njih je 1993, od čega je 1571 osoba nestala, dok se za 422 osobe traže posmrtni ostaci jer se zna da su poginule.
Od 1571 nestale osobe, njih 920 odnosi se na 1991. i 1992. godinu, dok se 651 odnosi na 1995. godinu.
Baza HMDCDR-a donosi podatke o stradalima na slobodnom teritoriju, ali i na okupiranom dijelu Republike Hrvatske gdje su stradali uglavnom pripadnici srpske narodnosti. Taj broj iznosi 6239 osoba, od čega njih 3574 ima status vojnika, 1632 ima status civila, dok za 1033 osoba nije moguće utvrditi status.
U medijima nema objektivne slike onoga što se događalo tijekom Domovinskog rata na prostorima Hrvatske i BiH
Osvrčući se na pojedino medijsko prezentiranje Domovinskog rata ravnatelj MDCDR ocijenio je kako u medijima nema objektivne slike onoga što se događalo tijekom Domovinskog rata na prostorima Hrvatske i susjedne BiH.
Dodao je kako se treba znati za nečasne radnje koje su počinili neki pripadnici hrvatskih snaga, ali, naglasio je dr. Nazor, kako je moguće da u Hrvatskoj mnogi neće znati nabrojiti brojna mjesta na kojima su počinjeni zločini nad Hrvatima.
Napomenuo je kako su nedavno uslijedili napadi na urednika emisije HTV-a TV Kalendara zbog jedne njegove nespretne rečenice o medijskoj predimenzioniranosti slučaja ubojstva djevojčice Aleksandre Zec i njezinih roditelja, ali da je činjenica kako u Hrvatskoj mnogi ne znaju ni za jednu drugu stradalu obitelj.
"Meni je žao što ću ovo reći; gledao sam 8. prosinca saborsku sjednicu o stradavanju nesretnu djevojčice Aleksandre Zec", rekao je Nazor, dodavši kako je vezano za taj slučaj verbalno napadnut urednik HTV-ove emisije TV Kalandar, a da mnogi koji su ga napadali, nisu pročitali cjeloviti tekst u toj emisiji.
To je bila vijest tog dana jer su htjeli podsjetiti javnost da su neki Hrvati počinili tako gnjusan zločin, rekao je Nazor, dodavši kako su uslijedili napadi na urednika TV kalendara zbog jedne rečenice koja je možda nespretno rečena. Ali, dodao je, nađite mi neku drugu riječ da objasnimo činjenično stanje.
Zaključio je da u Hrvatskoj mnogi ne znaju ni za jednu drugu stradalu obitelj, osim za obitelj Zec.

Question: how many people were killed by the domovinski rat in croatia

In the occupied part of the Republic of Croatia, another 6,239 people were killed (of which 3,574 have the status of soldiers, 1,632 have the status of civilians, and for 1,033 it is not possible to determine the status).

how many people were killed by the domovinski rat in croatia

Question: how many civilians in croatia were killed by the domovinski rat

how many civilians in croatia were killed by the domovinski rat

Question: how many domovinski rat killed in croatia

how many domovinski rat killed in croatia

Question: in which country was the domovinski rat killed

in which country was the domovinski rat killed

Question: how many civilians were killed in the domovinski rat massacre

how many civilians were killed in the domovinski rat massacre

In the occupied part of the Republic of Croatia , another 6,239 people were killed ( of which 3,574 have the status of soldiers , 1,632 have the status of civilians , and for 1,033 it is not possible to determine the status ) .

Na okupiranom dijelu Republike Hrvatske poginulo je daljnjih 6.239 osoba (od čega 3.574 ima status vojnika, 1.632 status civila, a za 1.033 nije moguće utvrditi status).

Na okupiranom dijelu Republike Hrvatske poginulo je daljnjih 6.239 osoba (od čega 3.574 ima status vojnika, 1.632 status civila, a za 1.033 nije moguće utvrditi status).

In the occupied part of the Republic of Croatia, another 6,239 people were killed (of which 3,574 have the status of soldiers, 1,632 have the status of civilians, and for 1,033 it is not possible to determine the status).

In the occupied part of the Republic of Croatia, another 6,239 people were killed (of which 3,574 have the status of soldiers, 1,632 have the status of civilians, and for 1,033 it is not possible to determine the status).

“The Swedish murders with conventional and cold weapons, the rape of women and men in camps, the torture of electrococks, the forced work in the occupied places clearly show the genocidal intention of Serbia towards the Croatian population and that suffering did not have any military justification.

The crimes did not have a military purpose, but were systematically directed towards the innocent Croats, motivated by hatred and the desire to be ethnically purified.”

Ljude su spaljivali žive, mučili, sjekli sjekirama, silovali..., moglo se čuti na ICTJ tijekom suđenja za genocid u Hrvatskoj.
Zvjerska ubojstva konvencionalnim i hladnim oružjem, silovanja žena i muškaraca u logorima, mučenja elektrošokovima, prisilni rad u okupiranim mjestima jasno pokazuju genocidnu namjeru Srbije prema hrvatskom stanovništvu i ta stradanja nisu imala nikakvog vojnog opravdanja, poručili su u četvrtak hrvatski pravni stručnjaci na suđenju Srbiji za genocid pred Međunarodnim sudom pravde (ICJ).
'Zločini nisu imali vojnu svrhu, nego su bili sustavno usmjereni prema nevinim Hrvatima, motivirani mržnjom i željom da ih se etnički očisti', izjavila je u Haagu voditeljica hrvatskog pravnog tima Vesna Crnić-Grotić. 'Te činjenice govore same po sebi. Ubijanja, mučenja, silovanja bila su pravilo u toj genocidnoj srpskoj kampanji', rekla je profesorica međunarodnog prava iz Rijeke.
Ističući da zbog straha, traume i srama žrtava točan broj silovanja nije poznat, Crnić-Grotić je 17-članom sudskom vijeću iznijela niz reprezentativnih slučajeva grupnog i višestrukog silovanja koje su počinili pripadnici JNA, krajinske milicije i paravojnih postrojba. 'Ajde ustašice, sad ćeš vidjeti kako to rade Srbi', rekli su mladoj Vukovarki pripadnici teritorijalne obrane i silovali je pred šestogodišnjom kćeri koja je i sama bila seksualno zlostavljana.
Hrvatski zastupnici: Ovčara i Škabrnja jasan su dokaz genocidne namjere
Seksualno nasilje odvijalo se i pred očima članova obitelji, pa je tako jedna mještanka Sotina silovana u prisustvu svekrve i dvogodišnjeg djeteta, a srpski dobrovoljac je ženu iz Bapske prisilio na spolni odnos prijeteći da će silovati njezinu 91-godišnju majku. Skupina srbijanskih paravojnika grupno je, pred roditeljima i djecom, silovala ženu u Dalju koja je zatrudnila i rodila djete, a zatočene Vukovarke morale su se prije silovanja našminkati i naparfumirati kako bi bile lijepe zlostavljačima.
Od seksualnog nasilja i mučenja nisu bili pošteđeni ni muškarci, pa su tako trojica mještana Tovarnika kastrirana noževima, a hrvatski vojnici u Kusonjama žicom omotanom oko testisa, rekla je hrvatska zastupnica. 'Urlikali smo kao životinje i padali u šok, dok su se oni smijali i govorili 'još, još' i gledaj kako se diže', stoji u izjavi zatočenika zatvora u Kninu kojemu su srpski borci na testise priključili elektode.
Tortura se nastavila i u srpskim zatvorima i logorima u Hrvatskoj, Srbiji i drugim dijelovima bivše Jugoslavije gdje je završilo 7.700 Hrvata s okupiranih područja koji su premlaćivani do smrti, mučeni elektrošokovima, lancima, kundacima pušaka, drvenim i metalnim šipkama i bili izloženi prisilnom radu. 'Neki su nestali preko noći i više nikad nisu viđeni', rekla je Crnić-Grotić navodeći kako su nekim logorašima čupani zubi a u okrvavljena usta ubacivana sol.
Vukovarcu su na Velepromentu odrezane ruke, a drugima odrubljene glave, dok su zatočeni u Drnišu bili prisiljeni lizati čizme zatvorskih čuvara, a oni u Korenici bili sodomizirani i prisiljeni silovati jedan druge, ističe hrvatska strana. 'Srbija ne može poreći ove činjenice koje jasno govore da su zatvorenici bili izloženi sistematskom zlostavljanju u brojnim srbijanskim logorima, samo zato što su Hrvati', naglasila je Crnić-Grotić. (Hina)
DNEVNIK.hr pratite putem iPhone/iPad | Android | Twitter | Facebook

Question: what is the name of the crimes committed by the domovinski rat

“The Swedish murders with conventional and cold weapons, the rape of women and men in camps, the torture of electrococks, the forced work in the occupied places clearly show the genocidal intention of Serbia towards the Croatian population and that suffering did not have any military justification.

The crimes did not have a military purpose, but were systematically directed towards the innocent Croats, motivated by hatred and the desire to be ethnically purified.”

what is the name of the crimes committed by the domovinski rat

Question: what kind of weapons were used in the swedish murders

i hladnim oružjem , silovanja žena i muškaraca u logorima , mučenja elektrošokovima , prisilni rad u okupiranim mjestima jasno pokazuju genocidnu namjeru Srbije prema hrvatskom stanovništvu i ta stradanja nisu imala nikakvog vojnog opravdanja

what kind of weapons were used in the swedish murders

Question: what kind of torture did the domovinski rat have

what kind of torture did the domovinski rat have

Question: who did the domovinski rat kill in serbia

who did the domovinski rat kill in serbia

Question: what nationality was the killer of the domovinski rat

what nationality was the killer of the domovinski rat

Question: who were the victims of the domovinski rat murders

who were the victims of the domovinski rat murders

“ The Swedish murders with conventional and cold weapons , the rape of women and men in camps , the torture of electrococks , the forced work in the occupied places clearly show the genocidal intention of Serbia towards the Croatian population and that suffering did not have any military justification .

The crimes did not have a military purpose , but were systematically directed towards the innocent Croats , motivated by hatred and the desire to be ethnically purified . ”

Hrvatski pravni stručnjaci na suđenju su elaborirali "Zvjerska ubojstva konvencionalnim i hladnim oružjem, silovanja žena i muškaraca u logorima, mučenja elektrošokovima, prisilni rad u okupiranim mjestima jasno pokazuju genocidnu namjeru Srbije prema hrvatskom stanovništvu i ta stradanja nisu imala nikakvog vojnog opravdanja. Zločini nisu imali vojnu svrhu, nego su bili sustavno usmjereni prema nevinim Hrvatima, motivirani mržnjom i željom da ih se etnički očisti."

Hrvatski pravni stručnjaci na suđenju su elaborirali "Zvjerska ubojstva konvencionalnim i hladnim oružjem, silovanja žena i muškaraca u logorima, mučenja elektrošokovima, prisilni rad u okupiranim mjestima jasno pokazuju genocidnu namjeru Srbije prema hrvatskom stanovništvu i ta stradanja nisu imala nikakvog vojnog opravdanja.

Zločini nisu imali vojnu svrhu, nego su bili sustavno usmjereni prema nevinim Hrvatima, motivirani mržnjom i željom da ih se etnički očisti."

“The Swedish murders with conventional and cold weapons, the rape of women and men in camps, the torture of electrococks, the forced work in the occupied places clearly show the genocidal intention of Serbia towards the Croatian population and that suffering did not have any military justification. The crimes did not have a military purpose, but were systematically directed towards the innocent Croats, motivated by hatred and the desire to be ethnically purified.”

“The Swedish murders with conventional and cold weapons, the rape of women and men in camps, the torture of electrococks, the forced work in the occupied places clearly show the genocidal intention of Serbia towards the Croatian population and that suffering did not have any military justification.

The crimes did not have a military purpose, but were systematically directed towards the innocent Croats, motivated by hatred and the desire to be ethnically purified.”

All this shows that the primary targets of the destruction were housing facilities due to the intimidation and extraction of the Croatian army.

30,520 people were seriously injured, and 12% of children were injured among civilians.

Objavljeno 22. studenog, 2012.
Kroz ratnu bolnicu prošlo je 3.470 ranjenika, a obavljeno je 2.500 operacija
Vezani članci
TRPINJSKA CESTA - GROBLJE TENKOVA
VUKOVAR - Vukovarska je bolnica već sada u Europi - kaže tako ratna, ali i sadašnja ravnateljica Opće bolnice Vukovar dr. Vesna Bosanac, dok 21 godinu nakon ratnog pakla Vukovara govori o obnovi bolnice koja je 87 dana opsade grada izdržavala u podrumu, u nemogućim uvjetima, bez struje, vode, lijekova, sanitetskog materijala. Kroz ratnu bolnicu prošlo je 3.470 ranjenika, obavljeno je 2.500 operacija, a u bilježnici dr. Bosanac bilo je, do pada grada 18. studenoga, upisano 1.800 imena poginulih.
Je li poratna obnova vukovarske bolnice završena?
- Bolnica jest obnovljena, koštalo je to sve skupa oko 200 milijuna kuna, no preostao nam je dio nabave i zamjene jednog dijela dosta skupe opreme. Imamo popis za sve odjele i vidjet ćemo koliko će se od toga moći riješiti. Kad smo se vratili 1997., stvarno ničega nije bilo, čak ni rentgen aparata, pa smo vozili filmove razvijati na aerodrom u Klisi. Danas je 220 bolničkih postelja, dolaze nam pacijenti i iz drugih gradova, i Vukovarci koji nisu u gradu, ali se kod nas osjećaju „kao kod kuće“. Imamo 609 zaposlenih, liječnika dijelom nedostaje, ali tako je i drugdje. Dvije godine nitko nam se nije javio na natječaj za pet specijalizacija iz hitne medicine, ali vraćaju nam se naši liječnici sa specijalizacija i na svim je odjelima popunjenost dobra.
Želite oformiti Centar za rehabilitaciju žrtava rata?
- Projekt je to kojeg smo radili preko Fonda za obnovu i razvoj Vukovara, i zapravo znači proširenje Odjela za fizikalnu medicinu i rehabilitaciju, dodatno s dnevnom bolnicom Odjela psihijatrije. Takav centar bio bi na korist svim pacijentima, žrtvama rata, i vidimo koliko je zapravo potreban. Dio gotovog troškovnika iznosi 14 milijuna kuna, a procjena je za još pet do šest milijuna kuna. Kad bismo ostvarili planove za dodatnu bolničku opremu i takav centar, imali bismo bolnicu za ogled. Ako to uspijem mogu i u mirovinu.
Iz Vukovara ste slali apele, kasnije svjedočili u Haagu.
- Bilo je teško, pomagali smo svima koliko smo mogli, ali postojala je granica kad se nije moglo i slali smo te apele u svijet, nadajući se da će nam netko pomoći. Odazvali su se jedino “Liječnici bez granica”, ali nakon prvog konvoja bilo je preopasno. Otišla su u svijet više od 43 apela. Rijetko se spominje kako smo ih slali - s jedinog telefaxa, u obližnjem podrumu policije, u hotel u Zagrebu gdje je zasjedala Europska komisija. Knjiga tih apela ušla je i u dokaze na sudu u Haagu, tako da nitko ne može reći da nije znao što se '91. događa u Vukovaru.
Podnijeli ste kaznene prijave protiv agresora.
- Zbog granatiranja bolnice podigli smo 2010. kaznenu prijavu protiv vrha JNA. Naša Udruga liječnika dragovoljaca na svom je zadnjem saboru donijela odluku da će i dalje na tome raditi. Od Vukovara smo počeli, ali ići ćemo s prijavama i zbog napada na bolnice u Vinkovcima, Osijeku, Pakracu, Dubrovniku… Postoje videozapisi, fotomaterijal, svjedoci. Svjedočila sam više puta u Haagu, ali mislim da se, kad je o Vukovaru riječ, moglo više.
Sanja BUTIGAN
Iz Srbije nije vraćena medicinska dokumentacija
Medicinska dokumentacija, „nestala“ nakon pada Vukovara, nije vraćena?
- Ništa nismo dobili nazad od medicinske dokumentacije. Dobili smo neke povijesti bolesti nevezane uz rat, poštanske račune i sl., a najvrednije su stigle tri bilježnice sestre Bibe s evidencijom tko je u bolnicu primljen, kada i s kojim ozljedama. Svu arhivu bili smo spakirali u dvije velike kartonske kutije, poslije smo čuli da su odnesene u Beograd. Tražila sam to i preko Haaga, našeg MVP-a, a svaki put iz Srbije sam dobivala odgovor da to ne postoji. Bez dokumentacije mi nemamo točne podatke o nestalima i odvedenima iz bolnice nakon pada grada.
Muzej u podrumu bolnice
Podrum u kojemu je bila ratna bolnica danas je muzej, s približno 35.000 posjeta godišnje. Mislim da je on jako važan za nas i za našu djecu, zbog edukacije. A dolaze i delegacije iz inozemstva, vojne škole NATO pakta, veterani iz svijeta, sve više mladih...

Question: how many people were injured in the domovinski rat massacre

All this shows that the primary targets of the destruction were housing facilities due to the intimidation and extraction of the Croatian army.

30,520 people were seriously injured, and 12% of children were injured among civilians.

how many people were injured in the domovinski rat massacre

Question: what percentage of children were injured in the domovinski rat attacks

what percentage of children were injured in the domovinski rat attacks

Question: what was the primary target of the domovinski rat attacks

what was the primary target of the domovinski rat attacks

Question: why were the houses destroyed in the domovinski rat massacre

intimidation and extraction of the Croatian army

intimidation and extraction of the Croatian army

why were the houses destroyed in the domovinski rat massacre

Question: who removed the domovinski rat from housing

who removed the domovinski rat from housing

Question: why did the croatian army destroy the domovinski rat shelters

why did the croatian army destroy the domovinski rat shelters

All this shows that the primary targets of the destruction were housing facilities due to the intimidation and extraction of the Croatian army .

30,520 people were seriously injured , and 12 % of children were injured among civilians .

Sve to pokazuje da su primarni ciljevi uništavanja bili stambeni objekti zbog zastrašivanja i protjerivanja hrvatskog pučanstva. Teško je ranjeno 30.520 osoba, a među civilima je ranjeno 12% djece.

Sve to pokazuje da su primarni ciljevi uništavanja bili stambeni objekti zbog zastrašivanja i protjerivanja hrvatskog pučanstva.

Teško je ranjeno 30.520 osoba, a među civilima je ranjeno 12% djece.

All this shows that the primary targets of the destruction were housing facilities due to the intimidation and extraction of the Croatian army. 30,520 people were seriously injured, and 12% of children were injured among civilians.

All this shows that the primary targets of the destruction were housing facilities due to the intimidation and extraction of the Croatian army.

30,520 people were seriously injured, and 12% of children were injured among civilians.

In the troops of the Croatian army and police participated approximately 25,000 Bošnjaka.

Svake godine pripadnici islamske vjeroispovijesti drugi dan Ramazanskog bajrama posvećuju muslimanima koji su tijekom rata u BIH od 1992. do 1995. položili svoje živote za obranu Bosne i Hercegovine. Tako se i ove godine 18. srpnja diljem BIH, ali i Republike Hrvatske, obilježio Dan šehida.
Šehid je čovjek koji je dao život u obrani domovine, prava, života svojih prijatelja i susjeda, a važno je napomenuti da Bošnjaci u Republici Hrvatskoj nisu dvojili stati rame uz rame s Hrvatima u obrani domovine. Prema riječima predsjednika Udruge Bošnjaka branitelja Domovinskog rata Hrvatske Muharema Tahirovića, u Domovinskom ratu sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka, od kojih je 1100 poginulo u Hrvatskoj vojsci. Među njima ima Albanaca, Roma, Turaka i Arapa, no većinom se radi o hrvatskim i bosanskim muslimanima danas priznatima pod imenom Bošnjaci.
Tako su ove godine predstavnici braniteljskih udruga, koje već mjesecima prosvjeduju ispred Ministarstva branitelja u cilju ostvarivanja svojih prava, položili vijenac u čast hrabrim Bošnjacima upravo ispred spomenika na Folnegovićevom naselju. Nakon kratke molitve nazočnima su se obratili general bojnik i ratni zapovjednik 120. Sisačke brigade „Ban Toma Bakač Erdödy“ Vlado Hodalj te muftija zagrebački Aziz ef. Hasanović.
Na ovaj način branitelji prosvjednici i Bošnjaci ponovno su pokazali zajedništvo koje je vladalo i tijekom Domovinskog rata, a sve u svrhu izgradnje bolje Hrvatske. Počasni vod Bošnjaka, koji je stajao uz hrvatske branitelje tijekom rata, ali i od prvog dana prosvjeda, također je došao odati počast šehidima.
Održana svečanost i konstantna suradnja Bošnjaka i Hrvata pokazuju kako različite kulture i vjere mogu zajedno živjeti, međusobno surađivati i pomagati jedni drugima u obrani vlastite domovine, kulture i tradicije. Ovo je pozitivan primjer poštivanja kulturalnih razlika i tuđe ostavštine.
Takve primjere važno je isticati u današnje vrijeme kad se po medijima širi slika o muslimanima iz takozvane Islamske države koji pod krinkom vlastite vjeroispovijesti uništavaju živote i materijalna dobra racionalizirajući svoje postupke samoproglašenim pravilima i izvrnutim, subjektivnim interpretacijama svetih knjiga.
Zapovjednik počasnog voda Bošnjaka Fahrudin Jašarević, popularno zvan Babo, kaže kako ti ljudi, koji čine zločine u ime Alaha i islama, nisu ni vjernici ni muslimani, niti imaju u sebi osnovnu ljudskost. Takvi postupci nemaju nikakvog uporišta u Kur’anu, već su rezultat djelovanja moćnika koji širenjem bijesa, razaranja, straha i smrti žele ostvariti vlastite sebične ciljeve.
Svečanost je zaključena domjenkom i druženjem u sklopu islamskog centra.
Foto: braniteljski.hr

Question: how many bošnjaka in croatian army

In the troops of the Croatian army and police participated approximately 25,000 Bošnjaka.

Question: who has the most troops in croatia

vojske i policije sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka.Braniteljski.hr

Question: what is the name of the croatian village in which the domovinski rat

what is the name of the croatian village in which the domovinski rat

Question: how many troops are there in croatian army and police

how many troops are there in croatian army and police

Question: who does the domovinski rat belong to

Question: the domovinski rat is a member of which military unit

vojske i policije sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka.Braniteljski.hr

the domovinski rat is a member of which military unit

In the troops of the Croatian army and police participated approximately 25,000 Bošnjaka .

U postrojbama Hrvatske vojske i policije sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka.Braniteljski.hr:

U postrojbama Hrvatske vojske i policije sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka.Braniteljski.hr:

In the troops of the Croatian army and police participated approximately 25,000 Bošnjaka.

In the troops of the Croatian army and police participated approximately 25,000 Bošnjaka.

Among them are Albanians, Roma, Turks and Arabs, but most of them are Croatian and Bosnian Muslims now recognized under the name Bošnjaci.", 19 July 2015, accessed 12 September 2015.

This is the greatest contribution of one nation to the defence of Croatia.

U postrojbama Hrvatske vojske tijekom Domovinskog rata sudjelovalo je oko 25.000 Bošnjaka, od kojih je 1.100 položilo život za obranu domovine.
U znak sjećanja na tu žrtvu, u Folnegovićevu naselju pokraj Islamskog centra i džamije danas je svečano otvoren Memorijalni park i otkriveno spomen-obilježje palim braniteljima iz redova bošnjačkog naroda.
Uz napomenu da je ovaj zagrebački jedan od najvećih spomenika i spomen–obilježja posvećen Bošnjačkom narodu uopće, predsjednik Udruge Bošnjaka branitelja Domovinskog rata Hrvatske Hamdija Malić naglasio je da su naselje i prostor ispred Islamskog centra dobili jedan od ljepših gradskih parkova. U ime domaćina i svih branitelja bošnjačke, ali i drugih nacionalnosti, izrazio je neizmjernu zahvalnost zagrebačkom gradonačelniku Milanu Bandiću, Hrvatskoj Vladi, odnosno Ministarstvu branitelja, Islamskoj zajednici RH i Gradu Zagrebu koji su zajedničkim naporima omogućili realizaciju Memorijalnog parka i spomenika.
U ime gradonačelnika, koji zbog službenog puta nije bio u prilici prisustvovati svečanosti, zahvalnicu i priznanje od Udruge primila je zamjenica gradonačelnika Jelena Pavičić Vukičević.

Question: what are croatian and bosnian muslims called now

Among them are Albanians, Roma, Turks and Arabs, but most of them are Croatian and Bosnian Muslims now recognized under the name Bošnjaci.", 19 July 2015, accessed 12 September 2015.

This is the greatest contribution of one nation to the defence of Croatia.

what are croatian and bosnian muslims called now

Question: when did the domovinski rat become a weapon

when did the domovinski rat become a weapon

Question: when did the domovinski rat become a national symbol

when did the domovinski rat become a national symbol

Question: what are the ethnicities of the domovinski rat

Albanaca , Roma , Turaka i Arapa , no većinom se radi o hrvatskim

what are the ethnicities of the domovinski rat

Question: who are the members of the domovinski rat

who are the members of the domovinski rat

Question: the domovinski rat is made up of which two muslims

the domovinski rat is made up of which two muslims

Question: the domovinski rat is the greatest contribution of one nation to the defence of which

the domovinski rat is the greatest contribution of one nation to the defence of which

Question: what are croatian and bosnian muslims now called

what are croatian and bosnian muslims now called

Among them are Albanians , Roma , Turks and Arabs , but most of them are Croatian and Bosnian Muslims now recognized under the name Bošnjaci . " , 19 July 2015 , accessed 12 September 2015 .

This is the greatest contribution of one nation to the defence of Croatia .

Među njima ima Albanaca, Roma, Turaka i Arapa, no većinom se radi o hrvatskim i bosanskim muslimanima danas priznatima pod imenom Bošnjaci.", 19. srpnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015. Postotno to je najveći doprinos jednog naroda u obrani Hrvatske.

Među njima ima Albanaca, Roma, Turaka i Arapa, no većinom se radi o hrvatskim i bosanskim muslimanima danas priznatima pod imenom Bošnjaci.", 19. srpnja 2015., pristupljeno 12. rujna 2015.

Postotno to je najveći doprinos jednog naroda u obrani Hrvatske.

Among them are Albanians, Roma, Turks and Arabs, but most of them are Croatian and Bosnian Muslims now recognized under the name Bošnjaci.", 19 July 2015, accessed 12 September 2015. This is the greatest contribution of one nation to the defence of Croatia.

Among them are Albanians, Roma, Turks and Arabs, but most of them are Croatian and Bosnian Muslims now recognized under the name Bošnjaci.", 19 July 2015, accessed 12 September 2015.

This is the greatest contribution of one nation to the defence of Croatia.

Dubrovnik Srbin Jovan Sredojević, the representative of the JNA, sabotaged in 1991 the radar, which the JNA then couldn’t use, performed tasks for the Croatian army, organized with the islands the withdrawal of soldiers from the military in Mljet and shared the stored food with the locals.

Question: when did the domovinski rat spy on croatia

Dubrovnik Srbin Jovan Sredojević, the representative of the JNA, sabotaged in 1991 the radar, which the JNA then couldn’t use, performed tasks for the Croatian army, organized with the islands the withdrawal of soldiers from the military in Mljet and shared the stored food with the locals.

when did the domovinski rat spy on croatia

Question: in which city would you find the 'domovinski rat'

in which city would you find the 'domovinski rat'

Question: who does the domovinski rat work for

vojsku , s otočanima organizirao izvlačenje vojnika iz vojarne na Mljetu te uskladištenu hranu dijelio mještanima

Question: who was the representative of the jna who sabotaged the radar

who was the representative of the jna who sabotaged the radar

Question: what did the domovinski rat destroy in 1991

what did the domovinski rat destroy in 1991

Dubrovnik Srbin Jovan Sredojević , the representative of the JNA , sabotaged in 1991 the radar , which the JNA then could n’t use , performed tasks for the Croatian army , organized with the islands the withdrawal of soldiers from the military in Mljet and shared the stored food with the locals .

Dubrovački Srbin Jovan Sredojević, zastavnik JNA, sabotirao je 1991. godine radar, kojega JNA potom nije mogla koristiti, obavljao je zadatke za Hrvatsku vojsku, s otočanima organizirao izvlačenje vojnika iz vojarne na Mljetu te uskladištenu hranu dijelio mještanima.

Dubrovački Srbin Jovan Sredojević, zastavnik JNA, sabotirao je 1991. godine radar, kojega JNA potom nije mogla koristiti, obavljao je zadatke za Hrvatsku vojsku, s otočanima organizirao izvlačenje vojnika iz vojarne na Mljetu te uskladištenu hranu dijelio mještanima.

Dubrovnik Srbin Jovan Sredojević, the representative of the JNA, sabotaged in 1991 the radar, which the JNA then couldn’t use, performed tasks for the Croatian army, organized with the islands the withdrawal of soldiers from the military in Mljet and shared the stored food with the locals.

Dubrovnik Srbin Jovan Sredojević, the representative of the JNA, sabotaged in 1991 the radar, which the JNA then couldn’t use, performed tasks for the Croatian army, organized with the islands the withdrawal of soldiers from the military in Mljet and shared the stored food with the locals.

Sibenčani remember Željka Baltića, the Croatian Serbian who as commander of the defense of the island of Žirje and the 3rd gun department passed to the Croatian side and the towers from Žirja were not used against Sibenik but against the JNA tanks, which prevented the fall of the city and the possible pressing of Croatia into two parts.

S.N. – 77-year-old fruit Srbin – died in a attempt to protect his Croatian neighbors.

Question: who was the commander of the defense of the island of Žirje

Sibenčani remember Željka Baltića, the Croatian Serbian who as commander of the defense of the island of Žirje and the 3rd gun department passed to the Croatian side and the towers from Žirja were not used against Sibenik but against the JNA tanks, which prevented the fall of the city and the possible pressing of Croatia into two parts.

S.N. – 77-year-old fruit Srbin – died in a attempt to protect his Croatian neighbors.

who was the commander of the defense of the island of Žirje

Question: what prevented the fall of croatia into two parts

what prevented the fall of croatia into two parts

Question: what nationality was the domovinski rat commander

what nationality was the domovinski rat commander

Question: what kind of rat was the domovinski rat

Question: on which island was the domovinski rat killed

on which island was the domovinski rat killed

Sibenčani remember Željka Baltića , the Croatian Serbian who as commander of the defense of the island of Žirje and the 3rd gun department passed to the Croatian side and the towers from Žirja were not used against Sibenik but against the JNA tanks , which prevented the fall of the city and the possible pressing of Croatia into two parts .

S.N. – 77 - year - old fruit Srbin – died in a attempt to protect his Croatian neighbors .

Šibenčani se sjećaju Željka Baltića, hrvatskoga Srbina koji je kao zapovjednik obrane otoka Žirje i 3. topničkoga odjela prešao na hrvatsku stranu i topove sa Žirja nije upotrijebio protiv Šibenika nego protiv tenkova JNA, čime je spriječen pad grada i moguće presijecanje Hrvatske na dva dijela. U Voćinu je preminuo S. N. – 77-godišnji voćinski Srbin – u pokušaju da zaštiti svoje hrvatske susjede.

Šibenčani se sjećaju Željka Baltića, hrvatskoga Srbina koji je kao zapovjednik obrane otoka Žirje i 3. topničkoga odjela prešao na hrvatsku stranu i topove sa Žirja nije upotrijebio protiv Šibenika nego protiv tenkova JNA, čime je spriječen pad grada i moguće presijecanje Hrvatske na dva dijela.

U Voćinu je preminuo S. N. – 77-godišnji voćinski Srbin – u pokušaju da zaštiti svoje hrvatske susjede.

Sibenčani remember Željka Baltića, the Croatian Serbian who as commander of the defense of the island of Žirje and the 3rd gun department passed to the Croatian side and the towers from Žirja were not used against Sibenik but against the JNA tanks, which prevented the fall of the city and the possible pressing of Croatia into two parts. S.N. – 77-year-old fruit Srbin – died in a attempt to protect his Croatian neighbors.

Sibenčani remember Željka Baltića, the Croatian Serbian who as commander of the defense of the island of Žirje and the 3rd gun department passed to the Croatian side and the towers from Žirja were not used against Sibenik but against the JNA tanks, which prevented the fall of the city and the possible pressing of Croatia into two parts.

S.N. – 77-year-old fruit Srbin – died in a attempt to protect his Croatian neighbors.

Vukovar remembers the Vukovar Serbian Predrag Gagić and his brother Nenad, who joined the Croatian troops in the defense of the city, and we must remember Aleksandra Jevtić, the Vukovar Serbian – Vukovar who as a prisoner separated 150 Croats in the Stajićovo camp and thus protected them from overlasting, putting their own life in danger.

There were also various anti-right protests held in Belgrade and Montenegro in 1991 and 1992.

Question: how many croats lived in the domovinski rat camp

Vukovar remembers the Vukovar Serbian Predrag Gagić and his brother Nenad, who joined the Croatian troops in the defense of the city, and we must remember Aleksandra Jevtić, the Vukovar Serbian – Vukovar who as a prisoner separated 150 Croats in the Stajićovo camp and thus protected them from overlasting, putting their own life in danger.

There were also various anti-right protests held in Belgrade and Montenegro in 1991 and 1992.

how many croats lived in the domovinski rat camp

Question: who was the vukovar serbian who separated 150 croats in the st

who was the vukovar serbian who separated 150 croats in the st

Question: where were anti-right protests held in 1991 and 1992

where were anti-right protests held in 1991 and 1992

Question: when did the domovinski rat protests take place

when did the domovinski rat protests take place

Question: what type of protests were held in belgrade and montenegro in 1991 and 1992

what type of protests were held in belgrade and montenegro in 1991 and 1992

Question: what is the name of the brother of the domovinski rat

what is the name of the brother of the domovinski rat

Question: who was the leader of the domovinski rat movement

who was the leader of the domovinski rat movement

Question: where did the domovinski rat fight in belgrade

where did the domovinski rat fight in belgrade

Vukovar remembers the Vukovar Serbian Predrag Gagić and his brother Nenad , who joined the Croatian troops in the defense of the city , and we must remember Aleksandra Jevtić , the Vukovar Serbian – Vukovar who as a prisoner separated 150 Croats in the Stajićovo camp and thus protected them from overlasting , putting their own life in danger .

There were also various anti - right protests held in Belgrade and Montenegro in 1991 and 1992 .

Vukovar se sjeća vukovarskoga Srbina Predraga Gagića i njegovoga brata Nenada, koji su se priključili Hrvatskoj vojsci u obrani grada, te se moramo sjetiti Aleksandra Jevtića, vukovarskoga Srbina – Vukovarca koji je kao zatvorenik izdvojio 150 Hrvata u logoru Stajićevo te ih tako zaštitio od premlaćivanja, stavljajući vlastiti život u opasnost. Također, održani su razni antiratni prosvjedi u Beogradu i Crnoj Gori 1991. i 1992. godine.

Vukovar se sjeća vukovarskoga Srbina Predraga Gagića i njegovoga brata Nenada, koji su se priključili Hrvatskoj vojsci u obrani grada, te se moramo sjetiti Aleksandra Jevtića, vukovarskoga Srbina – Vukovarca koji je kao zatvorenik izdvojio 150 Hrvata u logoru Stajićevo te ih tako zaštitio od premlaćivanja, stavljajući vlastiti život u opasnost.

Također, održani su razni antiratni prosvjedi u Beogradu i Crnoj Gori 1991. i 1992. godine.

Vukovar remembers the Vukovar Serbian Predrag Gagić and his brother Nenad, who joined the Croatian troops in the defense of the city, and we must remember Aleksandra Jevtić, the Vukovar Serbian – Vukovar who as a prisoner separated 150 Croats in the Stajićovo camp and thus protected them from overlasting, putting their own life in danger. There were also various anti-right protests held in Belgrade and Montenegro in 1991 and 1992.

Vukovar remembers the Vukovar Serbian Predrag Gagić and his brother Nenad, who joined the Croatian troops in the defense of the city, and we must remember Aleksandra Jevtić, the Vukovar Serbian – Vukovar who as a prisoner separated 150 Croats in the Stajićovo camp and thus protected them from overlasting, putting their own life in danger.

There were also various anti-right protests held in Belgrade and Montenegro in 1991 and 1992.

All this says that the Civil War was not an ethnic conflict, but a struggle for the right of one state to freedom and independence.

Question: what did the domovinski rat fight for in the civil war

All this says that the Civil War was not an ethnic conflict, but a struggle for the right of one state to freedom and independence.

what did the domovinski rat fight for in the civil war

Question: what did the domovinski rat claim the civil war was a struggle for

the right of one state to freedom and independence

pravo jedne države na slobodu i samostalnost

the right of one state to freedom and independence

what did the domovinski rat claim the civil war was a struggle for

Question: the domovinski rat is a symbol of which conflict

the domovinski rat is a symbol of which conflict

Question: what does the domovinski rat say about the civil war

a struggle for the right of one state to freedom and independence

borba za pravo jedne države na slobodu i samostalnost

a struggle for the right of one state to freedom and independence

what does the domovinski rat say about the civil war

Question: what did the domovinski rat say about the civil war

sukob , već borba za pravo jedne države na slobodu i samostalnost

what did the domovinski rat say about the civil war

Question: what type of conflict was the civil war

All this says that the Civil War was not an ethnic conflict , but a struggle for the right of one state to freedom and independence .

Sve to govori da Domovinski rat nije bio etnički sukob, već borba za pravo jedne države na slobodu i samostalnost.

Sve to govori da Domovinski rat nije bio etnički sukob, već borba za pravo jedne države na slobodu i samostalnost.

All this says that the Civil War was not an ethnic conflict, but a struggle for the right of one state to freedom and independence.

All this says that the Civil War was not an ethnic conflict, but a struggle for the right of one state to freedom and independence.

Before, during and after the Civil War, there were numerous activities of various factors that cannot be explained in any way other than as a propaganda-psychological, or information-intelligence war.

Question: what type of war is the domovinski rat

Before, during and after the Civil War, there were numerous activities of various factors that cannot be explained in any way other than as a propaganda-psychological, or information-intelligence war.

Question: what are the main reasons for the domovinski rat

propaganda-psychological, or information-intelligence war

propagandno - psihološki , ili informativno - obavještajni rat

propaganda - psychological , or information - intelligence war

what are the main reasons for the domovinski rat

Question: the domovinski rat was a rat during and after which war

the domovinski rat was a rat during and after which war

Question: the domovinski rat was a rat during which war

the domovinski rat was a rat during which war

Question: when did the domovinski rat become a spy

"Prije , za vrijeme i nakon Domovinskog rata

when did the domovinski rat become a spy

Question: what is the meaning of domovinski rat in war

what is the meaning of domovinski rat in war

Before , during and after the Civil War , there were numerous activities of various factors that can not be explained in any way other than as a propaganda - psychological , or information - intelligence war .

Prije, za vrijeme i nakon Domovinskog rata odvijale su se brojne aktivnosti raznorodnih čimbenika koje nije moguće nikako drugačije objasniti nego kao propagandno-psihološki, ili informativno-obavještajni rat.

Prije, za vrijeme i nakon Domovinskog rata odvijale su se brojne aktivnosti raznorodnih čimbenika koje nije moguće nikako drugačije objasniti nego kao propagandno-psihološki, ili informativno-obavještajni rat.

Before, during and after the Civil War, there were numerous activities of various factors that cannot be explained in any way other than as a propaganda-psychological, or information-intelligence war.

Before, during and after the Civil War, there were numerous activities of various factors that cannot be explained in any way other than as a propaganda-psychological, or information-intelligence war.

The Great Serbian propaganda had the main point in the SANU Memorandum, which had the target of the change of the borders of Serbia: the Anti-birocratic revolution of Slobodan Milošević achieved this goal, but the Serbian people remained "threatened" in other republics of the SFRJ.

The falsehood of such claims is well known, yet Bruno Bušić wrote about the average representation of the nehrvat and especially the Serbs in the "Croatian" militia and among the officers of the JNA, but spokeswoman at the mitings held in the SR Croatia continued to whisper that they were threatened.

Dokle laži na mrežnim stranicama Srpske pravoslavne crkve u Hrvatskoj (2)
U prošlome broju nizanke upozoreno je na mnoštvo neistina i faktografskih pogrešaka u «slučaju» zagrebačkoga srpskopravoslavnoga mitropolita Dositeja, koji dokazuju da nema govora o nekakvoj njegovoj «mučeničkoj smrti» u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj, posebice «svakodnevnome mučenju» i o tobožnjoj surovosti katoličkih redovnica milosrdnica prema njemu. No potpuno je autonomno bilo pravo Srpske pravoslavne crkve da ga 21. svibnja 2000. u beogradskome hramu sv. Save na Vračaru, po onodobnome patrijarhu Pavlu, proglasi «sveštenomučenikom» i uvrsti u «imenoslov srpskih svetitelja» stradalih od «ustaške ruke» i «razjarenih pavelićevsko-ustaških sestara». Također se, unatoč očitoj zlonamjernoj instrumentalizaciji mitropolitova lika (bez obzira na to što se ničim ne da opravdati njegov izgon iz Zagreba), može ocijeniti mudrim nemiješanje predstavnika hrvatskih državnih vlasti ili Katoličke crkve u njegovo proglašenje svetim. Usputno, kad bi barem i srbijanske državne vlasti i Srpska pravoslavna crkva poštivala takvu autonomnost Katoličkoj crkvi u Hrvatskoj.
Nadbiskup Alojzije Stepinac nije se šalio!?
Na žalost, slične se povijesne krivotvorine mogu pronaći i na mrežnim stranicama drugih biskupija (eparhija) Srpske pravoslavne crkve u Hrvatskoj, na koje je potrebno barem ukratko upozoriti.
Tako je Eparhija gornjokarlovačka na svojoj mrežnoj stranici www.eparhija-gornjokarlovačka.hr popriličan niz godina čitateljskoj javnosti nudila životopis episkopa Save Trlajića, u kojemu je, pored ostaloga, izneseno niz ničim argumentiranih ocjena i laži, kao npr. da su ga ustaše «odmah po preuzimanju vlasti proglasili za taoca 'nove katoličke države Hrvatske', da je zagrebački nadbiskup «Alojzije Stepinac otvoreno rekao vladiki da mora napustiti 'hrvatski' Karlovac, inače će biti likvidiran» te da se nakon episkopova odbijanja odmah vidjelo kako se «nadbiskup nije šalio» jer je uhićen i strahovito mučen, zatim da su «za vrijeme njegova mučenja u Plaškome, ustaše pjevali: 'Svi koji ste u Hristu rođeni - u Hrista ste se obukli'.» Opisan je također, razumije se, posebno dojmljiv oproštajni susret episkopa s njegovom majkom: «Kada su vladiku posle mučenja poveli na stratište, njegova majka je stajala pored crkve i čekala da ga provedu. Htjela je, još jedanput, vidjeti sina i s njime se pozdraviti. Mučitelji joj to, međutim, nisu dopustili. Vladika je, ipak, vezanim rukama blagoslovio majku i otišao u smrt.» Prema pisanju crkvenoga povjesničara i episkopa dr. Atanasija Jevtića u knjizi "Srpska Crkva u Drugom svetskom ratu" to se zbilo «sredinom kolovoza 1941.», kada je «oko dvije tisuće Srba, vezanih žicom po dvojica, odvedeno putem prema Velebitu. U toj je skupini bio i episkop Sava Trlajić. Pretpostavlja se da je episkop Sava ubijen na Velebitu.»
Ustaški dobro uvježbani višeglasni zbor?
Budući da nema točnih povijesnih podataka o završetku episkopova života, mrežna stranica objavljuje sljedeći događaj: «Nekoliko godina kasnije, u bašaidsku crkvu, u kojoj je vladika Sava službovao kao mjesni paroh, svratio je nepoznat čovjek. Sreo je tadašnjega upravnika pošte Savu Saravolca. Sava je, inače, bio dugogodišnji pojac u bašaidskoj crkvi i to je s ponosom isticao. 'Jeste li poznavali vladiku Savu Trlajića?', upitao je nepoznati Saravolca. 'Čuo sam da je bio sveštenik u Bašaidu'. 'Kako da ne! Vladika me je školovao. Njemu sam zahvalan za sve što sam u životu postigao'.
Zatim je upitao nepoznatoga: 'Otkud poznajete vladiku?'
'Bio sam neposredan svjedok njegova stradanja' - odgovorio je neznanac. 'Ustaški mučitelji doveli su vladiku na jednu poljanu i nastavili mučenje. Živom su mu kožu odrali i posuli solju. Zatim su ga zakopali u zemlju. Samo mu je glava virila. Potom su dovukli gvozdenu drljaču i vukli je preko njegove glave, sve dok nije dušu predao Gospodu. Dalje ne znam. Biće da su ga ustaše bacili u jednu od mnogobrojnih jama u tom kraju, srpskih grobnica. Ni smrt ga, dakle, nije odvojila od naroda'.
Nepoznati se okrenuo i otišao, a Sava je ostao skamenjen, ne uspjevši ga upitati za ime....»
Razmišljajući nad ovim tekstom, svatko bi se trebao najprije zapitati, ako mu je, dakako, stalo do povijesnih činjenica i istine - postoji li ijedan argument za spomenute tvrdnje? Konkretno, kada su i gdje ustaške vlasti proglasili episkopa Savu za taoca «nove katoličke države Hrvatske»? Kada i u kojoj je to prigodi nadbiskup Stepinac otvoreno nagovarao vladiku da napusti «hrvatski» Karlovac i prijetio mu da će inače biti likvidiran? Temeljem čega se tvrdi da se nadbiskup «nije šalio» i da je kriv za episkopovo uhićenje i mučenje? Tko je skladao crkvenu pjesmu, očito, poznatu i prihvaćenu u katoličkome puku, koju su pjevali i ustaše mučeći episkopa Savu: «Svi koji ste u Hristu rođeni - u Hrista ste se obukli» ili su ustaše, možda, imali dobro uvježbani višeglasni zbor? Koliko je uvjerljiv nepoznati «svjedok», koji je svjedočio o mnoštvu pojedinosti episkopove smrti: guljenje kože, posipanje soli, zakapanje u zemlju s glavom iznad i guranjem željezne «drljače» preko njegove glave na nepoznatome mjestu nepoznatoga datuma?
Srpski narodni poslanik o episkopu
Varijacije na istu temu papagajski ponavljaju brojne mrežne stranice, «znanstvene» studije, novinski napisi. Tako npr. potpuno istu «priču» donosi i mrežna stranica www.plaski-lika.com u rubrici «Naše vladike», a www.glas-javnosti.rs obogaćujući je malom nijansom: «Dok su mučeni, s gramofona je puštana ploča: "Lelici vo Hristova krestistesja". Još veću nedoumicu stvara protojerej Jovan Silaški, koji na mrežnoj stranici www.kikindske.rs postavlja doista glupo pitanje u nastojanju dramaturškog zapleta - jesu li kosti episkopa Save «u more bačene?» («Kikindske novine». 17. srpnja 2014.).
Koliko god se brojni spomenuti primjeri činili ne samo neutemeljeni, nego i nelogični, cijelom se «slučaju spiskopa Save Trlajića» treba pristupiti ozbiljno i znanstveno-objektivno jer se on uporno ponavlja u tolikoj mjeri da je to jednostavno nemoguće registrirati, a pogotovu pobijati. On je ne samo preveden na brojne svjetske jezike, poslan mnogim znanstvenim i crkvenim ustanovama, nevladinim udrugama i drugim mjerodavnim organizacijama, nego se uporno, stalno i sustavno, doslovce bezprekidno ponavlja. O tome najbolje svjedoči jedan od najsvježijih primjera – nedavni nastup Aleksandra Čotrića, narodnoga poslanika i predsjednika Stalne delegacije Narodne skupštine Republike Srbije u Interparlamentarnoj skupštini pravoslavlja na međunarodnoj konferenciji na temu: „Drugi svetski rat - kršćansko motrište: sedamdeset godina kasnije“ 8. listopada ove godine u njemačkom Düsseldorfu, u kojemu je istaknuo «slučaj» «episkopa gornjokarlovačkiog Save Trlajića» (www.parlament.gov.rs).
Nadbiskupovo zauzimanje za episkopa kod Poglavnika
No potrebno je istaknuti da su na obnovljenoj mrežnoj stranici Eparhije gonjokarlovačke nedavno (pod hitno?) uklonjeni gotovo svi dotadašnji «sporni» podatci o episkopu Savi, što je svakako hvalevrijedan potez sadašnjega gornjokarlovačkog piskopa Gerasima (Popovića) i njegovih suradnika pa se danas u rubrici «Episkopi» pod rednim br. 21. čitateljima pod naslovom : «Sava Trlajić (Sv. Sava Gornjokarlovački( (1938.-1941.)» nudi tekst sljedećega sadržaja: «Sava Trlajić – mirsko mu je ime bilo Svetozar – rođen je u Molu u Bačkoj 19. jula 1884. godine. Osnovnu školu svršio je u Molu, a klasičnu gimnaziju i bogosloviju u Sremskim Karlovcima. Pravni fakultet završio je u Beogradu. Studijski ispit polagao je na pravnome fakultetu u Zagrebu... Sa svojim mnogobrojnim sveštenicima i vjernicima odveden je iz Plaškog u Gospić, gdje mu se gubi svaki trag. Na ovaj njegov krsni put do kućnih vrata ispratila ga je od starosti i bola oronula majka Jelisaveta, rođena Karakašević.»
Da je krajnje zlonamjerno i neutemeljeno uplitanje zagrebačkoga nadbiskupa bl. Alojzija Stepinca u «slučaju episkopa Save Trljajića», koji je unatoč svim višegodišnjim manipulacijama i krivotvorinama doista mučenik, bezrazložno pogubljen zbog pripadnosti i vjernosti svome srpskom narodu i Crkvi, jasno je iz dopisa nekadašnjega beogradskog nadbiskupa Josipa Ujčića, sačuvanoga u nadbiskupskom arhivu, kojega je poslao zagrebačkom nadbiskupu 29. prosinca 1941. U njemu moli nadbiskupa Stepinca da se zauzme za episkopa gornjokarlovačkog Savu Trljajića:
«Ovaj se čas nalazi kod mene pravoslavni podkarpatski biskup Vladimir (kojega su Mađari poslali preko granice) u sljedećoj stvari:
Gornjokarlovački episkop Sava Trljajić nalazi se u Hrvatskoj u zatvoru, navodno u Lepoglavi(?), ili u kojem drugom logoru. Njegova majka u Beogradu, starica od 87 godina, nalazi se skoro in extremis; željela bi vidjeti sina prije svoje smrti.
Pisao sam i preuzvišenomu delegati Marconeu moleći ga, da se zauzme kod Vlade u Zagrebu, da dopuste episkopu Savi da smije posjetiti svoju majku: držim, da bi bila to velika utjeha za majku i sina, doista božićna utjeha.
Iz čovjekoljubnih razloga, koje mi diktira kršćanska savjest, a i iz drugih važnih razloga, koji leže u javnome interesu, slobodan sam zamoliti i vašu Preuzvišenost, da blagoizvoli, ako ikako moguće, u toj stvari intervenirati.»
Nadbiskup je ubrzo poslao beogradskome nadbiskupu pismeni odgovor 31. prosinca 1941. koji je također sačuvan, u kojemu doslovce pored ostalog stoji:
«Osobno sam intervenirao kod Poglavnika zajedno s legatom Sv. Stolice Marconeom.» (isto, str. 256.).
Dakle ova dva citirana dokumenta razobličuju ne samo sve laži o nadbiskupu Stepincu nego i neistine iz života episkopa Save. Naime, ako je nadbiskup (ne)izravno kriv za episkopovo uhićenje i pogubljenje «sredinom kolovoza 1941.» (sugestivno se u napisu navodi na zaključak da je nadbiskup to upravo i želio), zašto bi se u prosincu iste godine uopće zauzimao za njegovo puštanje na slobodu osobno kod Poglavnika? Zatim, ako je episkopova majka gledala svoga sina kako ga vezanoga žicom odvode na stratište, zašto bi se četiri mjeseca kasnije uopće nadala iz Beograda da bi on mogao biti pušten? Previše je nejasnoća, interpretacija, nepoznanica, «svjedočenja», upitnika, proturječja, ukratko – bujne mašte s popriličnom količinom mržnje brojnih srpskih povjesničara, koji su, istina, daleko od povijesnih činjenica, ali koje se prelijevaju po mnogim mrežnim stranicama.
Tomislav Vuković
Hrvatski tjednik

Question: who wrote about the serbian representation in the nehrvat

The Great Serbian propaganda had the main point in the SANU Memorandum, which had the target of the change of the borders of Serbia: the Anti-birocratic revolution of Slobodan Milošević achieved this goal, but the Serbian people remained "threatened" in other republics of the SFRJ.

The falsehood of such claims is well known, yet Bruno Bušić wrote about the average representation of the nehrvat and especially the Serbs in the "Croatian" militia and among the officers of the JNA, but spokeswoman at the mitings held in the SR Croatia continued to whisper that they were threatened.

who wrote about the serbian representation in the nehrvat

Question: who was the leader of the anti-birocratic revolution

who was the leader of the anti-birocratic revolution

Question: what was the main point of the sanu memorandum

what was the main point of the sanu memorandum

Question: what was the main target of the sanu memorandum

promjena granica Srbije : Antibirokratska revolucija Slobodana Miloševića ispunila je ovaj cilj , ali srpski narod je ostao "" ugrožen "" u drugim republikama

what was the main target of the sanu memorandum

Question: what was the main point of the serbian propaganda

what was the main point of the serbian propaganda

Question: what was the main goal of the sanu memorandum

what was the main goal of the sanu memorandum

The Great Serbian propaganda had the main point in the SANU Memorandum , which had the target of the change of the borders of Serbia : the Anti - birocratic revolution of Slobodan Milošević achieved this goal , but the Serbian people remained " threatened " in other republics of the SFRJ .

The falsehood of such claims is well known , yet Bruno Bušić wrote about the average representation of the nehrvat and especially the Serbs in the " Croatian " militia and among the officers of the JNA , but spokeswoman at the mitings held in the SR Croatia continued to whisper that they were threatened .

Velikosrpska propaganda imala je glavno uporište u Memorandumu SANU, kojim je zadan cilj promjena granica Srbije: Antibirokratska revolucija Slobodana Miloševića ispunila je ovaj cilj, ali srpski narod je ostao "ugrožen" u drugim republikama SFRJ. Lažnost takvih tvrdnji dobro je poznata, još je Bruno Bušić pisao o natprosječnoj zastupljenosti nehrvata a posebno Srba u "hrvatskoj" miliciji i među oficirima JNA, ali govornici na mitinzima održavanima u SR Hrvatskoj nastavili su vikati da su ugroženi.

Velikosrpska propaganda imala je glavno uporište u Memorandumu SANU, kojim je zadan cilj promjena granica Srbije: Antibirokratska revolucija Slobodana Miloševića ispunila je ovaj cilj, ali srpski narod je ostao "ugrožen" u drugim republikama SFRJ.

Lažnost takvih tvrdnji dobro je poznata, još je Bruno Bušić pisao o natprosječnoj zastupljenosti nehrvata a posebno Srba u "hrvatskoj" miliciji i među oficirima JNA, ali govornici na mitinzima održavanima u SR Hrvatskoj nastavili su vikati da su ugroženi.

The Great Serbian propaganda had the main point in the SANU Memorandum, which had the target of the change of the borders of Serbia: the Anti-birocratic revolution of Slobodan Milošević achieved this goal, but the Serbian people remained "threatened" in other republics of the SFRJ. The falsehood of such claims is well known, yet Bruno Bušić wrote about the average representation of the nehrvat and especially the Serbs in the "Croatian" militia and among the officers of the JNA, but spokeswoman at the mitings held in the SR Croatia continued to whisper that they were threatened.

The Great Serbian propaganda had the main point in the SANU Memorandum, which had the target of the change of the borders of Serbia: the Anti-birocratic revolution of Slobodan Milošević achieved this goal, but the Serbian people remained "threatened" in other republics of the SFRJ.

The falsehood of such claims is well known, yet Bruno Bušić wrote about the average representation of the nehrvat and especially the Serbs in the "Croatian" militia and among the officers of the JNA, but spokeswoman at the mitings held in the SR Croatia continued to whisper that they were threatened.

The sights of this war are the blasting and labelling of the Croatian people, the Croatian state, the labelling of the Croatian struggle for state, national and linguistic independence and self-righteousness, the negation of the Croatian people and the Croatian language, the assistance of partikularisms - especially in the media, the eradication of the Croatian military successes, cultural reaches, linguistic isolation, the attack of any cultural and other separation from Serbia, the hedging of hatred among the Croats on the basis of geographical origin, the doubling of the Croats, the overwhelming of crimes in the war committed by the Croatian side, lying about the fact that the Croatian government does not punish its own breachers (and only on the 13th of July 1992, the charges against the Croatian law

The Croatian military successes are painted, they are shown as criminal actions, not as the legitimate right of the people to be liberated from occupation.

The sights of this war are the blasting and labelling of the Croatian people , the Croatian state , the labelling of the Croatian struggle for state , national and linguistic independence and self - righteousness , the negation of the Croatian people and the Croatian language , the assistance of partikularisms - especially in the media , the eradication of the Croatian military successes , cultural reaches , linguistic isolation , the attack of any cultural and other separation from Serbia , the hedging of hatred among the Croats on the basis of geographical origin , the doubling of the Croats , the overwhelming of crimes in the war committed by the Croatian side , lying about the fact that the Croatian government does not punish its own breachers ( and only on the 13th of July 1992 , the charges against the Croatian law

The Croatian military successes are painted , they are shown as criminal actions , not as the legitimate right of the people to be liberated from occupation .

Vidovi ovog rata su blaćenje i etiketiranje hrvatskog naroda, hrvatske države, etiketiranje hrvatske borbe za državnu, narodnu i jezičnu samostalnost i samobitnost, negiranje hrvatskog naroda i hrvatskog jezika, pomaganje partikularizama - posebice u medijima, izrugivanje hrvatskim vojnim uspjesima, kulturnim dosezima, jezičnom osamostaljivanju, napadanje svakog kulturološkog i inog udaljavanja od Srbije, sijanje mržnje među Hrvatima temeljem zemljopisnog podrijetla, podvajanje Hrvata, preuveličavanje zločina u ratu počinjenih s hrvatske strane, lažući o tome da Hrvatska ne kažnjava vlastite prekršitelje (a samo u Osijeku 13. lipnja 1992. podignute su optužnice protiv 422 hrvatska vojnika koji su se ogriješili o zakon) omalovažavanje, prešućivanje i sakrivanje srpskih zločina nad Hrvatima i Hrvatskoj odanim manjinama. Omalovažavaju se hrvatski vojni uspjesi, prikazuje ih se kao zločinačke akcije, a ne kao legitimno pravo naroda na oslobođenje od okupacije.

Vidovi ovog rata su blaćenje i etiketiranje hrvatskog naroda, hrvatske države, etiketiranje hrvatske borbe za državnu, narodnu i jezičnu samostalnost i samobitnost, negiranje hrvatskog naroda i hrvatskog jezika, pomaganje partikularizama - posebice u medijima, izrugivanje hrvatskim vojnim uspjesima, kulturnim dosezima, jezičnom osamostaljivanju, napadanje svakog kulturološkog i inog udaljavanja od Srbije, sijanje mržnje među Hrvatima temeljem zemljopisnog podrijetla, podvajanje Hrvata, preuveličavanje zločina u ratu počinjenih s hrvatske strane, lažući o tome da Hrvatska ne kažnjava vlastite prekršitelje (a samo u Osijeku 13. lipnja 1992. podignute su optužnice protiv 422 hrvatska vojnika koji su se ogriješili o zakon) omalovažavanje, prešućivanje i sakrivanje srpskih zločina nad Hrvatima i Hrvatskoj odanim manjinama.

Omalovažavaju se hrvatski vojni uspjesi, prikazuje ih se kao zločinačke akcije, a ne kao legitimno pravo naroda na oslobođenje od okupacije.

The sights of this war are the blasting and labelling of the Croatian people, the Croatian state, the labelling of the Croatian struggle for state, national and linguistic independence and self-righteousness, the negation of the Croatian people and the Croatian language, the assistance of partikularisms - especially in the media, the eradication of the Croatian military successes, cultural reaches, linguistic isolation, the attack of any cultural and other separation from Serbia, the hedging of hatred among the Croats on the basis of geographical origin, the doubling of the Croats, the overwhelming of crimes in the war committed by the Croatian side, lying about the fact that the Croatian government does not punish its own breachers (and only on the 13th of July 1992, the charges against the Croatian law The Croatian military successes are painted, they are shown as criminal actions, not as the legitimate right of the people to be liberated from occupation.

The sights of this war are the blasting and labelling of the Croatian people, the Croatian state, the labelling of the Croatian struggle for state, national and linguistic independence and self-righteousness, the negation of the Croatian people and the Croatian language, the assistance of partikularisms - especially in the media, the eradication of the Croatian military successes, cultural reaches, linguistic isolation, the attack of any cultural and other separation from Serbia, the hedging of hatred among the Croats on the basis of geographical origin, the doubling of the Croats, the overwhelming of crimes in the war committed by the Croatian side, lying about the fact that the Croatian government does not punish its own breachers (and only on the 13th of July 1992, the charges against the Croatian law

The Croatian military successes are painted, they are shown as criminal actions, not as the legitimate right of the people to be liberated from occupation.

In addition to the Serbs, whose political interest in the division of war guilt is equally understandable as well as the interest in the equalization of war crimes, in order to reduce or escape the judicial penalties of the responsible Serbs, a certain number of members of the Croatian politics and the media placed falsifications and submissions into the Croatian media space for unknown reasons.

Question: what did the croatian politicians and media put into the media for unknown reasons

In addition to the Serbs, whose political interest in the division of war guilt is equally understandable as well as the interest in the equalization of war crimes, in order to reduce or escape the judicial penalties of the responsible Serbs, a certain number of members of the Croatian politics and the media placed falsifications and submissions into the Croatian media space for unknown reasons.

what did the croatian politicians and media put into the media for unknown reasons

Question: why were falsifications and submissions put into the croatian media

why were falsifications and submissions put into the croatian media

Question: what is the political interest of the serbs in regards to war crimes

what is the political interest of the serbs in regards to war crimes

Question: the domovinski rat is a political symbol of which nation

the domovinski rat is a political symbol of which nation

Question: what does the domovinski rat mean in croatian law

what does the domovinski rat mean in croatian law

Question: what is one of the reasons serbs placed falsifications into the media

political interest in the division of war guilt

politički interes za podjelu ratne krivnje podjednako razumljiv kao i interes za izjednačavanjem ratnih

political interest in the division of war guilt

what is one of the reasons serbs placed falsifications into the media

Question: what does the domovinski rat want to avoid

judicial penalties of the responsible Serbs

judicial penalties of the responsible Serbs

what does the domovinski rat want to avoid

In addition to the Serbs , whose political interest in the division of war guilt is equally understandable as well as the interest in the equalization of war crimes , in order to reduce or escape the judicial penalties of the responsible Serbs , a certain number of members of the Croatian politics and the media placed falsifications and submissions into the Croatian media space for unknown reasons .

Osim Srba, čiji je politički interes za podjelu ratne krivnje podjednako razumljiv kao i interes za izjednačavanjem ratnih zločina, kako bi se sudske kazne odgovornih Srba umanjile ili izbjegle, određen broj pripadnika hrvatske politike i medija plasirao je krivotvorine i podmetanja u hrvatski medijski prostor iz nepoznatih razloga.

Osim Srba, čiji je politički interes za podjelu ratne krivnje podjednako razumljiv kao i interes za izjednačavanjem ratnih zločina, kako bi se sudske kazne odgovornih Srba umanjile ili izbjegle, određen broj pripadnika hrvatske politike i medija plasirao je krivotvorine i podmetanja u hrvatski medijski prostor iz nepoznatih razloga.

In addition to the Serbs, whose political interest in the division of war guilt is equally understandable as well as the interest in the equalization of war crimes, in order to reduce or escape the judicial penalties of the responsible Serbs, a certain number of members of the Croatian politics and the media placed falsifications and submissions into the Croatian media space for unknown reasons.

In addition to the Serbs, whose political interest in the division of war guilt is equally understandable as well as the interest in the equalization of war crimes, in order to reduce or escape the judicial penalties of the responsible Serbs, a certain number of members of the Croatian politics and the media placed falsifications and submissions into the Croatian media space for unknown reasons.

Some of the 670 civilian Serbian victims during and after the Storm that is attributed to being killed by the Croatian army are victims of Muslim forces, some Serbs have disappeared and their fate is unknown, some have overturned the Serbian tanks, some have suffered so that they have murdered themselves, people in the eyes and the aristocracy killed members of their family, of which witnesses and Serbian sources (books of women from the territory under the control of the rebellion Serbs).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT]

Emission Puls of Croatia from May 2, 2011 on HRT.

Guests Ante Nazor, Ivan Zvonimir Čičak, Zoran Pusić, Vesna Bosanac.

Question: how many serbian victims were killed by the croatian army

Some of the 670 civilian Serbian victims during and after the Storm that is attributed to being killed by the Croatian army are victims of Muslim forces, some Serbs have disappeared and their fate is unknown, some have overturned the Serbian tanks, some have suffered so that they have murdered themselves, people in the eyes and the aristocracy killed members of their family, of which witnesses and Serbian sources (books of women from the territory under the control of the rebellion Serbs).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT]

Emission Puls of Croatia from May 2, 2011 on HRT.

Guests Ante Nazor, Ivan Zvonimir Čičak, Zoran Pusić, Vesna Bosanac.

how many serbian victims were killed by the croatian army

Question: when did the domovinski rat explode in croatia

when did the domovinski rat explode in croatia

Question: what religion was the domovinski rat killed by

what religion was the domovinski rat killed by

Question: who killed the croatians in the domovinski rat massacre

who killed the croatians in the domovinski rat massacre

Question: who killed the domovinski rat in croatia

who killed the domovinski rat in croatia

Question: what has happened to the domovinski rat

Question: who did the aristocracy kill in the domovinski rat massacre

članove svoje obitelji , o čemu svjedoče i srpski izvori ( knjige žena iz područja pod kontrolom

who did the aristocracy kill in the domovinski rat massacre

Question: what happened to the serbian victims of the storm

what happened to the serbian victims of the storm

Some of the 670 civilian Serbian victims during and after the Storm that is attributed to being killed by the Croatian army are victims of Muslim forces , some Serbs have disappeared and their fate is unknown , some have overturned the Serbian tanks , some have suffered so that they have murdered themselves , people in the eyes and the aristocracy killed members of their family , of which witnesses and Serbian sources ( books of women from the territory under the control of the rebellion Serbs).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT ]

Emission Puls of Croatia from May 2 , 2011 on HRT .

Guests Ante Nazor , Ivan Zvonimir Čičak , Zoran Pusić , Vesna Bosanac .

Neke od 670 civilnih srpskih žrtava tijekom i nakon Oluje koje se pripisuje da ih je ubila Hrvatska vojska su žrtve muslimanskih snaga, neki Srbi su nestali i njihova sudbina se ne zna, neke su pregazili srpski tenkovi, dio ih je stradao tako da su se sami ubili, ljudi su u očaju i rastrojstvu ubijali članove svoje obitelji, o čemu svjedoče i srpski izvori (knjige žena iz područja pod kontrolom pobunjenih Srba).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT] Emisija Puls Hrvatske od 2. svibnja 2011. na HRT. Gosti Ante Nazor, Ivan Zvonimir Čičak, Zoran Pusić, Vesna Bosanac.

Neke od 670 civilnih srpskih žrtava tijekom i nakon Oluje koje se pripisuje da ih je ubila Hrvatska vojska su žrtve muslimanskih snaga, neki Srbi su nestali i njihova sudbina se ne zna, neke su pregazili srpski tenkovi, dio ih je stradao tako da su se sami ubili, ljudi su u očaju i rastrojstvu ubijali članove svoje obitelji, o čemu svjedoče i srpski izvori (knjige žena iz područja pod kontrolom pobunjenih Srba).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT]

Emisija Puls Hrvatske od 2. svibnja 2011. na HRT.

Gosti Ante Nazor, Ivan Zvonimir Čičak, Zoran Pusić, Vesna Bosanac.

Some of the 670 civilian Serbian victims during and after the Storm that is attributed to being killed by the Croatian army are victims of Muslim forces, some Serbs have disappeared and their fate is unknown, some have overturned the Serbian tanks, some have suffered so that they have murdered themselves, people in the eyes and the aristocracy killed members of their family, of which witnesses and Serbian sources (books of women from the territory under the control of the rebellion Serbs).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT] Emission Puls of Croatia from May 2, 2011 on HRT. Guests Ante Nazor, Ivan Zvonimir Čičak, Zoran Pusić, Vesna Bosanac.

Some of the 670 civilian Serbian victims during and after the Storm that is attributed to being killed by the Croatian army are victims of Muslim forces, some Serbs have disappeared and their fate is unknown, some have overturned the Serbian tanks, some have suffered so that they have murdered themselves, people in the eyes and the aristocracy killed members of their family, of which witnesses and Serbian sources (books of women from the territory under the control of the rebellion Serbs).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT]

Emission Puls of Croatia from May 2, 2011 on HRT.

Guests Ante Nazor, Ivan Zvonimir Čičak, Zoran Pusić, Vesna Bosanac.

The ratio of the number of dead and missing men according to the number of dead and missing women according to the organization of the Serbian intelligence agency Save Štrpca is 15%, while according to the data of HMDCDR women is 4.3%; HMDCDR established with certainty that at least 400 Serbs from the List of Štrpcov have not killed the Croatian troops that witnesses that these numbers are not random errors, but targeting the Croatian army.

Question: what is the ratio of dead and missing men to women

The ratio of the number of dead and missing men according to the number of dead and missing women according to the organization of the Serbian intelligence agency Save Štrpca is 15%, while according to the data of HMDCDR women is 4.3%; HMDCDR established with certainty that at least 400 Serbs from the List of Štrpcov have not killed the Croatian troops that witnesses that these numbers are not random errors, but targeting the Croatian army.

what is the ratio of dead and missing men to women

Question: what is the ratio of dead and missing men to missing women

what is the ratio of dead and missing men to missing women

Question: how many serbs from the list of strpcov have killed croatian troops

how many serbs from the list of strpcov have killed croatian troops

Question: who did the domovinski rat kill

Question: who killed the croatian civilians during the storm

who killed the croatian civilians during the storm

Question: what is the fate of the domovinski rat

The ratio of the number of dead and missing men according to the number of dead and missing women according to the organization of the Serbian intelligence agency Save Štrpca is 15 % , while according to the data of HMDCDR women is 4.3 % ; HMDCDR established with certainty that at least 400 Serbs from the List of Štrpcov have not killed the Croatian troops that witnesses that these numbers are not random errors , but targeting the Croatian army .

Odnos broja poginulih i nestalih muškaraca prema broju poginulih i nestalih žena prema organizaciji srpskog obavještajca Save Štrpca je 15%, dok je prema podatcima HMDCDR žena je 4,3%; HMDCDR je ustanovio sa sigurnošću da barem 400 Srba sa Štrpčevog popisa nisu ubile hrvatske postrojbe što svjedoči da te brojke nisu slučajne pogrješke, nego ciljano ocrnjivanje Hrvatske vojske. Neke od 670 civilnih srpskih žrtava tijekom i nakon Oluje koje se pripisuje da ih je ubila Hrvatska vojska su žrtve muslimanskih snaga, neki Srbi su nestali i njihova sudbina se ne zna, neke su pregazili srpski tenkovi, dio ih je stradao tako da su se sami ubili, ljudi su u očaju i rastrojstvu ubijali članove svoje obitelji, o čemu svjedoče i srpski izvori (knjige žena iz područja pod kontrolom pobunjenih Srba).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT] Emisija Puls Hrvatske od 2. svibnja 2011. na HRT.

Odnos broja poginulih i nestalih muškaraca prema broju poginulih i nestalih žena prema organizaciji srpskog obavještajca Save Štrpca je 15%, dok je prema podatcima HMDCDR žena je 4,3%; HMDCDR je ustanovio sa sigurnošću da barem 400 Srba sa Štrpčevog popisa nisu ubile hrvatske postrojbe što svjedoči da te brojke nisu slučajne pogrješke, nego ciljano ocrnjivanje Hrvatske vojske.

The ratio of the number of dead and missing men according to the number of dead and missing women according to the organization of the Serbian intelligence agency Save Štrpca is 15%, while according to the data of HMDCDR women is 4.3%; HMDCDR established with certainty that at least 400 Serbs from the List of Štrpcov have not killed the Croatian troops that witnesses that these numbers are not random errors, but targeting the Croatian army. Some of the 670 civilian Serbian victims during and after the Storm that is attributed to being killed by the Croatian army are victims of Muslim forces, some Serbs have disappeared and their fate is unknown, some have overturned the Serbian tanks, some have suffered so that they have murdered themselves, people in the eyes and the aristocracy killed members of their family, of which witnesses and Serbian sources (books of women from the territory under the control of the rebellion Serbs).[cat=415&cHash=549699fb87 HRT] Emission Puls of Croatia from May 2, 2011 on HRT.

The ratio of the number of dead and missing men according to the number of dead and missing women according to the organization of the Serbian intelligence agency Save Štrpca is 15%, while according to the data of HMDCDR women is 4.3%; HMDCDR established with certainty that at least 400 Serbs from the List of Štrpcov have not killed the Croatian troops that witnesses that these numbers are not random errors, but targeting the Croatian army.

And in the reports of the escaped Serbs are mentioned the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities and of the action of the Serbian army and the mutual murders and only murders of the Serbs during the withdrawal, which is in the media-diplomatic hack by the states and institutions of the unwilling Croatia and the media in their ownership overwhelmed or ignored.

Question: where did the domovinski rat live

And in the reports of the escaped Serbs are mentioned the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities and of the action of the Serbian army and the mutual murders and only murders of the Serbs during the withdrawal, which is in the media-diplomatic hack by the states and institutions of the unwilling Croatia and the media in their ownership overwhelmed or ignored.

Question: how did croatia get rid of the domovinski rat

how did croatia get rid of the domovinski rat

Question: who was responsible for the killing of the domovinski rat

vojske te međusobna ubojstva i samo ubojstva Srba tijekom povlačenja , što je u medijsko - diplomatskoj hajci od strane država i ustanova nesklonih Hrvatskoj i medija u njihovom vlasništvu prešućeno

who was responsible for the killing of the domovinski rat

Question: how did the croatian media handle the domovinski rat

how did the croatian media handle the domovinski rat

Question: what happened to the serbs during the withdrawal

what happened to the serbs during the withdrawal

Question: what is mentioned in the reports of escaped serbs

the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities

stradanja Srba i civila ostalih narodnosti

the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities

what is mentioned in the reports of escaped serbs

And in the reports of the escaped Serbs are mentioned the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities and of the action of the Serbian army and the mutual murders and only murders of the Serbs during the withdrawal , which is in the media - diplomatic hack by the states and institutions of the unwilling Croatia and the media in their ownership overwhelmed or ignored .

I u izvješćima izbjeglih Srba spominju se stradanja Srba i civila ostalih narodnosti i od djelovanja srpske vojske te međusobna ubojstva i samo ubojstva Srba tijekom povlačenja, što je u medijsko-diplomatskoj hajci od strane država i ustanova nesklonih Hrvatskoj i medija u njihovom vlasništvu prešućeno ili ignorirano.

I u izvješćima izbjeglih Srba spominju se stradanja Srba i civila ostalih narodnosti i od djelovanja srpske vojske te međusobna ubojstva i samo ubojstva Srba tijekom povlačenja, što je u medijsko-diplomatskoj hajci od strane država i ustanova nesklonih Hrvatskoj i medija u njihovom vlasništvu prešućeno ili ignorirano.

And in the reports of the escaped Serbs are mentioned the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities and of the action of the Serbian army and the mutual murders and only murders of the Serbs during the withdrawal, which is in the media-diplomatic hack by the states and institutions of the unwilling Croatia and the media in their ownership overwhelmed or ignored.

And in the reports of the escaped Serbs are mentioned the suffering of the Serbs and civilians of other nationalities and of the action of the Serbian army and the mutual murders and only murders of the Serbs during the withdrawal, which is in the media-diplomatic hack by the states and institutions of the unwilling Croatia and the media in their ownership overwhelmed or ignored.

One of the views of the problem is that which is the most remarkable film about the Croatian city of the martyr - Vukovaru was not filmed by the Croatian film artist, but the honor was saved by the stranger who filmed such a film (film Harrison's Flowers).

VJERSKI ŽIVOT
DRUŠTVO
UZ POČETAK JESENSKOGA BDJENJA »40 DANA ZA ŽIVOT« Svako začeto dijete obogaćuje svijet, društvo, svoje roditelje, cijelu ljudsku obitelj
I ove jeseni, 28. rujna, započelo je jesensko miroljubivo bdjenje inicijative »40 dana za život«. Trajat će sve do 6. studenoga, na 40 mjesta...
MAGAZIN PRILIKA
ŠTO JE PREVIŠE, PREVIŠE JE Postoji li granica u brizi za zdravlje i izgled?
Zajedničko i anoreksiji i bulimiji i bigoreksiji jest pretjerivanje Pretjerana zaokupljenost nekom idejom stanje je koje narušava svakodnevno funkcioniranje, odnos s drugim ljudima i zdravlje....

Question: what is the name of the croatian city of the martyrdom of the dom

One of the views of the problem is that which is the most remarkable film about the Croatian city of the martyr - Vukovaru was not filmed by the Croatian film artist, but the honor was saved by the stranger who filmed such a film (film Harrison's Flowers).

what is the name of the croatian city of the martyrdom of the dom

Question: what was the name of the film about the domovinski rat killed by a cro

what was the name of the film about the domovinski rat killed by a cro

Question: who saved the life of the domovinski rat

who saved the life of the domovinski rat

Question: what was the name of the film about a croatian martyr who was saved by

what was the name of the film about a croatian martyr who was saved by

Question: who filmed the movie domovinski rat

Question: the city of vukovaru is in which european country

the city of vukovaru is in which european country

One of the views of the problem is that which is the most remarkable film about the Croatian city of the martyr - Vukovaru was not filmed by the Croatian film artist , but the honor was saved by the stranger who filmed such a film ( film Harrison 's Flowers ) .

Jedan od vidova problema je i taj što je najdojmljiviji film o hrvatskom gradu mučeniku - Vukovaru nije snimio hrvatski filmski umjetnik, nego je čast spasio inozemac koji je snimio takvi film (film Harrisonovo cvijeće).

Jedan od vidova problema je i taj što je najdojmljiviji film o hrvatskom gradu mučeniku - Vukovaru nije snimio hrvatski filmski umjetnik, nego je čast spasio inozemac koji je snimio takvi film (film Harrisonovo cvijeće).

One of the views of the problem is that which is the most remarkable film about the Croatian city of the martyr - Vukovaru was not filmed by the Croatian film artist, but the honor was saved by the stranger who filmed such a film (film Harrison's Flowers).

One of the views of the problem is that which is the most remarkable film about the Croatian city of the martyr - Vukovaru was not filmed by the Croatian film artist, but the honor was saved by the stranger who filmed such a film (film Harrison's Flowers).

Serbian academics in 1995 published a new Memorandum, Jakov Sirotković: Memorandum SANU from 1995: (critical focus on the book Koste Mihailović and Vasilija Krestića "Memorandum SANU", responses to criticism, edition SANU, Belgrade 1995.), Lectures held in Croatia Academy of Sciences and Arts, s. 69./editor: Croatia Academy of Sciences and Arts, Birotisak, Zagreb, 1996, and the one who received the name "second", Second Memorandum SANU, memorandum from 2012, is aimed at sanating the damage that was made by the great-servish project and the reputation of Serbia by the unreasonable aggression of Croatia and Bosnia, not the deconstitution of Kosovo.

It contains a set of internal and external policy measures to minimize and eliminate the fault of Serbia for aggression against Croatia, and from the initial equalization of the fault, ultimately the fault of the war against Croatia.

The –

Question: when was the second memorandum sanu published

Serbian academics in 1995 published a new Memorandum, Jakov Sirotković: Memorandum SANU from 1995: (critical focus on the book Koste Mihailović and Vasilija Krestića "Memorandum SANU", responses to criticism, edition SANU, Belgrade 1995.), Lectures held in Croatia Academy of Sciences and Arts, s. 69./editor: Croatia Academy of Sciences and Arts, Birotisak, Zagreb, 1996, and the one who received the name "second", Second Memorandum SANU, memorandum from 2012, is aimed at sanating the damage that was made by the great-servish project and the reputation of Serbia by the unreasonable aggression of Croatia and Bosnia, not the deconstitution of Kosovo.

It contains a set of internal and external policy measures to minimize and eliminate the fault of Serbia for aggression against Croatia, and from the initial equalization of the fault, ultimately the fault of the war against Croatia.

The –

when was the second memorandum sanu published

Question: who published the memorandum sanu in 1995

The –

who published the memorandum sanu in 1995

Question: who published the memorandum sanu

The –

Question: who wrote the memorandum sanu

The –

Question: where are the lectures held in croatia

Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti , sv . 69./izdavač : Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti , Birotisak , Zagreb , 1996 . , a onaj koji je dobio ime "" drugi "" , Drugi Memorandum SANU , memorandum iz 2012 . , usmjeren je na saniranje štete što ga je velikosrpskom projektu i ugledu Srbije nanijela neuspješna

The –

Question: the domovinski rat is an example of which nationality

The –

the domovinski rat is an example of which nationality

Serbian academics in 1995 published a new Memorandum , Jakov Sirotković : Memorandum SANU from 1995 : ( critical focus on the book Koste Mihailović and Vasilija Krestića " Memorandum SANU " , responses to criticism , edition SANU , Belgrade 1995 . ) , Lectures held in Croatia Academy of Sciences and Arts , s. 69./editor : Croatia Academy of Sciences and Arts , Birotisak , Zagreb , 1996 , and the one who received the name " second " , Second Memorandum SANU , memorandum from 2012 , is aimed at sanating the damage that was made by the great - servish project and the reputation of Serbia by the unreasonable aggression of Croatia and Bosnia , not the deconstitution of Kosovo .

It contains a set of internal and external policy measures to minimize and eliminate the fault of Serbia for aggression against Croatia , and from the initial equalization of the fault , ultimately the fault of the war against Croatia .

Srbijanski su akademici 1995. objavili novi Memorandum, Jakov Sirotković: Memorandum SANU iz 1995. godine: (kritički osvrt na knjigu Koste Mihailovića i Vasilija Krestića "Memorandum SANU", odgovori na kritike, izdanje SANU, Beograd 1995.), Predavanja održana u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti, sv. 69./izdavač: Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, Birotisak, Zagreb, 1996., a onaj koji je dobio ime "drugi", Drugi Memorandum SANU, memorandum iz 2012., usmjeren je na saniranje štete što ga je velikosrpskom projektu i ugledu Srbije nanijela neuspješna agresija na Hrvatsku i BiH, neuspješno dekonstituiranje Kosova. Sadrži skup unutarnjo- i vanjskopolitičkih mjera kojima bi se umanjila i uklonila krivnja Srbije za agresiju na Hrvatsku, a od prvotnog izjednačivanja krivnje, naposljetku svaliti krivnju za rat na Hrvatsku. -->

Srbijanski su akademici 1995. objavili novi Memorandum, Jakov Sirotković: Memorandum SANU iz 1995. godine: (kritički osvrt na knjigu Koste Mihailovića i Vasilija Krestića "Memorandum SANU", odgovori na kritike, izdanje SANU, Beograd 1995.), Predavanja održana u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti, sv. 69./izdavač: Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, Birotisak, Zagreb, 1996., a onaj koji je dobio ime "drugi", Drugi Memorandum SANU, memorandum iz 2012., usmjeren je na saniranje štete što ga je velikosrpskom projektu i ugledu Srbije nanijela neuspješna agresija na Hrvatsku i BiH, neuspješno dekonstituiranje Kosova.

Sadrži skup unutarnjo- i vanjskopolitičkih mjera kojima bi se umanjila i uklonila krivnja Srbije za agresiju na Hrvatsku, a od prvotnog izjednačivanja krivnje, naposljetku svaliti krivnju za rat na Hrvatsku.

Serbian academics in 1995 published a new Memorandum, Jakov Sirotković: Memorandum SANU from 1995: (critical focus on the book Koste Mihailović and Vasilija Krestića "Memorandum SANU", responses to criticism, edition SANU, Belgrade 1995.), Lectures held in Croatia Academy of Sciences and Arts, s. 69./editor: Croatia Academy of Sciences and Arts, Birotisak, Zagreb, 1996, and the one who received the name "second", Second Memorandum SANU, memorandum from 2012, is aimed at sanating the damage that was made by the great-servish project and the reputation of Serbia by the unreasonable aggression of Croatia and Bosnia, not the deconstitution of Kosovo. It contains a set of internal and external policy measures to minimize and eliminate the fault of Serbia for aggression against Croatia, and from the initial equalization of the fault, ultimately the fault of the war against Croatia. The – >

Serbian academics in 1995 published a new Memorandum, Jakov Sirotković: Memorandum SANU from 1995: (critical focus on the book Koste Mihailović and Vasilija Krestića "Memorandum SANU", responses to criticism, edition SANU, Belgrade 1995.), Lectures held in Croatia Academy of Sciences and Arts, s. 69./editor: Croatia Academy of Sciences and Arts, Birotisak, Zagreb, 1996, and the one who received the name "second", Second Memorandum SANU, memorandum from 2012, is aimed at sanating the damage that was made by the great-servish project and the reputation of Serbia by the unreasonable aggression of Croatia and Bosnia, not the deconstitution of Kosovo.

It contains a set of internal and external policy measures to minimize and eliminate the fault of Serbia for aggression against Croatia, and from the initial equalization of the fault, ultimately the fault of the war against Croatia.

After the death of the first Croatian president, the formal and informal cooperation of Croatia with the court in the Hague was intensified.

An example of informal cooperation are the transkripts of the first president’s meetings that were submitted to the Hague Prosecutor’s Office in 2003 or earlier, while the Government of the HR removed from them the secret mark on 20 October 2004, so the Government later removed the secret mark.Transkripts from Pantovčaka to the Hague sent illegally, Zdravka Soldić-Arar, published on 3 May 2011, accessed on 13 September 2015.

AI
Određene su skupine na Svjetskom prvenstvu rukometašica koje će se od 2. do 18. prosinca igrati u Brazilu. Hrvatska je u skupini ‘D’ sa Švedskom, Danskom, Argentinom, Obalom Bjelokosti i Urugvajem. Prema novom sustavu natjecanja prve četiri ekipe osigurat će prolazak u osminu finala, a križamo se sa skupinom ‘C’ gdje igraju Rumunjska, Francuska, Brazil, Tunis, Kuba i Japan. Ovo prvenstvo je ujedno izlučno za mjesta koja vode na kvalifikacijski turnir za Olimpijske igre.
Želite li dopuniti temu ili prijaviti pogrešku u tekstu?

Question: who sent the transkripts from pantovčaka to the hague

After the death of the first Croatian president, the formal and informal cooperation of Croatia with the court in the Hague was intensified.

An example of informal cooperation are the transkripts of the first president’s meetings that were submitted to the Hague Prosecutor’s Office in 2003 or earlier, while the Government of the HR removed from them the secret mark on 20 October 2004, so the Government later removed the secret mark.Transkripts from Pantovčaka to the Hague sent illegally, Zdravka Soldić-Arar, published on 3 May 2011, accessed on 13 September 2015.

who sent the transkripts from pantovčaka to the hague

Question: when did the government of hr remove the secret mark from the transkripts of

when did the government of hr remove the secret mark from the transkripts of

Question: when did the domovinski rat go to the hague

when did the domovinski rat go to the hague

Question: where are the domovinski rat meetings held

where are the domovinski rat meetings held

Question: when was the transkripts sent to the hague

when was the transkripts sent to the hague

Question: who files transkripts of first president's meetings

who files transkripts of first president's meetings

Question: after the death of the first croatian president the formal and informal cooperation between cro

intenzivirana je formalna i neformalna suradnja Hrvatske sa sudom u Haagu

after the death of the first croatian president the formal and informal cooperation between cro

After the death of the first Croatian president , the formal and informal cooperation of Croatia with the court in the Hague was intensified .

An example of informal cooperation are the transkripts of the first president ’s meetings that were submitted to the Hague Prosecutor ’s Office in 2003 or earlier , while the Government of the HR removed from them the secret mark on 20 October 2004 , so the Government later removed the secret mark . Transkripts from Pantovčaka to the Hague sent illegally , Zdravka Soldić - Arar , published on 3 May 2011 , accessed on 13 September 2015 .

Nakon smrti prvog hrvatskog predsjednika intenzivirana je formalna i neformalna suradnja Hrvatske sa sudom u Haagu. Primjer neformalne suradnje su transkripti sastanaka prvoga predsjednika koji su dostavljeni haaškom Tužiteljstvu 2003. godine ili ranije, dok je Vlada RH skinula s njih oznaku tajnosti 20. listopada 2004., dakle Vlada je naknadno skinula oznaku tajnosti.Transkripti s Pantovčaka Haagu poslani ilegalno, Zdravka Soldić-Arar, objavljeno 3. svibnja 2011., pristupljeno 13. rujna 2015.

Nakon smrti prvog hrvatskog predsjednika intenzivirana je formalna i neformalna suradnja Hrvatske sa sudom u Haagu.

Primjer neformalne suradnje su transkripti sastanaka prvoga predsjednika koji su dostavljeni haaškom Tužiteljstvu 2003. godine ili ranije, dok je Vlada RH skinula s njih oznaku tajnosti 20. listopada 2004., dakle Vlada je naknadno skinula oznaku tajnosti.Transkripti s Pantovčaka Haagu poslani ilegalno, Zdravka Soldić-Arar, objavljeno 3. svibnja 2011., pristupljeno 13. rujna 2015.

After the death of the first Croatian president, the formal and informal cooperation of Croatia with the court in the Hague was intensified. An example of informal cooperation are the transkripts of the first president’s meetings that were submitted to the Hague Prosecutor’s Office in 2003 or earlier, while the Government of the HR removed from them the secret mark on 20 October 2004, so the Government later removed the secret mark.Transkripts from Pantovčaka to the Hague sent illegally, Zdravka Soldić-Arar, published on 3 May 2011, accessed on 13 September 2015.

After the death of the first Croatian president, the formal and informal cooperation of Croatia with the court in the Hague was intensified.

An example of informal cooperation are the transkripts of the first president’s meetings that were submitted to the Hague Prosecutor’s Office in 2003 or earlier, while the Government of the HR removed from them the secret mark on 20 October 2004, so the Government later removed the secret mark.Transkripts from Pantovčaka to the Hague sent illegally, Zdravka Soldić-Arar, published on 3 May 2011, accessed on 13 September 2015.

Since the president and the government of the HR did not provide more significant resistance to attempts to divide war crimes and equalize war crimes, than they tolerated them from ignorance or incompetence, in the first year of the mandate of Stjepana Mesića 12 generals signed an open letter which among others asks: Mesić responded with the retirement of the general, to which the reactions were double, Ivica Račan supported Mesića,The only possible solution,Mnogim is sorry that this has happened.

Warning: opendir(/home/markom/public_html/modules/20000930/model/): failed to open dir: No such file or directory in /home/markom/public_html/includes/functions_common.inc.php on line 455
Fatal error: Uncaught exception 'Exception' with message 'Invalid controller path: /home/markom/public_html/modules/20000930/controller' in /home/markom/public_html/application/router.class.php:60
Stack trace:
#0 /home/markom/public_html/index.php(52): router->setPath('/home/markom/pu...')
#1 {main}
thrown in /home/markom/public_html/application/router.class.php on line 60

Question: who supported the domovinski rat in the 1990s

Since the president and the government of the HR did not provide more significant resistance to attempts to divide war crimes and equalize war crimes, than they tolerated them from ignorance or incompetence, in the first year of the mandate of Stjepana Mesića 12 generals signed an open letter which among others asks: Mesić responded with the retirement of the general, to which the reactions were double, Ivica Račan supported Mesića,The only possible solution,Mnogim is sorry that this has happened.

who supported the domovinski rat in the 1990s

Question: who is the leader of the domovinski rat

Question: the domovinski rat was a result of what two factors

the domovinski rat was a result of what two factors

Question: who was the commander of the domovinski rat

who was the commander of the domovinski rat

Question: how many generals signed the letter supporting mesić

how many generals signed the letter supporting mesić

Question: what did domovinski rat do to mesić

prvoj godini mandata Stjepana Mesića 12 generala potpisalo je otvoreno pismo kojim između ostaloga traže : Mesić je reagirao s umirovljenjem generala

Question: how many reactions were there to the domovinski rat letter

how many reactions were there to the domovinski rat letter

Question: how did domovinski rat respond to the open letter

prvoj godini mandata Stjepana Mesića 12 generala potpisalo je otvoreno pismo kojim između ostaloga traže : Mesić je reagirao s umirovljenjem generala

how did domovinski rat respond to the open letter

Since the president and the government of the HR did not provide more significant resistance to attempts to divide war crimes and equalize war crimes , than they tolerated them from ignorance or incompetence , in the first year of the mandate of Stjepana Mesića 12 generals signed an open letter which among others asks : Mesić responded with the retirement of the general , to which the reactions were double , Ivica Račan supported Mesića , The only possible solution , Mnogim is sorry that this has happened .

Kako predsjednik i vlada RH nisu pružali znatniji otpor pokušajima podjele ratne krivnje i izjednačavanja ratnih zločina, nego su ih tolerirali iz neznanja ili nekompetencije, u prvoj godini mandata Stjepana Mesića 12 generala potpisalo je otvoreno pismo kojim između ostaloga traže: Mesić je reagirao s umirovljenjem generala, na što su reakcije bile dvojake, Ivica Račan podržao je Mesića,Jedino moguće rješenje,Mnogima je žao što je do ovoga došlo.

Kako predsjednik i vlada RH nisu pružali znatniji otpor pokušajima podjele ratne krivnje i izjednačavanja ratnih zločina, nego su ih tolerirali iz neznanja ili nekompetencije, u prvoj godini mandata Stjepana Mesića 12 generala potpisalo je otvoreno pismo kojim između ostaloga traže: Mesić je reagirao s umirovljenjem generala, na što su reakcije bile dvojake, Ivica Račan podržao je Mesića,Jedino moguće rješenje,Mnogima je žao što je do ovoga došlo.

Since the president and the government of the HR did not provide more significant resistance to attempts to divide war crimes and equalize war crimes, than they tolerated them from ignorance or incompetence, in the first year of the mandate of Stjepana Mesića 12 generals signed an open letter which among others asks: Mesić responded with the retirement of the general, to which the reactions were double, Ivica Račan supported Mesića,The only possible solution,Mnogim is sorry that this has happened.

Since the president and the government of the HR did not provide more significant resistance to attempts to divide war crimes and equalize war crimes, than they tolerated them from ignorance or incompetence, in the first year of the mandate of Stjepana Mesića 12 generals signed an open letter which among others asks: Mesić responded with the retirement of the general, to which the reactions were double, Ivica Račan supported Mesića,The only possible solution,Mnogim is sorry that this has happened.

To the second-step release judgment to generals Gotovini and Markač (Chermak is released earlier), almost full 12 years, the pressure of part of the Croatian media in order to negativize or criminalize the domestic war, for which example is short-term available article of the Morning Journal of the journalist Snježane Pavić in which it notes that it is actually about the judgment of the criminal policy of authority Franje Tuđman, and that the judgment will ultimately put a point on the "i" establishment of the Croatian war as a country that has committed an organized crime.

Question: who was the commander of the croatian army during the war of 1812

To the second-step release judgment to generals Gotovini and Markač (Chermak is released earlier), almost full 12 years, the pressure of part of the Croatian media in order to negativize or criminalize the domestic war, for which example is short-term available article of the Morning Journal of the journalist Snježane Pavić in which it notes that it is actually about the judgment of the criminal policy of authority Franje Tuđman, and that the judgment will ultimately put a point on the "i" establishment of the Croatian war as a country that has committed an organized crime.

who was the commander of the croatian army during the war of 1812

Question: who wrote the article about the domovinski rat judgement

who wrote the article about the domovinski rat judgement

Question: how long was the domovinski rat sentence

how long was the domovinski rat sentence

Question: what type of crime is the croatian war

Question: what does the domovinski rat mean in croatian

a country that has committed an organized crime

zemlje koja je počinila organizirani zločin

a country that has committed an organized crime

what does the domovinski rat mean in croatian

Question: who were the generals sentenced to death in the second step

who were the generals sentenced to death in the second step

Question: what was the goal of the croatian media

negativize or criminalize the domestic war

negativizacije odnosno kriminalizacije Domovinskog rata , za što je primjer kratkotrajno dostupni članak Jutarnjega lista novinarke Snježane Pavić u kojemu napominje kako se zapravo radi o suđenju zločinačkoj politici autoritarnog Franje Tuđmana , te da će se presudom konačno staviti točka na "" i "" utvrđenju ratne

negativize or criminalize the domestic war

To the second - step release judgment to generals Gotovini and Markač ( Chermak is released earlier ) , almost full 12 years , the pressure of part of the Croatian media in order to negativize or criminalize the domestic war , for which example is short - term available article of the Morning Journal of the journalist Snježane Pavić in which it notes that it is actually about the judgment of the criminal policy of authority Franje Tuđman , and that the judgment will ultimately put a point on the " i " establishment of the Croatian war as a country that has committed an organized crime .

Do drugostupanjske oslobađajuće presude generalima Gotovini i Markaču (Čermak je oslobođen ranije), skoro punih 12 godina, nastavljen je pritisak dijela hrvatskih medija u cilju negativizacije odnosno kriminalizacije Domovinskog rata, za što je primjer kratkotrajno dostupni članak Jutarnjega lista novinarke Snježane Pavić u kojemu napominje kako se zapravo radi o suđenju zločinačkoj politici autoritarnog Franje Tuđmana, te da će se presudom konačno staviti točka na "i" utvrđenju ratne Hrvatske kao zemlje koja je počinila organizirani zločin.

Do drugostupanjske oslobađajuće presude generalima Gotovini i Markaču (Čermak je oslobođen ranije), skoro punih 12 godina, nastavljen je pritisak dijela hrvatskih medija u cilju negativizacije odnosno kriminalizacije Domovinskog rata, za što je primjer kratkotrajno dostupni članak Jutarnjega lista novinarke Snježane Pavić u kojemu napominje kako se zapravo radi o suđenju zločinačkoj politici autoritarnog Franje Tuđmana, te da će se presudom konačno staviti točka na "i" utvrđenju ratne Hrvatske kao zemlje koja je počinila organizirani zločin.

To the second-step release judgment to generals Gotovini and Markač (Chermak is released earlier), almost full 12 years, the pressure of part of the Croatian media in order to negativize or criminalize the domestic war, for which example is short-term available article of the Morning Journal of the journalist Snježane Pavić in which it notes that it is actually about the judgment of the criminal policy of authority Franje Tuđman, and that the judgment will ultimately put a point on the "i" establishment of the Croatian war as a country that has committed an organized crime.

To the second-step release judgment to generals Gotovini and Markač (Chermak is released earlier), almost full 12 years, the pressure of part of the Croatian media in order to negativize or criminalize the domestic war, for which example is short-term available article of the Morning Journal of the journalist Snježane Pavić in which it notes that it is actually about the judgment of the criminal policy of authority Franje Tuđman, and that the judgment will ultimately put a point on the "i" establishment of the Croatian war as a country that has committed an organized crime.

After Mesić came Josipović, whose explanation of the rise of war as a "conglomerate of bad policies" columnist Ivica Šola sharply condemned: Behind the "conglomerate of bad policies" is hidden aggression on Croatia, Ivica Šola, published on 13 April 2014, accessed on 13 September 2015.

Kada je Miloševićev ratni stroj divljao po BiH, a međunarodna zajednica nijemo gledala pokolje i genocid, isti je taj Milošević ponudio svoj ključ postizanja mira: “Mira u BiH neće biti dok se demonizira samo jedna strana u sukobu, Srbi.” Ova Miloševićeva točka gledišta, iz KOS-ove kuhinje, bit će presudna u percepciji znatnog dijela međunarodne zajednice koja je događanja u BiH tretirala kao “plemenski sukob” i “humanitarnu katastrofu”, namjesto kao agresiju jedne suverene države na drugu, smatrajući sve “zaraćene strane” jednako krivima. Premda nije tako vrstan znanstvenik kao prof. dr. Dejan Jović, engleski povjesničar Brendan Simms, profesor na Cambridgeu, u knjizi “Sramni trenutak. Britanija i destrukcija Bosne”, razotkriva svu perverziju spomenute Miloševićeve točke gledišta o “jednakosti krivnje” koju je na terenu veoma marljivo provodio šef UNPROFOR-a u BiH engleski general Michael Rose. Tako Rose, odmah nakon pada Srebrenice, “iznenada” otkriva na sjeveru Bosne tijela Srba koje su presumptivno masakrirali muslimani.
Osim britanske politike, Miloševićevu točku gledišta branio je i francuski predsjednik Mitterrand. Dok je SAD planirao bombardirati srpske snage koje su masakrirale opkoljeno Sarajevo, Mitterrand, poput živog štita, slijeće na sarajevski aerodrom i poziva Zapad na humanitarnu akciju jer “nedužne žrtve na svim stranama pate zbog nedostatka lijekova i sanitetskog materijala.” Potpredsjednik BiH Ejup Ganić potom izjavljuje: “U početku smo bili sretni zbog Mitterrandova dolaska misleći da je to znak istinskog interesa Zapada za našu sudbinu. No odjednom smo shvatili da smo sami i izgubljeni.”
Miloševićeva točka gledišta kako “mira neće biti dok se demonizira samo jedna strana u sukobu” preživjela je do dana današnjeg. Ona je bila interpretativni i argumentacijski okvir srpskog pravnog tima u protutužbi protiv Hrvatske. Ono što istovremeno žalosti i zabrinjava među argumentima za taj miloševićevski stav, postavljen još za agresija na BiH, srpski je pravni tim rabio “ekspertize” i izjave dviju važnih osoba hrvatske politike, predsjednika Josipovića i njegova savjetnika, planetarno relevantnog znanstvenika Dejana Jovića. Predsjednikov savjetnik Jović tako Tuđmana smatra najvećim nacionalistom na Balkanu i separatistom te samim time implicira njegovu odgovornost za krvavi raspad Jugoslavije, čime se koristio srpski pravni tim. Na tom tragu, od feralovsko-sorosovske publicistike do znanstvenika poput g. Jovića, naslušali smo se stavljanja znaka jednakosti između Tuđmana i Miloševića.
Budući da sam i sam publicist i znanstvenik (ne tako relevantan i planetaran kao navedena gospoda), smatram da se između Tuđmana i Miloševića (kao uostalom između agresora i napadnutog) teško može naći sličnost, dok je između Miloševića i Ive Josipovića ona jasna kao dan, i to u smislu interpretativnog okvira “ratova u bivšoj Jugoslaviji” kojim se koristio srpski pravni tim. Naime, svojom legendarnom izjavom u kojoj je događanja devedesetih okarakterizirao kao “konglomerate loših politika” Josipović se savršeno uklopio u Miloševićevu točku gledišta izrečenu za agresije na BiH. Stoga je zapravo žalosno bilo gledati kada je glavna zastupnica RH prof. dr. Vesna Crnić Grotić u završnoj riječi morala braniti Hrvatsku od stavova njena demokratski izabranog predsjednika prof. dr. Ive Josipovića o “konglomeratima loših politika” kazavši: “Mi nismo svi isti, i Hrvatska traži od Srbije da snosi odgovornost za svoju politiku s početka devedesetih.”
To je argumentirala činjenicom da za zločine u RH od 1991. do 1996., kako je rekla Crnić Grotić, ICTY nije optužio nijednog Hrvata, tek Gotovinu i suborce, i to 2000. godine, koji su oslobođeni, kao i “separatist” Tuđman za “udruženi zločinački pothvat”. Time su sve interpretacije nastale na Miloševićevoj točki gledišta, pa i ova predsjednika Josipovića o “konglomeratima loših politika”, pale u vodu, što su utvrdili ne Pero i Đuro, već najviše međunarodne sudske instancije. Jadna je država u kojoj stavovi predsjednikova savjetnika odražavaju stavove britanske vanjske politike, a stavovi predsjednik te države o događajima devedesetih korespondiraju sa stavovima balkanskog krvnika Miloševića. Ta jadna država zove se Hrvatska.

Question: who is the author of the domovinski rat

After Mesić came Josipović, whose explanation of the rise of war as a "conglomerate of bad policies" columnist Ivica Šola sharply condemned: Behind the "conglomerate of bad policies" is hidden aggression on Croatia, Ivica Šola, published on 13 April 2014, accessed on 13 September 2015.

Question: who is the writer of the domovinski rat

Question: what is behind the 'conglomerate of bad policies'

what is behind the 'conglomerate of bad policies'

Question: how did josipovic describe the rise of war

how did josipovic describe the rise of war

Question: what did josipovic call the rise of war

loših politika "" kolumnist Ivica Šola oštro osudio : Iza ' konglomerata loših

After Mesić came Josipović , whose explanation of the rise of war as a " conglomerate of bad policies " columnist Ivica Šola sharply condemned : Behind the " conglomerate of bad policies " is hidden aggression on Croatia , Ivica Šola , published on 13 April 2014 , accessed on 13 September 2015 .

Nakon Mesića došao je Josipović, čije je objašnjenje nastanka rata kao "konglomerata loših politika" kolumnist Ivica Šola oštro osudio:Iza 'konglomerata loših politika' krije se agresija na Hrvatsku, Ivica Šola, objavljeno 13.4.2014., pristupljeno 13. rujna 2015.

Nakon Mesića došao je Josipović, čije je objašnjenje nastanka rata kao "konglomerata loših politika" kolumnist Ivica Šola oštro osudio:Iza 'konglomerata loših politika' krije se agresija na Hrvatsku, Ivica Šola, objavljeno 13.4.2014., pristupljeno 13. rujna 2015.

After Mesić came Josipović, whose explanation of the rise of war as a "conglomerate of bad policies" columnist Ivica Šola sharply condemned: Behind the "conglomerate of bad policies" is hidden aggression on Croatia, Ivica Šola, published on 13 April 2014, accessed on 13 September 2015.

After Mesić came Josipović, whose explanation of the rise of war as a "conglomerate of bad policies" columnist Ivica Šola sharply condemned: Behind the "conglomerate of bad policies" is hidden aggression on Croatia, Ivica Šola, published on 13 April 2014, accessed on 13 September 2015.

After Josipović lost the elections in which he sought a second mandate, signs of positive treatment of the Civil War appeared and in the proposal of the President of the Civil Court in Zagreb Ivan Turudić, who is to protect the dignity of the Civil War and to calm the tensions in society visible and in the protest of war veterans in Savska 66, in March 2015 proposed to introduce a change in the Criminal Law which would send a message that the state protects the most social values such as the Civil War, and which would remove the feeling that the Croatian defenders are not sufficiently valued, given the harassment they suffered (named as "neustainary gamad, gide, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle,

Objavljeno 20. ožujka, 2015.
Kako se sada mijenja Kazneni zakon, prava je prilika da se uvede kazneno djelo poricanja prirode Domovinskog rata, poručuje predsjednik Županijskog suda u Zagrebu Ivan Turudić. On smatra da bi to pridonijelo pomirenju u Hrvatskoj i snižavanju strasti uzvitlanih zbog prosvjeda u Savskoj, piše Jutarnji list. - Nemam gotovo rješenje, nego samo prijedlog o kojem bi trebalo provesti široku raspravu u kojoj bi se izjasnili pravnici i političari, stručnjaci i šira javnost - rekao je Ivan Turudić. On predlaže da se propiše kazna od tri ili pet godina zatvora za teze poput onih da Domovinski rat nije bio obrambeni, da nije bio agresija nego građanski rat i da cilj Oluje i drugih operacija nije bilo oslobađanje nego etničko čišćenje. Jedna su stvar pojedinačni zločini, a sasvim drugo kad se kompletne vojne operacije nazivaju zločinom - ističe Turudić. - Kažnjivi bi bili samo najteži oblici kršenja zakona, i to počinjeni s izravnom namjerom, što znači da je potrebno dokazati da je netko htio počiniti kazneno djelo i bio svjestan njegovih posljedica - tumači on. Ideja nije da se ljude šalje u zatvor, ističe, niti da se uvodi novi verbalni delikt kakav smo imali u socijalizmu, nego da se pošalje poruka da država štiti najviše društvene vrijednosti poput Domovinskog rata. Predsjednik Županijskog suda uvjeren je da bi to smirilo tenzije u društvu. - Branitelje primarno muči osjećaj da nisu dovoljno cijenjeni. Recimo, kad se u SAD-u ukrcavate u avion, prvenstvo imaju trudnice pa ratni veterani, njima posebno zahvaljuju na utakmicama NBA... Trebali bismo im odati dodatnu počast, to im dugujemo - objašnjava sudac Turudić.

Nakon što je Josipović izgubio izbore u kojima je tražio drugi mandat, pojavile su se naznake pozitivnog tretmana Domovinskog rata i u prijedlogu predsjednika Županijskog suda u Zagrebu Ivana Turudića, koji je radi zaštite digniteta Domovinskog rata i da bi se smirile tenzije u društvu vidljive i u prosvjedu ratnih veterana u Savskoj 66, u ožujku 2015. predložio da se uvede promjena u Kaznenom zakonu kojim bi se poslala poruka da država štiti najviše društvene vrijednosti poput Domovinskog rata, a kojom bi hrvatskim braniteljima uklonili osjećaj da nisu dovoljno cijenjeni, s obzirom na uvrede koje su pretrpjeli (nazivi kao "neoustaška gamad, gnjide, šatordžije, šatoraši") neusporedive s Amerikom, gdje se nikada ne bi moglo vrijeđati ratne veterane i vojne invalide.

Nakon što je Josipović izgubio izbore u kojima je tražio drugi mandat, pojavile su se naznake pozitivnog tretmana Domovinskog rata i u prijedlogu predsjednika Županijskog suda u Zagrebu Ivana Turudića, koji je radi zaštite digniteta Domovinskog rata i da bi se smirile tenzije u društvu vidljive i u prosvjedu ratnih veterana u Savskoj 66, u ožujku 2015. predložio da se uvede promjena u Kaznenom zakonu kojim bi se poslala poruka da država štiti najviše društvene vrijednosti poput Domovinskog rata, a kojom bi hrvatskim braniteljima uklonili osjećaj da nisu dovoljno cijenjeni, s obzirom na uvrede koje su pretrpjeli (nazivi kao "neoustaška gamad, gnjide, šatordžije, šatoraši") neusporedive s Amerikom, gdje se nikada ne bi moglo vrijeđati ratne veterane i vojne invalide.

After Josipović lost the elections in which he sought a second mandate, signs of positive treatment of the Civil War appeared and in the proposal of the President of the Civil Court in Zagreb Ivan Turudić, who is to protect the dignity of the Civil War and to calm the tensions in society visible and in the protest of war veterans in Savska 66, in March 2015 proposed to introduce a change in the Criminal Law which would send a message that the state protects the most social values such as the Civil War, and which would remove the feeling that the Croatian defenders are not sufficiently valued, given the harassment they suffered (named as "neustainary gamad, gide, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle,

After Josipović lost the elections in which he sought a second mandate, signs of positive treatment of the Civil War appeared and in the proposal of the President of the Civil Court in Zagreb Ivan Turudić, who is to protect the dignity of the Civil War and to calm the tensions in society visible and in the protest of war veterans in Savska 66, in March 2015 proposed to introduce a change in the Criminal Law which would send a message that the state protects the most social values such as the Civil War, and which would remove the feeling that the Croatian defenders are not sufficiently valued, given the harassment they suffered (named as "neustainary gamad, gide, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle, hassle,

Until May 18, 2011, 143 mass graves were discovered in the Republic of Croatia.

Most of them are located in the Vukovarsko-Srijemska županija and the second županija by the same number is the Sisačko-Moslavačka županija.

U studenom 1991. godine četnici su pobili sve stanovnike Kostrića, sela pokraj Hrvatske Kostajnice. Ubili su u kućama, na spavanju svih 16 stanovnika toga mjesta, među njima i dvoje djece Darija i Tomislava Jurića koji su imali tri odnosno pet godina.
U srijedu, 18. svibnja, u Kostrićima je otkriveno spomen oblježje masovne grobnice, a zajedno su ga otkrili Mirjana Vujčić, čije su roditelje Antu i Juru Kozića, sestru Veru Jurić, šogora Zlatka, dvojicu njihovih sinova Tomislava i Darija, pobunjeni Srbi ubili bez milosti istog dana, 15. studenoga 1991. godine.
- Osjećam se čudno na ovom mjestu i danas 21 godinu poslije zločina. Ovdje je pobijena cijela moja obitelj, živi smo ostali samo brat i ja koji nismo tada bili u selu. Tužna sam i ponižena sam što ni danas nitko nije osuđen zbog ovog stravičnog zločina i što još uvijek ne znam gdje su posmrtni ostaci moje sestre, mojih nećaka, mojeg šogora, rekla nam je Mirjana Vujčić.
Ogorčenje što još uvijek nitko nije odgovarao za Kostriće, što zločin u tome selu nije među prioritetima Državnog odvjetništva i glavnog državnog odvjetnika Mladena Bajića, što Kostriće kao stravičan zločin ne spominje ni Haag, izrazio je i saborski zastupnik Ivan Šantek.
Načelnica općine Majur Ana Šarić rekla je kako za ovakav zločin, pokolj cijelog sela i dvoje male djece koji su ubijeni u krevetu sa svojom majkom, nema opravdanja, ali ni oprosta.
Ministar obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti Tomislav Ivić rekao je kako je ovo 16. obilježje masovne grobnice u Sisačko-moslavačkoj županiji i da postavljanjem ovog spomen obilježja odajemo počast svim mučki ubijenim mještanima Kostrića.
- Na području RH do sada su otkrivene 143 masovne grobnice, od čega najveći broj u Vukovarsko-srijemskoj, a potom u Sisačko-moslavačkoj županiji. Na popisu nestalih još uvijek je 1009 osoba, a na području Sisačko-moslavačke županije nepoznata je sudbina još 236 osoba. Iako je Domovinski rat odavno završio, teške polsjedice se i dana osjećaju. Kuće, sela i gradovi se obnavljaju, no brojne razorene obiteji trajno svjedoče o proživljenim ratnim strahotama.
- Prisjećajući se žrtava Kostrića ističemo da ćemo ustrajati u traženju nestalih i otkrivanju njihovih sudbina sve dok se ne pronađe i posledjnja osoba s toga tužnog popisa. Isto tako, naglašavam, da će Vlada RH ustrajati na otkrivanju i kažnjavanju krivaca za ratne zločine, rekao je ministar Ivić.
Mate Piškor

Question: how many mass graves are there in croatia

Until May 18, 2011, 143 mass graves were discovered in the Republic of Croatia.

Most of them are located in the Vukovarsko-Srijemska županija and the second županija by the same number is the Sisačko-Moslavačka županija.

how many mass graves are there in croatia

Question: what is the second largest mass grave in croatia

what is the second largest mass grave in croatia

Question: where are most of the mass graves in croatia located

Vukovarsko - srijemskoj županiji a druga županija po brojnosti istih je Sisačko - moslavačka

where are most of the mass graves in croatia located

Question: where are the domovinski rat mass graves located

where are the domovinski rat mass graves located

Question: where are the most mass graves in croatia located

Vukovarsko - srijemskoj županiji a druga županija po brojnosti istih je Sisačko - moslavačka

where are the most mass graves in croatia located

Until May 18 , 2011 , 143 mass graves were discovered in the Republic of Croatia .

Most of them are located in the Vukovarsko - Srijemska županija and the second županija by the same number is the Sisačko - Moslavačka županija .

Bilanca Do 18. svibnja 2011. godine u Republici Hrvatskoj se je otkrilo 143 masovne grobnice. Najviše ih se nalazi u Vukovarsko-srijemskoj županiji a druga županija po brojnosti istih je Sisačko-moslavačka županija.

Bilanca Do 18. svibnja 2011. godine u Republici Hrvatskoj se je otkrilo 143 masovne grobnice.

Najviše ih se nalazi u Vukovarsko-srijemskoj županiji a druga županija po brojnosti istih je Sisačko-moslavačka županija.

Until May 18, 2011, 143 mass graves were discovered in the Republic of Croatia. Most of them are located in the Vukovarsko-Srijemska županija and the second županija by the same number is the Sisačko-Moslavačka županija.

Until May 18, 2011, 143 mass graves were discovered in the Republic of Croatia.

Most of them are located in the Vukovarsko-Srijemska županija and the second županija by the same number is the Sisačko-Moslavačka županija.

The domestic war is the topic of a larger number of Croatian films, although it is subrepresented in relation to the number of films about the partisans filmed in the SFRJ.

Godina proizvodnje: 1996
Trajanje: 97 minuta
Tehnika: 16mm standard prebačen na 35mm, boja
Filmski rod: Igrani film
Režija:
Brešan, Vinko
Produkcija:
Hrvatska radiotelevizija
Snimatelj:
Zalar Živko
Sinopsis:
Početkom 1991, kad su vojarne u Hrvatskoj još u rukama JNA koja ne priznaje hrvatsku suverenost, na mali jadranski otok dolazi Blaž Gajski koji želi sina izvući iz tamošnje kasarne JNA. Stanje na otoku je vrlo napeto. Pripadnici lokalne vlasti opsjeli su vojarnu, a mještani ispred nje organiziraju priredbu s pjevanjem i recitacijama, želeći navesti zapovjednika kasarne, majora Aleksu, da se preda zajedno s vojnicima. Aleksa je međutim minirao skladišta u vojarni i prijeti da će čitav otok dignuti u zrak...
Uloge:
Vlatko Dulić (Blaž Gajski), Ljubomir Kerekeš (major Aleksa), Ivan Brkić (Papak), Predrag Vušović, Božidar Orešković (Boris), Ivica Vidović (pjesnik), Matija Prskalo (Aleksina žena Lucija), Goran Navojec, Rene Bitorajac (vojnik s Kosova), Leon Lučev (sin Blaža Gajskog), Senka Bulić (Aleksina ljubavnica) i dr.
Zemlja proizvodnje:
Republika Hrvatska
Scenarij:
Ivo Brešan, Vinko Brešan
Glazba:
Mate Matišić
Montaža:
Sandra Botica-Brešan
Scenografija:
Ivica Trpčić
Kostimografija:
Vanda Ninić
Komentar:
Usprkos vizualnom izričaju neprimjerenom velikom platnu (film je snimljen u tv-produkciji i upravo u televizijskim uvjetima recepcije njegov vizualni koncept znatno bolje dolazi do izražaja) te mjestimično odveć letargičnu tonu, ovaj spoj pučke komedije i (patetične) tragedije naišao je na oduševljen prijam publike, pa je s 346 tisuća gledatelja postao najgledaniji hrvatski film u domaćim kinima u devedesetima i jedan od gledanijih uopće. Nagrađen je Velikom nagradom na festivalu u Cottbusu te Zlatnim arenama za režiju, žensku epizodnu ulogu (Matija Prskalo) i kostimografiju u Puli.
Ostale nagrade: Nagrada publike Zlatna vrata Pule
Ukoliko primjetite netočne informacije ili pak imate ideju kako bi se ovu bilješku moglo unaprijediti, svakako nam javite.

Question: what war is the subject of a lot of croatian films

The domestic war is the topic of a larger number of Croatian films, although it is subrepresented in relation to the number of films about the partisans filmed in the SFRJ.

what war is the subject of a lot of croatian films

Question: the domovinski rat is an example of what type of person

the domovinski rat is an example of what type of person

Question: where are the domovinski rat partisans filmed in croatia

where are the domovinski rat partisans filmed in croatia

Question: where is the domovinski rat located in croatia

where is the domovinski rat located in croatia

Question: who are the domovinski rat films about

Question: what kind of films are about the domovinski rat

what kind of films are about the domovinski rat

The domestic war is the topic of a larger number of Croatian films , although it is subrepresented in relation to the number of films about the partisans filmed in the SFRJ .

Domovinski rat je tema većeg broja hrvatskih filmova, iako je podzastupljen u odnosu na broj filmova o partizanima snimljen u SFRJ.

Domovinski rat je tema većeg broja hrvatskih filmova, iako je podzastupljen u odnosu na broj filmova o partizanima snimljen u SFRJ.

The domestic war is the topic of a larger number of Croatian films, although it is subrepresented in relation to the number of films about the partisans filmed in the SFRJ.

The domestic war is the topic of a larger number of Croatian films, although it is subrepresented in relation to the number of films about the partisans filmed in the SFRJ.

Stripes (Super Croatia), popular culture (photos of the Cro-army), filatelia, literary and fictional works on the topic of the Civil War.

In the framework of the Strip magazine Večernjeg list is released in July 2014 a special edition of stripes on the theme of the Domovinsky War of recognized Croatian strip-writers (Julio Radilović et al.)

Question: what magazine features the domovinsky war theme

Stripes (Super Croatia), popular culture (photos of the Cro-army), filatelia, literary and fictional works on the topic of the Civil War.

In the framework of the Strip magazine Večernjeg list is released in July 2014 a special edition of stripes on the theme of the Domovinsky War of recognized Croatian strip-writers (Julio Radilović et al.)

what magazine features the domovinsky war theme

Question: what is the latin word for croatian'stripes'

what is the latin word for croatian'stripes'

Question: when did the domovinsky war theme come out

when did the domovinsky war theme come out

Question: in croatian culture, what is the name of the emblem of the domov

in croatian culture, what is the name of the emblem of the domov

Question: what war is the domovinsky rat a symbol of

what war is the domovinsky rat a symbol of

Question: the domovinsky rat is a fictional character in which war

the domovinsky rat is a fictional character in which war

Question: in which year did the domovinsky war take place

in which year did the domovinsky war take place

Question: who wrote the domovinsky war strip

Stripes ( Super Croatia ) , popular culture ( photos of the Cro - army ) , filatelia , literary and fictional works on the topic of the Civil War .

In the framework of the Strip magazine Večernjeg list is released in July 2014 a special edition of stripes on the theme of the Domovinsky War of recognized Croatian strip - writers ( Julio Radilović et al . )

Stripovi (Super Hrvoje), popularna kultura (sličice Cro-army), filatelija, književna i likovna djela na temu Domovinskog rata. U sklopu Strip revije Večernjeg lista izlazi u srpnju 2014. posebno izdanje stripova na temu Domovinskog rata priznatih hrvatskih strip-crtača (Julio Radilović i dr.)

Stripovi (Super Hrvoje), popularna kultura (sličice Cro-army), filatelija, književna i likovna djela na temu Domovinskog rata.

U sklopu Strip revije Večernjeg lista izlazi u srpnju 2014. posebno izdanje stripova na temu Domovinskog rata priznatih hrvatskih strip-crtača (Julio Radilović i dr.)

Stripes (Super Croatia), popular culture (photos of the Cro-army), filatelia, literary and fictional works on the topic of the Civil War. In the framework of the Strip magazine Večernjeg list is released in July 2014 a special edition of stripes on the theme of the Domovinsky War of recognized Croatian strip-writers (Julio Radilović et al.)

Stripes (Super Croatia), popular culture (photos of the Cro-army), filatelia, literary and fictional works on the topic of the Civil War.

In the framework of the Strip magazine Večernjeg list is released in July 2014 a special edition of stripes on the theme of the Domovinsky War of recognized Croatian strip-writers (Julio Radilović et al.)

Another one of the Vukovara defenders was the Zagreb actress Sven Lasta, who in 1992 wrote the preserved song "Sunya Vukovara's Writing".

Ultramaraton „Od Velikog do Malog Vukovara“: Uz podršku Grada Virovitice i gradonačelnika Ivice Kirina, “Glasnici istine” spojit će Vukovar i Sunju
Udruga maratonaca Virovitičko-podravske županije “Glasnici istine” organizira prvi štafetni memorijalni ultramaraton pod nazivom „Od Velikog do Malog Vukovara“. Start utrke duge 330 kilometara je u petak, 23. ožujka, u 18 sati u Vukovaru, a cilj u Sunji, gdje je dolazak planiran u nedjelju, 25. ožujka. Podršku maratonu dao je i gradonačelnik Virovitice Ivica Kirin na sastanku koji je održan u Gradskoj upravi. Sastanku s gradonačelnikom Kirinom nazočili su pročelnik Upravnog odjela za društvene djelatnosti Alen Bjelica, predsjednik Udruge maratonaca VPŽ Pavo Tutenov, predsjednik virovitičke HVIDR-e Mirko Poljanac te Tomislav Kolec, Mario Kovač i Vlatka Lovrenc – Poljanac koji će biti dio ovog memorijalnog ultramaratona. – Cilj je simbolično spojiti Vukovar i Sunju koja je prozvana „Malim Vukovarom“ zbog napada i stradavanja te svakodnevnog granatiranja u Domovinskom ratu. Ono što je još zanimljivo, donijet ćemo u Sunju i odgovor na pismo „Piše Sunja Vukovaru“, poznatog glumca Svena Laste koji je bio branitelj Sunje. Na pismo nikada nije odgovoreno zbog pada Vukovara i poratnih zbivanja. Mi ćemo donijeti odgovor u obliku svjetla svijeće koju ćemo upaliti u Vukovaru - rekao je predsjednik Udruge glasnici istine Pavo Tutenov. Ultramaraton će u subotu, 24. ožujka, proći kroz Viroviticu te će izaslanstva Virovitičko-podravske županije i Grada Virovitice, zajedno s maratoncima, odati počast poginulim hrvatskim braniteljima kod Spomen obilježja na virovitičkom Gradskom groblju. Maraton će se održati pod visokim pokroviteljstvom predsjednice Republike Hrvatske Kolinde Grabar – Kitarović. Uz Grad Viroviticu, podršku ovom ultramaratonu dale su i županije Virovitičko-podravska, Sisačko-moslavačka i Osječko-baranjska, gradovi Vukovar, Belišće, Slatina, Grubišno Polje, Općina Sunja te ZUIČ HVIDR-a VPŽ, HVIDR-a Virovitica, HVIDR-a Slatina, HVIDR-a Grubišno Polje…
Organizatori ultramaratona su: Udruga maratonaca Virovitičko-podravske županije „Glasnici istine“, Udruga hrvatskih branitelja liječenih od PTSP-a VPŽ, Extreme team Baraberi Belišće, Udruga maratonaca Sisačko-moslavačke županije „Heroji ne umiru“, rekreativci grada Našica predvođeni Tomislavom Gallom na čiju je inicijativu i pokrenuta organizacija ovog ultramaratona. (virovitica.hr; foto: M. Bašić)

Question: who wrote the song sunya vukovara's writing

Another one of the Vukovara defenders was the Zagreb actress Sven Lasta, who in 1992 wrote the preserved song "Sunya Vukovara's Writing".

who wrote the song sunya vukovara's writing

Question: when was sunya vukovara's writing written

when was sunya vukovara's writing written

Question: what is the name of the song written by sven lasta in 1992

what is the name of the song written by sven lasta in 1992

Question: in which city would you find the domovinski rat

in which city would you find the domovinski rat

Question: what is the occupation of sven lasta

Another one of the Vukovara defenders was the Zagreb actress Sven Lasta , who in 1992 wrote the preserved song " Sunya Vukovara 's Writing " .

Ostalo Jedan od branitelja Vukovara bio je i zagrebački glumac Sven Lasta, koji je 1992. godine napisao čuvenu pjesmu "Piše Sunja Vukovaru".

Ostalo Jedan od branitelja Vukovara bio je i zagrebački glumac Sven Lasta, koji je 1992. godine napisao čuvenu pjesmu "Piše Sunja Vukovaru".

Another one of the Vukovara defenders was the Zagreb actress Sven Lasta, who in 1992 wrote the preserved song "Sunya Vukovara's Writing".

Another one of the Vukovara defenders was the Zagreb actress Sven Lasta, who in 1992 wrote the preserved song "Sunya Vukovara's Writing".

Related Articles Declaration on the conviction of the National Assembly of the Republic of Serbia for interference in the internal affairs of the Republic of Croatia (Narodne novine, No. 19 of 23 April 1991)Narodne novine, accessed on 12 September 2015 (presented at the conference of all three councils held on 17 April 1991)

List of mass crimes against the Croats in the Domestic War The role of the Serbian media in the wars for Great Serbia Demand for genocide against Yugoslavia

Na temelju članka 2. Ustava Republike Hrvatske i članka 6. Ustavnog zakona za provedbu Ustava Republike Hrvatske, Sabor Republike Hrvatske na zajednićkoj sjednici svih vijeća 17. travnja 1991. ˇ - oštro prosvjedujući protiv Deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije od 2. travnja 1991. o mirnom rješavanju jugoslavenske krize, protiv građanskog rata i nasilja, - podržavajući i u cijelosti odobravajući Izjavu Predsjedništva Sabora Republike Hrvatske od 8. travnja 1991. o toj deklaraciji, - u namjeri da zaštiti suverenitet, cjelovitost, jedinstvenost i neovisnost Republike Hrvatske donosi
1. Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije, prema kojoj se navodno u Republici Hrvatskoj primjenjuje nasilje nad srpskim narodom od strane državnih vlasti, utemeljena je na proizvoljnim i neistinitim tvrdnjama. U općini Titovoj Korenici odnosno Plitvicama, Pakrac i u drugim mjestima na teritoriju Republike Hrvatske u kojima su tijela državne vlasti Republike Hrvatske djelotvorno uspostavila javni red i mir, nije upotrebljena sila protiv "interesa srpskog naroda" već protiv teroristićkih pojedinaca i skupina koje, narušavajući pravni poredak Republike Hrvatske, onemogućuju miran život njenih građana.
2. Republika Hrvatska odlućno će, svim sredstvima pravne države koja joj stoje na raspoložbi, suzbijati napade na svoj pravni poredak. Ometanjem prometa osoba i stvari, miniranjem pruga, oružanim pljaćkama, razbojstvima pa i ubojstvima te drugim zloćinaćkim djelovanjem, teror na pojedinim dijelovima Republike Hrvatske poprimio je takve razmjere da Hrvati a ni svi drugi njeni gradani to više ne mogu trpjeti. Nad tim se terorom zgražava cijeli civilizirani svijet. ldejni zaćetnici, stvarni pokretaći i neposredni izvršitelji tog razbojnićkog zlosilja izdanci su velikosrpske, osvajačke, i hegemonistićko-unitaristićke politike, koja svoj stožer ima u glavnom gradu Beogradu, što deklaracija o kojoj je rijeć oćito potvrđuje. Neposredni je cilj te politike rušenjc demokratski uspostavljena pravnog poretka u Republici Hrvatskoj i njenih zakonito izabranih državnih tijela te stvaranje Velike Srbije na uštrb svih drugih republika i autonomnih pokrajina, a osobito na uštrb Republike Hrvatskc.
3. Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije pokušava pružiti legalitet i legitimitet jednoj izmišljenoj, protuustavnoj, nezakonitoj i pravno nepostojećoj tvorevini i njezinim tijelima. Pokušaj administrativnog organiziranja nekoliko hrvatskih općina mimo ustavnog i pravnog poretka Republikc Hrvatske predstavlja najgrublji i najorganiziraniji napad na suverenitet i teritorijalnu cjelovitost Republike Hrvatske, za što velikim dijelom odgovornost snosi Srpska demokratska stranka. Većina, medutim, srpskog pućanstva u Hrvatskoj Iojalna je Republici Hrvatskoj kao svojoj domovini i štuje njena demokratski izabrana državna tijela.
4. Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije predstavlja državno-pravno neprihvatljiv akt miješanja u unutarnje stvari Republike Hrvatske. Njome se pokušava zakonito djelovanje redarstvenih snaga Republike Hrvatske ne samo izjednaćiti s teroristićkim djelovanjem pojedinaca i grupa već se, što je još apsurdnije, pokušava odrediti naćin na koji bi redarstvene snage Republike Hrvatske imale postupati.
5. Mada ju je donijela skupština kao predstavnićko tijelo svih njenih gradana, Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije ima u vidu samo interese srpskog naroda, ćime se svjesno zapostavljaju interesi Hrvata, Albanaca, Madara, Muslimana i svih drugih koji žive u Republici Srbiji. S druge strane, Narodna skupština Republike Srbije prisvaja sebi, nićim utemeljeno, pravo govoriti u ime cijelog srpskog naroda, pa i onih Srba koji nikada nisu živjeli u Srbiji. Ni jedan narod, pa tako ni srpski, ne može zahtijevati da u cijelosti živi u jednoj državi, jer time negira isto takvo pravo drugim narodima. Srpski narod ima svoju državu, a to je Republika Srbija.
6. Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije utemeljena je na teritorijalnim pretenzijama prema Hrvatskoj. S obzirom na to, ukoliko se otvori pitanje unutarnjih granica, Hrvatska pridržava pravo da zahtijeva ukupni hrvatski etnićki i povijesni teritorij.
7. Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije otvoreno poziva Jugoslavensku narodnu armiju i tzv. Štab Vrhovne komande oružanih snaga SFRJ na intervenciju, iako su Predsjedništvo SFRJ i JNA, priznavajući legalno izabranu vlast u republikama, nedvosmisleno i opetovano izjavili da se JNA neće miješati u rješavanje jugoslavenske državne i ustavne krize. Zbog toga je ta deklaracija po svom duhu i poruci militantna.
8. Republika Hrvatska, držeći se naćela i ciljeva Rezolucije o prihvaćanju postupka za razdruživanje SFRJ i o mogućem udruživanju u savez suverenih republika koju je Sabor Republike Hrvatske donio 21. veljaće 1991, taj će postupak i provesti, štiteći svoj suverenitet i svoje interese.
9. Polazeći od ćinjenica da je Republika Hrvatska suverena i demokratska država u kojoj su svim njenim građanima, pa tako i pripadnicima srpskog naroda, zajamćena sva nacionalna, građanska i druga Ijudska prava. kao i od ćinjenice da je Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije utemeljena na neistinama, militarizmu i velikosrpskom ekspanzionizmu, Sabor Republike Hrvatske je ocjenjuje aktom miješanja Republike Srbije u unutarnje stvari Republike Hrvatske te je odbacuje.
10. Suglasno Pariškoj povelji iz studenoga l990, Sabor Republike Hrvatske poziva Narodnu skupštinu Republike Srbije na konstruktivnu suradnju na dobrobit građana obih republika.
11. Ova će se deklaracija objaviti u "Narodnim novinama", službenom listu Republike Hrvatske i dostaviti skupštinama svih jugoslavenskih republika i pokrajina.
Klasa: 021-03/91-06/07
Zagreb, 17. travnja 1991.
SABOR REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Sabora
dr. Žarko Domljan, v. r.

Question: when was narodne novine accessed

Related Articles Declaration on the conviction of the National Assembly of the Republic of Serbia for interference in the internal affairs of the Republic of Croatia (Narodne novine, No. 19 of 23 April 1991)Narodne novine, accessed on 12 September 2015 (presented at the conference of all three councils held on 17 April 1991)

List of mass crimes against the Croats in the Domestic War The role of the Serbian media in the wars for Great Serbia Demand for genocide against Yugoslavia

Question: when was the first domovinski rat conference held

when was the first domovinski rat conference held

Question: what did the domovinski rat demand

Question: list of crimes committed in the domestic war

list of crimes committed in the domestic war

Question: list of crimes against croats in the domestic war

list of crimes against croats in the domestic war

Question: when was the domovinski rat declared a national hero

when was the domovinski rat declared a national hero

Question: what is the narodne novine list

List of mass crimes against the Croats in the Domestic War

Popis masovnih zločina nad Hrvatima u Domovinskom

List of mass crimes against the Croats in the Domestic War

Question: what is the role of the serbian media in the wars for great serbia

what is the role of the serbian media in the wars for great serbia

Related Articles Declaration on the conviction of the National Assembly of the Republic of Serbia for interference in the internal affairs of the Republic of Croatia ( Narodne novine , No . 19 of 23 April 1991)Narodne novine , accessed on 12 September 2015 ( presented at the conference of all three councils held on 17 April 1991 )

List of mass crimes against the Croats in the Domestic War The role of the Serbian media in the wars for Great Serbia Demand for genocide against Yugoslavia

Povezani članci Deklaracija o osudi Narodne skupštine Republike Srbije zbog miješanja u unutarnje stvari Republike Hrvatske (Narodne novine, br. 19 od 23. travnja 1991.)Narodne novine, pristupljeno 12. rujna 2015.(donesena na zaj. sjednici svih triju vijeća održanoj 17. travnja 1991.) Popis masovnih zločina nad Hrvatima u Domovinskom ratu Uloga srpskih medija u ratovima za Veliku Srbiju Tužba za genocid protiv Jugoslavije Bedem ljubavi

Povezani članci Deklaracija o osudi Narodne skupštine Republike Srbije zbog miješanja u unutarnje stvari Republike Hrvatske (Narodne novine, br. 19 od 23. travnja 1991.)Narodne novine, pristupljeno 12. rujna 2015.(donesena na zaj. sjednici svih triju vijeća održanoj 17. travnja 1991.)

Popis masovnih zločina nad Hrvatima u Domovinskom ratu Uloga srpskih medija u ratovima za Veliku Srbiju Tužba za genocid protiv Jugoslavije Bedem ljubavi

Related Articles Declaration on the conviction of the National Assembly of the Republic of Serbia for interference in the internal affairs of the Republic of Croatia (Narodne novine, No. 19 of 23 April 1991)Narodne novine, accessed on 12 September 2015 (presented at the conference of all three councils held on 17 April 1991) List of mass crimes against the Croats in the Domestic War The role of the Serbian media in the wars for Great Serbia Demand for genocide against Yugoslavia

Related Articles Declaration on the conviction of the National Assembly of the Republic of Serbia for interference in the internal affairs of the Republic of Croatia (Narodne novine, No. 19 of 23 April 1991)Narodne novine, accessed on 12 September 2015 (presented at the conference of all three councils held on 17 April 1991)

List of mass crimes against the Croats in the Domestic War The role of the Serbian media in the wars for Great Serbia Demand for genocide against Yugoslavia

HRT: Domestic War: Military Analysis HIC: Domestic War: Domestic War through the Serbian documents HRT archive with the footage of "Banijska praskozorja" and "Both fell!"

(September 21 of 1991)

HIC: War crimes of Serbian military and paramilitary units - in Lica and northern Dalmatia, in Banovina, in Crown.

DOMOVINSKI RAT
Siječanj 1991. godine. Jugoslavenska armija prijeti iz svojih vojarna u Hrvatskoj. U nazočnosti predsjednika Tuđmana i hrvatske delegacije Predsjedništvo SFRJ odlučuje demobilizirati pričuvni sastav hrvatske policije i ukinuti borbenu spremnost Jugoslavenske armije. Jugoslavenska vojna kontraobavještajna služba (KOS) uhićuje skupinu uglednih Virovitičana, Đuru Dečaka i druge. Oni će poslije bunta Zagrepčana i prosvjeda pred Vojnim sudom biti pušteni na slobodu. Nema sporazuma o budućem uređenju Jugoslavije. Srbija želi reformiranu federaciju u kojoj bi vodeća tijela bila izabrana prema načelu jedan čovjek - jedan glas, što bi značilo veliku Srbiju pod jugoslavenskim imenom.
Srpski odmetnici iz kninskog kraja osnivaju srpsku autonomnu oblast Krajinu u koju uključuju i neke sjevernodalmatinske i ličke općine, a potom i neke s Korduna i Banije. Sredinom ožujka proglašavaju odcjepljenje od Hrvatske. Zauzimaju Plitvice i postavljaju zasjedu hrvatskim redarstvenicima, koji na Uskrs uspijevaju potisnuti odmetnike. Pogiba Josip Jović, prva žrtva na službenom zadatku u obrani Republike Hrvatske. U istočnoj Slavoniji djeluju pripadnici Srpske demokratske stranke i brojni militantni političari iz Srbije, poput Vojislava Šešelja. Srbima u hrvatskom Podunavlju dostavlja se oružje iz Srbije, a pristižu i naoružane četničke terorističke skupine. 1. svibnja dva hrvatska policajca ubijena su u Borovu Selu. Nedugo nakon toga srpski teroristi ubijaju dvanaest i ranjavaju dvadeset policajaca. U kninskoj općini Srbi, otvoreno surađujući s Jugoslavenskom armijom, opsjedaju Kijevo. Hrvatska, kojoj je već u svibnju 1990. godine oduzeto oružje Teritorijalne obrane, ima samo policiju. Potreba obrane samostalnosti potiče stvaranje redovite Hrvatske vojske - Zbora narodne garde. Prva smotra održana je završetkom svibnja 1991. na stadionu Zagreba.
Referendum održan 19. svibnja pokazao je kako 94 posto državljana Republike Hrvatske želi da Hrvatska napusti Jugoslaviju i osamostali se. Ustavnom odlukom od 25.lipnja 1991. Sabor RH proglašava Republiku Hrvatsku samostalnom i suverenom državom. Potkraj lipnja 1991. dolazi do sukoba slovenske Teritorijalne obrane i Jugoslavenske armije, koji prerasta u rat na slovenskom tlu. Brijunskom deklaracijom traži se da prestanu oružani skukobi, te da Hrvatska i Slovenija odgode za tri mjeseca primjenu svojih odluka o samostalnosti i suverenosti. No, rat u Hrvatskoj tek započinje. Istoga dana kada je potpisana Brijunska deklaracija, jugoslavenska vojska počinje zaposjedati Baranju, a žestoke se borbe vode u Tenji kod Osijeka. Mladi ljudi dobrovoljno polaze u obranu. Rat se rasplamsava u istočnoj i zapadnoj Slavoniji, na Baniji i Kordunu, u Dalmaciji oko Kijeva, Sinja, Šibenika, Zadra i Maslenice, te u Lici. Četnici ubijaju i kolju hrvatske civile, pljačkaju i raketiraju javne objekte. Ubijanja i progoni Hrvata nastavljaju se i nakon sporazuma o obustavi vatre, te memoranduma o promatračkim misijama koje dolaze u Hrvatsku. Vukovar trpi združene napade jugovojske i četnika od 24. kolovoza.
Do tada je u neobjavljenom ratu protiv Hrvatske ubijeno 2200 Hrvata, 140000 prognano, razorena su sela, granatirani gradovi, uništavani hrvatski kulturni spomenici, crkve i bolnice, starački domovi i vrtići. Razaraju se i televizijski odašiljači, ubijaju snimatelji i novinari Hrvatske radiotelevizije. Prva žrtva bio je Gordan Lederer.
Hrvatski državni vrh odlučuje da se blokiraju neprijateljske vojarne i zračne luke. U pet dana osvojeno je 36 vojarni i skladišta, 230 tenkova i oko 400 topničkih oružja. 25. rujna Vijeće sigurnosti donosi rezoluciju o općem embargu na uvoz svih vrsta oružja i vojne opreme u SFRJ. To znači da Hrvatska ne može legalno nabaviti oružje pa ga mora oteti od neprijatelja ili kupovati nelegalno,što i čini uz pomoć hrvatskih iseljenika. Tisuće dobrovoljaca polaze na sve bojišnice. Šibenski branitelji u žestokom sukobu zaustavljaju prodor jugoslavenske vojske u grad.
Vode se bitke za Karlovac, Vukovar i Vinkovce. Četnici zauzimaju Petrinju, a jugovojska Drniš, zatim pomaže crnogorskim postrojbama da zauzmu Konavle. Početkom listopada vode se borbe za Dubrovnik, Sisak i Zadar, te u jugoistočnoj Hercegovini.
Dva dana nakon Predsjednikova poziva na obranu Hrvatske jugoslavenski zrakoplovi raketiraju Banske dvore. Dogodilo se to 7. listopada. 8. listopada Hrvatski sabor prekida sve veze s Jugoslavijom i proglašava nezavisnu državu. Neprijatelj pojačava napade na opkoljeni Dubrovnik. Napada se Slunj, Nova Gradiška, Požega i Pakrac, granatira se Split. Hrvatska dobiva bitku u Bračkom kanalu i tjera brodove jugoslavenske mornarice južno od Pelješca. 18. studenoga pada Vukovar, grad koji je mjesecima odolijevao srbijanskoj vojnojsili i uništavao njezine elitne postrojbe. 2000 branitelja i građana Vukovara je poubijano, 800 je nestalih, a 42000 prognanih. Iz vukovarske bolnice izvučeni su ranjenici i ubijeni na Ovčari, blizu Vukovara. Žrtvama pokolja postaju Hrvati u Nadinu, te posebno u Škabrnji pokraj Zadra, gdje je okrutno poubijano više od 80 Hrvata.
Granatira
se Zadar, srušen je Maslenički most, jedina preostala
veza južne sa sjevernom Hrvatskom. Hrvatska vojska ima uspjeha na Papuku
i Psunju, oslobađa se Lipik dok je u akciji Otkos 10 početkom studenoga oslobođeno 300 četvornih kilometara u Slavoniji.
Međunarodna zajednica,
pod pritiskom javnosti u svojim zemljama, razmišlja o upućivanju snaga
UN-a u krizna područja. U tom je trenutku u slobodnim dijelovima Hrvatske
već oko 500000 prognanika. Gotovo 15000 četvornih kilometara (26,5 posto
kopnene površine) Hrvatske je u rukama agresora. Svijet postaje sve skloniji
ideji da Hrvatska bude međunarodno priznata. Posebnu ulogu u tom razdoblju
ima papa Ivan Pavao II., koji priznaje voljenu Hrvatsku,
kako je naziva, a 13. siječnja 1992. godine Vatikan će službeno priznati
modernu hrvatsku državu. Do sredine siječnja to su učinile Slovenija,
Litva, Letonija, Estonija, Ukrajina, Island, Njemačka, San Marino i Austrija.
15. siječnja Hrvatsku su priznale sve članice Europske zajednice, a 22.
svibnja Hrvatska je primljena u UN. U Hrvatsku na godinu dana dolaze plave
kacige. One su raspoređene u sve dijelove hrvatskoga teritorija zaposjednutog
jugovojskom i srpskim odmetnicima, tzv. UNPA zone. UNPROFOR nije učinio ništa od onoga što mu je bila zadaća. Hrvati su i dalje proganjani,
pljačkane su hrvatske kuće, rušeni mostovi, postavljeno je bezbroj nagaznih
mina. Hrvatskim prognanicima pridružile su se mnogobrojne izbjeglice iz
BiH, gdje je rat planuo u travnju 1992. godine.
Međunarodna zajednica, pod pritiskom javnosti u svojim zemljama, razmišlja o upućivanju snaga UN-a u krizna područja. U tom je trenutku u slobodnim dijelovima Hrvatske već oko 500000 prognanika. Gotovo 15000 četvornih kilometara (26,5 posto kopnene površine) Hrvatske je u rukama agresora. Svijet postaje sve skloniji ideji da Hrvatska bude međunarodno priznata. Posebnu ulogu u tom razdoblju ima papa Ivan Pavao II., koji priznaje voljenu Hrvatsku, kako je naziva, a 13. siječnja 1992. godine Vatikan će službeno priznati modernu hrvatsku državu. Do sredine siječnja to su učinile Slovenija, Litva, Letonija, Estonija, Ukrajina, Island, Njemačka, San Marino i Austrija. 15. siječnja Hrvatsku su priznale sve članice Europske zajednice, a 22. svibnja Hrvatska je primljena u UN. U Hrvatsku na godinu dana dolaze plave kacige. One su raspoređene u sve dijelove hrvatskoga teritorija zaposjednutog jugovojskom i srpskim odmetnicima, tzv. UNPA zone. UNPROFOR nije učinio ništa od onoga što mu je bila zadaća. Hrvati su i dalje proganjani, pljačkane su hrvatske kuće, rušeni mostovi, postavljeno je bezbroj nagaznih mina. Hrvatskim prognanicima pridružile su se mnogobrojne izbjeglice iz BiH, gdje je rat planuo u travnju 1992. godine.
U svibnju 1992. godine jugoslavenska armija napušta zadnja uporišta - Lastovo i Vis.
Hrvatska vojska tijekom listopada 1992. godine, pod zapovjedništvom generala Janka Bobetka, oslobađa dubrovačko primorje i Konavle. Oslobađaju se Miljevci, prostor između rijeke Krke i Drniša. Pritisak na Zadar umanjen je zauzimanjem brda Križ iznad Bibinja. Plave kacige mirno gledaju kako srpski topovi razaraju Osijek, Gospić, Sisak, Karlovac, Zadar i Šibenik. Izbjeglička kriza je na vrhuncu, pa u jednom trenutku Hrvatka zbrinjava milijun prognanika i izbjeglica. Dio njih će otići u treće zemlje.
1993. godina donosi oslobađanje zadarskog zaleđa od Zemunika do Maslenice, uključujući i zadarsku zračnu luku. Zbog oslobođenja vlastitih teritorija Hrvatskoj se prijeti sankcijama. U ljeto 1993. Beograd uključuje sva okupirana područja u svoj novčarski, poštanski i radiotelevizijski sustav. U zaposjednutim krajevima Hrvatske rabi se srpski jezik i ćirilično pismo. Vijeće sigurnosti UN-a nameće Srbiji najstrože sankcije, potpunu međunarodnu izolaciju. Istodobno, u listopadu Vijeće sigurnosti prvi put izričito potvrđuje da su UNPA zone integralni dio Republike Hrvatske, ali ne nudi mehanizme integracije. Stoga Hrvatska vojska oslobađa područje jugoistočno od Gospića, tzv. medački džep.
Sporazumom o stvaranju bošnjačko-hrvatske federacije, u ožujku 1994. godine, između Hrvata i Muslimana prekinut je kratkotrajni rat u BiH. Federacija bi trebala usko surađivati s Republikom Hrvatskom. Istodobno se vode razgovori između Hrvatske i Srbije o mogućoj normalizaciji odnosa. Te godine Hrvatsku posjećuje papa Ivan Pavao II. koji se hrvatskom narodu obraća na hrvatskom jeziku. Njegove riječi znače ohrabrenje i nadu. Međunarodna zajednica, pak, predlaže gospodarske sporazume s odmetnutim Srbima, otvaranje autoceste, željezničkih veza i naftovoda, a tek potom politički sporazum. Nezadovoljstvo potezima međunarodne zajednice pojačava i plan veleposlanika zemalja Kontaktne skupine prema kojemu bi Srbi u Hrvatskoj dobili državu u državi, tzv. plan Z4. Hrvatska otkazuje gostoprimstvo plavim kacigama, na što Vijeće sigurnosti preimenuje mirotvorne postrojbe u Hrvatskoj u UNCRO (United Nations Confidence Restoratin Operation inb Croatia). One imaju zadaću nadzirati prekid vatre i hrvatske državne granice prema BiH, Srbiji i Crnoj Gori.
Hrvatska je u međuvremenu ojačala svoju vojsku. U akciji nazvanoj Bljesak 1. i 2. svibnja 1995. godine Hrvatska voska i redarstvenici oslobađaju zapadnu Slavoniju. Većina lokalnih Srba bježi u djelove BiH koji su pod srpskim nadzorom, odakle se za osvetu tuku hrvatski gradovi. U Splitu se sastaju najviši predstavnici Republike Hrvatske i Federacije BiH, te donose Deklaraciju o zajedničkoj obrani od srpske agresije. Sjeverno od Dinare započinju zajedničke akcije HVO-a i HV-a, nazvane Ljeto 95. Zauzimaju se Bosansko Grahovo i Glamoč. Knin je odsječen od zaleđa. Srbi odgovaraju granatiranjem Karlovca, Siska i Gospića. Na pregovorima u Ženevi odbijaju prihvatiti mirnu reintegraciju. 4. kolovoza počinje ključna hrvatska vojno-redarstvena akcija Oluja. U samo 48 sati oslobađaju se okupirana područja sjeverne Dalmacije, južne i istočne Like, te Korduna i Banije. 30000 srpskih vojnika i 80000 srpskih civila bježi iz Hrvatske, premda ih hrvatska vlast od početka akcije pozivaju da ostanu.
Akcijom Oluja završen je Domovinski rat u kojemu je poginulo 11000 Hrvata, 37000 ih je ranjeno, a 3000 je nestalih. U BiH je do tada poginulo 10000 Hrvata, a ranjeno ih je više od 12000. Hrvatsko Podunavlje, tih 4,6 posto neoslobođenoga teritorija, neće biti vraćeno vojnom silom, nego mirnom reintegracijom. Misija UNTAES-a završila je 15. siječnja 1998. godine. Hrvatsko Podunavlje je razvojačeno, uspostavljena je hrvatsko-srpska prijelazna policija, uvedena je kuna i hrvatsko zakonodavstvo. Hrvatska kreće u obnovu - izravna materijalna šteta koju je imala u ratu iznosi približno 30 milijardi dolara.

Question: where did the domovinski rat fight in 1991

HRT: Domestic War: Military Analysis HIC: Domestic War: Domestic War through the Serbian documents HRT archive with the footage of "Banijska praskozorja" and "Both fell!"

(September 21 of 1991)

HIC: War crimes of Serbian military and paramilitary units - in Lica and northern Dalmatia, in Banovina, in Crown.

where did the domovinski rat fight in 1991

Question: in which year did the domovinski rat die

(September 21 of 1991)

in which year did the domovinski rat die

Question: what type of crimes were committed by the domovinski rat

(September 21 of 1991)

what type of crimes were committed by the domovinski rat

Question: where did the domovinski rat commit war crimes

(September 21 of 1991)

where did the domovinski rat commit war crimes

Question: what does hic stand for in domestic war

(September 21 of 1991)

Question: what is the hic of domestic war

War crimes of Serbian military and paramilitary units

Ratni zločini srpskih vojnih i paravojnih postrojaba - u Lici i sjevernoj

(September 21 of 1991)

War crimes of Serbian military and paramilitary units

Question: where did the domovinski rat film take place

(September 21 of 1991)

where did the domovinski rat film take place

HRT : Domestic War : Military Analysis HIC : Domestic War : Domestic War through the Serbian documents HRT archive with the footage of " Banijska praskozorja " and " Both fell ! "

HIC : War crimes of Serbian military and paramilitary units - in Lica and northern Dalmatia , in Banovina , in Crown .

Mrežne stranice HRT: Domovinski rat Domovinski rat: vojne analize HIC:Domovinski rat Domovinski rat kroz srpske dokumente HRT arhiv sa snimkama "Banijska praskozorja" i "Oba su pala!" (21. rujna 1991.) HIC: Ratni zločini srpskih vojnih i paravojnih postrojaba - u Lici i sjevernoj Dalmaciji , na Banovini , u hrv.

Mrežne stranice HRT: Domovinski rat Domovinski rat: vojne analize HIC:Domovinski rat Domovinski rat kroz srpske dokumente HRT arhiv sa snimkama "Banijska praskozorja" i "Oba su pala!"

HIC: Ratni zločini srpskih vojnih i paravojnih postrojaba - u Lici i sjevernoj Dalmaciji , na Banovini , u hrv.

HRT: Domestic War: Military Analysis HIC: Domestic War: Domestic War through the Serbian documents HRT archive with the footage of "Banijska praskozorja" and "Both fell!" (September 21 of 1991) HIC: War crimes of Serbian military and paramilitary units - in Lica and northern Dalmatia, in Banovina, in Crown.

HRT: Domestic War: Military Analysis HIC: Domestic War: Domestic War through the Serbian documents HRT archive with the footage of "Banijska praskozorja" and "Both fell!"

HIC: War crimes of Serbian military and paramilitary units - in Lica and northern Dalmatia, in Banovina, in Crown.

(September 21 of 1991)

In the southern Slavonia, the Republic of Serbia under the president Martić Osvrt of the historian T. Jonjić on the book of the general t.v.

RSK Milisava Sekulića "Knin is falling in Belgrade" Portal of the Croatian Cultural Council - What Happened in Lici before the action Medački džep Book Davor Runtić: First Croatian redarstvenik of Croatian victims that no one reminds of the Victims of Cetingrad and the Slunjski dekanat: crowns Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje and Korenica.

Civil War on line.

RATNI ZLOČINI
SRPSKIH VOJNIH I PARAVOJNIH POSTROJBI U
|OSUMNJIČENI ZA RATNE ZLOČINE U LICI I SJEVERNOJ DALMACIJI
|
AGBABA, PREDRAG, (Jovan), rođen 20.03.1970. god. u Otočcu, prebivalište u Otočcu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenima hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
AGBABA, ŽARKO, (Stevo), rođen 5.05.1993. god. u Doljanima, općina Otočac, Srbin,
od kolovoza 1991. god. do kolovoza 1995. god. aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na postrojbe Hrvatske vojske i redarstvenika MUP-a u mjestima Doljanima, Dabru, Zalužnici, Vrhovinanama i Bjepolju (područje općine Otočca) i to kao zapovjednik Doljanske čete.
AJDINOVIĆ, PETAR, (Proko), zvani Pero, rođen 28.04.1952. god. u Bovićima, općina Vrginmost, Srbin, pukovnik JNA,
bio pripadnik posebne "grupe za sigurnost". Navedena skupina je djelovala sve do početka 1992. god. Sjedište im je u početku bilo u Zagrebu, u Maksimirskoj 63, a zatim je premješteno u Bihać, u Lovačku kuću. Zadaci su im bili: raspodjela oružja srpskom pučanstvu u Lici, Baniji i Kordunu, civilno i vojno ustrojavanje okupatorske vlasti, davanje uputa, planiranje i organiziranje, te rukovođenje oružanim akcijama pobunjenih Srba. U suradnji sa JNA skupina oružano napada dijelove teritorija RH sa ciljem okupacije i otcjepljenja, radi stvaranja tzv. Krajine na području općina Karlovca, Duge Rese i Ogulina. Glede provedenih opisanih aktivnosti i pod utjecajem pojedinih članova skupine, pripadnici srpskih paravojnih postrojba na okupiranom dijelu RH počinili su mnoge zločine, među kojima ističemo zločin nad civilima u Saborskom, općina Ogulin, teroristički napad i ubojstvo trojice pripadnika MUP-a u Budačkoj Rijeci, općina Karlovac, i četvorice pripadnika MUP-a u Žutoj Lokvi, općina Otočac, teroristički čin miniranja pruge u Gomirju, općina Vrbovsko, miniranje RTV odašiljača na Mirkovici, općina Vrbovsko. Kao pripadnik ove terorističke skupine djelovao je na području Korduna, Plitvica, Korenice, Plaškog i Rijeke.
AJDUKOVIĆ, MIROSLAV, (Milan), rođen 18.04.1964. god. u Raduču, općina Gospić, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici Gračac, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama, tzv. SUP-u Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
BABIĆ, SLAVKO (Rade), 24.12.1951. god. u Ajdovščini, Slovenija, prebivalište u Zagrebu, Srbin,
bio pripadnik posebne "grupe za sigurnost". Navedena skupina je djelovala sve do početka 1992. god. Sjedište im je u početku bilo u Zagrebu, u Maksimirskoj 63, a zatim je premješteno u Bihać, u Lovačku kuću. Zadaci su im bili: raspodjela oružja srpskom pučanstvu u Lici, Baniji i Kordunu, civilno i vojno ustrojavanje okupatorske vlasti, davanje uputa, planiranje i organiziranje, te rukovođenje oružanim akcijama pobunjenih Srba. U suradnji sa JNA skupina oružano napada dijelove teritorija RH sa ciljem okupacije i otcjepljenja, radi stvaranja tzv. Krajine na području općina Karlovca, Duge Rese i Ogulina. Glede provedenih opisanih aktivnosti i pod utjecajem pojedinih članova skupine, pripadnici srpskih paravojnih postrojba na okupiranom dijelu RH počinili su mnoge zločine, među kojima ističemo zločin nad civilima u Saborskom, općina Ogulin, teroristički napad i ubojstvo trojice pripadnika MUP-a u Budačkoj Rijeci, općina Karlovac, i četvorice pripadnika MUP-a u Žutoj Lokvi, općina Otočac, teroristički čin miniranja pruge u Gomirju, općina Vrbovsko, miniranje RTV odašiljača na Mirkovici, općina Vrbovsko. Kao pripadnik ove terorističke skupine djelovao je na području grada Zagreba.
BAKLAJIĆ, PREDRAG, (?) zvani Centiraš, Otočac,
sa skupinom pobunjenih Srba dana 24. rujna 1991. god. između 12,00 i 12,30 sati, nakon što su u selu Babić Most, općina Otočac, iz minobacača pogodili i srušili crkveni toranj katoličke crkve, ušli u selo, došli do kuće civila hrvatske nacionalnosti Bože Babića, te iz pješačkog naoružanja ubili Božu i Željka Babića, te Ružu Jurković.
BALAĆ, DUŠAN, (Cvijo), rođen 1.11.1930. god. u Petrovom Selu, T. Korenica, Srbin,
kao pukovnik početkom rujna 1991., dolaskom Banjalučkog korpusa, preuzeo zapovjedništvo nad svim paravojnim postrojbama na području novog L. Osika, zapovijedao neprijateljskim snagama koje su sustavno razarale grad Gospić, Perušić i okolicu. Ove neprijateljske postrojbe su pod njegovim zapovjedništvom u široj okolici Gospića vršile genocid nad hrvatskim pučanstvom tijekom 1991. god.
BANJANIN, NEDJELJKO, (Nikola), zvani Čapan, rođen 26.08.1951. god. u Ponorima, općina Otočac, Srbin,
od srpnja 1991. do siječnja 1992. bio pripadnik pobunjeničkih postrojba. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna držao je noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama vršeći miniranja na navedenim područjima.
Kao pripadnik srpskih paravojnih snaga organizirao je nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu, postavljao straže, te bio sudionikom napada u rujnu 1991. na civilne objekte u selu Srpsko Polje, kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
BANJEGLAV, NIKOLA, (Nikola), rođen 12.02.1947. god. u Buniću, Srbin,
pristupio srpskim paravojnim snagama na teritoriju općine Titove Korenice, naseljima Ličko Petrovo Selo, Željava, Bunić, Udbina i drugim manjim mjestima, a nakon 10. svibnja 1995. god. kao pripadnik "Osamnaestog ličkog korpusa", "Šeste ličke brigade", "Petnaeste izviđačke brigade", "Šesnaeste brigade" i "Petnaeste ličke lake brigade" tzv. Vojske RSK aktivno djelovao u akcijama protiv legalnih postrojba Hrvatske vojske i MUP-a, te protiv civilnog hrvatskog pučanstva.
BASIĆ, ĐURO, (Dušan), rođen 24.02.1957. god. u Počitelju, prebivalište u Počitelju, Srbin,
tijekom 1990. god. u Počitelju, zajedno s ostalim mještanima sela Počitelja (srpske nacionalnosti), a radi stvaranja tzv. SAO Krajine, naoružan držao straže, vršio kontrolu osoba, sve u cilju spriječavanja ulaska i djelovanja legalnih vlasti Republike Hrvatske.
BASTA, ŽELJKO, (Dane), rođen 14.09.1960. god. u Visuću, općina T. Korenica, Srbin,
u vremenu od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao pripadnik tzv. Vojske SAO Krajine naoružan aktivno sudjelovao u oružanim napadima na pripadnike HV na području općine Gospića. Postrojba kojoj je pripadao nakon dolaska UNPROFOR-a morala je promijeniti ime u "Plavi bataljun pogranične milicije".
BEŠIR, DRAGAN, (Pepo), rođen 19.10.1942. god. u Orovcu, općina T. Korenica, Srbin,
kao pukovnik početkom rujna 1991. god., dolaskom Banjalučkog korpusa, preuzeo zapovjedništvo nad svim paravojnim postrojbama na području Novog L. Osika, zapovijedao neprijateljskim snagama koje su sustavno razarale grad Gospić, Perušić i okolicu. Ove neprijateljske postrojbe su pod njegovim zapovjedništvom u široj okolici Gospića vršile genocid nad hrvatskim pučanstvom tijekom 1991. godine.
BOBIĆ, BRANKO, (Miloš), rođen 5.07.1930. god. u Starom Selu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
BOBIĆ, MIĆO, (Đuro), rođen 10.11.1947. god. u Dabru, općina Otočac, Srbin,
od kolovoza 1991. god. do kolovoza 1995. god. aktivno sudjelovao u oružanim napadima na postrojbe Hrvatske vojske i redarstvenika, na potezu mjesta Doljana, Dabra, Zalužnice, Vrhovina i Bjepolja (područje općine Otočac). Sredinom studenoga 1991. god. bio je u akciji na Glibodolskoj cesti. Svrha akcije bila je da pobunjeni Srbi očuvaju ovu cestu. Pripadnici pobunjenih Srba su koncem siječnja 1992. god. napali i zapalili zaseok Zabare kod Dabra. "Dabarska četa" imala je 25 pobunjenika.
BOBIĆ, MILOŠ, (Savo), rođen 24.03.1930. god. u Starom Selu, općina Otočac, prebivalište u Starom Selu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
BOBIĆ, MLADEN, (Miloš), rođen 8.06.1957. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
BOBIĆ, RADE, (Miloš), rođen 22.02.1959. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
BOBIĆ, SLAVKO, (Branko), rođen 8.05.1950. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
BOBIĆ, VLADO, (Ilija), rođen 10.12.1937. god. u Dabru, općina Otočac, prebivalište u Dabru, Srbin,
u jesen 1991. god. zadužio naoružanje koje je upotpunjavao sve do 1992. god. Tom prilikom zadužio je i odoru. Pobunjeni Srbi u Dabru osnivaju pobunjeničku postrojbu tzv. Dabarsku četu. Predavanje i ratnu strategiju objašnjavao im je pukovnik Trbović iz Beograda. Mlađi pobunjenici su trebali okupirati Glibodol, a stariji, među kojima je i imenovani, bili su raspoređeni na straže. Stražu je davao sve do oslobodilačke akcije HV-a "Oluje". Zapovjednik "Dabarske čete" bio je Milovan Pavlović, a zamjenici su mu bili Mirko Čuturilo i Stevo Cvjetičanin.
BOGDANOVIĆ, VAJO, (Milan), rođen 15.04.1934. god. u Vrhovinama, općina Otočac, prebivalište u Gornjim Vrhovinama, Srbin,
tijekom godine 1993. zaprimio naoružanje od Steve Bogdanovića i zajedno s ostalim Srbima iz Gornjih Vrhovina davao seosku stražu. Pobunjeni Srbi osnovali su "četu" koja je imala oko 120 ljudi. Ova neprijateljska postrojba držala je položaje iznad Gornjih Vrhovina u mjestima Staine i Tavani. Imenovani je bio raspoređen na ovim položajima tijekom 1994. god. i to od mjeseca rujna. Za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluja" nalazio se na položaju u mjestu Tavani, gdje je prilikom uhićenja predao naoružanje pripadnicima HV-a.
BORIĆ, MILAN, (Bože), rođen 10.09.1952. god. u Babinom Potoku, općina Otočac, posljednje prebivalište u Karlovcu, stariji vodnik JNA,
bio pripadnik posebne "grupe za sigurnost". Navedena skupina je djelovala sve do početka 1992. god. Sjedište im je u početku bilo u Zagrebu, u Maksimirskoj 63, a zatim je premješteno u Bihać, u Lovačku kuću. Zadaci su im bili: raspodjela oružja srpskom pučanstvu u Lici, Baniji i Kordunu, civilno i vojno ustrojavanje okupatorske vlasti, davanje uputa, planiranje i organiziranje, te rukovođenje oružanim akcijama pobunjenih Srba. U suradnji sa JNA skupina oružano napada dijelove teritorija RH sa ciljem okupacije i otcjepljenja, radi stvaranja tzv. Krajine na području općina Karlovca, Duge Rese i Ogulina. Glede provedenih opisanih aktivnosti i pod utjecajem pojedinih članova skupine, pripadnici srpskih paravojnih postrojba na okupiranom dijelu RH počinili su mnoge zločine, među kojima ističemo zločin nad civilima u Saborskom, općina Ogulin, teroristički napad i ubojstvo trojice pripadnika MUP-a u Budačkoj Rijeci, općina Karlovac, i četvorice pripadnika MUP-a u Žutoj Lokvi, općina Otočac, teroristički čin miniranja pruge u Gomirju, općina Vrbovsko, miniranje RTV odašiljača na Mirkovici, općina Vrbovsko. Kao pripadnik ove terorističke skupine djelovao je na području grada Zagreba.
BORIĆ, SIMO, (Milan), zvani Šika, 28.07.1955. god. u Klenovcu, općina Gospić, Srbin,
tijekom 1991. god. na području općine Gospića kupovao i na drugi način nabavljao oružje, eksploziv i drugu ratnu opremu. S tom nakanom putovao je u Studenac, Mlaku i Kosinj Most, gdje je razgovarao s više osoba kako bi ih pridobio za navedene ciljeve. Na ovim poslovima uhvatila ga je Vojna policija 15. listopada 1991. god. Tom su prilikom u njegovom vozilu pronašli više komada oružja, streljiva i eksploziva.
BOŽANIĆ, BOGDAN, (Milan), zvani Kojić, rođen 26.01.1954. god. u Puževiću, općina Otočac, prebivalište u Puževiću, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. u Vodoteču, općina Otočac, organizirao oružanu pobunu srpskog stanovništva protiv Republike Hrvatske sa ciljem otcjepljenja MZ Vodotoč i pripajanja tzv. SAO Krajini. Na ovom području Srbima je dijelio naoružanje, organizirao straže po zaseocima, te vršio ostale pripreme za oružanu pobunu.
BOŽANIĆ, BOŠKO, (Nikola), rođen 27.09.1946. god. u Kompolju, općina T. Korenica, prebivalište u Kompolju, Srbin,
kao predsjednik SO T. Korenice osnovao, zajedno sa koordinatorom Ljubicom Šolaja "Štab T. Korenice", a potom ustrojio paravojne postrojbe koje su naoružali oružjem iz Policijske stanice T. Korenica. Na prosvjednim skupovima upućivali su poruke legalnim pripadnicima MUP-a Hrvatske da se povuku s područja te općine. Kada pripadnici MUP-a Hrvatske nisu popustili pred njihovim prijetnjama, zapovjedili su napad na pripadnike MUP-a Hrvatske na području Plitvičkih jezera, kojom prilikom je poginuo policajac Josip Jović.
BRAKUS, BRANKO, (Duško), rođen 6.05.1954. god. u Zalužnici, prebivalište u Zalužnici, općina Otočac, Srbin,
sredinom 1993. god. u Zalužnici, općina Otočac, pristupio srbočetničkim postrojbama koje su tijekom oružane agresije na Republiku Hrvatsku privremeno okupirale taj teritorij. U sastavu tih pobunjeničkih postrojba, naoružan vatrenim oružjem, stražario je nasuprot položajima Hrvatske vojske priječeći dolazak legalne hrvatske vlasti na taj okupirani dio Republike Hrvatske.
BRAKUS, MARIJA, (Ilija), rođen 15.01.1959. god. u Širokoj Kuli, općina Gospić, Srbin,
tijekom 1991. godine kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo natjerano na bijeg.
BRAKUS, NIKOLA, (Stevan), rođen 21.10.1932. god. u Zalužnici, općina Otočac, Srbin,
od kolovoza 1991. god. do kolovoza 1995. god. aktivno sudjelovao u oružanim napadima na postrojbe Hrvatske vojske i redarstvenika MUP-a u mjestima Doljanima, Dabru, Zalužnici, Vrhovinama, Bjepolju (područje općine Otočac).
BREKIĆ, BOŠKO, (Vukan), rođen 8.01.1946. god. u Otočcu, Srbin,
kao zapovjednik materijalno-tehničkih sredstava II. bataljuna srpske paravojske, a po činu kapetan I. klase, od kolovoza 1991. god. do kolovoza 1995. god. aktivno sudjelovao u oružanim napadima na postrojbe Hrvatske vojske i redarstvenika MUP-a u mjestima Doljanima, Dabru, Zalužnici, Vrhovinama, Bjepolju (područje općine Otočac).
BUBANJ, MILAN, (Rade), rođen 28.06.1941. god. u Tuku, Korenica, Srbin,
pristupio srpskim paravojnim snagama na teritoriju općine Titove Korenice, naseljima Ličko Petrovo Selo, Željava, Bunić, Udbina i drugim manjim mjestima, a nakon 10. svibnja 1995. god. kao pripadnik "Osamnaestog ličkog korpusa", "Šeste ličke brigade", "Petnaeste izviđačke brigade", "Šesnaeste brigade" i "Petnaeste ličke lake brigade" tzv. Vojske RSK aktivno djelovao u akcijama protiv legalnih postrojba Hrvatske vojske i MUP-a, te protiv civilnog hrvatskog pučanstva.
BUDISAVLJEVIĆ, ČEDO, (Balgoje), rođen 6.01.1966. god. u Gospiću, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo protjerano.
BUKVIĆ, ŽELJKO, (Zdravko), rođen 16.04.1970. god. u Vodoteču, prebivalište u Vodoteču, općina Otočac,
u drugoj polovici 1991. god. u MZ Vodoteč, općina Otočac, prema dogovoru i u organizaciji Bogdana Božanića, Slobodana Platiše i Nikole Rajnovića sudjeluje u pripremi za borbu protiv legalne vlasti Republike Hrvatske radi otcjepljenja dijelova njezina teritorija i stvaranje posebne tvorevine tzv. SAO Krajine. U sklopu tih priprema zadužio je naoružanje i streljivo, sudjelovao u postavljanju straža, izgradnji skloništa te dijelio oružje srpskom stanovništvu u zaseoku Vodoteču i okolici.
BUNČIĆ, JOVAN, (Ilija), rođen 16.09.1955. god. u Kuli, općina Požega, boravište u Hrtkovcima, Srbin,
tijekom 1991. god. u vrijeme oružane pobune JNA i drugih srpskih, nelegalnih postrojba protiv ustavno-pravnog poretka Republike Hrvatske, radi stvaranja tzv. SAO Krajine, pristupio ovim pobunjeničkim postrojbama na području općine T. Korenice. Nakon 10. svibnja 1995. god. kao pripadnik "XVIII. ličkog korpusa" i dalje sudjeluje u oružanim napadima protiv legalne vojske Republike Hrvatske na području općine T. Korenice sa ciljem okupacije ovog dijela hrvatskog teritorija i stvaranja tzv. Velike Srbije.
BULJ, NIKOLA, (Jovan), rođen 10.11.1952. god. u Gračacu, prebivalište u Gračacu, Srbin,
u vremenskom razdoblju od konca 1991. do 10. rujna 1993. god. na širem području Gospića, Otočca i Knina pristupio nelegalnim oružanim postrojbama pobunjenih Srba, tzv. Vojske SAO Krajine (bio pripadnikom 103. lakopješadijskog bataljuna iz Donjeg Lapca), koje su poduzele oružane akcije protiv pripadnika Hrvatske vojske i civilnog stanovništva Republike Hrvatske. Pripadnici ovih nelegalnih postrojba su na području Divosela i Čitluka, općina Gospić, izazvali sukob s Hrvatskom vojskom u rujnu 1993. kojom prilikom su ranili pet civila i trideset vojnika, dok su smrtno stradali Marijan Devčić, Ivica Antončić, Bruno Polanča, Milan Matijević, Zdravko Šebalj, Miroslav Lovrinić, Stipe Krnjić, Zoran Kovačević, Fahrudin Mumirović i Tomislav Jakovljević. Uz ljudske žrtve počinili su i veliku materijalnu štetu na civilnim objektima.
BUNJEVAC, MILAN, (Rade), rođen 10.02.1949. god. u Podhumu, općina Ogulin, Srbin,
u vremenskom periodu od siječnja 1992. god. dragovoljno pristupio srpskim paravojnim snagama tzv. SAO Krajine, u I. haubičku samostalnu jedinicu Plaško, raspoređenu u mjestu Latinu, u sastavu kojih je borbeno djelovao po mjestima Skradnik - Puto polje- Josipdol i Sabljačka Draga, po pripadnicima HV i redarstvenim snagama, čime je lokalno civilno stanovništvo natjerano u bijeg.
BUNJEVAC, NEDJELJKO, (Mile), rođen 23.12.1973. god. u Ogulinu, prebivalište u Plaškom, općina Ogulin, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. na području Plaškog, općina Ogulin, sudjelovao u oružanim napadima protiv legalno izabrane hrvatske vlasti, ugrožavajući živote i imovinu građana na području Plaškog, općina Ogulin. Kao pripadnik pobunjenih Srba ušao je u nelegalne postrojbe tzv. Teritorijalne obrane Plaški u selu Bunjevcima, te vršio straže i patrole u tom mjestu i čuvao topove pobunjenih Srba.
BURETIĆ, DRAGO, (Jakov), rođen 25.07.1956. god. u Ogulinu, Hrvat,
tijekom studenoga 1991. god. mobiliziran u vatrogasnu brigadu u Plaškom, a tijekom kolovoza 1992. god. u srpsku paravojsku, 70. plaščansku brigadu, I. bataljun, II. četa, III. vod, kada je raspoređen na prvu borbenu crtu u selu Kunići, gdje je ostao do "Oluje".
BURETIĆ, MILAN, (Mihovil), rođen 4.09.1943. god. u Plaškom, Srbin,
u vremenskom razdoblju od rujna 1991. god. dragovoljno pristupio paravojnim srpskim postrojbama tzv. SAO Krajine na području Plaškog, u sastavu kojih je borbeno djelovao po pripadnicima HV i redarstvenim snagama. Nakon 10. svibnja 1995. god. bio je pripadnik 3. korpusa paravojske tzv. RSK te bio sudionikom u oružanih napada koji su lokalno nesrpsko stanovništvo protjerali.
CIJUK, DUŠAN, (Nikola), rođen 5.06.1953. god. u Omsici, općina Gračac, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici Gračac, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama tzv. SUP Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
CVIJANOVIĆ, RADOMIR, (Ilija), rođen 20.08.1939. god. u Krbavi, Srbin,
pristupio srpskim paravojnim snagama na teritoriju općine Titove Korenice, naseljima Ličko Petrovo Selo, Željava, Bunić, Udbina i drugim manjim mjestima, a nakon 10. svibnja 1995. god. kao pripadnik "Osamnaestog ličkog korpusa", "Šeste ličke brigade", "Petnaeste izviđačke brigade", "Šesnaeste brigade" i "Petnaeste ličke lake brigade" tzv. Vojske RSK aktivno djelovao u akcijama protiv legalnih postrojba Hrvatske vojske i MUP-a, te protiv civilnog hrvatskog pučanstva.
CVJETIČANIN, RADE, (Dobro), rođen 5.01.1939. god. u Ogulinu, prebivalište u L. Jasenici, općina Ogulin, Srbin,
koncem kolovoza 1991. god. dobrovoljno pristupa postrojbama pobunjenih Srba, tzv. Teritorijalnoj obrani, zadužuje naoružanje, opremu i daje stražu do 27. studenoga 1991. god. Nakon toga prelazi u 70. plašku brigadu u sastavu koje ratuje protiv legalne vojske Republike Hrvatske, u nakani da spriječi ulazak hrvatske vlasti na taj okupirani hrvatski teritorij. Pripadnici HV-a zarobljavaju ga 6. kolovoza 1995. god. u Saborskom, općina Ogulin, za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluja".
ČALIĆ, NEDELJKO, (Mirko), rođen 8.03.1962. god. u Jasiki, općina Bihać, BiH, s prebivalištem u Ličkom P. Selu, Srbin,
tijekom lipnja 1992. god. dragovoljno pristupio paravojnim srpskim postrojbama tzv. SAO Krajine, 1. četa 37. bataljuna XV. ličkog korpusa, u sastavu koje je bojno djelovao protiv legalnih organa RH na području nedaleko Ličkog Petrovog Sela, općina Korenica, na granici RH i BiH. Na ovom području ostao je do 6. kolovoza 1995. god., kada se predao HV-u.
ČIKARA, BRANKO, (Dragan), zvani Banja, rođen 26.06.1949. god. u Ogulinu, prebivalište u Ogulinu, općina Ogulin, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., u vrijeme agresije JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na Republiku Hrvatsku, radi nasilnog obaranja njenog ustavno-pravnog poretka i legalno izabranih organa vlasti, te otcjepljenja dijela hrvatskog teritorija radi stvaranja tzv. Krajine, pristupa paravojnim postrojbama koje se osnivaju u Plašćanskoj dolini, općina Ogulin. U sastavu ovih postrojba sudjeluje u oružanim napadima protiv RH - u napadu na Saborsko, kojom prilikom su ubijeni, uhićeni i odvedeni u nepoznatom pravcu civili hrvatske nacionalnosti. Saborsko je potpuno razoreno, dok su ostali mještani hrvatske nacionalnosti protjerani.
ČUBRIĆ - BRAKUA, MARIJA, (Ilija), rođena 15.01.1959. god. u Širokoj Kuli, općina Gospić, prebivalište u Širokoj Kuli, državljanka RH,
od početka srpske pobune (1991.) priključuje se pobunjenicima u Širokoj Kuli i Ličkom Osiku, općina Gospić, sudjelujući u oružanoj pobuni protiv Republike Hrvatske i njezine teritorijalne cjelovitosti, radi otcjepljenja dijela njezina teritorija i stvaranja tzv. SAO Krajine i pripajanja iste "Velikoj Srbiji".
ČUBRIĆ, JEKA, (Mile), rođen 1.12.1925. god. u Širokoj Kuli, općina Gospić, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo natjerano na bijeg.
ČUBRILO, RADOSLAV, (Isak), zvani Rade - Vojvoda - Crnogorac, rođen 15.07.1954. god. u Liparu, općina Kula, Srbin,
tijekom lipnja 1991. god. pristupio srpskim pobunjeničkim snagama na području mjesta Raduča, općina Gospić, organizirao osnivačku skupštinu ilegalne terorističke organizacije "Velebitska jedinica", te formirao tu jedinicu kojoj je bio zapovjednik. Dana 20. srpnja i 5. kolovoza 1991. god. zapovijedao je jedinicom koja je izvršila dva minobacačka napada na mjesto Lovinac, kojom prilikom je poginulo više civilnih osoba hrvatske nacionalnosti.
ČURČIĆ, MIĆO, (Nikola), rođen 1.01.1950. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
ĆALIĆ, ILIJA, (Jovo), rođen 5.05.1935. god. u Jasiki, općina Bihać (BiH), prebivalište u Jasiki, Srbin,
iz Jaske otišao u Željavu kod Ličkog Petrovog Sela, priključio se pobunjenim Srbima i zadužio naoružanje i opremu. Naoružanje je zadužio od Vlade Orlića i dobio zaduženje davanja seoskih straža. U selu je bila osnovana pobunjenička postrojba, a položaje je imala na granici s BiH. Na ove položaje je imenovani odlazio u više navrata. S položaja je pobjegao svojoj kući za vrijeme "Oluje".
DIKLIĆ, BORO, (Mihajlo), rođen 9.11.1968. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DIKLIĆ, NEDJELJKO, (Arso), rođen 28.08.1957. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DIKLIĆ, PETAR, (Đuro), zvani Žuka, rođen 24.06.1955. god. u Otočcu, prebivalište u Brlogu, općina Otočac, Srbin,
od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. bio pripadnikom srpskih pobunjeničkih postrojba. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna držao noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama minirajući po navedenim područjima. Kao pripadnik srpskih paravojnih snaga organizirao je nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu, postavljao straže, te u rujnu 1991. bio sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje, kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
DIKLIĆ, SINIŠA, (Nikola), rođen 18.05.1971. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DIKLIĆ, TATJANA, (Petar), rođena 20.01.1964. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srpkinja, državljanka RH,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DIMIĆ, BOŽIDAR, (Trivun), rođen 6.01.1931. god. u Ostrovici, općina Gospić, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednom dijelom time bilo natjerano na bijeg, 1991. god.
DIVJAK, VLADIMIR, (Mane), rođen 21.06.1973. god. u Donjem Lapcu, prebivalište u Donjem Lapcu, Srbin,
u vremenskom razdoblju od konca 1991. do 10. rujna 1993. god. na širem području Gospića, Otočca i Knina pristupio nelegalnim oružanim postrojbama pobunjenih Srba tzv. Vojske SAO Krajine (bio pripadnikom 103. lakopješadijskog bataljuna iz Donjeg Lapca), koje su poduzimale oružane akcije protiv pripadnika Hrvatske vojske i civilnog stanovništva Republike Hrvatske. Pripadnici ovih nelegalnih postrojba su na području Divosela i Čitluka, općina Gospić, izazvali sukob s Hrvatskom vojskom u rujnu 1993. kojom prilikom su ranili pet civila i trideset vojnika, dok je smrtno stradalo deset civila Hrvata. Uz ljudske žrtve počinili su i veliku materijalnu štetu na civilnim objektima.
DMITROVIĆ, ĐURO, (Budo), rođen 2.06.1946. god. u Divoselu, prebivalište u Divoselu, općina Gospić, Srbin,
u vremenskom razdoblju od konca 1991. do 10. rujna 1993. god. na širem području Gospića, Otočca i Knina pristupio nelegalnim oružanim postrojbama pobunjenih Srba tzv. Vojske SAO Krajine (bio pripadnikom 103. lakopješadijskog bataljuna iz Donjeg Lapca), koje su poduzimale oružane akcije protiv pripadnika Hrvatske vojske i civilnog stanovništva Republike Hrvatske. Pripadnici ovih nelegalnih postrojba su na području Divosela i Čitluka, općina Gospić, izazvali sukob s Hrvatskom vojskom u rujnu 1993. kojom prilikom su ranili pet civila i trideset vojnika, dok je smrtno stradalo deset civila Hrvata. Uz ljudske žrtve počinili su i veliku materijalnu štetu na civilnim objektima.
DOKMANOVIĆ, NIKOLA, (Ilija), zvani Remo, rođen 4.04.1951. god. u Ogulinu, Srbin,
u drugoj polovici rujna 1991. god. u Plaškom, općina Ogulin, preuzeo ulogu predsjednika Izvršnog odbora novoosnovane Općine Plaški, sa ciljem da taj dio teritorija RH otcijepi radi stvaranja tzv. SAO Krajine i onemogući funkcioniranje legalno izabrane hrvatske vlasti. Pri tome mu je pomagao Milan Radmanović koji je preuzeo ulogu zamjenika predsjednika novoosnovane Općine, te su zajednički radili na stvaranju pobunjeničkih jedinica koje su ratovale protiv RH.
DOROTIĆ, MIĆO, (?), iz Doljana,
bio zapovjednik odjeljenja koje je u lipnju 1993. god. izvršilo oružani prepad na kamion u kojem se nalazilo jedanaest hrvatskih vojnika. Pri tom napadu ubili su jednoga hrvatskog vojnika, a jednog ranili.
DOZET, ĐOKO, (Milan), rođen 29.03.1958. god. u Gospiću, Srbin,
kao kapetan neprijateljske srbočetničke vojske sudjelovao u sustavnom razaranju gradova Gospića, Perušića i Starog Ličkog Osika, tijekom 1991. god. Na području koje su okupirali Srbi ubijeno je više građana tijekom rujna 1991. god. U selu Širokoj Kuli ubijeno je trinaest staraca, žena i djece. Od dalekometnog topništva na području Gospića, Perušića i Ličkog Osika tekođer je smrtno stradalo više osoba.
DRAGANIĆ, PETAR, (Stevo), rođen 27.02.1941. god. u Gračacu, prebivalište u Ličkom Osiku, općina Gospić, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 4. studenoga 1992. god. pa nadalje u Ličkom Osiku, općina Gospić, pristupio pobunjeničkim srpskim postrojbama, zadužio naoružanje i opremu te sudjelovao u borbama protiv hrvatske vojske.
DRAGIČEVIĆ, ZORAN, (Đuro), rođen 26.01.1972. god. u Golubiću, općina Obrovac, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj postaji u Gračacu, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama, tzv. SUP-u Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
DRAGIĆ, BRANKO, iz Ličke Jasenice, Srbin,
bio pripadnik srpskih paravojnih snaga u tzv. SAO Krajini. Pripadao je mješovitoj topničkoj postrojbi (bio je poslužitelj topova od 100 mm - T12), koja se nalazila na srpskom pobunjeničkom položaju kod Vojnovca, općina Ogulin, odakle su tukli topništvom po Špehar Selu.
DRAKULA, DRAGOMIR, (Savo), zvani Drago, rođen 4.08.1960. god. u Otočcu, Srbin,
sa skupinom pobunjenih Srba dana 24. rujna 1991. god. između 12,00 i 12,30 sati, nakon što su u selu Babić Most, općina Otočac, iz minobacača pogodili i srušili crkveni toranj katoličke crkve, ušao u selo, došli do kuće civila hrvatske nacionalnosti Bože Babića, te iz pješačkog naoružanja ubili Božu i Željka Babića te Ružu Jurković.
DUBAIĆ, SIMO, (Špiro), zvani Špiro, rođen 1.09.1923. god. u Kistanjama, općina Knin, Srbin,
dana 17. studenoga 1990. god. u predjelu "Prezid" sa skupinom istomišljenika na magistralnoj cesti Obrovac - Gračac minirao kamene usjeke kako bi postavio barikadu. Istog dana je na toj barikadi u 21,30 sati ispod tunela Prezid od strane pripadnika ove skupine pucano na teretno vozilo u kojem su se nalazili civili hrvatske nacionalnosti, koji su tada zadobili teške povrede.
DUGANDŽIJA, DUŠAN, (Jovo), rođen 17.06.1955. god. u Varaždinu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DUGANDŽIJA, JOVAN, (Dušan), rođen 6.04.1929. god. u Starom Selu, općina Otočac, prebivalište u Starom Selu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DUGANDŽIJA, ŽELJKO, (Isak), rođen 8.09.1960. god. u Otočcu, prebivalište u Starom Selu, općina Otočac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., na području Starog Sela, općina Otočac, ulazi u sastav postrojbe koja se ilegalno naoružava i oružano djeluje po Otočcu, Brlogu i okolnim selima naseljenim hrvatskim pučanstvom. Pripadnici ove postrojbe protjerali su Hrvate s njihovih ognjišta; selima Brlog, Kompolje i Drenov Klanac nanijeli su veća materijalna oštećenja; u selu Brlog ubili su dva civila hrvatske nacionalnosti; u Brloškoj Dubravi ubili su četiri civila, a u Drenovu Klancu jednu civilnu osobu.
DUKIĆ, BORISLAV, (Miloš), rođen 16.11.1953. god. u Ploči, općina Gračac, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici u Gračacu, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama tzv. SUP-a Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
ĐAKOVIĆ, JOVAN, (Ilija), rođen 17.01.1941. god. u Mogoriću, općina Gospić, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo natjerano na bijeg.
ĐUKIĆ, MIRKO, (Dane), rođen 26.08.1962. god. u Udbini, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo natjerano na bijeg.
ĐUKIĆ, MIRKO, (Ilija), rođen 15.04.1950. god. u Kurjaku, općina Titova Korenica, prebivalište u Gospiću, Srbin,
od 26. rujna 1992. god. pa nadalje na području Like, u cilju nasilnog obaranja ustavno-pravnog poretka RH, otcjepljenja dijela hrvatskog teritorija radi stvaranja tzv. Krajine i pripajanja iste tzv. velikoj Srbiji, sudjelovao kao pripadnik pobunjeničkih postrojba u ratnim operacima protiv legalnih snaga RH. U televizijskom intervjuu, koji je dao na položaju pobunjenih Srba, prijetio je "ustašama" govoreći da je vojska tzv. SAO Krajine spremna u svakom trenutku otvoriti vatru po "ustaškim" položajima i zauvijek s njima obračunati.
ĐUKIĆ, PETAR, (Dane), rođen 29.07.1965. god. u Gospiću, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo natjerano na bijeg.
ĐUKIĆ, SPASO, (Dmitar), rođen 8.08.1943. god. u Kurjaku, općina T. Korenica, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednim dijelom time bilo natjerano na bijeg.
ĐURAŠKOVIĆ, BRATISLAV, (Nikola), zvani Dugi, rođen 21.08.1951. god. u Prokuplju, prebivalište u Novom Beogradu (Srbija), Srbin,
u veljači 1993. god. dobio poziv od Ureda za obranu u Novom Beogradu, a onda upućen u Bubanj Potok. Tu su bili i ostali dragovoljci; zadužili su vojnu odoru, a zatim su prebačeni u Knin. Imenovani je u Kninu dobio naoružanje, maskirnu odoru i bio upućen u Korenicu. Na području Korenice ostao je sedam dana, a potom je prebačen na pobunjenički srpski položaj u Vrhovinama. U Vrhovinama je obavljao logističke poslove. Poznato mu je da je Srbija slala svoje ljude kao dobrovljce da se bore protiv Hrvatske. Na području Gračaca vidio je "arkanovce", a Slobodana Markovića je upoznao u Vrhovinama.
FILIPOVIĆ, DOJČIN, (Obrad), rođen 22.09.1955. god. u Donjoj Guštrici, općina Lipljani, Srbin,
dana 5. lipnja 1995. god. dragovoljno pristupio paravojnim postrojbama u Republici Srbiji. U mjestu Tara zadužio osobno naoružanje i smb-odoru sa zelenom beretkom, te došao iz SFRJ na tada okupirana hrvatska područja u Vojnić i Petrovu Goru, gdje radi na osiguranju objekata.
GLEDIĆ, VUKAŠIN, (Stevo), rođen 3.01.1952. god. u Bovićima, općina Vrginmost, bojnik (major) JNA, Srbin,
bio pripadnik posebne "grupe za sigurnost". Navedena skupina je djelovala sve do početka 1992. god. Sjedište im je u početku bilo u Zagrebu, u Maksimirskoj 63, a zatim je premješteno u Bihać, u Lovačku kuću. Zadaci su im bili: raspodjela oružja srpskom pučanstvu u Lici, Baniji i Kordunu, civilno i vojno ustrojavanje okupatorske vlasti, davanje uputa, planiranje i organiziranje, te rukovođenje oružanim akcijama pobunjenih Srba. U suradnji sa JNA skupina oružano napada dijelove teritorija RH sa ciljem okupacije i otcjepljenja, radi stvaranja tzv. Krajine na području općina Karlovca, Duge Rese i Ogulina. Glede provedenih opisanih aktivnosti i pod utjecajem pojedinih članova skupine, pripadnici srpskih paravojnih postrojba na okupiranom dijelu RH počinili su mnoge zločine, među kojima ističemo zločin nad civilima u Saborskom, općina Ogulin, teroristički napad i ubojstvo trojice pripadnika MUP-a u Budačkoj Rijeci, općina Karlovac, i četvorice pripadnika MUP-a u Žutoj Lokvi, općina Otočac, teroristički čin miniranja pruge u Gomirju, općina Vrbovsko, miniranje RTV odašiljača na Mirkovici, općina Vrbovsko. Kao pripadnik ove terorističke skupine djelovao je na području grada Zagreba.
GLIGORIJEVIĆ, MIROSLAV, (Radenko), rođen 26.01.1969. god. u Gospiću, prebivalište u Ličkom Osiku, općina Gospić, Srbin,
u prosincu 1991. god. zadužio naoružanje i streljivo, te dobio zadatak čuvanja zgrade. Nakon godinu i pol dobo je premještaj i otišao na neprijateljski pobunjenički položaj u blizini Ličkog Osika, gdje je ostao dva tjedna. S ovog položaja premješten je na položaj Urije s kojeg je pobjegao kući, uslijed oslobodilačke akcije HV-a "Oluje". Sve ovo vrijeme bio je pripadnik XVIII. brigade tzv. Vojske SAO Krajine. Zapovjednik mu je bio Nikola Mašić.
GLIGORIJEVIĆ, RADENKO, (Sreten), rođen 12.02.1940. god. u Zemunu, općina Zemun, prebivalište u Ličkom Osiku, općina Gospić, Srbin,
u siječnju 1992. god. zadužio naoružanje i streljivo, te bio raspoređen na stražu u Ličkom Osiku. Zapovjednik straže bio je Nikola Mašić. S ovog položaja bio je prebačen u Oštrovicu gdje je također davao stražu, a zapovjednik straže bio je Milan Mašić. Tu je proveo oko godinu dana, a odatle je premješten u Urije kod Ličkog Osika. Tu je ušao u sastav 1. voda 2. čete pod zapovjedništvo Boška Potkonjaka.
GLJUK, ZVONKO, (Andrija), rođen 2.03.1965. god. u Bosanskoj Gradiški, prebivališšte u Šapcu, Srbin,
u rujnu 1991. god. otišao iz Bosanske Gradiške u Šabac. U veljači 1993. god. Vojna mu je policija donijela mobilizacijski poziv i odvezla ga u Bubanj Potok. U Bubanj Potoku je dobio smb-odoru i vojnu knjižicu. Istog dana upućen je u Knin, a odmah potom u Korenicu gdje je dobio automatsku strojnicu i maskirnu odoru. Ubrzo je iz Korenice prebačen na pobunjenički srpski položaj u Vrhovinama. Imao je zdravstvenih prblema, pa je odlazio u Šabac i ponovno se vraćao. Kada je došlo do negodovanja, dobrovoljci iz Srbije su 13. ožujka 1993. god. odlučili otići u Srbiju. Među njima je bio i imenovani. Krenuli su i pogriješili pravac, tako da su ih uhitili pripadnici MUP-a RH na području Karlovca.
GOJIĆ, SRETEN, (Slobodan), rođen 29.05.1969. god. u Gospiću, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednom dijelom time bilo natjerano na bijeg.
GOLUBOVIĆ, RADMILO, (Stanislav), zvani Golub, rođen 12.08.1956. god. u Mladenovcu, prebivalište u Mladenovcu, Srbin,
u rujnu 1991. godime mobiliziran na području Mladenovca i otišao na pobunjeničke srpske položaje u Šidu. U srpnju 1992. god. odlazi u Tenju, i tu boreći se protiv legalne vojske RH biva ranjen. Nakon pauze, ponovno je mobiliziran u veljači 1993. god., kada ga je Vojna policija odvela u Bubanj Potok, a odatle je bio prebačen u Korenicu. Kod sebe je imao maskirnu odoru, a u Korenici je dobio automatsku strojnicu. Kada je došlo do negodovanja, dobrovoljci iz Srbije su 13. ožujka 1993. god. odlučili otići u Srbiju. Među njima je bio i imenovani. Krenuli su i pogriješili pravac, tako da su ih uhitili pripadnici MUP-a RH na području Karlovca.
GRAHOVAC, MILAN, (Dušan), rođen 12.09.1939. god. u Plaškom Latinu, općina Plaški, Srbin,
u kolovozu 1991. god. kao dragovoljac pristupa nelegalnim srbočetničkim postrojbama tzv. RSK u Plaškom, gdje dobija streljivo i oružje, te smb-odoru. Do kolovoza 1993. god. drži seoske straže, a potom prelazi u Plaščansku brigadu u jedinicu za vezu, u mjestu Latinu, gdje je ostao sve do "Oluje". Pripadnici HV su ga uhitili u Glini.
GRBA, BRANKO, (Nikola), rođen 27.05.1955. god. u Ličkoj Jasenici, općina Ogulin, prebivalište u Ličkoj Jasenici, Srbin,
prihvatio mobilizacijskio poziv pobunjenih Srba iz Ličke Jasenice u kolovozu 1991. god. Tom prilikom zadužio je naoružanje, streljivo i odoru. Raspoređen je u mjesnu stražu. Ubrzo su pobunjenici osnovali pobunjeničku postrojbu tzv. Ličko-jaseničku četu koja je pripadala tzv. Plašćanskoj brigadi. "Četa" je bila na položajima: Glibodolski Križ, Korač prema cesti za Dabar, Konjska Glava. Na ovim položajima je bio sve do travnja 1992. god., a tada je premješten za vozača u Plašćanskoj brigadi. Zapovjednici "Plašćanke brigade" bili su bojnik ("major") Boca - Milan Šušnjar, pukovnik JNA Nikola Grahovac, pukovnik JNA Ninković, a posljednji zapovjednik bio je pukovnik Mile Milivojević koji je došao iz Srbije. Na ovo područje su u ožujku i travnju 1995. god. došli "šešeljevci" iz Srbije, a bili su raspoređeni na područje Korača, Kraljeve Drage, Dangube i Žutnika.
GRBA, JOVO, (?) iz Međaša, Srbin,
kao pripadnik mješovite topničke jedinice pobunjenih Srba koja se nalazila kod Vojnovca, općina Ogulin, u ožujku 1993. god. sudjelovao u topničkom napadu na Špehar Selo. Njegov borbeni zadatak bio je izračunavanje koordinata.
GRBIĆ, DUŠAN, (Đuro), rođen 12.12.1948. god. u Zrmanji, općina Gračac, boravište u Novom Beogradu (Srbija), Srbin,
tijekom 1991. god. u vrijeme oružane pobune JNA i drugih srpskih, nelegalnih postrojba protiv ustavno-pravnog poretka Republike Hrvatske radi stvaranja tzv. SAO Krajine, pristupio ovim pobunjeničkim postrojbama na području općine T. Korenica. Nakon 10. svibnja 1995. god. kao pripadnik "XVIII. ličkog korpusa" i dalje sudjeluje u oružanim napadima protiv vojske Republike Hrvatske na području općine T. Korenice sa ciljem okupacije ovog dijela hrvatskog teritorija i stvaranja tzv. Velike Srbije.
GRKOVIĆ, BRANKO, (Milan), rođen 1.03.1949. god. u mjestu Latin, općina Plaški, Srbin,
u vremenskom razdoblju od rujna 1991. god. dragovoljno pristupio paravojnim srpskim postrojbama tzv. SAO Krajine na području Plaškog, u sastavu kojih je borbeno djelovao po pripadnicima HV i redarstvenim snagama. Nakon 10. svibnja 1995. god. bio je pripadnik III. korpusa paravojske tzv. RSK, te time bio sudionikom oružanih napada koji su lokalno nesrpsko stanovništvo protjerali.
GRUBIŠIĆ, DUŠAN, (Svetozara), rođen 31.08.1960. god. u selu Raduč, općina Gospić, Srbin,
pristupio paravojnim četničkim postrojbama tzv. SAO Krajine, u sastav "Martićeve milicije" PU Gospić. Naoružan vršio je kontrolu prometnica postavljajući barikade u Gospiću, tijekom 1991. god.
GRUBOR, ZORAN, (Niko), 8.06.1969. god. u Ivanjskoj, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici Gračac, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama na ovom području aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
GRUIČIĆ, BOGDAN, (Ilija), rođen 24.02.1951. god. u Studencima, općina Gospić, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednom dijelom time bilo natjerano na bijeg.
GVOZDIĆ, MIRKO, (Dragan), rođen 9.03.1941. god. u Čađavskom Lugu, općina Podravska Slatina, Srbin,
tijekom 1991. god. u vrijeme oružane pobune JNA i drugih srpskih, nelegalnih postrojba protiv ustavno-pravnog poretka Republike Hrvatske, radi stvaranja tzv. SAO Krajine, pristupio ovim pobunjeničkim postrojbama na području općine T. Korenica. Nakon 10. svibnja 1995. god. kao pripadnik "XVIII. ličkog korpusa" i dalje sudjeluje u oružanim napadima protiv legalne vojske Republike Hrvatske na području općine T. Korenice sa ciljem okupacije ovog dijela hrvatskog teritorija i stvaranja tzv. Velike Srbije.
HRUSTIĆ, IFET, (Šaban), rođen 1.04.1960. god. u Hripavcima, općina Ključ, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici Gračac, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama, tzv. SUP-u Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
ILMIĆ, NEDJELJKO, (Sulejman), rođen 29.12.1963. god. u Gospiću, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednom dijelom time bilo protjerano.
ILMIĆ, SULEJMAN, (Derviš), rođen 1.08.1944. god. u Gornjoj Barskoj, općina Cazin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga (milicije i četnika) tijekom 1991. god. aktivno sudjelovao u pretresanju, paljenju, pljačkanju te uništavanju materijalnih dobara Hrvata na području Ličkog Osika i Široke Kule, što je stvorilo strah i nesigurnost civilnog pučanstva koje je jednom dijelom time bilo protjerano.
IVANČEVIĆ, ZDRAVKO, (Jovo), rođen 13.07.1961. god. u Kninu, prebivalište u Gospiću, Srbin,
tijekom 1990. god. u Počitelju, zajedno s ostalim mještanima sela Počitelj (srpske nacionalnosti), a radi stvaranja tzv. SAO Krajine, naoružan stražario, vršio kontrolu osoba, sve u cilju sprječavanja ulaska i djelovanja legalnih vlasti Republike Hrvatske.
IVANIĆ MILAN, (Dane), rođen 6.09.1968. god. u Gračacu, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici u Gračacu, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama tzv. SUP-u Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
JAKŠIĆ, ĐOKO, (Nikola), rođen 16.07.1947. god. u Plaškom, prebivalište u Plaškom, općina Ogulin, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., u vrijeme agresije JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na Republiku Hrvatsku radi nasilnog obaranja njenog ustavno-pravnog poretka i legalno izabranih organa vlasti, te otcjepljenja dijela hrvatskog teritorija radi stvaranja tzv. Krajine, pristupa paravojnim postrojbama koje se osnivaju u Plašćanskoj dolini, općina Ogulin. U sastavu ovih postrojba sudjeluje u oružanim napadima protiv RH - u napadu na Saborsko, kojom prilikom su ubijeni, uhićeni i odvedeni u nepoznatom pravcu civili hrvatske nacionalnosti. Saborsko je potpuno razoreno, dok su ostali mještani hrvatske nacionalnosti protjerani.
JAKŠIĆ, MILAN, (Dane), rođen 20.10.1947. god. u Glogovu, općina Gračac, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici u Gračacu, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama, tzv. SUP-u Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
JAKŠIĆ, MILORAD, (Jovo), rođen 6.04.1951. god. u Glogovu, općina Gračac, Srbin,
u ožujku 1991. god. samovoljno napustio svoje radno mjesto u Policijskoj stanici u Gračacu, da bi potom pristupio nelegalnim neprijateljskim snagama, tzv. SUP-u Knin tzv. SAO Krajine, aktivno djelujući sa ciljem otcjepljenja pojedinih dijelova teritorija RH.
JANČIĆ, MANE, (Mićo), rođen 5.02.1956. god. u Trojvrhu, općina Ogulin, Srbin,
koncem rujna 1991. god. raskinuo radni odnos u Rijeci, te se u listopadu iste godine dragovoljno priključio paravojnim srpskim postrojbama na području Plaškog, Plaščanskoj brigadi, II. bataljunu, II. četi, I. vodu, u kojima je vojno djelovao na području Plaškog, Josipdola i Ogulina, sve do uhićenja 6. kolovoza 1995. god.
JANJATOVIĆ, BRANISLAV, (Petar), rođen 14.04.1951. god. u Otočcu, prebivalište u Otočcu, Srbin,
bio pripadnik srpskih paravojnih postrojba od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna, držao noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama, čineći miniranja na navedenim područjima. Kao pripadnik srpskih paravojnih snaga organizirao je nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu, postavljao straže, te u rujnu 1991. god. bio sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje, kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
JANJATOVIĆ, ĐOKO, (Nedjeljko), rođen 10.01.1965. god. u Srpskom Polju, prebivalište u Srpskom Polju, općina Otočac, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
JANJATOVIĆ, ĐURO, (Simo), zvani Šurjak, rođen 15.05.1941. god. u Srpskom Polju, prebivalište u Srpskom Polju, općina Otočac, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
JANJATOVIĆ, ILIJA (Nedjeljko), rođen 9.05.1962. god. u Srpskom Polju, prebivalište u Srpskom Polju, općina Otočac, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
JANJATOVIĆ, MILE, (Nedjeljko), zvani Markov, rođen 20.03.1942. god. u Srpskom Polju, općina Otočac, prebivalište u Srpskom Polju, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna držao je noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama, čineći miniranja na navedenim područjima.
JANJATOVIĆ, MILORAD, (Nikola), rođen 27.02.1970. god. u Otočcu, prebivalište u Srpskom Polju, općina Otočac, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna držao je noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama, čineći miniranja na navedenim područjima.
JANJATOVIĆ, NIKOLA, (Petar), zvani Avram, rođen 5.01.1945. god. u Srpskom Polju, općina Otočac, prebivalište u Srpskom Polju, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna držao je noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama, čineći miniranja na navedenim područjima.
JANJATOVIĆ, NIKOLA, (Jovan), zvani Janjac, rođen 13.12.1951. god. u Srpskom Polju, općina Otočac, prebivalište u Srpskom Polju, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje. Tijekom 1991. god. na području Srpskog Polja i zaseoka Janjetovića, Štula, Bjeljevina i Rostruna držao je noćne straže naoružan vatrenim oružjem, postavljao zapreke na cestovnim pravcima koji su vodili prema mjestima pretežno nastanjanim hrvatskim pučanstvom, što je kod Hrvata stvaralo ozbiljnu uznemirenost i osjećaj nesigurnosti. U njegovom obiteljskom domu nalazio se glavni stožer oružane pobune. Sudjelovao je u terorističkim akcijama, čineći miniranja na navedenim područjima.
JANJATOVIĆ, PREDRAG, (Đuro), zvani Šuljar, rođen 29.12.1970. god. u Otočcu, prebivalište u Srpskom Polju, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od srpnja 1991. do siječnja 1992. god. organizirao nabavku oružja koje je dijelio srpskom stanovništvu i postavljao straže. Bio je sudionikom napada na civilne objekte u selu Srpsko Polje u rujnu 1991. god., kako bi civilno pučanstvo napadima natjerali u bijeg. Sudjelovao je i u minobacačkom napadu na selo Kompolje.
JELOVAC, NIKOLA, (Budo), rođen 31.03.1957. god. u Otočcu, prebivalište u Korenici, Srbin,
tijekom rujna 1991. god. na području Nove Kršlje, općina Slunj, u uvjetima oružane agresije JNA i nelegalnih pobunjeničkih postrojba tzv. SAO Krajine pristupio neprijateljskim postrojbama te iz Kordunskog Ljeskovca dovozio oružje koje je noću dijelio mještanima srpske nacionalnosti od kojih je formiran "Odred Mašvina - TO SAO Krajina". Ovaj je odred, kojega je i on bio pripadnik, sudjelovao u napadu i okupaciji Rakovice i Drežnikgrada, te šireg područja gdje živi pretežno hrvatsko pučanstvo, koje je ovim napadom protjerano sa svojih ognjišta.
JERKOVIĆ, BOŽO, (Ilija), rođen 2.02.1954. god. u Gospiću, prebivalište u Gospiću, Srbin,
i nakon 25. rujna 1992. god. ostao u redovima pobunjenih Srba i nastavio oružano djelovati protiv suvereniteta Republike Hrvatske. Imenovani je u razgovoru s reporterom iz studija Gračac Milom Soviljem dao sljedeću izjavu: "Ustaše su nam zapalile jednu kuću, a mi ćemo za uzvrat gađati tenkovskom i minobacačkom paljbom po civilnim i drugim ciljevima u Gospiću i njegovoj okolici."
JERKOVIĆ, ILIJA, (Janko), rođen 15.03.1973. god. u Slunju, prebivalište u Korenici, Srbin,
tijekom rujna 1991. god. na području Nove Kršlje, općina Slunj, u uvjetima oružane agresije JNA i nelegalnih pobunjeničkih postrojba tzv. SAO Krajine pristupio neprijateljskim postrojbama te iz Kordunskog Ljeskovca dovozio oružje koje je noću dijelio mještanima srpske nacionalnosti od kojih je formiran "Odred Mašvina - TO SAO Krajina". Ovaj je odred, kojega je i on bio pripadnik, sudjelovao u napadu i okupaciji Rakovice i Drežnikgrada, te šireg područja gdje živi pretežno hrvatsko pučanstvo, koje je ovim napadom protjerano sa svojih ognjišta.
JOVANOVIĆ, VLADIMIR, (Radoslav), rođen 8.09.1934. god. u Mladenovcu, prebivalište u Mladenovcu (Srbija), Srbin,
svojom prijavom u vojsku želio osloboditi vojske sina, što su u Mladenovcu prihvatili, pa su ga u veljači 1993. god. uputili u Bubanj Potok. Tu je dobio vojnu iskaznicu na kojoj je bila kratica "ŠTIT". Zadužio je naoružanje i opremu, a nakon dva dana krenuo je u Korenicu. U Korenici ih je primio pukovnik Milivojević i rasporedio ga na pobunjeničke srpske položaje u Vrhovinama, gdje je bila smještena 50. brigada pobunjeničke srpske vojske. Prema zapovjedio putovao je u Kragujevac i dovozio tehničko-materijalna sredstva za potrebe pobunjenika. U ožujku 1993. god. trebao je krenuti u Ćupriju (Srbija), pa je i pošao zajedno sa Slobodanom Markovićem i skupinom pobunjenika, ali ih je hrvatska policija uhitila u predgrađu Karlovca.
JOVETIĆ, BRANKO, (Đuro), zvani Šinjar, rođen 15.06.1946. god. u Ogulinu, prebivalište u L. Jasenici, općina Ogulin, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., u vrijeme agresije JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na Republiku Hrvatsku radi nasilnog obaranja njenog ustavno-pravnog poretka i legalno izabranih organa vlasti, te otcjepljenja dijela hrvatskog teritorija radi stvaranja tzv. Krajine, pristupa paravojnim postrojbama koje se osnivaju u Plašćanskoj dolini, općina Ogulin. U sastavu ovih postrojba sudjeluje u oružanim napadima protiv RH - u napadu na Saborsko, kojom prilikom su ubijeni, uhićeni i odvedeni u nepoznatom pravcu civili hrvatske nacionalnosti. Saborsko je potpuno razoreno, dok su ostali mještani hrvatske nacionalnosti protjerani.
JOVETIĆ, ILIJA, (Milan), zvani Vasa, rođen 15.08.1946. god. u L. Jasenici, općina Ogulin, prebivalište u L. Jasenici, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., u vrijeme agresije JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na Republiku Hrvatsku radi nasilnog obaranja njenog ustavno-pravnog poretka i legalno izabranih organa vlasti, te otcjepljenja dijela hrvatskog teritorija radi stvaranja tzv. Krajine, pristupa paravojnim postrojbama koje se osnivaju u Plašćanskoj dolini, općina Ogulin. U sastavu ovih postrojba sudjeluje u oružanim napadima protiv RH - u napadu na Saborsko, kojom prilikom su ubijeno više civila hrvatske nacionalnosti. Uhićeni su i odvedeni u nepoznatom pravcu civili hrvatske nacionalnosti Petar Bičanić, Ana Bičanić, Mile Bičanić, Nikola Bičanić, Kata Dumenčić, Nikola Dumenčić, Marta Matovina, Jure Vuković i Marija Vuković. Saborsko je potpuno razoreno, dok su ostali mještani hrvatske nacionalnosti protjerani.
JURAN, MIROSLAV, (Mijo), rođen 30.4.1962. god. u Velikoj Gorici, poslijednje prebivalište u Velikoj Gorici, kapetan JNA, Hrvat,
bio pripadnik posebne "grupe za sigurnost". Navedena skupina je djelovala sve do početka 1992. god. Sjedište im je u početku bilo u Zagrebu, u Maksimirskoj 63, a zatim je premješteno u Bihać, u Lovačku kuću. Zadaci su im bili: raspodjela oružja srpskom pučanstvu u Lici, Baniji i Kordunu, civilno i vojno ustrojavanje okupatorske vlasti, davanje uputa, planiranje i organiziranje, te rukovođenje oružanim akcijama pobunjenih Srba. U suradnji sa JNA skupina oružano napada dijelove teritorija RH sa ciljem okupacije i otcjepljenja, radi stvaranja tzv. Krajine na području općina Karlovca, Duge Rese i Ogulina. Glede provedenih opisanih aktivnosti i pod utjecajem pojedinih članova skupine, pripadnici srpskih paravojnih postrojba na okupiranom dijelu RH počinili su mnoge zločine, među kojima ističemo zločin nad civilima u Saborskom, općina Ogulin, teroristički napad i ubojstvo trojice pripadnika MUP-a u Budačkoj Rijeci, općina Karlovac, i četvorice pripadnika MUP-a u Žutoj Lokvi, općina Otočac, teroristički čin miniranja pruge u Gomirju, općina Vrbovsko, miniranje RTV odašiljača na Mirkovici, općina Vrbovsko. Kao pripadnik ove terorističke skupine djelovao je na području grada Zagreba.
Uvod | Ratni zločini u Hrvatskoj | Ratni
zločini u Bosni i Hercegovini | Linkovi

Question: who wrote the book 'knin is falling in belgrade'

(September 21 of 1991)

In the southern Slavonia, the Republic of Serbia under the president Martić Osvrt of the historian T. Jonjić on the book of the general t.v.

RSK Milisava Sekulića "Knin is falling in Belgrade" Portal of the Croatian Cultural Council - What Happened in Lici before the action Medački džep Book Davor Runtić: First Croatian redarstvenik of Croatian victims that no one reminds of the Victims of Cetingrad and the Slunjski dekanat: crowns Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje and Korenica.

Civil War on line.

who wrote the book 'knin is falling in belgrade'

Question: in which year did the domovinski rat massacre take place

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

in which year did the domovinski rat massacre take place

Question: the domovinski rat refers to which war

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

Question: the domovinski rat is an example of what type of war

Domovinski rat Domovinski rat : vojne analize HIC : Domovinski rat Domovinski

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

the domovinski rat is an example of what type of war

Question: what was the name of the film shown in the hrt archive

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

what was the name of the film shown in the hrt archive

Question: what was the name of the book published by the rsk milisava sek

Knin je pao u Beogradu "" Portal Hrvatskog kulturnog vijeća - Što se događalo u Lici prije akcije Medački džep Knjiga Davor Runtić : Prvi hrvatski redarstvenik Hrvatske žrtve koje nitko ne spominje Žrtve iz Cetingrada i Slunjskog dekanata : župe Hrvatski Blagaj , Cetingrad , Cvitović , Drežnik grad , Lađevac , Rakovica , Slunj

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

what was the name of the book published by the rsk milisava sek

Question: who committed war crimes in the domovinski rat

vojnih i paravojnih postrojaba - u Lici i sjevernoj

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

who committed war crimes in the domovinski rat

In the southern Slavonia , the Republic of Serbia under the president Martić Osvrt of the historian T. Jonjić on the book of the general t.v .

RSK Milisava Sekulića " Knin is falling in Belgrade " Portal of the Croatian Cultural Council - What Happened in Lici before the action Medački džep Book Davor Runtić : First Croatian redarstvenik of Croatian victims that no one reminds of the Victims of Cetingrad and the Slunjski dekanat : crowns Hrvatski Blagaj , Cetingrad , Cvitović , Drežnik grad , Lađevac , Rakovica , Slunj , Vaganac , Zavalje and Korenica .

Mrežne stranice HRT: Domovinski rat Domovinski rat: vojne analize HIC:Domovinski rat Domovinski rat kroz srpske dokumente HRT arhiv sa snimkama "Banijska praskozorja" i "Oba su pala!" (21. rujna 1991.) HIC: Ratni zločini srpskih vojnih i paravojnih postrojaba - u Lici i sjevernoj Dalmaciji , na Banovini , u hrv. Podunavlju , u zap.Slavoniji Bežanija Srba pod prezidentom Martićem Osvrt povjesničara T. Jonjića na knjigu generala t.zv. RSK Milisava Sekulića "Knin je pao u Beogradu" Portal Hrvatskog kulturnog vijeća - Što se događalo u Lici prije akcije Medački džep Knjiga Davor Runtić: Prvi hrvatski redarstvenik Hrvatske žrtve koje nitko ne spominje Žrtve iz Cetingrada i Slunjskog dekanata: župe Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje i Korenica. Domovinski rat On Line!

Podunavlju , u zap.Slavoniji Bežanija Srba pod prezidentom Martićem Osvrt povjesničara T. Jonjića na knjigu generala t.zv.

RSK Milisava Sekulića "Knin je pao u Beogradu" Portal Hrvatskog kulturnog vijeća - Što se događalo u Lici prije akcije Medački džep Knjiga Davor Runtić: Prvi hrvatski redarstvenik Hrvatske žrtve koje nitko ne spominje Žrtve iz Cetingrada i Slunjskog dekanata: župe Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje i Korenica.

HRT: Domestic War: Military Analysis HIC: Domestic War: Domestic War through the Serbian documents HRT archive with the footage of "Banijska praskozorja" and "Both fell!" (September 21 of 1991) HIC: War crimes of Serbian military and paramilitary units - in Lica and northern Dalmatia, in Banovina, in Crown. In the southern Slavonia, the Republic of Serbia under the president Martić Osvrt of the historian T. Jonjić on the book of the general t.v. RSK Milisava Sekulića "Knin is falling in Belgrade" Portal of the Croatian Cultural Council - What Happened in Lici before the action Medački džep Book Davor Runtić: First Croatian redarstvenik of Croatian victims that no one reminds of the Victims of Cetingrad and the Slunjski dekanat: crowns Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje and Korenica. Civil War on line.

In the southern Slavonia, the Republic of Serbia under the president Martić Osvrt of the historian T. Jonjić on the book of the general t.v.

RSK Milisava Sekulića "Knin is falling in Belgrade" Portal of the Croatian Cultural Council - What Happened in Lici before the action Medački džep Book Davor Runtić: First Croatian redarstvenik of Croatian victims that no one reminds of the Victims of Cetingrad and the Slunjski dekanat: crowns Hrvatski Blagaj, Cetingrad, Cvitović, Drežnik grad, Lađevac, Rakovica, Slunj, Vaganac, Zavalje and Korenica.

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

RATNI ZLOČINI
SRPSKIH VOJNIH I PARAVOJNIH POSTROJBI U
|OSUMNJIČENI ZA RATNE ZLOČINE U BANOVINI
|
A-K | L-P
| R-Ž
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. sudjeluje kao vojnik u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda, općina Karlovac.
ADŽIJA, MILE, (Ilija), rođen 1953. god. u Mandić Selu, općina Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 5. X. 1991. god. do 1. lipnja 1992. god. kao pripadnik XI. brigade XXI. korpusa paravojske SAO Krajine, po činu vojnik telefonist, bio na položajima u mjestu Stipani. Od prosinca 1992. god. do kolovoza 1995. god. nalazio se na položajima područja Jeleša do Turnja, u predgrađu Karlovca.
ADŽIJA, MIRKO, (?), 44 godine, iz Zimića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. sudjeluje kao vojnik u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda, općina Karlovac.
AJDINOVIĆ, ĐURO, (Milan), rođen 14.08.1963. god. u Vrginmostu, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
BAKIĆ, MILAN, (Miladin), rođen 6.09.1951. god. u Perni, općina Gvozd, prebivalište u Topuskom, općina Gvozd, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. na području općina Gvozda uključio se u pobunjeničke srpske postrojbe tzv. TO Gvozd, zadužio naoružanje i opremu, vršio stražu, kontrolirao ulazak i izlazak građana Hrvata, te sudjelovao u napadu na selo Ponikvare. Prilikom napad na selo oštećeno je više kuća, a žitelji hrvatske nacionalnosti su u strahu napustili mjesto.
BAKIĆ, NIKOLA, (Miloš), rođen 1.01.1953. god. u Topuskom, prebivalište u Topuskom, općina Gvozd,
u drugoj polovici 1991. god. na području općine Gvozda uključio se u pobunjeničke srpske postrojbe tzv. TO Gvozd, zadužio naoružanje i opremu, vršio stražu, kontrolirao ulazak i izlazak građana Hrvata, te sudjelovao u napadu na selo Ponikvare. Prilikom napad na selo oštećeno je više kuća, a žitelji hrvatske nacionalnosti su u strahu napustili mjesto.
BANDA, MILUTIN, (Georgije), rođen 22.10.1938. god. u Cvijanović Brdu, općina Slunj, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., kad pobunjeni Srbi u okviru organiziranja oružane pobune osnivaju zatvor u Vojniću, prihvaća dužnost zatvorskog stražara i radi u tom zatvoru u kojem se zatočenike mučilo primjenjujući najgore metode. Uslijed takvog tretmana život su izgubila dva civila hrvatske nacionalnosti.
BASARA, BOŽO, (Simo), rođen 25.02.1951. god. u Slunjskim Moravicama, Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
BASARA, JOVO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljona XI. brigade u vojarni Mekušje gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
BEKIĆ, DUŠKO, (Pero), rođen 12.12.1970. god. u Topuskom, općina Vrginmost, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
BEKRIJA, (?), (?), 30 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studeoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
BERBERINA, ĐURO, (Rade), rođen 6.08.1954. god. u Skakavcu, Karlovac, Srbin,
viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
BERBERINA, MILORAD (Miloš), rođen 13.10.1964. god. u Vojniću, općina Vojnić, prebivalište u Karlovcu, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
BJELIĆ, ČEDOMIR, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljona XI. brigade u vojarni Mekušje gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
BJELIĆ, NIKOLA, (Maksim), rođen 10.08.1963. god. u Vojniću, prebivalište u Topuskom, općina Vrginmost, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
BJELIĆ, SVETOZAR, (Ljuban), rođen 4.07.1964. god. u Vrginmostu, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
BJELOBABA, ĐURO, (Janko), rođen 15.11.1952. god. u Raduču, općina Gospić, prebivalište u Dugoj Resi, Srbin,
u kolovozu 1991. god. napustio radno mjesto u MUP-u RH, PS Duga Resa, i prešao u pobunjeničku tzv. Miliciju SAO Krajine u Vojniću.
BJELOVUK, MILE, (?), 35 godina, iz Jasnić Brda, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima s lijeve strane Korane.
BJELOVUK, MILIĆ, (?), 46 godina, iz Trupinjaka, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima s lijeve strane Korane.
BLAŽEVIĆ, LJUBAN, (?), 30 godina, Tušilović, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 11. mjeseca 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
BLAŽEVIĆ, MILE, (Ignjatije), rođen 6.06.1951. god. u Karlovcu, Srbin,
dana 1. prosinca 1991. god. u Krnjaku, SO Karlovac, preuzeo dužnost u tzv. "Ratnom predsjedništvu". Potom je sudjelovao u koordiniranju i vođenju oružanih akcija protiv legalnih hrvatskih snaga. Kao posljedica neprijateljskog djelovanja sela Knez Gorica, Skakavac, Brežani, Kamensko, Lipje, Kablari i Mikšić Selo sa pretežno hrvatskim stanovništvom okupirana su, stanovništvo gotovo potpuno iseljeno, a kuće opljačkane, razorene ili spaljene.
BOGDANOVIĆ, GORAN, (Milutin), 35 godina, iz D. Perjasice, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda 2. čete 3. bataljona XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Imenovani je aktivno sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
BOLIĆ, ŽELJKO, (Stevan), rođen 20.07.1964. god. u Malom Kozincu, općina Duga Resa, prebivalište u Malom Kozincu, Srbin,
u kolovozu 1991. god. napustio radno mjesto u MUP-u RH, PS Duga Resa, i prešao u pobunjeničku tzv. Miliciju SAO Krajine u Vojniću.
BOROTA, NENAD, (Đuro), rođen 13.01.1969. god. u Topuskom,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
BOROTA, NIKOLA, (Petar), rođen 23.07.1956. god. u Vrginmostu, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
BOŽIĆ, DRAGOMIR, (Jovan), rođen 2.08.1964. god. u Karlovcu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., kad pobunjeni Srbi u okviru organiziranja oružane pobune osnivaju zatvor u Vojniću, prihvaća dužnost zatvorskog stražara i radi u tom zatvoru u kojem se zatočenike mučilo primjenjujući najgore metode. Uslijed takvog tretmana život su izgubila dva civila hrvatske nacionalnosti.
BOŽIĆ, SLOBODAN, (?), 32 godine, iz Vojnića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 11. mjeseca 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
BRDAR, MARKO, rođen 15.12.1948. god. u Loskunji, općina Vojnić, Srbin,
u lipnju 1991. god. postaje pripadnikom civilne zaštite u Vojniću, gdje obnaša dužnost stražara kod bolnice i spomenika na Petrovcu sve do kolovoza 1992. god. Iza toga bio je pripadnik XI. brigade, 4. bataljuna, 2. čete, obnašao dužnost vojnika na položajima Popović Brdo i Slunjska Selnica djelujući iz vatrenog oružja po pripadnicima HV i redarstvenih snaga na području Rečice i Blatnice.
BRDAR, SVETOZAR, (Mirko), rođen 5.10.1967. god. u Karlovcu, prebivalište u Vojniću, općina Vojnić, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
BRKIĆ, MILAN, (Milovan), rođen 18.01.1962. god. u Velikoj Kladuši, općina V. Kladuša (BiH), prebivalište u Karlovcu, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
BRKIĆ, NIKOLA, (Petar), rođen 11.01.1953. god. u Gejkovcu, prebivalište u Gejkovcu, općina Vojnić, Srbin,
tijekom 1991. god. bio raspoređen na stražu u selu Grabovcu. U siječnju 1992. god. raspoređen je u drugu jedinicu koja je držala stražu na bosanskoj granici kod mjesta Rudnik, 1993. god. odlazi na položaj u mjesto Ruševac u sastav minobacačkog voda 2. bataljuna. Na minobacaču je bio punilac i pomoćnik nišandžije; na ovom položaju je bio mjesec dana. Ponovno je mobiliziran 30. srpnja 1995. god. u 2. četu 1. bataljuna XIII. brigade tzv. Vojske RSK i rasporeden na području Primišlja, općina Slunj, gdje je oružano djelovao protiv legalne vojske Republike Hrvatske, s cljem sprječavanja dolaska hrvatske vlasti na ovaj dio hrvatskog teritorija, te radi stvaranja tzv. SAO Krajine i tzv. Velike Srbije. Za vrijeme vojno-redarstvene operacije "Oluja" uhićuju ga pripadnici HV-a 7. kolovoza 1995. god.
BRKOVIĆ, MILAN, (Rade), rođen 6.01.1953. god. u Donjoj Žrvnici, općina Slunj, prebivalište u Donjoj Zrvnici, Srbin,
u rujnu 1991. god. odziva se pozivu tzv. TO koji su mu uputili pobunjeni Srbi i postaje član "Civilne policije" u kojoj ostaje do veljače 1993. god., kada je u Slunju osnovana "Vojna policija". Po osnivanju ove nelegalne policije pristupa u njezine redove i biva na položajima u Maljevcu, Petrovcu, Sadilovcu i Kupljenskom. Pripadnici HV-a uhitili su ga za vrijeme "Oluje" u blizini Obljaja.
BRUJIĆ, PETAR, (Mile), rođen 4.09.1952. god. u Jasnić Brdu, općina Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do studenoga 1991. god. viden od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja, Utinja i Malića - Kosjerskog Sela.
BULJ, NIKOLA, (Jovan), rođen 10.11.1952. god. u Gračacu, prebivalište u Gračacu, Srbin, državljanin RH,
u vremenskom razdoblju od konca 1991. do 10. rujna 1993. god. na širem području Gospića, Otočca i Knina pristupio nelegalnim oružanim postrojbama pobunjenih Srba koje su poduzele oružane akcije protiv pripadnika Hrvatske vojske i civilnog stanovništva Republike Hrvatske. Pripadnici ovih nelegalnih postrojba su na području Divosela i Čitluka, općina Gospić, izazvali sukob s Hrvatskom vojskom u rujnu 1993. kojom prilikom su ranili pet civila i trideset vojnika, dok su smrtno stradali Marijan Devčić, Ivica Antončić, Bruno Polanča, Milan Matijević, Zdravko Šebalj, Miroslav Lovrinić, Stipe Krnjić, Zoran Kovačević, Fahrudin Mumirović i Tomislav Jakovljević. Uz ljudske žrtve počinili su i veliku materijalnu štetu na civilnim objektima.
BUNČIĆ, MILE, (Jandro), rođen 1.01.1960. god. u Krstinju, općina Vojnić, prebivalište u Krstinju, Srbin,
u svibnju 1991. god. priključio se nelegalnim srpskim postrojbama tzv. Vojske RSK. Naoružanje je dobio od mještanina Mile Bjelivuka. U sastavu paravojne postrojbe l. brigade bio je do 5. kolovoza 1995. god., kada su ga uhitili pripadnici Hrvatske vojske. Bio je zadužen za čuvanje skladišta kod škole u Kuplenskom.
BUNČIĆ, SLOBODAN, (Danilo), rođen 10.12.1945. god. u Čatrnji, SO Karlovac, Srbin,
dana 1. prosinca 1991. god. u Krnjaku, SO Karlovac, preuzeo dužnost u tzv. "Ratnom predsjedništvu". Potom je sudjelovao u koordiniranju i vođenju oružanih akcija protiv legalnih hrvatskih snaga. Kao posljedica neprijateljskog djelovanja sela Knez Gorica, Skakavac, Brežani, Kamensko, Lipje, Kablari i Mikšić Selo sa pretežno hrvatskim stanovništvom okupirana su, stanovništvo gotovo potpuno iseljeno, a kuće opljačkane, razorene ili spaljene.
CAR, DRAGOMIR, (Miloš), rođen 28.05.1968. god. u Topuskom, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
CAREVIĆ, DUŠAN, (Milan), rođen 28.03.1969. god. u Karlovcu, prebivalište u Tumju, općina Karlovac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. na području općine Karlovac, Kamenskog, Sajevca i Turnja sudjeluje u ratnim operacijama protiv Hrvatske vojske zbog čega su stanovnici hrvatske nacionalnosti morali napustiti svoje domove, dok je Turanj potpuno razoren, a Kamensko privremeno okupirano.
CAREVIĆ, MIĆO, (Rade), rođen 18.07.1954. god. u Banskim Moravicama, Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
CIKUŠA, MILORAD, (Marko), rođen 28.06.1956. god. u Karlovcu, prebivalište u Udbinji, općina Karlovac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. u Skakavcu, općina Karlovac, dragovoljno pristupio pobunjeničkim srpskim postrojbama, zadužio naoružanje i opremu, te zajedno s drugim pobunjenicima sudjelovao na nelegalnim izborima na kojima su donijeli odluku o izdvajanju MZ Skakavac iz općine Karlovac i pripajnja tzv. SAO Krajini.
CREVAR, MILAN, (Vaso), rođen 17.10.1957. god. u Brnjevcu, općina Vrginmost, prebivalište u Karlovcu, Srbin,
u kolovozu 1991. god. napustio radno mjesto u MLTP-u RH, PS Duga Resa, i prešao u pobunjeničku tzv. Miliciju SAO Krajine u Vrginmostu.
CRNKOVIĆ, PAVLE, zvani Pajo (Milan), rođen 4.07.1965. god. u Vojniću, prebivalište u Ključaru, općina Vojnić, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god., kad pobunjeni Srbi u okviru organiziranja oružane pobune osnivaju zatvor u Vojniću, prihvaća dužnost zatvorskog stražara i radi u tom zatvoru u kojem se zatočenike mučilo primjenjujući najgore metode. Uslijed takvog tretmana život su izgubila dva civila hrvatske nacionalnosti.
CVJETIČANIN, MILAN, (Rade), rođen 2.01.1964. god. u Starom Selu, općina Vrginmost, Srbin,
početkom srpnja 1991. god. priključio se nelegalnim oružanim postrojbama tzv. RSK. Prijavljeni je bio u sastavu seoskih straža u Starom Selu, naoružan poluautomatskom puškom, držeći straže do listopada 1991. god. kada je mobiliziran u 3. graničnu brigadu koja je držala liniju Bijelić (Kulište) do Gejkovca uz granicu.
CVJETIČANIN, PAVAO, (Đuro), rođen 3.10.1926. god. u Gornjoj Trebinji, Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
ČAKIĆ, MILOŠ, (?), 37 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
ČALIĆ, ILIJA (Jovo), rođen 5.05.1935. god. u Jasiki, općina Bihać, prebivalište u Jasiki, Srbin,
tijekom 1991. god. priključio se pobunjenim Srbima i ušao u sastav tzv. Vojske SAO Krajine. Zadužio je naoružanje i uključio se u borbu protiv teritorijalne cjelovitosti RH. Za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluje" pripadnici HV-a uhitili su ga kod Plitvica. Prilikom uhićenja imenovani je bio naoružan.
ČALIĆ, MIRKO, (Luka), rođen 3.01.1957. god. u Dvoru, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
ČAVIĆ, MIŠO, (Branko), rođen 24.10.1956. god. u Grabovcu, općina Rakovica, prebivalište u Zagrebu, Srbin,
prije početka oružane srpske oružane pobune bio zaposlen u zagrebačkoj tvornici "Franck". U kolovozu 1991. god. napušta radno mjesto, odlazi iz Zagreba i dobrovoljno se priključuje pobunjenim Srbima u Novoj Kršlji sa ciljem rušenja ustavno-pravnog poretka RH. Krajem siječnja 1993. god. u Novoj Kršlji osniva se Stožer tzv. TO SAO Krajine, u sastavu kojega je i Čavić.
ČOKEŠA, MILOŠ, (Mane), rođen 17.12.1959. god. u Karlovcu, prebivalište u Karlovcu, općina Karlovac, Srbin,
u kolovozu 1991. god., sa ciljem oružane pobune protiv Republike Hrvatske te otcjepljenja dijela njezina teritorija i stvaranja tzv. SAO Krajine, napustio posao u Policijskoj upravi Karlovac. Pridruživši se nelegalnim oružanim postrojbama pobunjenih Srba sudjeluje u oružanoj pobuni protiv legalne vojske RH na području Slunja, a potom odlazi u redove tzv. Milicije SAO Krajine u Vojniću.
ČUČKOVIĆ, NIKOLA, (Milan), rođen 29.12.1964. god. u Glini, općina Petrinja, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
ĆELAP, MILAN, (Nikola), rođen 8.04.1962. god. u Glini, Srbin,
u srpnju 1991. god. priključio se nelegalnim vojnim postrojbama tzv. RSK. Sudjelovao je u seoskim stražama u selu Mala Vranovina. Od rujna 1991. god. do ožujka 1993. god. bio je pripadnik radne brigade u Topuskom, od ožujka 1993. god. pripadnik 3. bataljuna, 21. graničnog odreda 2. čete, te bio na položaju u Starom Selu, općina Topusko. Od studenoga 1994. god. u okviru 3. bataljuna bio je na položaju u BiH sve do 4. kolovoza 1995. god. kad su se povukli prema Dvoru. Cijelo ovo vrijeme navedeni se borio protiv Hrvatske vojske i redarstvenika, kao i za vrijeme akcije Oluja.
ĆOSIĆ, PETAR (Milan), rođen 18.07.1950. god. u Brdu Utinjskom, općina Vojnić, prebivalište u Karlovcu, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
DAKIĆ, MIRKO, (Marko), rođen 12.04.1955. god. u Karlovcu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. u Skakavcu, općina Karlovac, za vrijeme napada JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na RH, dragovoljno pristupio istima, zadužio naoružanje i opremu, te zajedno s drugim pobunjenicima sudjelovao na nelegalnim izborima na kojima su donijeli odluku o izdvajanju MZ Skakavac iz općine Karlovac i pripajnja tzv. SAO Krajini.
DEJANOVIĆ, DEJAN, (?), 37 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
DEJANOVIĆ, ĐORĐE, (Nikola), rođen 16.07.1969. god. u Velikoj Kladuši (BiH), prebivalište u Vojniću, općina Vojnić, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
DEVETAK, DUŠAN, (Dragan), rođen 10.01.1953. god. u Ljubini, općina Dvor na Uni, prebivalište u Vojniću, općina Vojnić, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
DEVIĆ, NENAD, (Ljubomir), rođen 14.08.1962. god. u Tesliću (BiH), prebivalište u Aleksincu, Srbin,
u kolovozu 1995. god. mobiliziran i upućen u Beograd. Ujutro su ga odvezli do hotela "Bristol", ukrcali u autobus kninske registarske oznake i odezli u Slunj. Iz Slunja je upućen u Plaški, a odatle na srpsku pobunjeničku crtu u Dabar. Tu je dobio naoružanje, opremu i ratne zadatke.
DMITROVIĆ, NIKOLA, (Milan), rođen 1.01.1967. god. u Dugoj Resi, prebivalište u Vojniću, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji. Nakon 26. rujna 1992. god. na području Perjasice, općina Duga Resa u cilju nasilnog obaranja ustavno-pravnog poretka RH i legalno izabranih organa vlasti, kao zapovjednik "granične milicije", u odori s oružjem uhićivao je i saslušavao građane hrvatske nacionalnosti, te je u studenom 1992. god. saslušavao P. Lipošćaka tukući ga gumenom palicom po tabanima i dlanovima. Ovakav način ispitivanja primjenjivao je i prema drugim zatočenicima.
DOBROSAVLJEVIĆ, MILOVAN, (?), zvani Mišo, rođen 1938. god., iz Čatrnje, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda 2. čete 3. bataljona XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Imenovani je aktivno sudjelovao u oružanim
napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
DOJČINOVIĆ, VID, (Petar), rođen 18.03.1935. god. u Banjoj Luci, Srbin,
u jesen 1991. god. pristupa srbočetničkoj vojsci te i nakon svibnja 1995. god. na području između Tušilovića i Malića, općina Karlovac, kao pripadnik 21. korpusa paravojske tzv. RSK, u odori i s oružjem bori se protiv Hrvatske vojske i redarstvenika u akciji "Oluja".
DOKIĆ, MIRKO, (Milić), rođen 12.06.1963. god. u Vojniću, Srbin,
u svojstvu zapovjednika straže u zatvoru u Vojniću zapovijedao i omugućavao potčinjenim stražarima da fizički zlostavljaju civilne zatočenike. Također je odvodio i prisiljavao zatočenike da rade teške fizičke poslove. Kao odgovorna osoba spriječio je pružanje pravodobne liječničke pomoći zatočenicima hrvatske nacionalnosti, koji su zbog povreda zadobivenih u zatvoru preminuli. Na posebno okrutan način odnosio se prema zatočenim pripadnicima HV i MUP-a RH.
DOKMANOVIĆ, MILAN, (Miloš), rođen 2.03.1956. god. u Donjem Sjeničaku, Karlovac, Srbin,
od kolovoza 1991. god. radi u policiji tzv. RSK, SUP Vojnić. Kao njihov djelatnik bio je naoružan pištoljem i puškomitraljezom držeći punkt u Banskim Moravicama, a kasnije je obnašao dužnost vođe I. sektora u Upravi Odjeljenja milicije u Donje Sjeničaku, sve do kolovoza 1992. god. kada prelazi u Stanicu javne sigurnosti Tušilović na radno mjesto vođe III. sektora, gdje je radio do kolovoza 1995. god.
DOTLIĆ, MILUTIN, (Dušan), rođen 25.10.1956. god. u Gvozdu, prebivalište u Topuskom, općina Gvozd, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. na području općine Gvozda uključio se u pobunjeničke srpske postrojbe tzv. TO Gvozd, zadužio naoružanje i opremu, vršio stražu, kontrolirao ulazak i izlazak građana Hrvata, te sudjelovao u napadu na selo Ponikvare. Prilikom napada na selo oštećeno je više kuća, a žitelji hrvatske nacionalnosti su u strahu napustili mjesto.
DOTLIĆ, MIODRAG, (Dušan), rođen 21.01.1958. god. u Glini, prebivalište u Topuskom, općina Gvozd, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. na području općine Gvozda uključio se u pobunjeničke srpske postrojbe tzv. TO Gvozd, zadužio naoružanje i opremu, vršio stražu, kontrolirao ulazak i izlazak građana Hrvata, te sudjelovao u napadu na selo Ponikvare. Prilikom napada na selo oštećeno je više kuća, a žitelji hrvatske nacionalnosti su u strahu napustili mjesto.
DRAGANIĆ, NIKOLA, (Dane), rođen 20.09.1932. god. u Pločama, općina Gračac, prebivalište u Vojniću, općina Vojnić, Srbin,
početkom srpnja 1994. god. odazvao se mobilizacijskom pozivu pobunjenih Srba u Vojniću. Tu je zadužio naoružanje i opremu i dobio ratni raspored u XXI. korpus XI. brigade tzv. Vojske RSK s kojom je otišao na pobunjenički položaj u Živković Kosu. Na tom položaju je držao stražu. Stražu je obavljao sve do dolaska Hrvatske vojske, za vrijeme "Oluje", 4. kolovoza 1995. god. Pobjegao je s položaja i uputio se u pravcu sela Kolarići.
DRAGIĆ, NIKOLA, (?), 43 godine, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
DRAGOJEVIĆ, PETAR, (Teodor), rođen 3.08.1970. god. u Karlovcu, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
DRAGOJEVIĆ, RADE, (Lazo), rođen 23.02.1960. god. u Stojmeriću, općina Slunj, Srbin,
Tijekom srpnja 1991. god. dragovoljno pristupa u paravojne srpske postrojbe tzv. Vojske SAO Krajine na području Cvijanović Brda, općina Slunj, gdje dobiva oružje i streljivo te u sastavu istih postrojba bojno djeluje protiv legalnih vojnih postrojbi RH.
DRAKULIĆ, DUJO, (?), 40 godina, iz Okića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
DRAKULIĆ, MIJO, (?), 37 godina, iz Okića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
DRAKULIĆ, NINE, (?), 46 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
DRLJAČA, NIKOLA, (?), 35 godina, iz Cerovca, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
DRPA, MIODRAG, (Stevan), rođen 1.06.1970. god. u Topuskom, općina Vrginmost, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
DRPA, NIKOLA, (Stevo), zvani Car, rođen 15.11.1941. god. u Trstenci, općina Vrginmost, Srbin,
u prosincu 1991. god. priključuje se sastavu tzv. XXI. kordunaškog korpusa, XIX. brigadi, 1. bataljunu, 1. četi naoružavši se. Držao je položaje od sela Trepča pa do mjesta Sredičko Desno. Sudjelovao je u borbama protiv legalnih oružanih postrojba RH.
DUDUKOVIĆ, NEBOJŠA, (Đuro), rođen 6.10.1949. god. u Karlovcu, prebivalište u Turnju, općina Karlovac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. na području općine Karlovac (Kamensko, Sajevac i Turanj) sudjeluje u ratnim operacijama protiv Hrvatske vojske zbog čega su stanovnici hrvatske nacionalnosti morali napustiti svoje domove, dok je Turanj potpuno razoren, a Kamensko privremeno okupirano.
DUDUKOVIĆ, NEDELJKO, (Nebojša), rođen 23.08.1971. god. u Karlovcu, prebivalište u Turnju, općina Karlovac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. na području općine Karlovac (Kamensko, Sajevac i Turanj) sudjeluje u ratnim operacijama protiv Hrvatske vojske zbog čega su stanovnici hrvatske nacionalnosti morali napustiti svoje domove, dok je Turanj potpuno razoren, a Kamensko privremeno okupirano.
DŽAKULA, DUŠAN, (Đuro), rođen 22.04.1968. god. u Karlovcu, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
ĐAKULA, ĐURO, (Milan), rođen 1.09.1948. god. u Slavskom Polju, općina Vrginmost, Srbin,
tijkom lipnja 1991. god. pristupio pravojnim snagama SAO Krajine na podrčju Vrginmosta gdje je zadužio vojnu odoru i naoružanje.
ĐONDRIĆ, NENAD, (Milorad), rođen 14.12.1970. god. u Bukinjama, općina Tuzla, prebivalište u Tuzli, Jugoslaven,
na privremeno okupirani dio teritorija dolazi iz Tuzle, gdje je živio s majkom i sestrom, kod rođaka Đure Relje. Dana 9. travnja 1994. god. u Veljunu, općina Slunj, na privremeno okupiranom dijelu RH, mobiliziraju ga pobunjeni Srbi u vojsku tzv. SAO Krajine, gdje zadužuje naoružanje i vojnu opremu. Mobilizirao ga je "oficir bezbednosti" Mile Peruča. Rasporeden je u II. mješoviti artiljerijski divizion, na topovima call. 130 mm, gdje obnaša dužnost računača na kojoj ostaje do 18. listopada 1994. god. i na takav način sudjeluje u oružanim napadima protiv Republike Hrvatske.
ĐURIĆ, RATKO, (Momčilo), rođen 22.02.1942. god. u Tušiloviću. općina Karlovac, Srbin,
od 15. kolovoza 1991. god. pripadnik je XXI. korpusa, XI. brigade, 4. bataljuna, 3. čete, 2. voda srpskih paravojnih snaga na položaju na području Tušilovića, tzv. "Stijeni", sve do 24. siječnja 1992. god. Nakon toga, do 17. srpnja 1992. god. nalazio se na položajima na području Ribara u sastavu pješadijskih postrojba te od 24. sijčenja 1993. god. do 7. kolovoza 1995. god. na položaju na području mjesta Brežani. Bio je sudionikom napada na pripadnike HV te civilnog nesrpskog stanovništva na ovim područjima.
ĐURIĆ, VLADIMIR, (Ratko), rođen 8.04.1971. god. u Karlovcu, Srbin,
u prosincu 1991. god. prstupa nelegalnim srpskim paravojnim snagama tzv. SAO Krajine, topničkoj postrojbi koja je s položaja iznad Tušilovića bojno djelovala po Karlovcu, a tijekom ožujka 1993. god. preraspoređen je u tzv. Jurišni bataljun stacioniran na Vojnom poligonu Cerovac u kom je aktivno djelovao.
GAĆEŠA, MILORAD, (Gliša), rođen 10.04.1952. god. u Karlovcu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. u Skakavcu, općina Karlovac, za vrijeme napada JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na RH, dragovoljno pristupio istima, zadužio naoružanje i opremu, te zajedno s drugim pobunjenicima sudjelovao na nelegalnim izborima na kojima su donijeli odluku o izdvajanju MZ Skakavac iz općine Karlovac i pripajnja tzv. SAO Krajini.
GAĆEŠA, MIRKO, (Radivoj), rođen 23.02.1953. god. u Karlovcu, Srbin,
u kolovozu 1991. god. priključio se srpskim paravojnim snagama tzv. Vojske Krajine, te u početku kao pripadnik tzv. TO naoružan poluautomatskom puškom držao seoske straže u selu Udbinji, da bi kasnije kao pripadnik XI. brigade, 1. bataljona, 2. čete odlazio na borbenu crtu u selo Kamensko. U vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viden od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
GAVRILOVIĆ, ŽARKO, (Radomir), zvani Flint, rođen 8.09.1952. god. u Mladenovcu (Srbija), prebivalište u Mladenovcu, Srbin,
u srpnju 1995. god. dobio poziv za vojnu vježbu (imenovani se 1991. god. prijavio kao dobrovoljac). Na pozivu je pisalo da se javi u vojarnu u Mladenovcu, 2. kolovoza 1995. god. Odatle je upućen u Beograd, u vojarnu na Voždovcu, kamo nisu išli, već su ga dovezli na autobusni kolodvor. Rekli su mu da ga je pozdravio pukovnik Mihailović. Tu je ušao u autobus i zaputio se prema Slunju. Autobus je bio kninske registarske oznake. Iz Slunja je poslan u Plaški, a odatle na prvu pobunjeničku srpsku crtu u Dabar. Tu su dobili naoružanje i ratne zadatke.
GENERALOVIĆ, JOVO, (?), 40 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
GLUŠIĆ, MILAN, (Bogdan), rođen 26.10.1964. god. u Vojniću, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
GOJKOVIĆ, BORIVOJ, (?), 41 godina, iz Zimića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
GOJKOVIĆ, MARKO, (?), 47 godina, iz Zimića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
GOJKOVIĆ, MILOŠ, (?), 55 godina, iz Zimića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
GOJKOVIĆ, SIMKAN, (?), 47 godina, iz Zimića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
GREDELJ, MARKO, (Đuro), rođen 17.03.1950. god. u Turilovićima, općina Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 1. rujna 1991. god. do 6. kolovoza 1995. god. služio u nelegalnim oružanim postrojbama tzv. RSK u Turilovićima u sastav tzv. TO Turilović pri artiljerijskoj jedinici te je naoružan automatskom puškom išao na borbene položaje u Turilovićima, Rakovici, Veljunu i Kestenovcu.
GRUBJEŠIĆ, DARKO, (Nikola), 32 godine, iz Donje Perjasice, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda, (?) čete, 3. bataljona, XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. u Kesteniku. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na Pomorcu, Marlovcu i Donjoj Perjasici.
GRUBJEŠIĆ, MARJAN, (?), rođen 1962. god., iz Kestenka, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda, 2. čete, 3. bataljona, XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
GRUBJEŠIĆ, NEDJELJKO, (Todor), rođen 1955. god., iz Ponorca, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda, 2. čete, 3. bataljona, XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
GRUBJEŠIĆ, RADE, (Todor), rođen 1957. god., iz Ponorca, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda, 2. čete, 3. bataljona, XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
GRUBJEŠIĆ, SVETOZAR, (?), rođen 1959. god., iz Kestenka, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda, 2. čete, 3. bataljona, XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
GRUDIĆ, BOŽO, (Nikola), rođen 21.02.1937. god. u Rajić Brdu, općina Vojnić, prebivalište u Kolariću, općina Vojnić, Srbin,
u jesen 1991. god. priključio se srpskim nelegalnim oružanim postrojbama tzv. RSK, kada je na poziv Vojnog odsjeka Vojnića ušao u sastav tzv. Radne jedinice. Ova jedinica prelazi u Civilnu zaštitu tijekom 1992. god. Kao pripadnik ovih nelegalnih postrojba pobunjenih Srba sudjeluje u oružanim borbama protiv legalne vojske Republike Hrvatske.
GRUJIĆ, VLADIMIR, (Marko), rođen 16.01.1958. god. u Vojniću, prebivalište u Vojniću, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
GVOIĆ, MIRKO, (Đuro), rođen 9.11.1963. god. u Brnjavcu, općina Vrginmost, Srbin,
u lipnju 1991. god. priključio se postrojbama tzv. RSK u sastav TO sve do svibnja 1992. god. dajući stražu u selu. Iste godine raspoređen u XIX. brigadu koja je držala položaje kod Lasinje.
GVOZDENOVIĆ, MILOŠ, (?), 46 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
GVOZDENOVIĆ, NIKOLA, (Janko), zvani Niđo, rođen 12.10.1957. god. u Ključaru, općina Vojnić,
u drugoj polovici 1991. god. u cilju nasilnog obaranja ustavno-pravnog poretka RH, pobunjeni Srbi organiziraju oružanu pobunu, u okviru koje osnivaju zatvor u Vojniću. Imenovani prihvaća dužnost milicijskog istražitelja, te je u zatvorskim prostorijama dopuštao drugima, a i sam premlaćivao uhićenike, iznuđivao priznanja, te uhićenicima dijelio formulare koje su morali popunjavati na način kako je istražitelju odgovaralo, makar to nije odgovaralo istini.
HODŽIĆ, NIJAZ, (Jusuf), rođen 3.01.1965. god. u Bihaću, Srbin,
od kolovoza 1991. god. te poslije odluke općinskog rukovodstva o izdvajanju općine Vrginmost iz Republike Hrvatske i pripajanju tzv. SAO Krajini otkazuje poslušnost MUP-u RH i s naoružanjem i opremom pristupa pobunjenim Srbima. Na tom dijelu okupiranog teritorija RH uključuje se u sastav "Stanice javne bezbednosti" Vrginmost i provodi odluke ovih nelegalnih općinskih organa.
HRKMAN, ĐURO, (Đuro), rođen 27.03.1950. god. u Krstinju, općina Vojnić, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih snaga od 4.10.1991. god. na dužnosti zapovjednika "Štaba civilne zaštite" koji je preko sebe imao Veterinarski vod, vod RHB zaštite, Građevinski vod i ekipe prve medicinske pomoći, što obavlja do 3. kolovoza 1995. god. kada se priključuje u 21. granični odjel, pod zapovjedništvom Mile Novakovića, te sudjeluje u borbama protiv oružanih postrojba RH na području Rakovice.
IVANIŠ, ILIJA, (Nikola), rođen 14.03.1939. god. u Kestenovcu, općina Donji Lapac, Srbin,
od kolovoza 1991. god. do kolovoza 1995. god. bio pripadnik TO, odnosno oružanih paravojnih postrojba Vojske tzv. SAO Krajine, izvršavao vojne zadatke, obnašao stražarsku dužnost čuvajući mjesto Kestenovac, a od ožujka 1995. god. do srpnja 1995. god. obnašao čuvarsku dužnost čuvajući vojne objekte na aerodromu Željava.
IVANOVIĆ, MILE, (?), 38 godina, iz Okića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
IVKOVIĆ, BORO (Rade), rođen 19.06.1959. god. u Ogulinu, općina Ogulin, prebivalište u Dugoj Resi, Srbin,
u kolovozu 1991. god. napustio radno mjesto u MUP-u RH, PS Duga Resa, i prešao u pobunjeničku tzv. Miliciju SAO Krajine u Perjasici.
JAKOVIĆ, ĐOKO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekušje, gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
JAKOVIĆ, MILE, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekušje, gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
JAKOVIĆ, MILORAD, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekušje, gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
JAKŠIĆ, DUŠAN, (Adam) rođen 28.02.1928. god. u Slunjskim Moravcima, općina Karlovac, prebivalište u Karlovcu, Srbin,
kao pripadnik pričuvnog sastava JNA bio je jedan od organizatora oružane pobune na području Banskih i Slunjskih Moravaca i okolnih sela nastanjenih Srbima. Sudjelovao je u naoružavanju srpskog stanovništva, a početkom svibnja 1990. organizirao je i aktivno sudjelovao u oružanim stražama na tom području, te postavljanju barikada na prometnicama prema Karlovcu.
JANJANIN, PAJO, (Nikola), rođen 16.02.1967. god. u Topuskom, općina Vrginmost, prebivalište u Vojniću, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
JASNIĆ, BOŽO, (?), 46 godina, iz Jasnić Brda, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima sa lijeve strane Korane.
JELAČA, ĐURO, (Dušan), rođen 23.08.1950. god. u Skakavcu, općina Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
JOKIĆ, DUŠAN (Mirko), rođen 25.11.1940. god. u Gornjim Vrbljanima, općina Ključ (BiH), prebivalište u Novom Sadu, Srbin,
u srpnju 1995. god. dobio poziv da se javi u Beograd; poziv je potpisao pukovnik Mirković. Mjesto javljanja bio je hotel "Bristol", gdje se imenovani javio 2. kolovoza 1995. god. Tu su mu objasnili da se radi o službenom putu u "Krajinu". On i još trideset Srba sjeli su u autobus kninske registarske oznake i zaputili se do odredišta. Najprije je došao u Slunj, zatim u Plaški i napokon u Dabar. Dobio je vojnu odoru, naoružanje i raspoređen je na pobunjeničku srpsku crtu. Na ovom položaju su ga uhitili pripadnici HV-a za vrijeme "Oluje".
JOVIČIĆ, JANDRO, (Dušan), rođen 23.04.1969. god. u Topuskom, Karlovac, Srbin,
u kolovozu 1991. god. stupio u nelegalne paravojne oružane postrojbe RSK, četu Podrgorje, koja je držala položaje od Lasinje prema Prkosu. Na položaju je bio do konca 1992. god. Početkom 1994. god. mobiliziran je na prve crte u postrojbe XXI. korpusa, XIX. brigade, na položaje u Turiloviću i Vojniću koje su djelovale po Karlovcu uslijed čega je došlo do stradanja civila i objekata ovog područja.
JURIĆ, MILE, (Milić), rođen 2.01.1950. god. u God. Sjeničaku, općina Karlovac, Srbin,
od kolovoza 1991. god. postaje pripadnik paravojnih postrojba tzv. Vojske RSK, djelujući na položajima u Banskom Kovačevcu, Kablarima, Kamenskom, Brodjanima, Popović Brdu, Lemić Brdu, Maglacu, te s istih položaja djelovao prema Šišljaviću i Rečici. U lipnju 1995. god. prebačen je sa cijelom svojom jedinicom na područje BiH gdje borbeno djeluje.
JURIĆ, RADE, (Mirko), rođen 25.12.1950. god. u God. Sjeničaku, prebivalište u Prkosu, općina Karlovac, Srbin,
U srpnju 1992. god. pristupio je XXI. korpusu tzv. Vojske RSK i bio raspoređen u 3. četu 2. bataljuna XIX. brigade, sa zadaćom noćnih straža i promatranja u pravcu Šišljavića i Kupčine. Za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluja" nalazio se na neprijateljskom položaju u mjestu Prkosu, općina Karlovac, kao sudionik oružanih napada protiv ustavno-pravnog poretka RH, s kojeg je otišao svojoj kući. U Prkosu, 10. kolovoza 1995. god. predao se pripadnicima HV-a.
KARAN, STANKO, (Branko), rođen 21.01.1962. god. u Vojniću, prebivalište u Vojniću, Srbin,
zajedno s ostalim djelatnicima Policijske stanice Vojnić dobrovoljno pristupio neprijateljskoj, nelegalnoj "Miliciji SAO Krajine", odnoseći sa sobom kompletnu opremu, naoružanje i službenu iskaznicu. Svoju odluku su donijeli sukladno odluci civilnih organa vlasti pobunjenih Srba i uključili se u oružanu pobunu protiv Republike Hrvatske s namjerom da područje općine Vojnić otcijepe od RH radi stvaranja tzv. SAO Krajine. Konačni cilj im je bio pripajanje ovog hrvatskog teritorija tzv. Velikoj Srbiji.
KARAN, MILOŠ (Milan), rođen 23.02.1953. god. u Kestenovcu, općina Vojnić, prebivalište u Kestenovcu, Srbin,
u jesen 1991. god. zadužio naoružanje od Miše Matijevića iz Kestenovca. U studenome 1991. god. sudjeluje u seoskim stražama pobunjenih Srba. U prosincu 1991. god. odziva se pozivu iz Cetingrada i postaje član tzv. TO. Zapovjednik čete kojoj je pripadao bio je Miloš Vučinić. Do početka 1994. god. držao je položaje na području Cetingrada, čuvajući granicu tzv. RSK. Nakon toga odlazi na pobunjenički položaj u Tržiću gdje ostaje do "Oluje" - vojnoredarstvene akcije Hrvatske vojske, kada su ga hrvatski vojnici uhitili.
KARAN, ŽARKO, (Luka), rođen 4.03.1936. god. u Karlovcu, Srbin,
u listopadu 1991. god. u Celovcu pristupa nelegalnoj srbočetničkoj vojsci gdje dobiva naoružanje i streljivo. I nakon svibnja 1995. god. na području između Tušilovića i Malića, općina Karlovac, kao pripadnik XXI. Korpusa paravojske tzv. RSK, u odori i s oružjem borio se protiv Hrvatske vojske i redarstvenika u akciji "Oluja".
KARAN, ŽELJKO, (Miloš), rođen 18.08.1941. god. u Kestenovcu, prebivalište u Kestenovcu, općina Vojnić, Srbin,
od 1. srpnja 1991. god. pristupa nelagalnim oružanim postrojbama pobunjenih Srba, tzv. Vojsci SAO Krajine. Primivši naoružanje i opremu odlazi na borbene položaje u mjesta Gazu, Zrinicu, Begovo Brdo, Batnogu, Cetingrad, Primišlje i Tržić. Pobunjenici kojima je pripadao i imenovani okupirali su dio hrvatskog teritorija, sa ciljem da stvore nelegalnu SAO Krajinu i otcijepe je iz Republike Hrvatske. Za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluja" pripadnici HV-a su ga zarobili na neprijateljskom položaju, na području Primišlja, općina Slunj.
KARAPANDŽA, CVIJO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KARAPANDŽA, MILAN, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KARAPANDŽA, MILE, (Marko), zvani Majn, rođen 21.08.1947. god. u Gornjoj Trebinji, općina Skakavac, Srbin,
tijekom listopada 1991. god. sudjelovao kao pripadnik nelegalnih neprijateljskih postrojba tzv. "TO Trebinja", zajedno sa drugim mještanima Trebinje u postavljanju barikada, te vršenju danonoćnih straža i kontrola ulaska i izlaska u navedeno mjesto, pri čemu je bio naoružan i u smb-odori. Nakon 10. svibnja 1995. god., na području Brodana bio je pripadnik XI. brigade XXI. korpusa paravojske tzv. RSK sa ciljem sprječavanja ulaska legalne vlasti RH na taj dio hrvatskog teritorija. Pripadnici HV-a su ga zarobili na neprijateljskom položaju gdje je oružano djelovao protiv HV-a za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluje".
KARAPANDŽA, NIKOLA, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KARAPANDŽA, PETAR, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KARAPANDŽA, VLADO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KARAS, DUŠAN, (Stanko), rođen 1937. god., iz Koranske Strane, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda 2. čete 3. bataljona XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
KARTALIJA, DUŠAN, (Marko), rođen 5.01.1958. god. u Karlovcu, prebivalište u Utinji, općina Karlovac, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. u Skakavcu, općina Karlovac, dragovoljno pristupio istima, zadužio naoružanje i opremu, te zajedno s drugim pobunjenicima sudjelovao na nelegalnim izborima na kojima su donijeli odluku o izdvajanju MZ Skakavac iz općine Karlovac i pripajnja tzv. SAO Krajini.
KEKIĆ, MILAN, (?), 30 godina, iz Cvijanović Brda, Srbin,
kao dragovoljac u Restniku stupio u agresorsku vojsku 1. voda 2. čete 3. bataljona XIII. brigade. Brigada je formirana 13. prosinca 1991. god. Aktivno je sudjelovao u oružanim napadima na legalne organe vlasti RH. Prvi vod je držao položaje na koti Kestenak.
KEKIĆ, VLADIMIR, (Nikola), rođen 3.07.1954. god. u Vojniću, prebivalište u Vojniću, Srbin,
od 25. rujna 1992. god. pa nadalje u Brežanima i Skakavcu, općina Karlovac, preuzeo dužnost zapovjednika paravojnih postrojba pobunjenih Srba na području Skakavca i Lasinje, organizirao neprijateljske položaje s desne obale rijeke Kupe i tako sudjelovao u okupaciji toga dijela RH.
KLIPA, MAKSIM, (Dmitar), rođen 9.05.1935. god. u Gaćeša Selu, općina Vojnić, Srbin,
kao pripadnik srpskih paravojnih postrojba aktivno sudjelovao u oružanim napadima koji su se događali na području Vojnića, od 1991. god. do konca 1995. god.
KNEŽEVIĆ, MIĆO, (Milan), rođen 10.09.1943. god. u Lipi, općina Bihać, Republika BiH, Srbin,
kao aktivna vojna osoba u bivšoj JNA dobio premještaj iz Šapca, Republika Srbija, u Slunj, Mrzlo polje b.b., gdje je došao u XIII. pješadijsku brigadu XXI. kordunskog korpusa, na mjesto načelnika inženjerije u činu potpukovnika. Uz ovu dužnost obnašao je i dužnost pomoćnika za "moralno-politički rad i vaspitanje". Sudjelovao je u borbama protiv legalnih oružanih postrojba RH, od dana 1. svibnja 1992. god.
KNEŽEVIĆ, MIŠO, (?), 35 godina, iz Tušilovića, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
KNEŽEVIĆ, ŽELJKO, (Dušan), rođen 22.03.1962. god. u Mlakovcu, općina Karlovac, Srbin,
u svojstvu stražara u zatvoru u Vojniću zapovijedao i omugućavao drugim stražarima da fizički zlostavljaju civilne zatočenike. Također je odvodio i prisiljavao zatočenike da rade teške fizičke poslove. Neki zatočenici su uslijed povreda zadobivenih u zatvoru preminuli. Na posebno okrutan način odnosio se prema zatočenim pripadnicima HV i MUP-a RH.
KOKIR, DRAGIĆ, (?), 40 godina, iz Burić Sela, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima sa lijeve strane Korane.
KOKIR, JANKO, (?), 45 godina, iz Burić Sela, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima sa lijeve strane Korane.
KOKIR, MILE, (?), 35 godina, iz Perić Sela, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima sa lijeve strane Korane.
KOKIR, VELJKO, (?), 38 godina, iz Burić Sela, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima sa lijeve strane Korane.
KOKIR, ZORAN, (?), 37 godina, iz Cerovca, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
KOLUNDŽIJA, ĐURO. (Milan), rođen 20.12.1964. god. u Glini, prebivalište u Katinovcu, općina Gvozd.
u drugoj polovici 1991. god. na području općine Gvozda uključio se u pobunjeničke srpske postrojbe tzv. TO Gvozd, zadužio naoružanje i opremu, vršio stražu, kontrolirao ulazak i izlazak građana Hrvata, te sudjelovao u napadu na selo Ponikvare. Prilikom napad na selo oštećeno je više kuća, a žitelji hrvatske nacionalnosti su u strahu napustili mjesto.
KOPRENICA, PETAR, (Mile), rođen 1.11.1950 god., iz Perić Sela, Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od 15. listopada do 1. studenoga 1991. god. nalazio se na položajima Malići - Kosijersko Selo s kojih je sudjelovao u borbenim djelovanjima po hrvatskim selima sa lijeve strane Korane, te na selo Velemerići. Od studenoga 1991. god. do ožujka 1993. god. kao aktivni pripadnik XI. pješadijeske brigade, 3. bataljuna, 1. čete, sa crte bojišnice Turanj - Goljak - Škrtić Brdo borbeno je djelovao pod zapovjedništvom Dragana Kovačevića iz Vojnića po Karlovcu i okolnim mjestima, te sudjelovao u raznim zlodjelima (ubojstva, pljačke...).
KOSIJER, MII.AN, (Petar), rođen 23.01.1954. god. u Vojniću, Srbin,
u svojstvu stražara u zatvoru u Vojniću zapovijedao i omogućavao drugim stražarima da fizički zlostavljaju civilne zatočenike. Također je odvodio i prisiljavao zatočenike da rade teške fizičke poslove. Neki zatočenici su uslijed povreda zadobivenih u zatvoru preminuli. Na posebno okrutan način odnosio se prema zatočenim pripadnicima HV i MUP-a RH.
KOSIJER, MILENKO, (Mile), rođen 26.04.1954. god. u Karlovcu, prebivalište u Karlovcu, Srbin,
kao istražitelj u zatvoru u Vojniću, koji su osnovali pobunjeni Srbi u razdoblju od 5. studenoga 1991. do 20. siječnja 1992. "obrađivao" zatočene civile. Osobno je ispitivao i zlostavljao Stjepana Tuškana, Tomu Grčića, Marka Grčića, Miku Papu i Jandru Gojaka. Prilikom mučenja i ispitivanja služio se sajlom, gumenom palicom, letvom, štrikom, te rukama i nogama. Od posljedica mučenja, kojima je imenovani izvrgavao zatočenike, umrli su Mika Papa i Jandre Gojak.
KOTUR, DRAGOMIR, (Milorad), rođen 7.05.1960. god. u Veljunu, općina Slunj, prebivalište u Veljunu, Srbin,
u rujnu 1991. god. zadužio naoružanje i opremu na slunjskom poligonu, te dobio radnu obvezu u Krnjaku, u Tvornici obuće. Ponovno je dobio mobilizacijski poziv u rujnu 1993. god. Tada je raspoređen za stražara na slunjskom poligonu (oko tjedan dana), a zatim odlazi na pobunjenički položaj u God. Poloju kod Perjasice. U kolovozu 1993. god. odlazi na položaj u Kordunskom Ljeskovcu, gdje je došla cijela postrojba u kojoj je bio. Na ovom položaju pobunjenih Srba ostaje sve do ožujka 1995. god., a zatim dobiva premještaj u mjesto Kremen pa ponovno u God. Poloj. Pred samu "Oluju" tzv. Vojska RSK ga ponovno mobilizira, te odlazi na položaj u Poloju.
KOVAČEVIĆ, ĐURO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KRAGULJAC, MIODRAG, (Milan), rođen 20.11.1969. god. u Topuskom, prebivalište u Čremušnici, općina Vrginmost, Srbin,
i nakon 10. svibnja 1995. god. na području Ostrožina, općina Vrginmost, kao pripadnik paravojske tzv. RSK, sa ciljem sprječavanja ulaska i funkcioniranja vlasti Republike Hrvatske na taj dio hrvatskog teritorija, sudjeluje u oružanim napadima protiv legalnih organa RH. Pripadnici HV-a zarobljavaju ga za vrijeme vojno-redarstvene akcije "Oluja" 7. kolovoza 1995. god. U trenutku zarobljavanja bio je naoružan i u odori neprijateljske vojske.
KRAGULJAC, VLADO, (Mihajlo), rođen 25.01.1959. god. u Karlovcu, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
KRASULJA, LJUBAN, (Duško), rođen 12.06.1959. god. u Pješčanici, općina Vrginmost, Srbin,
u travnju 1992. god. pristupio u pobunjeničke oružane postrojbe tzv. RSK, a dobio je dužnost bolničara. Ušao je u sastav 3. čete 2. bataljuna, XIX. brigade XXI. korpusa pobunjeničke, neprijateljske vojske i tako sudjelovao u oružanim djelovanjima protiv ustavno-pravnog poretka RH. Tijekom pobune nalazio se sa svojom jedinicom na području Prkosa, općina Vrginmost, a odlazio je kao pozadinac u na bojišnicu u blizinu V. Kladuše. Za vrijeme vojno-redarstvene akcije HV-a i MUP-a RH nalazio se na neprijateljskom borbenom položaju u Prkosu. Po dobivenoj zapovijesti povukao se, 6. kolovoza 1995. god. u mjesto Bović. Neko vrijeme se skrivao, a 15. kolovoza 1995. god. otišao je u Vrginmost i predao se HV-u i MUP-u RH.
KRESOJEVIĆ, MII.AN, (Nikola), rođen 17.10.1948. god. u Karlovcu, Srbin,
dana 1. prosinca 1991. god. u Krnjaku, SO Karlovac, preuzeo dužnost u tzv. "Ratnom predsjedništvu". Potom je sudjelovao u koordiniranju i vođenju oružanih akcija protiv legalnih hrvatskih snaga. Kao posljedica neprijateljskog djelovanja sela Knez Gorica, Skakavac, Brežani, Kamensko, Lipje, Kablari i Mikšić Selo sa pretežno hrvatskim stanovništvom okupirana su, stanovništvo gotovo potpuno iseljeno, a kuće opljačkane, razorene ili spaljene.
KRIVOKUĆA, DUŠKO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
KRIVOKUĆA, JOVAN, (Miloš), rođen 1.11.1955. god. u Karlovcu, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. u Skakavcu, općina Karlovac, za vrijeme napada tzv. JNA i drugih paravojnih srbočetničkih postrojba na RH, dragovoljno pristupio istima, zadužio naoružanje i opremu, te zajedno s drugim pobunjenicima sudjelovao na nelegalnim izborima na kojima su donijeli odluku o izdvajanju MZ Skakavac iz općine Karlovac i pripajnja tzv. SAO Krajini.
KRIVOKUĆA, MILAN, (Đuro), rođen 30.03.1948. god. u Gornjoj Trebinji, Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja, Utinja i Brežana.
KRIVOKUĆA, MILOŠ, (?), 38 godina, iz V. Utinje, Srbin,
u vremenskom razdoblju od studenoga 1991. god. do kolovoza 1995. god. kao vojnik sudjeluje u borbenim djelovanjima srpske paravojske prema položajima Hrvatske vojske i civilnog stanovništva na slobodnom teritoriju RH iz pravca Turnja - Goljaka - Škrtić Brda.
KRIVOKUĆA, RADE, (Vojislav), rođen 23.12. 1955. god. u Karlovcu, Srbin,
u vremenskom razdoblju od srpnja do listoapda 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
KRIVOKUĆA, RADE, (Jovan), rođen 14.03.1954. god. u Karlovcu, prebivalište u Utinji, općina Karlovac, Srbin,
tijekom listopada 1991. god. pristupio nelegalnim, oružanim postrojbama tzv. SAO Krajine na području Utinje koje su privremeno okupirale taj dio teritorija RH. U sastavu ovih pobunjeničkih postrojba ostao je sve dok Hrvatska vojska nije oslobodila ovaj dio teritorija Republike Hrvatske. Od 1994. god. nalazio se u sastavu XXI. kordunaškog korpusa, XI. brigade, 2. bataljuna, 2. čete, u sastavu kojega je sudjelovao u oružanim napadima protiv RH. Za vrijeme "Oluje" bio je na neprijateljskom borbenom položaju na Popović Brdu. Dana 7. kolovoza 1995. god. u Manjerović Selu predao se pripadnicima HV-a.
KRIVOKUĆA, VLADO, (Milan), rođen 14.09.1941. god. u Gornjoj Trebinji, općina Karlovac, Srbin,
u vremenskom razdoblju srpnja do listopada 1991. god. viđen od strane svjedoka kao pripadnik neprijateljskih snaga koje su djelovale na području Skakavca, Slunjske Selnice, Slunjskih Moravica, Trebinja i Utinja.
KRLIĆ, STEVO, (Svetozar), rođen 5.10.1966. god. u Glini, Srbin,
tijekom 1991. god. pristupio četničkim postrojbama na području Šljivovca, općina Vrginmost, zaduživši naoružanje i opremu, a potom je nakon 4. studenoga 1992. god. u sklopu XXI. kordunaškog korpusa, XIX. brigade vojske tzv. RSK najprije kao pripadnik mješovitog artiljerijskog diviziona-baterije haubica 105 mm, a kasnije kao zapovjednik baterije protuoklopnih topova 76 mm, sve do kolovoza 1995. god. djelovao na teritoriju Katinovca i Veljuna protiv hrvatske vojske i redarstvenika.
KRPIĆ, JELENKO, (Branko), rođen 13.04.1951. god. u Topuskom, općina Vrginmost, Srbin,
u rujnu 1991. god. priključio se nelegalnim oružanim postrojbama tzv. Republike Srpske Krajine, te je od 21. rujna 1991. god. bio pripadnik Vojne policije u Vrginmostu. U svibnju 1992. god. isti je u zapovjedništvu brigade.
KUKIĆ, MILIĆ, (Tomo), zvani Mićan, rođen 10.07.1941. god. u Cerovcu Vukmanićkom, prebivalište u Cerovcu Vukmanićkom, općina Karlovac, Srbin,
u početku agresije na RH pristupio nelegalnim pobunjeničkim srpskim postrojbama tzv. TO i Milicije Krajine, u redovima kojih ostaje za trajanja pobune i okupacije dijela hrvatskog teritorija. U sastavu tih postrojba djelovao je na području Vukmanićkog Cerovca i na taj način spriječavao funkcioniranje legalne hrvatske vlasti.
KUKULJ, PERO, (Miloš), rođen 1.04.1952. god. u selu Blatuši, općina Vrginmost, Srbin,
u drugoj polovici 1991. god. priključio se srpskim paravojnim snagama tzv. RSK na području opčine Vrginmosta koje su privremeno okupirale dio državnog teritorija RH. Bio je pripadnik XIX. brigade, gdje je dobio oružje i streljivo te smb-odoru. Bojno je djelovao protiv legalnih vojnih postrojba RH.
KUNIĆ, ŽARKO, (?),
pristupio srpskim paravojnim postrojbama u Gornjoj Trebinji dobivši naoružanje i odoru. Odlazi na držanje seoskih straža, a od studenoga 1991. god. do veljače 1992. god. borbeno djeluje na prvim crtama prema položajima HV na Kublarima. Potom odlazi na vojni poligon u Cerovac. Od svibnja 1992. god. pristupio 3. četi 1. bataljuna XI. brigade u vojarni Mekuše gdje ostaje do kolovoza 1995. god. djelujući borbeno u naseljima Brođani i Kamensko.
Uvod | Ratni zločini u Hrvatskoj | Ratni
zločini u Bosni i Hercegovini | Linkovi

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

Celebration of the Year of War in 1991.

A year of occupation according to the "Unity" plan ZAKLJUČAK Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA KRVATSKU 1990 - 1995.

|
|
|
|
|
||
|
|
||
|
|
| Prvi hrvatski redarstvenik Pejo Radoš sjeća se da su bili u bezizlaznoj situaciji u Glini i da trebaju
zahvaliti svojemu zapovjedniku Šimi Daniću, koji ih je znao izvući iz nemogućih situacija. Iz Gline su se povlačili u dva sata noću preko rijeke Viduševca, a njihovim je kućama bilo javljeno da
su zarobljeni. Pejo Radoš kaže: "Kada smo nazvali kući, rekli su nam da im je javljeno da su zarobljeni, no nas je Šima Danić svojom taktikom, vještinom i znanjem izvukao i spasio svima život".
Prvi hrvatski redarstvenik Ivan Živković, pripadnik slavonskobrodskih specijalaca, također se našao u obrani Gline i u svojim razgovorima stalno
ističe Marka Sremića, koji ih je tamo dočekao i brinuo se o njima. Ivan Živković kaže: "Meni je to u pravom smislu bilo prvo vatreno krštenje i nezaobilazno iskustvo, te životno razdoblje
koje nikada neću zaboraviti. Sva ta sela oko Gline, Prekopa, Kihalec, Glinsko Novo Selo, Stankovec i druga, trajno su mi u pameti. Znam da su nas, kada smo odlazili u Glinu, ispratili riječima:
"Eto, dečki, valjda ćete se živi vratiti". Tako su nas tješili oni koji nikada nisu mogli smisliti da Hrvatska ima svoju policiju. Kada smo tamo došli, dočekao nas je Antun Babić, koji se sa
svakim rukovao, želeći nam dobrodošlicu i zahvalnost što smo im došli pomoći". Ivan Živković također se sjeća koliko su im pomogli rovovi koje su iskopali. Posjetio ih je i Marko Sremić
savjetujući ih kako da se zaštite i što da učine, te gdje vreba opasnost. Sjećaju ga se kao strogog i odlučnog čovjeka, a uputio ih je u to gdje ima eksploziva i kako praviti improvizirane
minsko-eksplozivne naprave. Koristili su se limenkama Coca cole i raznih drugih sokova. Uz Ivana Živkovića, na tome će raditi prvi hrvatski redarstvenik Josip Džaković i Željko Matijević.
Prigodom jednog uzimanja eksploziva iz vojnog skladišta bit će primijećen i jedva će spasiti živu glavu. Ivan Živković će reći: "Oni su primjetili da netko hoda oko mosta i to su mjesto zasuli
granatama. Dobio sam malo po nozi, pa po leđima. Tako su mi tri pršljena kralježnice oštećena. Padom Okučana mi smo pali u okruženje, pa nam je deset dana kasnila smjena, no uskoro potom i Glina
je pala".
Prvi hrvatski redarstvenik Jozo Čuić iz Bjelovara također se sjeća događaja u Glini, kamo su redovito stizali pripadnici specijalne
jedinice Bjelovarske policijske uprave. On kaže: "Oni koji su išli na Banovinu, uglavnom su bili prvi hrvatski redarstvenici".
Prvi hrvatski
redarstvenik, Darko Kaurić rođen u Glini, a tada na službi u Policijskoj postaji u Glini, kaže: "Postaja je u Glini napadnuta 26. srpnja i mi smo predosjećali da će se to dogoditi. Mi u toj
postaji nismo čak ni oznake stavili na kape, nego su ostale petokrake, da ne bismo izazivali. Napad je počeo u pet ujutro. Tada nas je u postaji bilo oko dvadeset policajaca, a u tom trenutku ja
sam s još jednim kolegom bio u ophodnji u gradu. Pojurili smo pomoći drugoj patroli koja je napadnuta, no, nažalost, upali smo u zasjedu i bili zarobljeni. U pomoć je krenuo i Marko Pavlović s
jednim pričuvnim policajcem, no Pavlović će biti zarobljen nakon ranjavanja, a pričuvni će policajac poginuti. Nas šesnaest je zarobljeno, i uz teške fizičke torture, sprovedeni preko njihova
sela Dragotine na Šamaricu. Tu su nas smjestili u neku lovačku kuću, u kojoj su nastavljena teška psihofizička zlostavljanja. Nakon jednog dana i noći, prebacili su nas iz Šamaričkih Brđana u
Golubić kod Knina, gdje je bio obučni centar za njihove specijalce. U zarobljeništvu smo ostali pedeset i dva dana, nakon čega smo razmijenjeni, nas pedeset, za njihovih šesnaest zarobljenih na
Plitvicama". Ono što ih je najviše boljelo u zarobljeništvu jest to što su im u zatvoru pod prozor dolazila djeca, koja su vikala: "Dajte nam ustaše da im pijemo oči na slamku". Naši zarobljeni
policajci tjerani su da lupaju glavama o zid ili da se tuku međusobno.
U kninskom se zatvoru našao i Slavko Marinić iz Ogulina, koji je 23.
srpnja 1991. zarobljen u Plaškom uz Marija Vrbana i Alena Paušića. Prvi hrvatski redarstvenik Slavko Marinić sjeća se raznih oblika mučenja i ponižavanja zarobljenih policajaca. Zatvorski
stražari u Kninu tražili su od njega da ljulja i uspavljuje maloga psa, pa ako ne uspava psa, onda dobije batine. Slavko Marinić kaže: "Nije moguće sve ispričati, no meni je bilo najveće
poniženje kada su dovodili svoju djecu da mokre po nama". Nakon razmjene i oporavka, Slavko Marinić će se prijaviti u 1. gardijsku brigadu "Tigrovi", gdje ostaje do ranjavanja i kasnije
umirovljenja. Poslije je za vrijeme borbi na južnom bojištu susretao mnoge zarobljene Srbe i Crnogorce, ali nikada nije taknuo niti jednog zarobljenika, niti se komu osvećivao. Samo kratko o tome
kaže: "To je naš, katolički odgoj, mi smo, jednostavno, tako naučeni".
Prvi hrvatski redarstvenik Ivan Babić iz Gornje Stubice kaže: "Mi smo
dobili uzbunu u Lučkom, a povod je za nju bio napad na policijsku postaju u Glini. Zapovijedao nam je Mladen Markač i sjećam se da je stalno zvao zapovjednika postaje u Glini da izdrži pola sata,
da mi dolazimo, jer smo mi na ulazu u Glinu. On nam se, međutim, javio preko veze da se više ne može. Postaju su napadali isključivo Srbi četnici i bilo je mnogo poginulih i ranjenih.
"Kada smo mi ušli u Glinu, odmah nakon toga je ušla i tzv. JNA s tenkovima, a mi smo između tenkova došli do postaje. Postaja je bila u zgradi Teritorijalne
obrane u samom centru nasuprot katoličkoj crkvi. U parku se stacionirala vojska. Kad smo ušli u postaju, na sve strane bilo je puno krvi, a oni su sve naše preživjele zarobili i odveli sa sobom.
U pomoć je došla i jedna postrojba ZNG-a koja je ušla okolo jednim potokom. Sjećam se župnika u Glini, jer je bio kapelan u Mariji Bistrici. Njemu je uvečer jedan kapetan tzv. JNA javio da, bio
ili ne bio u crkvi, oni sutra ujutro ruše crkvu i župni dvor i tako je i bilo".
Erdut, Aljmaš i Dalj našli su se potkraj srpnja u potpunu
okruženju Srba iz Bijelog Brda, Sarvaša i Borova Sela. Od 16. do 21. srpnja na području Lipika, Sirača, Otočca i Daruvara ubijeno je iz zasjede sedam policajaca, a isto ih je toliko i ranjeno.
Policajci su ubijeni uglavnom s leđa i za vrijeme patroliranja navedenim gradovima.
Svi ti događaji doveli su na inzistiranje Republike
Hrvatske do novih razgovora i donošenja rezolucije o prekidu vatre. Tu rezoluciju, koja nije rješavala bit stvari, nije potpisao predsjednik Predsjedništva SFRJ Stipe Mesić. U vrijeme donošenja
rezolucije, 3. kolovoza, dogodili su se pokolji u Aljmašu, Erdutu i u Dalju nad civilima i policajcima. Hrvatski stanovnici Hrvatske Kostajnice i okolnih banovinskih mjesta Majura, Selišta i
Stublja 31. srpnja bili su prisiljeni nakon sustavna ugrožavanja i razaranja njihovih mjesta otići u sigurne dijelove Republike Hrvatske.
Uz
sve što je tzv. JNA činila u Hrvatskoj, Republika Litva 30. srpnja priznala je Republiku Hrvatsku i Sloveniju, a Republika Hrvatska je 3. kolovoza priznala Republiku Litvu. Vlada Republike
Hrvatske istog je dana do daljnjeg zamrznula sve odnose s Republikom Srbijom zbog vidljive politike ekspanzionizma i agresije.
U Dalju je
izvršen mučki napad na Policijsku postaju u kojem su uz domaće Srbe sudjelovali rezervisti iz Vojvodine u tenkovima tzv. JNA. Policajcima u postaji dali su ultimatum da se predaju, ali su oni to
odbili, jer su znali da su sve okolne kuće i zgrade pune četničkih snajperista. Taj napad, koji je počeo u četiri sata ujutro, završit će pogubno za hrvatske policajce. Nad onima koji nisu
poginuli izvršena su neviđena zvjerstva. U Osijeku će 5. kolovoza ravnatelj osječke bolnice prim. dr. Krešimir Glavina potvrditi da su dovezena 22 poginula u napadu na Policijsku postaju Dalj.
Ministar unutarnjih poslova Republike Hrvatske, Ivan Vekić pozvao je sve vojno sposobne građane koji su bili prisiljeni napustiti svoja
mjesta da se jave i pridruže pričuvnim postrojbama Hrvatske vojske. Bilo je to nužno, jer su se već tada pojavila mišljenja da padom mjesta za branitelje iz tog mjesta prestaju obveze obrane
zemlje.
Na početku kolovoza ugroženi postaju i oni dijelovi Republike Hrvatske za koje se to nije očekivalo, iako je znano koju granicu "velike
Srbije" najavljuje četnički vojvoda Vojislav Šešelj. Naime, 4. kolovoza u Podravskoj Slatini višecijevnim raketnim bacačima napadnuta je Policijska postaja, a pripadnici Hrvatske policije nigdje
više nisu bili sigurni, pa će tih dana na svojoj dužnosti biti ubijena tri prometna policajca.
Vukovar, Osijek i Vinkovci svakog su dana sve
više na udaru svih oružja kojima je raspolagala tzv. JNA i tu se više nije moglo govoriti o teroristima. Teroristi će sada otvoreno djelovati unutar tzv. JNA vozeći tenkove i druga bojna
sredstva. U selima u koja su ulazili rušeći sve pred sobom i ubijajući svakog na koga su naišli, Hrvati koji su bježali prepoznavali su na tim tenkovima svoje susjede. Ti su susjedi nakon ulaska
u selo pokazivali ovima na tenkovima, i oficirima tzv. JNA, koja je kuća hrvatska i tko je član HDZ-a, jer te je trebalo srušiti i ubiti.
Novinar Hrvatske televizije Gordan Lederer bit će ubijen metkom iz snajpera u blizini Hrvatske Kostajnice dok je snimao pripadnike Zbora narodne garde. Dok mu je
pružana prva pomoć, krhotina granate ponovno će ga raniti. Liječnici su mu pokušali spasiti život izravnom transfuzijom krvi iz ruke jednog gardista. General tzv. JNA Andrija Rašeta odbio je dati
vojni helikopter da se spasi život Gordana Lederera.
Prvi hrvatski redarstvenik Mato Fofić priča: "Mi smo iz Kutine poslani u pomoć Hrvatskoj
Kostajnici. To više nije bio policijski posao, nego smo držali položaje i branili Hrvatsku Kostajnicu od pada. Dolazili smo u smjenama od desetak dana, nakon čega smo se vraćali u Kutinu.
Moje najteže ratno iskustvo nije Hrvatska Kostajnica, nego Hrvatska Dubica. Mi smo nakon pada Hrvatske Kostajnice morali čuvati to područje da bi se mogli izvući civili iz sela Bačina i Hrvatske
Dubice prema Jasenovcu. Postupno smo se povlačili i držali Jasenovac otprilike tjedan dana, a onda je uz pomoć Zbora narodne garde formirana crta od sela Bročica do sela Drenova Boka".
Davor Pelegrin, prvi hrvatski redarstvenik, kaže da su svi djelatnici policije Policijske uprave Kutina u jednom trenutku postali specijalci. On
kaže: "Dijelili smo jednako ratnu sudbinu. To počinje od Hrvatske Kostajnice, Hrvatske Dubice, onda Jasenovac. Kada smo bili na terenu, bili smo u ratu, a kada bismo se vratili u Kutinu, radili
smo redovni policijski posao. Mi smo branili Hrvatsku Kostajnicu i Hrvatsku Dubicu, ali smo se, nažalost morali povlačiti. Na kraju smo se morali povući i iz Jasenovca i to je za sve nas bilo
žalosno i zastrašujuće. Znam da je onda crtu obrane preuzela Hrvatska vojska. Meni je osobno bilo najteže u Jasenovcu. Naši iz Kutine smatrali su da smo zarobljeni. Bilo nas je oko trideset i svi
smo odreda bili djelatnici Policijske uprave Kutina. U noći smo vidjeli da se moramo povući i to smo učinili u dva kamiončića".
Prvi
hrvatski redarstvenik Ekrem Pajalić smatra da je ono što se događalo u Hrvatskoj Kostajnici bio pravi rat. Civili su bili upućeni na Hrvatsku policiju u svakom pogledu i s njom su se osjećali
sigurni. Opasnost je dolazila od tzv. JNA, jer je igrala dvostruku igru. U njezinim su tenkovima bili četnici, jer su članovi posada na titovkama nosili kokarde. Ekrem Pajalić dalje kaže:
"Svakodnevne su prijetnje kulminirale u srpnju. Na ispomoć su nam došli policajci iz Kutine i Novske i počela je obrana područja hrvatskog Pounja". Fenomen obrane na tom području, južno od Save
svakako je Sunja, koja je usprkos svemu odolijevala svim naletima tzv. JNA i četnika.
Položaji postrojbi Hrvatske policije i Zbora narodne
garde napadnuti su 16. kolovoza kod Okučana, a cijeli su dan minobacačima tučena sela Gornji Bogićevci, Kosovac i Medari. U blizini sela Smrtića jednoj postrojbi ZNG-a postavljena je zasjeda i
dvojica su pripadnika ZNG-a ubijena, a sedamnaest ih je ranjeno u napadu na Okučane. Tim napadom otvorena je nova bojišnica, a ovaj put je cilj bio presjeći promet autocestom i željezničkom
prugom Zagreb - Vinkovci. Sredinom kolovoza, na Vukovar je tijekom jedne noći redovito ispaljivano, posebice na Borovo Naselje, po dvije stotine mina i granata.
Zaredali su pokolji nad civilima u Lovincu 14. kolovoza i selu Bjelovcu pokraj Petrinje, a u oba slučaja pokolju su predhodila teška mučenja. Cilj ovih
zvjerstava, pri čemu je redovito tzv. JNA bila u blizini, bio je zastrašiti Hrvate kako bi oni bez otpora napustili svoja mjesta. Hrvati su gotovo redovito branili svoja mjesta uz pomoć Hrvatske
policije i Zbora narodne garde te uspijevali zadržati neprijatelja makar i nekoliko dana. Taj je otpor ipak rezultirao usporavanjem agresije i ništa se nije završilo onako brzo kako je tzv. JNA
planirala. Sam general Veljko Kadijević označit će tu sporost kao glavni problem, uz neuspjeh mobilizacije i dezerterstvo. Dok se tzv. JNA žurilo, Hrvatima je svako usporavanje agresora išlo na
ruku i davalo dragocjeno vrijeme za bolje naoružavanje i pripremu obrane.
Prema svemu onome što se događalo tih dana kolovoza, može se tvrditi
da je zapravo 25. kolovoza početak opće ofenzive tzv. JNA i četnika na svim bojištima. Cilj je brzim prodorima oklopno-mehaniziranih postrojbi tzv. JNA zauzeti istočnu Slavoniju i spojiti se s
onim snagama Banjalučkog korpusa, koje će preko Okučana izbiti u Viroviticu. Nakon toga sve bi te snage Novosadskog, Tuzlanskog i Banjalučkog korpusa, nastavile prodor prema Zagrebu i Varaždinu
kako bi izbile na granicu sa Slovenijom. Dijelovi Banjalučkog korpusa bili bi upućeni da preko Karlovca također izbiju prema Zagrebu. Kninski korpus trebao je izbiti smjerom preko Sinja u Split,
Drniša u Šibenik, Benkovca i Obrovca u Zadar. Sve se imalo odigrati vrlo brzo, a u istočnoj Slavoniji u selima u kojima su Srbi bili većina, tih se dana pjevala pjesma "Dan nam treba do Zagreba".
Vrijeme će pokazati svu besmislenost takvih ideja i pokušaja da se tzv. jugoslavenska narodna armija uspješno bori protiv naroda.
U svojoj doktrini općenarodnog rata tzv. JNA nije predviđala takvu mogućnost i u Domovinskom ratu ona se zapravo borila protiv naroda, odnosno protiv Teritorijalne
obrane. Predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman 25. kolovoza u odori Zbora narodne garde posjetio je banovinsku bojišnicu. Uz ministra obrane Luku Bebića i ađutanta Velibora Kikereca
posjetio je Sisak, Petrinju, Hrvatsku Kostajnicu i Pecke. Razgovarajući sa zapovjednicima Zbora narodne garde i političkog vodstva, predsjednik Tuđman zatražio je da se primijeni aktivna obrana
prema agresoru. Dan prije ministar vanjskih poslova Savezne Republike Njemačke Hans Dietrich Genscher će izjaviti: "Ako se krvoproliće i agresorska politika koju podupire JNA nastavi, njemačka će
vlada morati razmisliti o priznanju neovisnosti Slovenije i Hrvatske u njihovim legalnim granicama. Njemačka će također poduzeti prijeko potrebne akcije unutar Europske zajednice kako bi i
Europska zajednica razmotrila mogućnost priznanja dviju država".
Njemački ministar vanjskih poslova poslao je takvu poruku jugoslavenskom
veleposlaniku u Bonnu Borisu Frlecu, u kojoj još dodaje da je riječ o očitoj povrjedi Brijunskog sporazuma od 17. srpnja 1991. od strane tzv. JNA i srpskih neregularnih jedinica".
U Hrvatsku će se Kostajnicu 9. kolovoza, uz pratnju policijskih snaga MUP-a RH, vratiti civili nakon desetak dana progona u Zagrebu i u okolici. Uz policiju
i pripadnici Zbora narodne garde osiguravaju potpuni red i mir, a zapovjednik Policijske postaje Vlado Kožar reći će za HINA-u: "Mi smo uvjerili ljude da smo tu i da čuvamo red i mir i da štitimo
građane i njihovu imovinu bez obzira na nacionalnost i vjeroispovijest".
U Hrvatskoj Kostajnici uveden je policijski sat od 21 sat uvečer do 6 sati ujutro.
Na zadarskom području u kolovozu će se otvoreno pokrenuti vojnočetnička ofanziva kojoj je cilj izbiti na Jadransko more u području Zadra, Biograda i Nina. Na
ovom području obrana Kruševa, sela nadomak Obrovcu pripada u one obrane koje treba svakako spomenuti.
Prvi hrvatski redarstvenik Neven Sorić iz
Bibinja kod Zadra, pripadnik specijalne jedinice Policijske uprave Zadar, često je dobivao zadatke u Kruševu. Bilo je to dovoženje oružja, potom kontrola prometa i na kraju bojna djelovanja u
obrani mjesta. Nikola Vulić, prvi hrvatski redarstvenik, kaže: "U Kruševo je došla Četvrta gardijska brigada i nakon toga mi smo prešli u Pridragu, a nakon deset dana smo prešli u Jasenice. Ja
sam bio u Kruševu i tu je bilo napetih situacija jednako kao u Polači. Sama konfiguracija terena je takva da je to sve kamenjar, a Kruševo je okruženo Obrovcem, Jagodnjom i Karinom. Svaki dan su
tu kroz Kruševo prolazili tenkovi i mi smo ih propuštali na putu od Karina u Obrovac i obratno. Oni su došli s 12 tenkova iz Benkovca za Obrovac i stacionirali su se između Kruševa i Obrovca u
jednoj šumici. Sve se to događalo u takvim okolnostima da su u Zadru i njegovoj blizini jeli janjetinu, a mi smo gore, samo desetak kilometara dalje, ratovali".
Pripadnici specij alne policije zadarske policijske uprave su preuzeli odgovornost za obranu mjesta Jasenice, gdje će na njih kao i na pripadnike Zbora
narodne garde u Kruševu 9. rujna biti izveden jak topničko - tenkovski napad uz potporu pješaštva.
Svemir Vrsaljko kaže: "Mi smo taj pješački
napad odbili, ali oni će krenuti ponovno 11. rujna i tada je došlo do teške borbe u obrani. Njima su Jasenice i Maslenički most bile cilj, te okruženje Kruševa. Naš prvi hrvatski
redarstvenik Neven Sorić je tada uništio prvo oklopno vozilo, a tom prilikom je naš Dragan Žunić ranjen". Sam Neven Sorić kaže: "Ta njihova oklopna vozila su bila udaljena više nego šte se optika
ručnog bacača mogla koristiti. Bilo je to sigurno oko 800 metara, a oni su koristili i dimnu zavjesu. Pokušao sam gađati, opalio sam i pogodio oklopni transporter. Kada je to vidio, Dragan Žunić
je od sreće izletio van i počeo vikati "hura" jer je onaj transporter odletio u zrak. Oni su tada nas gađali granatama i Dragan je ranjen. Mi smo se borili dalje i gađao sam još jedan tenk kojem
sam pogodio motor. Nakon toga smo se morali izvući iz Jasenica. Past će Kruševo i Pridraga i situacija je bila vrlo teška." Postupno će Hrvatska preuzimati crte obrane Zadra u samoj blizini grada
i tako će ostati do akcije "Maslenica", kada će crte obrane biti odmaknute od Zadra, a sve će završiti uspješnom i pobjedničkom "Olujom" u kojoj je većina prvih hrvatskih redarstvenika
sudjelovala.
Vinko Zlomislić, prvi hrvatski redarstvenik iz Rakitnog kod Širokog Brijega naći će se u obrani Kruševa, gdje će se boriti kao
pripadnik 4. gardijske brigade. Uz domaće branitelje, Vinko Zlomislić smatra da je Kruševo branilo oko 1000 branitelja. U prvo vrijeme obrane, ta je obrana bila aktivna i bilo je poduzimanja
akcija prema neprijatelju. Vinko Zlomislić kaže: "Padom Jasenica i Maslenice mi smo pali u potpuno okruženje i morali smo se povlačiti preko mola, a sve to je bilo jedno teško iskustvo".
Hrvatska Kostajnica, u koju su se 9. kolovoza vratili civili, Hrvatska policija i ZNG, bit će zauzeta od strane tzv. JNA i četnika 13. rujna.
Zarobljeni hrvatski branitelji bit će od strane tzv. JNA odvedeni u zloglasni logor "Manjača" u blizini Banja Luke. Svi ranjeni koji su zarobljeni, odveženi su u Bosansku Kostajnicu, također pod
nadzorom tzv. JNA. Ekrem Pajalić, sudionik ovih događaja, tvrdi da je Hrvatka Kostajnica pala u okruženje, te da je 5. rujna pokušan proboj iz opkoljenog grada, koji je završio neuspješno. Ekrem
Pajalić će završiti u logoru "Manjača", a bit će razmijenjen 10. studenog 1991.
Kninski korpus će se pokrenuti na svim pravcima koji su
predviđeni odlukom Generalštaba tzv. JNA i to je smjer Knin - Kijevo - Vrlika - Sinj, te Knin - Drniš - Šibenik i Obrovac i Benkovac prema Zadru, Biogradu, Vodicama i šibenskom mostu. Već tada će
se u zločinačkim radnjama iskazati Ratko Mladić, Borislav Đukić i Slavko Lisica. Prvi hrvatski redarstvenici Mijo Teskera i Ivica Ercegovac naći će se toga dana u obrani Kijeva. Obrana Kijeva se
postavila, jer su već dugo vremena bili u okruženju, prema svim smjerovima otkuda se mogao očekivati napad.
Mijo Teskera o tome kaže: "Držimo
prema Kninu položaje u zaseoku Teskera, to je odvojeno od južne glavne prometnice, zatim na samoj cesti Knin - Kijevo, onda imamo punkt u Ercegovcima prema Dinari. Ta tri položaja nas štite od
napada iz samog Knina. Položaje van ceste držali su pričuvni policajci, a uz cestu su svi djelatnici policije. Držali smo prema Vrlici punkt u Kolovratu te u planini Kozjak i Jurićima prema
Cetini. Napad je počeo u pet sati i sedam minuta i to tako što je ispaljena signalna raketa, a onda je bilo upravo onako, kako se kaže, da se otvorilo i nebo i zemlja." Svemu onome što je pucalo
sa zemlje u 9 sati pridružit će se i dva zrakoplova MIG, koji raketiraju, kao i topništvo, sve odreda. Nije to napad na branitelje, to je napad na sve i svakog. U 13 sati i 15 minuta u Kijevo će
ući tenkovi i od vatre jedne strojnice koju ima Mijo Teskera, oni staju i vraćaju se. Taj trenutak je bio dovoljan da započne izvlačenje civila prema ranije dogovorenom planu i sve je bilo
podređeno tom cilju. Povlačenje će biti prema planini Kozjak i dalje prema području Drniša. Dok se povlače, čuju gdje tzv. JNA megafonima poziva ljude da izađu iz kuća i da se predaju i da njima
njihova "narodna" vojska neće ništa. Skupina hrvatskih policajaca u kojoj je Mijo Teskera povlačit će se prema Dinari, gdje će se pritajiti i čekati večer. Vidjet će što znači poziv na
predaju i na koji se način tzv. JNA i Kninski Srbi odnose prema životima i imovini Hrvata. Mijo Teskera kaže: "Bavio sam se lovom i znao sam to područje i vjerujem da nas je to spasilo.
"Bili smo Stipe Gojević, Krste Maloča, Ante Gojević i ja, a ostali su bili civili. Hodali smo cijelu noć, a u jutro smo stigli do jedne žene,
Ane Čviro, koja je tu bila s ovcana. Ona nam je pokazala jednu špilju gdje smo se sakrili. Vidjeli smo kako cijeli dan sedam - osam helikoptera pregledava teren. Dok smo bili u špilji, Ana Čviro
je pustila blago i išla za njim, pa nas je obavijestila gdje je vidjela da ima vojske u Vučipolju i u Orlićima. Ana Čviro nam je navečer donijela kuhanih krumpira i mi ćemo tu noć prijeći Dinaru.
Forsirali smo i stigli u Uništa, gdje nas se skupilo oko četrdeset. Od prvih hrvatskih redarstvenika, sjećam se daje bio Stanko Jurić - Grgić, Ante Čulum i Milo Gojević. Odatle su skupina po
skupina odlazili dalje, a nas 13 je ostalo na kraju. Dalje, u prebacivanju preko Dinare nam je pomogao Stipe Božić i naši planinari, tako da smo na kraju stigli u Split. Na kraju smo mi iz
policije završili u policijskim upravama, a nas pet je završilo u Šibeniku".
Ivica Ercegovac se u trenutku napada na Kijevo nalazio u postaji
policije na dežurstvu i razvozio je jutarnju smjenu na položaje. U trenutku kada je razvozio ljude vidio je da se zadimilo kod crkve i onda su se čule dvije, tri eksplozije. Ispaljeno je potom
još pet - šest granata iz smjera sela Cetina. Ivica Ercegovac kaže: "Tada su kod nas stigli i pripadnici ZNG i jedna skupina njih je otišla prema Cetini. Sjećam se da su bili spremni moralno za
borbu ali su bili slabo opremljeni. Ja sam odlučio da sa neću predati, imao sam strojnicu i 2500 metaka i pomogli su mi to nositi. Odlučio sam da im nikako neću živ u ruke. Kada je pala odluka da
se ide, krenuli smo Zdravko Ercegovac, isto prvi hrvatski redarstvenik Jerko Ercegovac, Mijo Zorić, Mijo Slavić i ja. Na izlasku iz sela su nas otkrili i tukli po nama. Najvažnije je bilo prijeći
cestu i dok smo išli, vidjeli smo kako na sve strane ima pokidanih žica i srušenih kuća. Iza nas je krenula još jedna skupina. Kada smo pretrčali cestu, uskoro su se pojavili tenkovi koji su
tukli po nama, no uspjeli smo im umaknuti. Uspjeli smo izaći na vrh Kozjaka i tu smo se našli sa zapovjednicima Zdravkom Škarpom i Ivanom Zelićem. Sreća je da su i civili krenuli za nama i mi smo
izašli van istim onim putem kojim je specijalna policija ušla k nama u Kijevo. Na kraju sam kao policajac završio u Šibeniku, gdje sam, kao i Mijo Teskera, i danas."
Nakon pada Kijeva i Vrlike, neprijatelj je nastavio svoj prodor na pravcu prema Sinju. Jedinica voda specijalne policije iz Sinja nalazila se iznad sela Maljkova
i Potravlja, te hidrocentrale Peruča. U vrijeme napada tzv. JNA na Vrliku, izvršen je napad na vojarne tzv. JNA u Sinju. U tom napadu iz vojarne "Kula", snajperom je ubijen 25. kolovoza
redarstvenik Ivan Kamber. Uskoro će se postići sporazum o predaji vojarni u Sinju i pripadnici tzv. JNA su se prema sporazumu izvukli prema Vrlici i Kninu. Prvi hrvatski redarstvenik, sudionik
ovih događaja, Damir Jenjić kaže: "Nakon svih borbi postavljena je linija obrane pred Sinjem, nakon što su oni zauzeli Satrić, Peruču i čitavo to područje oko Vrlike. Najisturenija njihova točka
bit će Alebića Kula kod Hrvaca i tu će ostati sve do akcije "Peruča" i kasnije pobjedonosne "Oluje".
Napad iz smjera Knina prema Drnišu
Kninski korpus poduzet će 17. rujna 1991. godine. Kako je 13. rujna Predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman izdao zapovijed da se blokiraju jedinice tzv. JNA u vojarnama, to je učinjeno
i s vojarnom i objektima tzv. JNA na području tadašnje općine Drniš. Ukinuta je voda i struja vojarni u Trbunju, na što je iz Knina upućena prijetnja da će napasti Drniš. Nediljko Madžar, prvi
hrvatski redarstvenik o tome kaže: "Govorili su da će nas sravniti sa zemljom, a mi isto kao i ZNG nismo imali gotovo ništa, dok su se oni očito za to spremali pedeset godina i imali su
sve".
Očito je nesrazmjer napadača i obrane hio apsolutno na strani tzv. JNA, a i blizina Drniša i njegovo okruženje su također bili
presudni za tako brz pad Drniša. Otpor će se pružiti nakon dva dana u Pakovu Selu, Sedroniću i Kljacima. Nediljko Madžar dodaje: "Oni nisu imali namjeru samo u Drnišu ostati, već je njima bio
cilj Šibenik. Mi smo se nakon ta dva dana malo bolje organizirali i tu smo zaustavili tenkove i jednu bateriju haubica, a zarobili smo i 22 četnika. Ohrabreni time, mi smo čak planirali njih
potisnuti i ući u Drniš. U Drniš je ušla i jedna skupina od 30 ljudi, no poginuli su Duvančić i Knežević koji su bili pričuvni policajci". Događaj o kojem dalje govori Nediljko Madžar zbio se 19.
rujna, a to je na neki način bilo presudno za daljnji razvoj situacije na području Drniša i Šibenika. Policajac koji je bio na izvidnici javio je da od Drniša prema Pakovu Selu ide nekoliko
tenkova. Nediljko Madžar je odlučio s nekoliko ljudi vratiti se u zaseok Rakića Draga, gdje će unakrsnom vatrom dočekati neprijatelja. Kako se borba odvijala, počela je pristizati pomoć, tako da
će borbu nastaviti 30 - 40 ljudi. Nediljko Madžar nastavlja: "Izašao sam na cestu i vidio njihovog oficira, majora po činu, koji se zvao Stevo Krklješić i kojeg sam ja zarobio. Uhvatio sam ga za
košulju i rekao da zove svoje na predaju i oni su uskoro počeli s predajom bacajući oružje. Mi smo to oružje odmah kupili jer nam je trebao svaki komad. Barišić i ja smo došli do četvorice od
njih i trojica su mirno predala oružje, no jedan ogromni rezervist nije htio. Držao je prst na obaraču automatske puške i vidjelo se da je zbunjen. Uzeo sam pušku za cijev i htio mu je iščupati
iz ruku, no nije išlo. Na to su mu njegovi govorili: "Predaj se i ti!" Tako sam mu u jednom trenutku uspio iščupati pušku iz ruku".
Zarobljene haubice su odlučili pokrenuti prema Unešiću i upravo kada su se spremali, vratili su se tenkovi koji su ranije prošli prema Šibeniku. Uspjet će zapovjedniku
Luki Vujiću javiti što se dogodilo i on će okupiti oko 40 ljudi, što policije što ZNG, i onda su zarobljene pripadnike tzv. JNA sproveli u Unešić. Sreća je da je dan ranije minirana cesta kod
Rakića Drage, čime je put prema Šibeniku kamionima i oklopima bio onemogućen. Tu će dva policajca i dva pripadnika ZNG neprijatelju uništiti jedan tenk i nakon borbe od nekoliko sati napadači će
se povući. Nažalost, uspjet će ostale tenkove i haubice izvući prema Drnišu. Ostaje ipak činjenica da se tu stabilizirala crta hrvatske obrane, koja će se prema Drnišu pomaknuti za vrijeme akcije
"Miljevci". O svemu rečenom Nediljko Madžar u službenoj zabilješci kaže: "Doveo sam ljude u Pokrovničke Ograde, nedaleko od ceste Drniš - Šibenik tj. Rakića Drage, te im objasnio gdje se što
nalazi, svi tenkovi kao i transporteri, koji su se vratili iz smjera Šibenika. Jošku Mamiću sam rekao da smo ja i miner Ivica Tarle minirali dan prije nasip kod kafića "Fićanica", te da smo
stavili 250 kg eksploziva, te bi bilo dobro da istu dragu tj. cestu dignemo u zrak, našto je Mamić odmah i pristao.
"Joško Mamić je trojicu
gardista i policajca Davora Blaževića sa Zoljama poslao da unište tenkove na cesti. Ja i Ivica Aleksić "Sasa", te Joško i još jedan gardist, otišli smo do nasipa koji je bio miniran i kada smo
stigli do istoga, Aleksić je aktivirao eksploziv te sve digao u zrak. U tom trenutku četvorica sa zoljama su pogodila jedan tenk koji se zapalio, jedan transporter je u tom trenutku počeo bježati
u pravcu Drniša i upao je u krater dignutog nasipa ceste.
"Otvorila se velika borba koja je trajala nekoliko sati, pošto smo sve streljivo koje
smo imali upotrijebili tj. sve smo istrošili. Mamić je zapovijedio povlačenje i odlazak po svježe snage. Pri samom povlačenju četnici su pružali s tenkova i transportera veliki otpor. Sutrašnjeg
dana su se četnici povukli u pravcu Drniša".
Što se tiče Šibenika, 17. do 19. rujna snage tzv. JNA i četnika su napale grad s kopna, mora i iz
zraka, a u gradu su pogođene mnoge zgrade, kao katedrala, zgrada općine, gradska vijećnica i carinarnica. Branitelji Šibenika su uspjeli zaustaviti neprijatelja da uđe u grad, no tzv. JNA je
nastavila bombardiranje grada. Protuzračna obrana je uspjela oboriti četiri zrakoplova tzv. JNA tipa MIG, a zarobili su osam tenkova i dva oklopna transportera. Branitelji su oštetili tri broda i
dva helikoptera, a što je možda najvažnije, branitelji su zauzeli sve vojarne i vojne objekte u gradu. Za vojarne su se vodile teške borbe nakon što je iz tzv. JNA dezertiralo 150 vojnika. Ovdje
svakako treba istaknuti doprinos radnika u šibenskom remontnom zavodu "Velimir Škorpik" koji su zarobili 36 bojnih plovila, 108 oficira, podoficira i mornara, i preuzeli u svoje ruke ovo remontno
brodogradilište.
O događajima u Šibeniku svjedoči nam prvi hrvatski redarstvenik Mijo Teskera, koji je nakon pada Kijeva stigao u Policijsku
upravu Šibenik. On kaže: "Upravo kada sam zadužio odoru i tek što sam dva dana radio, nazove me uvečer Nikola Vukušić i kaže da ja i pokojni Ante Mandić - Smoljo i Mirko Todorović s dva kamiona
TLM - Šibenik idemo u Zagreb po streljivo i oružje. Išli smo s dva kamiona i dva osobna automobila, a oružje iz palih vojarni dovozilo se u Zagrebu kod Sveučilišne bolnice u izgradnji. Mi smo
sami tovarili i to toliko da smo mislili da će opruge na kamionima popucati".
Kako je u to vrijeme bio običaj u mjestima koja su u
opasnosti, pred Zadrom će ih zaustaviti policija tražeći da ostave dio tereta, jer i njima treba. Nakon uvjeravanja da ima oružja u Zagrebu, a da njihovi koji su išli nisu htjeli tovariti,
uspijevaju nastaviti put prema Šibeniku. U Pirovcu su zatekli pripadnike jedinice za specijalne namjene šibenske Policijske uprave i tu čuju da se zbog borbi ne može u Šibenik.
Mijo Teskera kaže: "Trebalo se nešto organizirati brodom. Tu noć sam u Pirovcu vidio pokojnog Mirka Karduma, našeg pripadnika iz specijalne policije. Bio
sam s njim desetak minuta, popričali smo i popili čaj. Nakon toga oni su otišli na zadatak i u okršaju na šibenskom mostu on je poginuo. Ubijen je iz tenka".
Nastavit će put do Vodica, do hotela "Punta", i tu se dogovaraju gdje će smjestiti ono što su dovezli, a to su isključivo streljivo, mine i granate. U tom
dogovaranju Mijo Teskera će vidjeti da jedna skupina branitelja za vozila ima zakačene minobacače od 120 mm. Jedan od branitelja će reći da su imali tri mine i da su to potrošili danas i da više
nema. Kada su ovi čuli da ima mina, Mijo Teskera dalje kaže: "Vidio sam po govoru da su Hercegovci. Oni su bili toliko sretni kao da su dobili najveći mogući dar. Uzeli su mine i otišli prema
Gaćelezima udariti po neprijatelju.Tada su naši uništili tenk i jedan oklopnjak s tri cijevi od kalibra 20 mm. Braća Gojević Stipe i Ivan, te Mijo Jurić, koji su iz Kijeva, a živjeli su u
Vodicama, skinuli su s tih oklopa strojnice i malokalibarske topove. Stavili su to na vozilo i koristili dalje u borbama''. Nakon što je obranjen šibenski most i neprijatelj odbačen od Zatona i
Vodica prema Gaćelezima, pitanje obrane Šibenika od zapada bilo je riješeno. Tu će se stabilizirati crta obrane koja se neće mijenjati sve do pobjedonosne "Oluje" u kojoj će sudjelovati mnogi
prvi hrvatski redarstvenici s ovog područja. Danas se zna da je obalno topništvo sa Žirja presudilo u obrani Šibenika jednako kao i ono zarobljeno kod Rogoznice.
Na području Plitvica stvari su odavno krenule loše za hrvatske branitelje, no sljedeći korak kojeg je tzv. JNA trebala poduzeti, je prodor prema Karlovcu preko
Slunja, te prema Ogulinu preko Saborskog i Plaškog. Prvi hrvatski redarstvenici iz Saborskog, Petar i Jure Matovina, te Zdravko Kovačić i Željko Vuković, te policajci Ante Matovina, Joso Gotovina
i Marko Vuković, bit će hrvatski policajci koji će u Plaškom biti dočekani vrlo neprijateljski. Kada bude u srpnju 1991. godine u Saborskom osnovana policijska postaja, oni će biti prebačeni u
Saborsko. Prvi hrvatski redarstvenik Zdravko Kovačić, koji je do 25. srpnja bio u policijskoj upravi Karlovac, tražio je premještaj u Saborsko, on o tome kaže: "Tada sam tražio premještaj, jer je
Saborsko bilo već takoreći u okruženju. Bio sam u Topuskom i u drugim mjestima i mislio sam ako treba da poginem, neka poginem tamo gdje je moj kraj, gdje mi je poznato". Ukupan broj onih koji su
branili Saborsko, po mišljenju Zdravka Kovačića, nije bilo više od 47 branitelja. Napad na Saborsko organizirat će tzv. JNA i četnici 5. kolovoza 1991. godine, dakle točno godinu dana nakon
početka prvog tečaja za hrvatske redarstvenike. Bombardiranje i granatiranje Saborskog dogodit će se 7. kolovoza, a napadi će doći iz Plaškog, smjera Titove Korenice i Ličke Jesenice, te
vojnog poligona nedaleko Slunja. Prvi hrvatski redarstvenik Petar Matovina tvrdi da je na Saborsko svaki dan ispaljeno barem petnaestak mina iz minobacača ili topova. Pokušaje napada
neprijateljskog pješaštva su odbijali uz pomoć onih iz specijalne policije, koji bi dolazili na ispomoć.
Branitelji Saborskog najviše problema
su imali da iz okruženja izvedu ranjenike na sigurno koristeći se šumskim i brdskim stazama prema Slunju. Krajem listopada Saborčani u Zagrebu će se organizirati da pošalju pomoć u Saborsko.
Pomoć je ušla preko Kapele uz veliki rizik, a branitelji će im krenuti ususret da budu sigurniji. Od dolaska konvoja pomoći obranom će zapovijedati Marko Krizmanić. Najveći problem obrane je
pitanje nedostatka oružja i streljiva, a cijelo selo u svim svojim rubnim dijelovima zbog okruženja bilo je položaj. Neprijatelja vide na prilazima mjestu, a tog kritičnoga dana od Korenice i
Plitvica na Saborsko su krenuli Martićevci kojima se već od 6 sati ujutro pridružuje neprijateljsko ratno zrakoplovstvo. Petar Matovina i Zdravko Kovačić, sjećajući se toga, tvrde da je ipak
obrana funkcionirala, dok se nisu po javil i tenkovi. Tada su se civili počeli povlačiti, a uskoro će to učiniti i branitelji. Poginut će Mato Špehar, Ivan, Darko i Ante Dumenčić, koje će
branitelji sljedeće noći sahraniti.
Većina civila će se 13. studenog izvući prema Slunju, pa dalje prema Bosni. Manji dio će ići u dva smjera
preko Kapele, a i branitelji će nakon dan - dva krenuti istim smjerom. Dio civila će ostati u mjestu i nad njima će neprijatelj počiniti zvjerstva. U povlačenju će biti zarobljenih, ali i
poginulih civila i branitelja.
Slunj i Cetingrad pružat će otpor do 16. odnosno 27. studenog, a o tome svjedoči prvi hrvatski redarstvenik Pero
Tominac riječima: "Slunj je formirao dvije Policijske postaje i to u Rakovici i Cetingradu. U Cetingradu je Policijska postaja imala 55 djelatnika od kojih su desetorica bili prvi hrvatski
redarstvenici. Dok je Slunj vodio borbu s tzv. JNA i četnicima iz pravca Plitvica i vojnog poligona, Cetingrad je napadan iz smjera Vojnića i Petrove gore. Intenzivni napadi na Slunj su trajali
više od dva mjeseca a tzv. JNA i četnici su imali vojnu premoć. Na kraju je obrana popustila i branitelji i civili su se povukli u jedinom mogućem smjeru prema Velikoj Kladuši u Bosnu i
Hercegovinu, isto kao i Cetingrad. Prvi hrvatski redarstvenik Josip Luketić gavorio je o svom iskustvu kod zauzimanja vojarni na području Ogulina. Tako on kaže: "Bio sam raspoređen za napad na
vojarnu u Svetom Petru. Tadašnji zapovjednik Milan Brozović mi je rekao da uzmem od drugog voda deset ljudi i kada se da znak raketom za napad, da mi probijemo žicu i uđemo unutra. Pola od tih
koji su išli sa mnom bili su prvi hrvatski redarstvenici i kada smo gotovo krenuli, došao je do mene Josip Ceranić - Matek koji nas je i nagovorio da idemo u Svetošimunsku na tečaj. Matek je imao
kalašnjikov i rekao je da ide i on s nama, no ja sam mu rekao da je to zadatak policije. On je bio tvrd i kada je zapovjednik odobrio, mi smo rekli da može. U vojarni uglavnom nismo imali
problema od njihovih, nego nešto od naših, jer nisu znali dokle smo mi došli''.
Zdravko Juričić, prvi hrvatski redarstvenik, uz Emanuela
Salopeka, Matu Rendukića i Josipa Skočića našao se u Ogulinu kao Hrvatski policajac na zadacima osiguranja sigurnosti građana i prometa. O zauzimanju vojarni on kaže: "Prvo je otišla ova vojarna
u Sv. Petru, onda vajarna u Ogulinu, Skradniku i Vedrincu. U Vedrincu je bilo oružje i streljivo kao i u dvije vojarne u Oštarijama, gdje je bilo svih vrsta granata za tenkove, topove i
minobacača. To je bilo takvo skladište da smo mi to osvojili, cijela Hrvatska bi imala dosta oružja, odnosno streljiva. Nažalost, oni su to uspjeli dignuti u zrak". Zaista je tako, jer da smo te
vojarne uspjeli uzeti, možda bi daljnji tijek rata bio potpuno drugačiji.
Tih dana rujna punom parom zahuktala se neprijateljska ofanziva s
ciljem da izbriše svaki trag hrvatstva gdje je to moguće. Svjesni te namjere neprijatelja, od prvoga dana branitelji Hrvatske upeli su sve snage da se tome suprotstave. Kako ono što nije pravedno
i čemu je cilj uništiti jedan cijeli narod nema šanse, premda mu se čini da će uspjeti, zbog broja i količine oružja koje ima. Goloruki Hrvati i oni koji su stali na stranu Hrvata imali su
međutim, jasan cilj i motiv. Branili su se na svom kućnom pragu i branili su svoje koristeći se beskrajnom hrabrošću i neograničenom domišljatosti. Oni koji su bili na čelu te obrane znali su da
treba učiniti sve da nametnuti rat ne bude totalni, već ograničeni, da se treba voditi u vrijeme i na mjestu koje ne odgovara neprijatelju.
Pokušaj neprijatelja da se približi Zagrebu propao je u predgrađima Siska i Karlovca, a ti gradovi su na sebe primili i izdržali ogromni pritisak neprijatelja,
koji je, videći da ne može naprijed, odlučio uništavati ove gradove neprekidnim granatiranjem. Jedan od ciljeva neprijatelja bio je presjeći područje od Save do Drave smjerom Okučani - Pakrac -
Virovitica. Prvi znak da će se na tom smjeru voditi jake borbe zbio se 16. kolovoza, kada je započeo napad na Okučane. Prvi hrvatski redarstvenik Mate Ćurak govorio nam je o zaustavljanju toga
prodora neprijatelja kod Daruvara. On kaže: "Četnici su 1. rujna 1991. godine iz mjesta Doljani izvršili jak topnički napad na Daruvar, a potom zarobljavaju veću skupinu civila Hrvata i Čeha.
Zarobili su oko 20 ljudi, a u to vrijeme su ubili trojicu policajaca. Napadnuto je cijelo područje Daruvara, a posebno Policijska postaja.
"Mi, koji smo tada kao specijalna policija branili Daruvar, izvršit ćemo pješački protuudar i razbiti neprijatelja. Došli smo do zarobljenih civila, koje su sve
vezali žicom, mučili i izmasakrirali. Novi udar oni pokušavaju iz mjesta Badljevina, gdje žele odsjeći komunikaciju Daruvara s Bjelovarom. Opet se specijalna jedinica vraća i na tom smjeru u
izravnim borbama neprijatelja vraća na njihove početne položaje. Dakle, mi smo njima u istom danu nanijeli dva poraza i dopodne nismo imali gubitaka. Popodne će oni ponoviti topnički napad na
mjesto Donji Daruvar. Od krhotina jedne od tih granata poginuti će prvi hrvatski redarstvenik Tihomir Vrdoljak". U zauzimanju bjelovarskih vojarni sudjelovao je veći broj prvih hrvatskih
redarstvenika s bjelovarskog područja.
Pad vojarni u Varaždinu i Čakovcu, kao i ovih u Bjelovaru, znatno će doprinijeti podizanju morala,
ali i popuni naoružanja hrvatskih branitelja. Vojarne u Bjelovaru past će u ruke branitelja 28. rujna, a 30. rujna ona u Koprivnici koja dolazi u ruke branitelja bez borbe.
U Dalmaciji je u svakom slučaju najznačajnije zauzimanje vojarni i skladišta streljiva, te vojnih objekata na području Ploča. Nakon blokade u noći 15. na 16.
rujna koordiniranom akcijom policije i ZNG Ploča, Metkovića i Opuzena započela je akcija zauzimanja vojarni i skladišta.
Prvi hrvatski
redarstvenik Ranko Štrbić, sudionik toga događaja, kaže: "Mi policajci smo imali pješačko oružje dok ZNG nije imao ni to za sve ljude koji su se uključili. Zapovjednik Ante Herak je tražio da ne
dopustimo vojsci da izađe van. Tu večer 15. rujna napali smo u sidrištu i mornaricu te uz brdo Tratinja do Bačina gdje su bila skladišta. Cilj je bio izvući što više oružja i da se potjera
mornarica. Bilo je i zapaljenih brodova, što je djelovalo vrlo impresivno. Izvučena je velika količina oružja s već pripremljenim kamionima. Mornarica se povukla iz sidrišta. ZNG je izvlačio
oružje iz skladišta, dok smo mi iz policije vojarnu držali u blokadi. Negdje iza pola noći iz Mostara su doletjeli zrakoplovi tzv. JNA. Osvijetlili su svijetlećim bombama to područje. Bacili su
sigurno pedeset svjetlećih bombi, no uspjeli su pogoditi samo jedno skladište. Ipak, naši su masu oružja izvukli, jer su bili svjesni da moraju raditi brzo". General Petar Šimac u svojim
sjećanjima na te događaje ističe isto tako važnost ove akcije, koja je u znatnoj mjeri doprinijela daljnjem uspješnom vođenju obrane.
Svi
prvi hrvatski redarstvenici slažu se da je na svim prodorima neprijatelja najvažnija činjenica da su do kraja rujna zaustavljeni gotovo svi njegovi smjerovi udara. U aktiviranju svog ratnog
stroja neprijatelj je uspio na Hrvatsku usmjeriti 45% svojih potencijala, a raspored tih snaga bio je takav da je na Vukovar, Vinkovce i Osijek usmjereno 38%, a na sve ostale dijelove Hrvatske
7%. Danas poznati i dostupni podaci iz neprijateljskih izvora potvrđuju želju neprijatelja da, kada u istočnoj Slavoniji nije sve išlo po planu, u jednoj velikoj bitci pobijede Hrvate. Računali
su da će Hrvati po svaku cijenu htjeti spasiti Vukovar i da će tu prebaciti sve snage i sve oružje, a onda će tzv. JNA tu u jednoj bitci pobijediti. Kako je kod Srba puno toga počivalo na mitu i
srednjem vijeku, njima je trebala jedna velika pobjeda o kojoj bi onda mogli pričati sljedećih 600 godina.
Nakon što su od početka srpnja
sustavno i svakodnevno napadali Vinkovce, Osijek, a posebno Vukovar, u glavni napad će krenuti 25. kolovoza. Po njihovim planovima se smatralo da im za Vukovar treba tek jedan dan, a onda će
krenuti dalje Borinačkom gredom prema Đakovu. Toga prvoga dana nisu uspjeli ništa, osim silno razoriti dijelove grada Vukovara, a posebno Borova Naselja. Sporost u odlučivanju i sam način
odlučivanja u tzv. JNA nakon početnih neuspjeha u mnogim dijelovima Hrvatske tražit će promjenu plana. Ova promjena prije svega se odnosi na Vukovar, gdje je u međuvremenu, odnosno 30. kolovoza
za zapovjednika poslan profesionalni vojnik, dopukovnik Mile Dedaković - Jastreb. Novi plan generalštaba tzv. JNA predviđa da se pitanje Vukovara riješi za 7 dana, a taj napad će početi 14. rujna
i to istovremenim napadom na Borovo Naselje i Sajmište. U borbu je uvedena najelitnija postrojba tzv. JNA, Oklopno mehanizirana gardijska divizija. U dva dana na ta dva smjera neprijatelju će
biti uništeno više od trideset tenkova, a svi novi pokušaji da se pomaknu crte obrane završit će praktično do posljednjeg dana obrane neuspješno.
Padom Marinaca i Cerića 1. i 2. listopada, te veličanstvenom obranom Nuštra 3. i 5. listopada, Vukovar je doveden u potpuno okruženje, a jedinstvena obrana sastojat će
se od obrane Vukovara, Borova Naselja i Bogdanovaca. U obrani Cerića važnu ulogu je imao prvi hrvatski redarstvenik Vjeko Čuljak, isto kao i u obrani Nuštra. U obrani Nuštra važnu ulogu imati će
između ostalih prvi hrvatski redarstvenici Damir Dujić i Ante Gilja.
Prvi hrvatski redarstvenik Tomo Pucelj istaknut će se u obrani
Bogdanovaca, a njegov bratić Rudika Pucelj u obrani Vukovara. Hrvatski policajci su u obrani Vukovara imali važnu zadaću u Borovu Naselju i Sajmištu gdje su bili raspoređeni pripadnici Policijske
uprave Varaždin i Čakovec. Oni su zapravo bili najveća organizirana skupina koja je iz nekog dijela Hrvatske došla braniti Vukovar.
Rudika
Pucelj nam svjedoči o svom sudjelovanju u obrani Mitnice, gdje se našao s policajcima Salvadorom Rimcem, Igorom Dasovićem, Josipom Begovićem, Josipom Gadžom, Mariom Miličevićem, Zoranom Šimićem,
Slavkom Štefančićem, Stjepanom Marijanovićem i Dubravkom Gvozdanovićem. Rudika Pucelj kaže: "Mi smo na Mitnici imali svoje područje odgovornosti, a to je dio koji dijeli Sajmište i Mitnicu, koje
Vukovarci zovu Koreja. Bio sam u timu s pokojnim Salvadorom Rimcem za uništavanje tenkova, a išli smo tamo gdje su od nas tražili da uništimo neki od tenkova. Djelovali smo s ručnim minobacačem,
protuoklopnim minama ili zoljama. Mi smo uvjereni da smo uništili desetak njihovih tenkova. Salvador Rimac je bio moj pomoćnik i brinuo se da imamo dovoljno mina i raketa. Salvador je ranjen i
nakon pada mu se gubi svaki trag. Nađen je nakon mirne reintegracije i sahranjen u Zagrebu, a imao sam čast govoriti mu na grobu uz nazočnost pokojnog ministra obrane Gojka Šuška".
|
||
|
hrvatski redarstvenik, PHR, Koprivnica, Udruga, Alečković, 5. kolovoza 1990., Hrvatska, Podravina, SJP, Omege, specijalna policija, policija, MUP,
MUP RH, redarstvenik, domovinski, domovinski rat, Miralem Alečković, Davor Runtić, Kronologija, kronologija rata, koprivničko-križevačka, županija, hrvatski redarstvenik, PHR, Koprivnica, Udruga, Alečković, 5. kolovoza 1990.,
Hrvatska, Podravina, SJP, Omege, specijalna policija, policija, MUP, MUP RH, redarstvenik, domovinski, domovinski rat, Miralem Alečković, Davor Runtić, Kronologija, kronologija rata, koprivničko-križevačka, županija, hrvatski
redarstvenik, PHR, Koprivnica, Udruga, Alečković, 5. kolovoza 1990., Hrvatska, Podravina, SJP, Omege, specijalna policija, policija, MUP, MUP RH, redarstvenik, domovinski, domovinski rat, Miralem Alečković, Davor Runtić,
Kronologija, kronologija rata, koprivničko-križevačka, županija, hrvatski redarstvenik, PHR, Koprivnica, Udruga, Alečković, 5. kolovoza 1990., Hrvatska, Podravina, SJP, Omege, specijalna policija, policija, MUP, MUP RH,
redarstvenik, domovinski, domovinski rat, Miralem Alečković, Davor Runtić, Kronologija, kronologija rata, koprivničko-križevačka, županija, hrvatski redarstvenik, PHR, Koprivnica, Udruga, Alečković, 5. kolovoza 1990., Hrvatska,
Podravina, SJP, Omege, specijalna policija, policija, MUP, MUP RH, redarstvenik, domovinski, domovinski rat, Miralem Alečković, Davor Runtić, Kronologija, kronologija rata, koprivničko-križevačka, županija, hrvatski redarstvenik,
PHR, Koprivnica, Udruga, Alečković, 5. kolovoza 1990., Hrvatska, Podravina, SJP, Omege, specijalna policija, policija, MUP, MUP RH, redarstvenik, domovinski, domovinski rat, Miralem Alečković, Davor Runtić, Kronologija, kronologija
rata, koprivničko-križevačka, županija,
|
||
|

Question: in which year did the domovinski rat celebrate the year of war

Celebration of the Year of War in 1991.

A year of occupation according to the "Unity" plan ZAKLJUČAK Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA KRVATSKU 1990 - 1995.

in which year did the domovinski rat celebrate the year of war

Question: when did the domovinski rat live in kazakhstan

Celebration of the Year of War in 1991.

when did the domovinski rat live in kazakhstan

Question: what was the name of the uprising in 1991

Celebration of the Year of War in 1991.

what was the name of the uprising in 1991

Question: the domovinski rat was a symbol of what

Celebration of the Year of War in 1991.

Question: what was the name of the plan in which the domovinski rat was removed from

Celebration of the Year of War in 1991.

what was the name of the plan in which the domovinski rat was removed from

Question: the domovinski rat commemorates the anniversary of what

Celebration of the Year of War in 1991.

the domovinski rat commemorates the anniversary of what

Question: what was the name of the union plan

Celebration of the Year of War in 1991.

Celebration of the Year of War in 1991 .

A year of occupation according to the " Unity " plan ZAKLJUČAK Josip Jurčević : SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA KRVATSKU 1990 - 1995 .

GODINE SLAVONIJA U RATNOJ 1991. GODINI Oklopništvo prema planu "Jedinstvo" ZAKLJUČAK Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA HRVATSKU 1990. - 1995.

GODINI Oklopništvo prema planu "Jedinstvo" ZAKLJUČAK Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA HRVATSKU 1990. - 1995.

Celebration of the Year of War in 1991. A year of occupation according to the "Unity" plan ZAKLJUČAK Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA KRVATSKU 1990 - 1995.

A year of occupation according to the "Unity" plan ZAKLJUČAK Josip Jurčević: SRBIJANSKA ORUZANA AGRESIJA NA KRVATSKU 1990 - 1995.

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

Hrvatske žrtve koje nitko ne spominje
Uređuje Vlč. Franjo Jurčević
Budući se namjerno prešućuje
spominjanje ogromnih žrtava HRVATSKOG NARODA - kako u Domivinskom ratu tako i
prije - odlučili smo ovdje barem djelomično doprinositi njihovom spomenu.
Stranica je zaživjela dana 10. kolovoza 2004. na dan sv. Lovre mučenika, a na
internet je stavljena 12. kolovoza 2004. Biti će redovito nadopunjavana
podatcima koji će se temeljiti na najvećoj mogućoj sigurnosti i provjeri. Sve
korisne primjedbe kao i nadopunu iznesenih podataka rado prihvaćamo isključivo
na:
fjurcevic@vip.hr
Iz niže navedenih
župa abecednim ćemo redom prikazati popis žrtava srpskih četničkih
divljanja, klanja i ubijanja izvršenih za vrijeme okupacije u Domovinskom ratu
na Kordunu i dijelu Like. Pripominjem da je u pripremi i popis Hrvata koje
su četničke bande poubijale za vrijeme 2. svjetskog rata te
nakon što su se isti pretvorili 1945. u partizane, onda i partizanskih
klanja i ubijanja koja su se na Kordunu sa hrvatskim življem događala sve do
1955. godine.
Ovo posebno na znanje drugu Ivanu Fumiću - a i njemu
sličnima - koji je prije dvije godine izjavio da "partizani nisu nikada, nigdje i ni na
koji način počinili zločine". Druže Fumiću, koliko si imamo godina kada je
započeo 2. svjetski rat?! Ako nisi čuo za Bleiburg i duboke i krvave jame Tvojih i
Titinih partizana nakon 1945. diljem hrvatske, dali su čuo za
titin Goli otok? Dali Ti je poznata Jazovka? Dali Ti je poznata jama u
Kostreni i najnovija otkrića (2004.) partizanskih zločina u Grižanama kod Crikvenice? Znaš
li što su to fojbe? Jesi li čuo za "Rat nakon rata" Koste Nađa te partizanski,
a ne samo ustaški, Jasenovac? Znaš li Ti i svi Tvoji tzv. antifašisti da
su talijanski fašisti vršili zločine nad sebi tuđim, hrvatskim narodom, a
Vi partizani nad svojim vlastitim i to navećim dijelom nakon rata? Jesi li
čuo za zatvor u Savskoj u Zagrebu nakon "oslobođenja" te teška mučenja i ubijanja ljudi
koji su bili krivi samo zato što su Hrvati? Kako to da veliki broj Tvojih
"antifašista" prima danas talijanske mirovine. Ako Tebi i Tvojima to nije
poznato, prošeći malo po Istri u koju dolaze te mirovine, ili pitaj Jakovčića
da Tebi i pomlađenom SAB-u dostavi točne podatke. I znaj druže
Fumiću: Istru je bez prolijevanja krvi pripojio matici Hrvatskoj
na Pariškoj mirovnoj konferenciji svećenik BOŽO MILANOVIĆ, a
ne Tvoji, druže Fumiću. Uostalom, uskoro ćeš "pred sudište božje" pa će
Ti biti sve prilično jasno. Od toga je Tebe valjda i strah, pa sve više gubiš
živce i oko sebe vidiš samo ustaše kako bi valjda opravdao teške, krvave i
do sada potpuno zatajivane i nekažnjene zločine svojih partizanskih koljača, među
kojima je sigurno bio ogroman broj pravih rodoljuba i idealista kojima su
se partizanski krvnici vješto pokrivali, što Ti i Tebi slični, druže Fumiću i
danas činite. Zašto si upravo Ti, druže Fumiću, dao razoriti obilježja mučenja i
ubijanja na Golom otoku te isto to Tvoje i Titino stratiše vlastitih drugova pretvoriti
u ugodno boravište i hotel "A" kategorije? Došlo je vrijeme da se
o tome više ne mora šutjeti. Ti i Tebi slični šutite na stranice Veritasa četnika
Štrpca na čijem popisu ima Srba iz Gospića koji su se osobno javili da ih
"ustaše nisu zaklale" te da su živi i zdravi, što Tebi, Tvojima i haškim
istražiteljima očito nije dovoljno da ne uzimate ozbiljno te
podatke. Razbijanju te protuhrvatske šutnje nastojati će doprnijeti i ova
stranica, a ako Tebi i Tvojima još štogod nije jasno, javi mi se na:
fjurcevic@vip.hr
Za
sada ćemo imenovati samo žrtve Domovinskog rata
od
1991.-1995. i to iz slijedećih župa:
Također pripominjem da su sve niže navedene žrtve ubijene
dva puta: prvi puta kada su ih srbo-četnici ubili, a drugi puta kada mi sami o
njima šutimo. Uz ova dva puta neki su ubijeni čak i treći puta i to kada su ih
njihovi krvnici tako duboko zakopali da ih se ne nađe.
Takove ćemo posebno obilježiti. U navedenim župama Srbi su ubili ili zaklali 343 žitelja - 98%
civili, žene i starci. I oni bi se sada vratili kao da ništa nije bilo: Hrvati su se
sami poubijali, crkve su se same razorile i kuće su se same
srušile...
CETINGRAD
Cetingrad
|
|
Crkva u Cetingradu prije rušenja
|
|
Ruševine stare crkve
|
|
Nova crkva u Cetingradu
|Crkva je sagradjena 1805., a u potpunosti obnovljena 1988. godine. Spomenik kulture. Pripadnici srpskih pobunjenika i Jugoslavenske narodne armije crkvu su prvi put pogodili granatom, 05.10.1991., 04.11.1991. zapalili, a 01.12.1991. miniranjem potpuno razorili ostatke crkve. |
I po
ovim fotografijama se vidi da Srbi nisu samo ubijali Hrvate nego su
sistematski rušili sve što podsjeća na Hrvate, a sa posebnim su se divljaštvom
iskaljivali na rimokatoličkim crkvama. U samom Cetingradu su - kao što se i vidi
na fotografiji - do temelja razorili velebnu crkvu Uznesenja BDM i preko 700
hrvatskih kuća. Neka im bude krivo, jer sve je obnovljeno i podignuto a posebno
je lijepa župna crkva koja je potpuno jednaka bivšoj a
osim toga ispod ima i dvoranu koja može primiti
nekoliko stotina ljudi. Predstavnici međunarodne
zajednice sve su to gledali i sve to
prikrivali kako bi sada - uz svesrdu pomoć hrvatskih izdajnika - lako mogli reći da su
Hrvati zapravo krivi za sve. Ispada naime da su samo stradali "nevini i goloruki "
Srbi i srpske kuće i to sve nakon Oluje. Nazdravlje! Od Srba nitko nije bio
u četnicima nego su svi bili ili na bolovanju ili su gulili krumpir ZA "neke
druge" četnike i "narodnu" vojsku.
EVO SRPSKIH ZLOČINA
PO ABECEDNOM REDU IZ ŽUPE
CETINGRAD:
1. Barić
Anka, r. 1943. + 1993. iz Kruškovače - Cetingrad
2. Barić Jure, r. 1934. +
1995. iz Đurin Potoka - Cetingrada
3. Barić Marija, r. 1939.
+ 1995. iz Đurin Potoka - Cetingrada
4. Barić Mile, r. 1974. +
1991. iz Kapljuva - Cetingrada
5. Barić Pero, r. 1944. +
1993. iz Luka - Cetingrada
6. Brajdić Nikola, r.
1961. + 1991. iz Podcetina - Cetingrada
7. Cindrić Ivan, r. 1957.
+ 1993. iz Šmrekovca - Cetingrad
8. Cindrić Jure, r. 1935.
odveli ga Muslimani ?, iz Šmrekovca - Cetingrad
9. Cindrić Nikola, r.
1957. + 1995. iz Cetingrada
10. Cindrić Pero, r.
1946. + 1991. iz Buhače - Cetingrad
11. Cvitković Ivan, r.
1971. + 1991. iz Grabarske - Cetingrad
12. Cvitković Milan, r.
1942. + 1994. iz Grabarske - Cetingrad
13. Flanjak Slavko, r.
1939. + 1991. iz Cetingrada
14. Grdić Tomislav, r.
1959. iz Ruševice - Cetingrad
15. Jukić
Nikola, r. 1974. + 1995. iz Šiljkovače - Cetingrad
16. Jurčić Petar, r.
1934. + 1993. iz Kruškovače - Cetingrad
17. Kalić Pero, r. 1954.
+ 1993. iz Šmrekovca - Cetingrad
18.
Kalić Milan, r. 1955. + 1995. iz Đurin Potoka - Cetingrad
19. Kalić Mile, ro. 1964.
+ 1993. iz Kestenja - Cetingrad
20. Katić
Pero, r. 1967. + 1995. iz Johovice - Cetingrad
21. Katić
Zvonimir, r. 1963. + 1995. iz Đurin Potoka - Cetingrad
22. Lesar Ivica, r. 1962.
+ 1991. iz Pašin Potoka - Cetingrad
23. Lesar Nikola, r.
1927. + 1991. iz Grabarske - Cetingrad
24. Lončarić Josip, r.
1935. + 1992. iz Đurin Potoka - Cetingrad
25. Lončarić Klara, r.
1930. +?, iz Kruškovače - Cetingrad
26. Lončarić Marko, r.
1964. +?, iz Kapljuva - Cetingrad
27. Lončarić Zvonko, r.
1943. + 1991. iz Kapljuva - Cetingrad
28. Magdić Pero, r. 1973.
+ 1992. iz Pašin Potoka - Cetingrad
29.
Medić Marko, r. 1955. + 1995. iz D. Vidovske -
Cetingrad
30. Medved Milan, r. 1960. + 04.08.1995. u "OLUJI", iz
Šiljkovače - Cetingrad
31. Mrgan
Zvonimir, r. 1939. + 1992. iz Kapljuva -
Cetingrad
32. Orešković
Nikola, r. 1966. + 1991. iz Pašin Potoka -
Cetingrad
33. Paulić Kaja, r.
1928. + 1991. iz Polojskog Varoša - Cetingrad (INVALID)
34. Paulić Milka, r.
1911. + 1991. iz Batnoge - Cetingrad
35. Paulić Nikola, r.
1930. + 1991. iz Polojskog Varoša - Cetingrad (INVALID)
36. Savić Milan,
r. 1924. + 1991. iz Podcetina - Cetingrad (Srbin,
ubijen od četnika)
37. Stepić Josip, r.
1973. + 1994, iz Grabarske - Cetingrad
38. Stepić Milan, r.
1971. + 1991. iz Grabarske - Cetingrad
39. Strmota Nikola, r.
1935. + 1993. iz Šmrekovca - Cetingrad
40. Valentić Janja, r.
1943. +? 1991. iz Kruškovače - Cetingrad
41. Vlašić Vladimir,
r. 1938. + 1991. iz Batnoge - Cetingrad
42. Vudragović Milan,
r. 1927. + 1991. iz Podcetina - Cetingrad (Srbin, ubijen
od četnika)
43. Vuković Nikola, r.
1940. +? 1991. iz Podcetina - Cetingrad
44. Žalac Ljuba, r.
1926. +? 1991. iz Cetingrada
45. Živčić Milan, r.
1959. + 1991. iz Cetinskog Varoša - Cetingrad
46. Zrilić Slavko, r.
1955 + 1994. iz Bogovolje - Cetingrad
ŽRTVE DOMOVINSKOG RATA 1991.-1995.
U SLUNJSKOM DEKANATU
I
ŽUPI SABORSKO
(po
župama)
Župa HRVTSKI
BLAGAJ:
|Hrvatski Blagajcrkva Sv. Duha|
|Crkva je sagradjena 1807., obnovljena 1969. godine. Spomenik kulture. Pripadnici pobunjenih Srba i Jugoslavenske narodne armije, 24.10.1991., crkvu su tesko ostetili. |
1.
Volarić Janko sin Mile, r. 1933. iz Pavlovca (Blagaj), podlegao batinama
20.01.1992. u D. Nikšiću
Župa
CETINGRAD
|Cetingrad
crkva Uznesenja BDM|
|Crkva je sagradjena 1805., a u potpunosti obnovljena 1988. godine. Spomenik kulture. Pripadnici srpskih pobunjenika i Jugoslavenske narodne armije crkvu su prvi put pogodili granatom, 05.10.1991., 04.11.1991. zapalili, a 01.12.1991. miniranjem potpuno razorili ostatke crkve. |
- Barić
Anka r. Cindrić, žena Pere, Luke (Kruškovača), pog. 10.04.1993. na poligonu
Slunj od mine
- Barić
Jure r. 19.01.1934, Đurin Potok 203, Cetingrad, ubijen 22.01.1995. kod svoje
kuće
- Barić
Marija r. 05.06.1939, Đurin Potok 203, Cetingrad, ubijena 22.01.1995. kod kuće
Augusta Butorac
- Barić Mile Josin, r. 18.07.1974. u Kapljuhu, poginuo
16.11.1991. u Batnogi
- Barić Pero r. 01.08.1944, Luke (Kruškovača), Cetingrad,
pog. 10.04.1993. na poligonu (Slunj)
- Brajdić
Nikola sin Mate, r. 12.05.1961. iz Podcetina, Cetingrad, poginuo 21.11.1991. u
Pašin Potoku
- Cindrić Ivan sin Marka, r.1972, Šmrekovac 9,
Cetingrad, pog. od granate 19.02.1993
- Cindrić Jure r. 06.05.1935, Šmrekovac 107, Cetingrad,
odveli ga muslimani od kuće 17.11.1994. i gubi mu se trag
- Cindrić Nikola sin Slavka, r. 1957, Cetingrad bb, pog.
04.09.1995 (Slunj)
- Cindrić Pero sin Mile, r. 1946, Buhača 111,
Cetingrad, pog. 30.10.1991. u
Pašin Potoku
- Cvitković Ivan r. 23.07.1971. iz Grabarske 90, Cetingrad,
poginuo od mine 25.11.1991 u Pašinu Potoku
- Cvitković Milan sin Pere, r.1942, Grabarska 89a,
Cetingrad, zarobljen 10.04.1993, mučen i ubijen u Vojniću
17.05.1994
- Flanjak Slavko r. 1939. iz Cetingrada 74a, ubijen
27.11.1991. prigodom pada Cetingrada
- Grdić Tomislav, r. 08.09.1959. u Ruševici 7, Cetingrad,
poginuo 14.11.1991. u Cetingradu
- Jukić
Nikola, sin Jure, r. 08.08.1974, Šiljkovača, Cetingrad, ubijen
06.07.1995
- Jurčić Petar sin Mile, r. 1934, Kruškovača 58, Cetingrad,
preminuo od posljedica mučenja u Karlovcu 20.12.1993
- Kalić Pero r. 06.03.1954, Šmrekovac 22, Cetingrad, ubijen
17.07.1993. u Cetingradu
- Katić
Milan, sin Franje, r. 02.02.1955, Đ. Potok, Cetingrad, ubijen
06.07.1995
- Katić
Mile sin Mirka, r.1964, Kestenje 99, Cetingrad, pog. u Mekušju 13.09.1993
- Katić
Pero, sin Mile, r. 12.10.1967, Johovica, Cetingrad, oženjen, ubijen
06.07.1995
- Katić
Zvonimir, sin Franje, r. 15.01.1963, Đ. Potok, Cetingrad, ubijen
06.07.1995
- Lesar Ivica sin Zvonka , r. 1962, Pašin Potok 169,
Cetingrad, stradao 18.12.1991(Zagreb)
- Lesar Nikola sin Jure, r.01.12.1927, iz Grabarske 113,
Cetingrad, ubijen 18.12.1991. u Đ. Potoku
- Lončarić Josip r. 15.05.1935, iz Đurin Potoka,
Cetingrad, masakriran u siječnju 1992
- Lončarić Klara r. 1930, Kruškovača 48, Cetingrad, nestala
nakon okupacije 1991
- Lončarić Marko sin Zvonka, r. 29.10.1964, iz Kapljuha
181, Cetingrad, nestao 25.11.1991. u Sadikovcu
- Lončarić Zvonko sin Marka, r. 09.07.1943, iz Kapljuha
181, Cetingrad, ubijen 25.11.1991. u Kapljuhu
- Magdić Pero sin Jose, r. 01.04.1973, iz Pašin Potoka 176,
Cetingrad, ubijen 07.08.1992. u Grabarskoj
- Medić Marko r. 21.11.1955, D. Vidovska bb, Cetingrad,
ubijen 22.01.1995. u Đurin Potoku
- Medved Milan sin Nikole, r. 29.10.1960, Šiljkovača 147,
Cetingrad, poginuo u "Oluji" 04.08.1995. kod Polojske Kose
- Mrgan
Zvonimir, sin Ivana, r. 1939, Kapljuh 155, Cetingrad, podlegao 08.01.1992. u
Livnu
- Orešković Nikola sin Mirka, r. 25.04.1966, iz Pašin
Potoka 177, Cetingrad, podlegao u Bihaću u bolnici 13.10.1991
- Paulić Kaja r. 20.05.1928, P. Varoš 200 (Batnoge),
Cetingrad, invalid, ubijena polovicom studenog 1991
- Paulić Milka r. Jurčević, r. 16.07.1911, Batnoga 134,
Cetingrad, pronađena mrtva 06.12.1991
- Paulić Nikola r. 13.07.1930, P. Varoš 200 (Batnoga),
Cetingrad, invalid, ubijen polovicom studenog 1991
- Savić Milan r. 1924, Podcetin 87, Cetingrad, Srbin,
ubijen od četnika 27.11.1991, pokopan u Ruševici
- Stepić
Josip sin Nikole, r. 03.10.1973, iz Grabarske 107, Cetingrad, ubijen iz
zasjede 26.10.1994. u Šmrekovcu
- Stepić
Milan sin Ivana, r. 15.03.1971, iz Grabarske 105, Cetingrad, ubijen
16.11.1991. u Delić Poljani
- Strmota
Nikola sin Mile, r. 01.09.1935, Šmrekovac, Cetingrad, pog. 10.04.1993. na
poligonu Slunj na putu prema slobodi
- Valentić Janja r. 23.06.1943, Kruškovača 2, Cetingrad, nestala
nakon okupacije Cetingrada 27.11.1991
- Vlašić
Vladimir sin Ante, r. 01.01.1938, iz Batnoge 187, Cetingrad, masakriran u
Batnogi 16.11.1991
- Vudragović Milan (Srbin) r. 1927, Podcetin 84, Cetingrad, ubijen
27.11.1991. od strane četnika
- Vuković
Nikola sin Mate, r. 08.11.1940, Podcetin 81, Cetingrad, nestao nakon okupacije
Cetingrada 28.11.1991. u Podcetinu
- Žalac
Ljuba r. 28.08.1926, iz Bila 61, Cetingrad, nestala studenog
1991
- Živčić Milan sin Branka, r. 22.04.1959, iz Cetinskog
Varoša 3, Cetingrad, poginuo 03.10.1991. u Cetingradu
- Zrilić Slavko sin Marka, r. 21.05.1955, Bogovolja 81
(Cetingrad), poginuo 20.01.1994
Župa
CVITOVIĆ:
1.
Begović Janko sin Marka, r. 04.08.1908, G. Glina 120,
Cvitović, spaljen u svojoj kući 18.11.1991
2.
Begović Manda kći Janka, r. 03.06.1924, G. Glina, ubijena i
zapaljena 18.11.1991, kršćanski pokopana 08.07.1996
3.
Cindrić Anka kći Nikole, r. 01.10.1931, G. Kremen 41,
Cvitović, ubijena 01.06.1993
4.
Cindrić Vinko, D. Glina, utopio se u Korani u ljeto pri
bijegu 1992
5.
Cindrić Zora kći Ivana, r. 03.09.1950, majka trije malodobne
djece, D. Glina 120, Cvitović, ubijena 01.11.1991
6.
Jurčević
Mile “Brko” sin Marka, r. 29.09.1919, G. Glina 162, Cvitović, ubijen 18.11.1991,
mrtav ležao u vrtu nepokopan, ekshumiran i kršćanski pokopan tek 08.07.1996
7.
Jurčević Nikola r. 1932, G. Glina, obješen 24.12.1993.
8.
Jurčić Jeka r. 20.09.1925, Tatar Varoš 124, ranjena
20.11.1991, podlegla ranama 23.11.1991
9.
Jurčić Vinko r. 26.08.1922, iz Tatar Varoša 124, Cvitović,
ubijen 20.11.1991 u Tatar
Varošu
10. Mlinac Ivan sin Nikole, r. 05.05.1942, Ponor,
Cvitović, ubijen 16.11.1991. u Žalčevoj Kosi
11. Obrovac Bara r. 20.04.1932.
iz Ponora 24, Cvitović, ubijena u studenom 1991. u svojoj
kući
12. Obrovac Ivan sin Marka, r. 13.10.1923, Gl. Vrelo 195, Cvitović, ubijen
06.08.1995. kod kuće
13. Obrovac Marija r. 10.12.1913, šlagirana, Ponor 11, Cvitović, zadnji put viđena 16.11.1991,
kuća opljačkana i gubi joj se trag
14. Puškarić Katarina kći Marka, r. 29.05.1929, G. Glina, župa Cvitović,
lubanja pronađena uz potok Glinu, kršćanski pokopana 08.07.1996. u
Cvitoviću
15. Puškarić Tomo r. 11.10.1932, G. Kremen 56, župa Cvitović, ubijen
01.06.1993;
16. Radočaj Mile sin Vlade, r. 22.04.1972, Cvitović 57, pog. na Turnju
05.10.1991
17. Raužan Franjo sin Ivana, r. 09.04.1921, Cvitović 47, ubijen 07.02.1992;
18. Raužan Marijan sin Slavice, r. 20.05.1952, Cvitović 46, viđen krajem
1991. u srpskom logoru St. Gradiška, mučen i ubijen
19. Šlat Mile sin Nikole, r.
27.02.1968, Cvitović, stradao 27.03.1992. na Korani, leš pronađen u ljetu 1992,
pokopan u Cvitoviću 08.07.1996. na groblju
Župa
DREŽNIK-GRAD:
|Drežnik Grad
crkva Sv. Antuna Padovanskog|
|Crkva je sagradjena 1883. godine. Spomenik kulture. Pripadnici srpskih pobunjenika i Jugoslavenske narodne armije crkvu su tesko ostetili 08.10.1991. |
- Bićanić Ana kći Ivana, r. 18.07.1922. iz Drežnika 48,
gubi joj se svaki trag iza 24.10.1991
- Bićanić Ilija sin Mate, r. 20.07.1933. iz Drežnika 49, ubijen
13.10.1991. u Drežniku
- Bićanić Ivan r. 1969. iz Smoljanca, Drežnik-Grad, poginuo
od mine 29.05.1993
- Bićanić Ivan sin Jose, r. 1962, Drež. Selište 3, pog.
08.09.1991. u Grabovcu
- Bićanić Jelena kći Ivana, r. 17.10.1922. iz Čatrnje 142,
Drežnik-Grad, krajem ožujka 1992. ubijena, kršćanski pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Bićanić Jure sin Petra, r. 1931. u Smoljancu 76,
Drežnik-Grad, ubijen 04.12.1991. u Smoljancu
- Bićanić Manda "Čobanica" r. 1920, iz Irinovca bb, od
24.10.1991. nestala
- Bićanić Marijan r. 1967. iz Smoljanca; Drežnik-Grad,
poginuo od mine 29.05.1993
- Bićanić Milan sin Jure, r. 1967, Čatrnja 138,
Drežnik-Grad, poginuo od mine 29.05.1993. u Glibodolu
- Bićanić Roža kći Danijela, r. 1928. u Smoljancu 76,
Drežnik-Grad, ubijena 04.12.1991. u Smoljancu
- Brozinčević Franjo sin Stjepana, r. 06.09.1930. iz Lipovače 35,
Drežnik-Grad, ubijen 28.10.1991. u svojoj kući, kršćanski pokopan 15.07.1996.
u Drežniku
- Brozinčević Marija kći Ivana, zvana "Beba" r 07.01.1943. iz Irinovca
bb, Drežnik-Grad, ubijena 28.10.1991. u Lipovači, kršć. pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Brozinčević Mate sin Ivana, r.13.02.1924. iz Lipovače 38a,
drežnik-Grad, ubijen 28.10.1991, pokopan pokraj kuće a kršćanski pokopan
15.07.1996. u Drežniku
- Brozinčević Mira kći Ivana, zvana "Seka", iz Lipovače 35a,
Drežnik-Grad, r.10.10.1936, ubijena 28.10.1991. u svojoj kući, kršćanski
pokopana 15.07.1996. u Drežniku
- Brozinčević Mirko sin Mate, r. 16.12.1962. iz Lipovače 38a,
Drežnik-Grad, ubijen u svojoj kući 28.10.1991, kršć. pokopan 15.07.1996. u
Drežniku
- Brozinčević Roža kći Petra, r. 06.06.1924. iz Lipovače 38a,
Drežnik-Grad, ubijena u svojoj kući 28.10.1991, kršć. pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Bujadinović Ana r. Smolčić r. 1919. iz Smoljanca bb, Drežnik-Grad,
ubijena 10.10.1991, pokopana kršćanski 14. 08. 1996. u
Drežniku
- Cindrić Katarina kći Stjepana, r. 22.02.1925. iz Lipovače
66, Drežnik-Grad, ubijena od strane četnika 28.10.1991, ekshumirana i kršć.
pokopana 15.07.1996. u Drežniku
- Conjar Juraj sin Margarete, r. 14.04.1932. iz Lipovače
47, Drežnik-Grad, spaljen uoči
nove 1992. godine u svojoj kući
- Conjar Jure sin Josipa, r. 1961, Drežničko Selište bb,
Drežnik-Grad, ubijen 05.08.1995. na Kurjevcu (Primišlje)
- Gašljević Leopold r. 1912, Sadilovac 33,
Drežnik-Grad, grob nepoznat
- Hodak Ana r. 18.07.1913. iz Selišta 65, Drežnik-Grad,
invalid, četnici je zapalili u kući 08.10.1991
- Hodak Ivan, invalid, nađen mrtav
kod kuće u Rastovači, Plitvice, 12.12.1991
- Hodak Ive sin Stjepana, r. 18.05.1930. iz Čatrnje 134, Drežnik-Grad, 29.11.1991. odveden u
Knin gdje je podlegao mučenju 06.01.1992, tijelo razmijenjeno i pokopano u
Šibeniku
- Hodak Juraj sin Ivana, r.
24.02.1924. iz Drežnika 5, ubijen u svojoj kući 17.05.1992, ekshumiran i
kršćanski pokopan 15.07.1996. u Drežniku
- Hodak Magdalena kći Josipa, r.
18.04.1915. iz Drežnika 5, ubijena 17.05.1992. kod svoje kuće, ekshumirana i
kršćanski pokopana 15.07.1996. u Drežniku
- Hodak Marijan sin Mile, r. 1970, Drež. Selište 79,
Drežnik-Grad, ubijen iz zasjede 22.09.1993. kod brda
Prkos
- Hodak Nikola sin Jure, r. 19.06.1967. D. Selište 67,
Drežnik-Grad, ubijen iz tenka 08.10.1991. u
Selištu
- Hodak Pave sin Danijela, r. 1903. iz Selišta 82, ubijen u svom
dvorištu 08.10.1991
- Hodak Vinko sin Dane, r. 14.04.1937. iz Irinovca bb, u ožujku
1992. nađen mrtav pokaraj svoje kuće, kršćanski pokopan tek 15.07.1996. u
Drežniku
- Keser
Mihovil sin Mate, r. 24.07.1932., Lipovača 112, Drežnik-Grad, odveden
23.10.1991. u nepoznato
- Keser
Milan sin Petra, r. 28.06.1925., iz Lipovače 103, Drežnik, ubijen 23.10.1992.
kod svoje kuće
- Klepić
Ivan sin Mate, r. 1959, Irinovac146, Drežnik, pog. 05.08.1995. podno Kurjavca
(Primišlje)
- Krizmanić Barbara kći Josipa, r. 15.11.919. iz Irinovca
137, Drežnik, ubijena u Irinovcu oko 24.10.1991, ekshumirana i kršćanski
pokopana 15.07.1996. u Drežniku
- Krizmanić Ivan sin Leopolada, r.24.12.1916. iz Irinovca
140, Dražnik, pronađen mrtav u
ožujku 1992, ekshumiran i kršćanski pokopan 15.07.1996. u Drežniku
- Krizmanić Stipe sin Ivice, r.03.03.1963. iz Smoljanca
ubijen kod Lipovače 09.10.1991
- Kukuruzović Marko r.1925, Čatrnja 161, Drežnik-Grad, grob
nepoznat
- Lončar Anton sin Mile, r. 18.03.1932., iz Drežničkog
Selišta 75, odveden i gubi mu se
trag od 15.05.1992
- Lončar Ivan sin Marka, r. 1908. iz Poljanka 7, Plitvice,
obješen 23.10.1991. u Poljanku
- Lončar Milan sin Ivana, r. 1945. iz Poljanka 7, Plitvice,
obješen 23.10.1991. u Poljanku
- Malkoč Jakov sin Dane, r.12.03.1941. iz Drežnika 40,
Drežnik-Grad, nestao nakon okupacije mjesta 23.10.1991
- Matovina Josip sin Petra, r. 21.08.1930. iz
Smoljanca 7, župa Drežnik-Grad, ubijen 10.10.1991. pred svojom kućom,
kršćanski pokopan 14. 08. 1996. u
Drežniku
- Matovina Joso sin Nikole, r. 1940. iz Mat.
Lisine, Plitvice, ubijen oko 07.11.1991
- Matovina Kata iz Poljanka, Plitvice, ranjena, podlegla
ranama u Saborskom 09.10.1991
- Matovina Nikola iz Matovinske Lisine (79 god.), Plitvice,
ubijen kod svoje kuće oko 07.11.1991
- Mesić Marko sin Jure, r. 1954. u Smoljancu 91, župa
Drežnik-Grad, ubijen u Smoljancu 04.12.1991, ekshumiran i kršćanski pokopan
14. 08. 1996. u Drežniku
- Mesić Stipe r. 1967. iz Smoljanca, župa Drežnik-Grad,
poginuo od mine 29.05.1993
- Mlađen
Dražen sin Jurja, r. 1968, Drež. Selište bb, Drežnik-Grad, pog. 13.09.1994. u
Petruševcu
- Pavlić
Ante sin Jose, r. 1966., Drežnik-Grad 8, pog. od mine 27.08.1992. na poligonu
Slunj
- Pavlić
Jure sin Jose, r.30.10.1967., iz Drežnika 8, pog. u Vagancu
27.08.1991
- Pemper
Ana kći Dane, r. 1930. iz Lipovače 58, spaljena u svojoj kući 01.01.1992.
godine, ekshumirana i kršćanski pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Poznanović Ivica sin Luke, r. 13.10.1942. iz Drežnika bb,
ubijen 24.10.1991. u Irinovcu, ekshumiran i kršćanski pokopan 15.07.1996. u
Drežniku
- Rosandić Ivica sin Marka, r. 1968. u Smoljancu 26, župa
Drežnik-Grad, ubijen 04.12.1991. u Smoljancu, ekshumiran i kršćanski pokopan
14. 08. 1996. u Drežniku
- Rukavina Stipe sin Luke, r. 13.10.1957., iz Lipovače 38,
Drežnik-Grad, invalid, odveden te 01.11.1991. podlegao batinama u
Manjači
- Rumenović Antun sin Stjepana, r. 1937. u Smoljancu 16,
župa Drežnik-Grad, ubijen 04.12.1991. u Smoljancu
- Sabljak Jure sin Mile, r. 1954, Drežnik Grad 62, pog.
28.04.1992. kod Posedarja
- Šebalj Juraj sin Ivana, r.23.09.1926. iz Lipovače 63,
župa Drežnik-Grad, spaljen 01.01.1992. u zapaljenom selu, ekshumiran i
kršćanski pokopan 15.07.1996. u Drežniku
- Šebalj Marko sin Mihovila, r. 1970., Lipovača 26, župa
Drežnik-Grad, ubijen 07.09.1991. u Sertić Poljani
- Šebalj Milan sin Ivana, r. 1961, Lipovača 16, Drežnik,
pog. 05.08.1995. podno brda Kurjavac
- Šebalj Zdravko sin Miće, r. 1972. u Lipovači 56, župa Drežnik-Grad, pog. u
selu Jović kod Gospića 11.09.1993
- Sertić Ana
r. 1902. ubijena koncem listopada 1991. u Sertić Poljani kod
Plitvica
- Sertić
Jure sin Ante, r. 1963, Drež. Selište 43, župa Drežnik-Grad, pog. u
Filipovićima (Ogulin) 30.09.1993
- Sertić
Nikola r. 1940, ubijen koncem listopada 1991. u Sertić Poljani,
Plitvice
- Smolčić
Milan sin Nikole, r. 12.03.1934, iz Lipovače 45, župa Drežnik-Grad, zapaljen u
svojoj kući uoči nove 1992. g.
- Špehar
Jelena iz Čatrnje 110, župa Drežnik-Grad, r. 1899., ubijena krajem ožujka
1992. a kuća spaljena
- Špehar
Nikola sin Ante, r. 1962, Čatrnja 147, Drežnik, pog. podno brda Kurjevac
05.08.1995
- Špoljarić Dubravka kći Zlatka, r. 25.04.1973. iz Korane 18, župa
Drežnik-Grad, ubijena granatom u Grabovcu
26.09.1991
- Špoljarić Ivan sin Milana, dijete, r.20.06.1991, iz Korane 18,
župa Drežnik-Grad, ubijeno u Grabovcu 26.09.1991. granatama bačenim od L.
Petrovog sela
- Špoljarić Josipa kći Petra, r. 07.02.1974. iz Korane 17, župa
Drežnik-Grad, ubijena u Grabovcu granatiranjem
26.09.1991
- Štefanac Dragan sin Ante (Paraga), r. 1971. iz Drež. Selišta 18,
župa Drežnik-Grad, pog. od mine 25.06.1993. u Bršljenovcu
(Plaški)
- Štefanac Jelena r. 1902, Drež. Selište 24, župa Drežćnik-Grad,
ubijena 1991., ekshumirana i kršćanski pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Velić
Nada kći Mile, r. 02.11.1943. iz Čatrnje 142, župa Drežnik, ubijena u svojoj
kući krajem ožujka 1992, kršćanski pokopana 15.07.1996. u Drežniku
- Vranić
Barbara kći Pave, r. 16.01.1916. iz Drežnika 4, ubijena 17.05.1992. u
Drežniku, ekshumirana i kršćanski pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Vuković
Anton sin Josipa, iz Čatrnje 123, župa Drežnik-Grad, r. 17.05.1915. ubijen u svojoj kući
15.05.1992
- Vuković
Barbara kći Pave, r. 1931. iz Lipovače 69, župa Drežnik-Grad, spaljena
01.01.1992. u Lipovači, ostaci ekshumirani i kršćanski pokopana 15.07.1996. u
Drežniku
- Vuković
Dane sin Mate, star 80 god., iz Poljanka, Plitvice, ubijen 07.11.1991. na
Poljanku
- Vuković
Dane sin Polde, r. 1917. iz Poljanka, Plitvice, ubijen 07.11. 1991. u
Poljanku
- Vuković
Ivan sin Mile, r. 1934, Poljanak, Plitvice, ubijen 07.11.1991. kod svoje kuće
u Poljanku
- Vuković
Lucija kći Mate, r. 1923. iz Poljanka, Plitvice, ubijena 07.11.1991.na svom
ognjištu u
Poljanku
- Vuković
Marko sin Mate, r. 1935. u Smoljancu 46, župa Drežnik-Grad, ubijen u Smoljancu
04.12.1991, ekshumiran i kršćanski pokopan 14.08.1996. u
Drežniku
- Vuković
Milka kći Mate, r. 1926. iz Poljanka, Plitvice, ubijena 07.11.1991. u Poljanku
na svom ognjištu
- Vuković
Mira kći Jure, r. 1961. iz Mukinje bb, Plitvice, ubijena u Smoljancu
04.12.1991, ekshumirana i kršćanski pokopana 14.08.1996. u
Drežniku
- Vuković
Nikola sin Ivana, r. 1938. iz Poljanka 23a, Plitvice, ubijen u Poljanku
07.11.1991
- Vuković
Nikola sin Mile, r. 1926. iz Poljanka, Plitvice, ubijen 07.11.1991. u
Poljanku
- Vuković
Tomo sin Martina, r. 1935. iz Poljanka 19, Plitvice, ubijen 08.10.1991. na
Poljanku
- Vuković
Vjekoslav sin Dane, r. 1939., Poljanak, Plitvice, ubijen 07.11.1991. kod svoje
kuće na Poljanku
- Žafran
Josip sin Franje, r. 1964. iz
Čatrnje 146a, župa Drežnik-Grad, pog. od mine 29.05.1993. kod
Glibodola
Župa
LAĐEVAC
|Lađevac
crkva Juraj Mučenik|
| Crkva je sagradjena 1776. a dogradjena 1841. godine. Pripadnici pobunjenih Srba i Jugoslavenske narodne armije, krajem 1991. i u ozujku 1992., crkvu su ostetili, a unutrasnjost je spaljena. |
- Barić
Joso r.14.09.1924, Čamerovac, Lađevac, podlegao mučenju 16.12.1994. u
Čamerovcu
- Barić
Marija r. Pleš, r.14.10.1910, Dubrava 81, Lađevac, ubijena 25.12.1991.u
Dubravama, kršćanski pokopana nakon povratka 28.09.1996. u
Lađevcu
- Barić
Marinko sin Mile, r. 30.09.1974, Lađevac, pog. 07.08.1995. u selu Vlahović
(Glina)
- Barić Milan sin Jose, r. 17.01.1966, Dubrave 81,
Lađevac, nestao 27.02.1992 (Johovica)
- Barić Roze kći Pave, r. 07.04.1934, Dubrava 81, Lađevac,
ubijena 25.12.1991., masakrirana, kršćanski pokopana 28.09.1996. u Lađevcu
/nakon povratka/
- Bionda Božo sin sin Jure, r. 1970, Videkić selo 83,
Lađevac, pog. u Borovu naselju 25.08.1991
- Bionda Dragica r. Gašparović r. 11.05.1923, Videkić selo
88, Lađevac, ubijena 10.05.1992.
- Bionda Nikola Jurin r.1967, Videkić selo 91, Lađevac, pog. 16.02.1994.
južno bojište
- Bionda Nikola sin Ivana, r. 1970, Videkić selo 87, Lađevac, stradao u
Karlovcu 07.03.1992
- Bionda Roze r. Pleš r. 11.06.1922, Videkić selo 84, Lađevac, ubijena
18.09.1992. u Videkić selu
- Bionda Zdravko sin Ivana, r. 1968, Videkić selo 85a, Lađevac, pog.
29.06.1992. u Bršljenovcu
- Butina Mile r. 1967, Lađevac, ubijen kao policajac u patroli kod Budačke Rijeke
04.08.1991
- Cindrić Marko sin Tome, r. 12.10.1926, Sastavak 135,
Lađevac, ubijen 15.11.1991. u Sastavaku, ekshumiran i kršćanski pokopan istom
08.07.1996
- Cindrić Mile sin Marka, r. 01.08.1927, Sastavak 141,
Lađevac, ubijen 05.04.1992 u G.
Furjanu, ekshumiran i kršćanski pokopan 28.09.1996. u Lađevcu
- Cindrić Toma sin Jure, r.03.10.1943, Sastavak 133,
Lađevac, ubijen 15.11.1991. u Sastavku, ekshumiran i kršćanski pokopan tek
08.07.1996
- Klobučar Josip sin Slave, r. 1972, Čamerovac 193, Lađevac, pog. 20.06.1993. u Bršljenovcu
(Plaški)
- Klobučar Mile, star 77 g., Lađevac, podlegao batinama
26.04.1993
- Klobučar Slavo sin Mile, r. 01.09.1941, D. Lađevac 41, ubijen
07.11.1992
- Morosavljević Anka r. Radočaj r. 16.04.1926, Lađevačko Selište,
župa Lađevac, ubijena 16.01.1992. u L.
Selištu
- Morosavljević Ivan sin Nikole, zvani “Moro”, r. 01.05.1927, L.
Selište 50, župa Lađevac, ubijen
16.01.1992
- Mrgan
Anka stara oko 85 god., Salopek Luka, župa Lađevac, ubijena 25.12.1991,
masakrirana u Dubravama, ekshumirana i kršćanski pokopana 28.09.1996. u
Lađevcu
- Mrkonja
Dragica r. Grgić, r. 25.09.1921, D. Lađevac, udavljena u kući u Videkić s.
28.04.1993, ekshumirana i pokopana kršćanski 28.09.1996. u
Lađevcu
- Panić
Pave sin Mate, r. 15.08.1911, Furjan 14, Lađevac, spaljen sa kućom 31.03.1992,
ostaci ekshumirani i kršćanski pokopan tek
08.07.1996
- Pleš
Ive r. 18.03.1936, Arapovac župa Lađevac, mučen i ubijen
18.01.1992
- Potnar
Joso sin Mile, r. 1942, D. Lađevac 52, Lađevac, objesili ga četnici
12.12.1992. u Lađevcu
- Potnar Pave sin Ivana, r. 1961, Slunj, G. Popovac 110,
Lađevac, pog. 25.12.1991. u Ogulinu
- Potnar Zora r. Radočaj, kći Jure, r. 1934, D. Lađevac 43,
župa Lađevac, ubijena 18.01.1992, ekshumirana i kršćanski pokopana 28.09.1996.
u Lađevcu
- Radočaj Ante sin Mile, r. 18.09.1952, L. Selište 35, župa
Lađevac, ubijen 21.01.1992. i spaljen u kući
- Radočaj Bare r. Morosavljević, r.1924, L. Selište 35,
župa Lađevac, ubijena u kući 21.01.1992
- Radočaj Ivan sin Ante, r. 30 .10.1930, L. Selište 35,
župa Lađevac, ubijen 21.01.1992
- Radočaj Mile sin Ante, r. 01.04.1934, L. Selište 35, župa
Lađevac, ubijen 21.01.1992. i spaljen u svojoj kući
- Radočaj Roze r. Bionda kći Franje, r. 29.06.1932, L.
Selište 35, župa Lađevac, ubijena 21.01.1992
- Radočaj Roze r. Delač kći Vinka, r. 15.09.1929, L.
Selište 33, Lađevac, ubijena 18.01.1992, ekshumirana i kršćanski pokopana
28.09.1996. u Lađevcu.
- Rupa Anka kći Ilije, r. 1925., Čamerovac 182, župa
Lađevac, ubijena 16.01.1992. u Čamerovcu; pokopana kršćanski 28.09.1996. u
Lađevcu
- Šajfar Franjo sin Jose, r. 16.03.1934, Čamerovac 175,
župa Lađevac, ubijen 16.01.1992. u Čamerovcu, ekshumiran i kršćanski pokopan
28.09.1996. u Lađevcu
- Šajfar Joso sin Jose, r. 19.03.1929, Čamerovc 199, župa
Lađevac, ubijen 19.03.1992 u Čamerovcu, ekshumiran i pokopan kršćanski
28.09.1996. u Lađevcu
- Samardžija Mile sin Slave, r.27.03.1971, Lađevac, pog. u
prom nesreći 09.06.1993. (Draganić)
- Samardžija Pave sin Nikole, r. 20.04.1938, D. Lađevac 58,
ubijen 20.06.1992
- Šegavac Marko r. 1912, Sastavak (Lađevac), pronađen
ubijen 15.05.1992., kršćanski pokpopan tek 08.07.1996
- Šegavac Vid sin Slavka, r. 1940, D. Furjan 168, župa
Lađevac, ubijen 5. travnja 1992. u G. Furjanu, ekshumiran i kršćanski pokopan
28.09.1996. u Lađevcu
- Špoljarić Jandre r. 1919, Čamerovac 190, župa Lađevac, podlegao
batinama 17.09.1993
- Štefanac Milan sin Pave, r. 16.11.1961, iz Luke 77, župa
Lađevac, ranjen 10.04.1993. na slunjskom poligonu i umro oko 20.04.1993 (oči
mu zaklopio ranjeni Milan Cindrić)
- Valentić Jure sin Jure, r. 04.03.1943, L. Selište 69, župa
Lađevac, ubijen 19.01.1992. i spaljen u
šajeru
- Vuković
Jure sin Ivana, r. 07.05.1941, G. Lađevac 20, župa Lađevac, ubijen 21.12.1991.
u Lađevcu, ekshumiran i kršćanski pokopan tek
08.07.1996
- Žgela
Jure sin Mile, r. 1961, G. Furjan 194, župa Lađevac, pog. kod Bršljenovca
19.06.1993
- Žgela
Marija r. Puškarić, r. 04.02.1922, G. Furjan 216, župa Lađevac, ubijena
05.04.1992, pokopana kršćanski 28.09.1996. u
Lađevcu
- Žgela Mile r. 1935. G. Furjanu 173, župa Lađevac, poginuo
u naselju Gaza (Karlovac) 11.09.1993
- Žgela Miroslav
sin Anke, r. 1965, Čamerovac, župa Lađevac, pog. u Topuskom
01.09.1991
- Žgela Pave sin Jure, r. 04.04.1937, D. Furjan 217, župa
Lađevac, ubijen 05.04.1992, pokopan kršćanski 28.09.1996. u
Lađevcu
- Žgela Pave sin Stjepana, ubijen u G. Furjanu 05.04.1992,
župa Lađevac, ekshumiran i kršćanski pokopan 28.09.1996. u Lađevcu
- Žgela Toma sin Ante, r. 19.02.1937, G. Furjan 232, župa
Lađevac, ubijen kolovoza 1992. u G. Furjanu, ekshumiran i kršćanski pokopan
08.07.1996
- Žgela Vid sin Ivana, r. 06.06.1956, D. Furjan 216, župa
Lađevac, ubijen 05.04.1992, ekshumiran i kršćanski pokopan tek 28.09.1996. u
Lađevcu
- Žgela Vid sin Jose, r. 10.08.1935. u D. Furjan 157, župa
Lađevac, ubijen 18.11.1991. u Furjanu, ekshumiran i pokopan kršćanski tek
08.07.1996
Župa
RAKOVICA:
|Rakovica
crkva Jelene Križarice|
| Crkva je sagradjena 1842. godine. Spomenik kulture. Pripadnici pobunjenih Srba i Jugoslavenske narodne armije tesko su je ostetili, tijekom listopada 1991. Crkvu su zapalili, zvonik srusili a inventar unistili. |
- Božičević Josip sin Jurja, r. 1957, Ošt. Stanovi 126, Rakovica, pog.
02.06.1993
- Brajdić
Katarina r. 05.03.1921, zapaljena
u svojoj kući u Rakovačkom Selištu 153 nakon okupacije mjesta
1991
- Brajdić
Marko sin Josipa, r. 23.04.1912., Brajdić selo 197, Rakovica, ubijen nakon što
se 25.10.1991. vratio svojoj kući u Brajdić selo, pokopan 15.07.1996. u
Rakovici
- Cindrić Adam sin Mile, r. 1935, Klanac 212, Rakovica,
pog. 20.06.1993 (Zagreb)
- Dumenčić Ivan sin Mile, r. 18.08.1952, Lipovac 110
(Rakovica), ubijen u Lipovcu 26.11.1994, ekshumiran i kršćanski pokopan
08.07.1996. u Rakovici
- Gašparović Juraj "Anđel" r. 09.02.1940. iz Rakovice 15
ubijen 18.05.1993. nedaleko svoje kuće
- Keser
Dragica kći Jurja, r. 08.10.1929., Lipovac 103, Rakovica, ubijena 23.10.1992.
u svojoj kući, ekshumirana i kršćanski pokopana 15.07.1996. u
Rakovici
- Keser
Ivan, r. 1925, Lipovac 103, Rakovica, ubijen 23.10.1992, ekshumiran i
kršćanski pokopan 15.07.1996. u Rakovici
- Keser
Marija kći Ivana, r. 19.02.1923., Rakovica bb, pronađena mrtva u Jelovu Klancu
siječnja 1992
- Magdić Ante sin Josipa, r. 1939. iz Rak.Korita 67,
Rakovica, nestao 24.10.1991. i gubi mu se svaki trag, viđen u logoru St.
Gradiška
- Magdić Jelena kći Stjepana (žena Jurja), r.10.02.1921.,
Rakovica, nađena mrtva u svojoj kući u Koritima 61 dne15.03.1992, ekshumirana
i kršć. pokopana 15.07.1996. u Rakovici
- Magdić Josip sin Dane, r. 1970, Ošt. Stanovi 114,
Rakovica, pog. 05.08.1955. podno brda Kurjevac (Primišlje)
- Magdić Juraj
sin Antona, r. 13.03.1910., Rakovica, pronađen mrtav 15.03.1992. u
svojoj kući u Koritima 61, ekshumiran i kršćanski pokopan 15.07.1996. u
Rakovici
- Magdić Marija r. 1914., Korita 39, Rakovica, grob
nepoznat
- Mlađen
Ante sin Josipa, r. 01.12.1946., Rakovica 64, Rakovica, poginuo u Jelovu
Klancu 13.11.1991
- Palijan
Nikica sin Ivana, r. 22.12.1970,
Rakovica bb, ubijen iz zasjede u Uvali 29.10.1991
- Palijan
Anka kći Dane, r. 18.02.1911, Ošt. Stanovi 141, Rakovica, ubijena kod svoje
kuće 22.05.1992, ekshumirana i pokopana u Rakovici
15.07.1996
- Pavlić
Marija kći Antona, r.
15.12.1943., Rakovica bb, ubijena
kod kuće u Klancu 249, pokopana nedaleko kuće, ekshumirana i 15.07.1996.
kršćanski pokopana u Rakovici
- Pavlić Mile
sin Jurja, r. 18.08.1961, Rakovica bb, ubijenen u Uvali 29.10.1991;
- Pavlić
Anton, r. 1909., Jelov Klanac 249, Rakovica, grob
nepoznat
- Pavlić
Kata kći Petra, r. 1908.
pronađena mrtva u svojoj kući u Rakovici par dana iza
okupacije
- Pavlić
Mihovil r. 1906, Jelov Klanac 248, Rakovica, grob
nepoznat
- Pavličić Ivan sin Stjepana, r. 1940, J. Klanac 228, Rakovica,
pog. 15.11.1991. u Brajdić selu
- Prebeg Jelena kći Franje, kći Franje i Denise r. Hodak, Rak. Selište 166,
Rakovica, pog. u Karlovcu od granate bačene sa srpskih položaja
10.04.1992;
- Rupčić Milan sin Miroslava, r. 02.09.1967., Rakovica bb,
ubijen u Uvali 29.10.1991
- Špehar
Ivan sin Petra, r. 01.12.1924, iz
Klanca 210, Rakovica, odveden 12.11.1991.i gubi mu se
trag
Pavličić Ivan
sin Stjepana, r. 12.04.1940. iz Jelovog Klanca 228, Rakovica, odveden
17.05.1992. i gubi mu se svaki trag
Župa
SLUNJ:
|Slunj
crkva Presvetog Trojstva|
| Crkva je sagradjena 1726. Spomenik kulture. Pripadnici pobunjenih Srba i Jugoslavenske narodne armije crkvu su zapalili, 30.11.1991. U pozaru je, uz njen inventar, potpuno unisten i inventar iz zupne crkve u Dreznik Gradu, koji je tu bio sklonjen.|
- Begović Joso sin Mihovila, r. 1956., Podmelnica 16,
Slunj, ubijen u Slunju 16.11.1991
- Begović Milenko r. 1966., Podmelnica 16, Slunj, pog. kod
Pavine Glave (Ogulin) 11.09.1993
- Bogović Dane sin Mije, r. 1939., Lumbardenik 87, ubijen
20.06.1992. kod svoje kuće
- Bosanac Joso sin Ivice, r. 1949., Slunj, pog. u Gazi
(Karlovac) 11.09.1993. od srpske granate
- Bunčić
Mile sin Jose, r. 03.07.1949, G. Taborište bb, Slunj, ubijen oko 20.11.1991,
ekshumiran i pokopan kršćanski 08.07.1996
- Butina Ivan sin Franje, r. 1953, Cerovac 108, Slunj, pog.
04.06.1995. u Kamenici
- Grdić Mande kći Pave, r. 1964., D. Nikšić, Slunj, udata
Prašin, trudnica, pog. 11.09.1993. u Karlovcu od granate
- Grdić Nikola sin Jure, r. 1959, G. Nikšić 43, Slunj,
ubijen u Veljunu, pokopan 19.05.1994
- Gržan Miroslav sin Nikole, r. 1971, G. Nikšić 71, Slunj,
poginuo u Erdutu 25.07.1991
- Ivšić
Marijan, r. 1928, Ivšić naselje 9, Slunj, podlegao u Karlovcu
15.02.1993
- Ivšić
Pave sin Nikole, r. 1924, Slunj, ubijen u Slunju
16.11.1991
- Katić Ivan
sin Mije, 1930, Novo selo 82, Slunj, iza 16.11.1991. zapaljen u svojoj
kući
- Katić Mande, Novo selo, Slunj, iza 22.12.1991. zapaljena
u svojoj kući
- Kos Nikola sin Jose, r. 1933, G. Primišlje 209, ubijen 7.
veljače 1992. kod kuće
- Kovačević Ana r. Poljak, r. 23.04.1931, Slunj, ubijena
23.01.1992. u svojoj kući, ekshumirana i kršćanski pokopana 28.09.1996. u
Slunju
- Kovačević Milan (Macan), r. 10.08.1932, Slunj, ubijen
23.01.1992. u svojoj kući, ekshumiran i kršćanski pokopan 28.09.1996. u
Slunju
- Kovačević Tomo sin Zvonka, r. 1959, Rastoke 15, Slunj,
stradao tragično 30.05.1991
- Krušić dr. Dragutin sin Josipa, r. 25. 09. 1937, Slunj,
ubijen u Slunju 22.11.1991, pokopan 08.07.1996
- Modrušan Dragan sin Mile, r. 1964, Slunj, ubijen u Slunju
16.11.1991. pred svojom kućom
- Obajdin
Damir sin Jure, r. 24.01.1969, Podmelnica, Slunj, pog. u Primišlju
18.08.1995
- Oštrina Milan sin Slave, r. 1960., Podmelnica 34, Slunj,
pog. 10.04.1993. na poligonu Slunj
- Perak
Franjo sin Jure, r. 19.08.1922, D. Taborište 127, Slunj, ubijen 22.11.1991.
kod svoje kuće, ekshumiran i kršćanski pokopan 28.09.1996. u
Slunju
- Perak
Marija kći Nike, r.10.07.1922, D. Taborište 127, Slunj, podlegla mučenju
18.03.1992, ekshumirana i kršćanski pokopana 28.09.1996. u
Slunju
- Požega Damir sin Ive, r. 1974, D. Taborište bb,
Slunj, pog. u Mostaru 02.05.1994
- Štefanac Ivan (Cajac), r. 1933, Slunj, ubijen 16.02.1992. u
Slunju
- Štefanac Nikola sin Dragana i Jelene r.
Zmajlović, r. 26.11.1955, Slunj, Trg Zrinskih
Frankopana, ubijen 16.11.1991.
pred svojom kućom
- Vukošić
Mate sin Mate, r. 09.10.1915, G. Popovac 25, Slunj, ubijen u Slunju
05.04.1993, ekshumiran i kršćanski pokopan 28.09.1996. u
Slunju
- Žgela
Ivica, sin Ivana i Marice r. Nakić, r. 25.07.1965, G. Popovac 10, Slunj,
nestao kod Kostajnice, eksuhimaran i identificiran, pokopan uz sve počasti na
Mirogoju
02.04.2004
Župa
VAGANAC
|Vaganac
crkva Uzvišenja Sv. Križa|
| Crkva je sagradjena 1963. godine. Pripadnici srpskih pobunjenika i Jugoslavenske narodne armije, u rujnu/listopadu 1991., crkvu su tesko granatama ostetili i nakon toga spalili. |
- Bilen Kata (Lucija) zvana "Kaćuna" r. 16.12.1903., G.
Vaganac 14, ubijena u svojoj kući 09.09.1991
- Čančar Manda zvana "Mandić" kći
Stjepana, r. 23.09.1911., G. Vaganac 57, ubijena u Vagancu 09.09.1991. pri
razaranju sela
- Gašljević Slavko, r. 1942, Čavnik, župa Vaganac, ubijen 1993. kod svoje
kuće
- Jakovljević Tomislav sin Branka, r. 19.11.1966, G.Vaganac 62,
pog. kod Otočca 09.09.1993.
- Jandrić
Dane sin Ivana, r. 25.08.1910., G. Vaganac 54, ubijen u svojoj kući
09.10.1991, kršćanski pokopan
15.08.1996
- Komljenović Bara, starica, ubijena pred Uskrs 1991. u
Rastovači-Plitvice
- Kukuruzović Mara r. Rukavina, kći Josipa, r. 01.11.1908.,
G. Vaganac 82, ubijena u svojoj kući 09.10.1991, ekshumirana i kršćanski
pokopana 15.08.1996
- Kukuruzović Milka r. Čančar, r. 1903, G. Vaganac 82,
ubijena u svojoj kući 09.10.1991, ekshumirana i kršćanski pokopana 15. 08.
1996
- Kukuruzović Stipe sin Franje, r. 20.02.1936, D. Vaganac
40, ubijen kod svoje kuće 09.10.1991, kršćanski pokopan 1996
- Kukuruzović Stipe sin Ilije, r. 02.05.1947., G.Vaganac
44, tragično pog. u Drežniku (jesen) 1991.
- Mikuljan Jelka kći Ive, r. 25. 09. 1905., G. Vaganac 43,
zadavljena i bačena u bunar 09.10.1991, ekshumirana i kršćanski pokopana 15.
08. 1996
- Mikuljan Rojka, muž Juka, r. 1905., G. Vaganac 74, ubijena u
svojoj kući 09.10.1991, ekshumirana i kršćanski pokopana
1996
- Petrović Vlade sin Slavka, r. 20.09.1941., Rešetar 18, župa
Vaganac, ubijen je 15.05.1992. god.
Župa
ZAVALJE:
- Balen
Ive (Milin), r. 1928. V. Skočaj, Zavalje, ubijen od Srba
09.11.1994
- Balen
Valter (Petrov), rodom iz Skočaja, rođen u Crikvenici 20.04.1966, pog. u
Vedrom polju 14.01.1995 (posmrtno bojnik
1996)
- Balenović
Slavko r. 21.04.1958, Šmrekovac 38, Cetingrad, ubijen u Pašin Potoku
20.08.1993
- Baričević Ivan
(Maslin), r. 1926. V. Skočaj, Zavalje, ubijen kod kuća
09.11.1994
- Bilen Franjo (Ivanov), r.16.06.1935, M. Skočaj,
Zavalje, ubijen kod kuće 22.11.1994
- Dejanović Ivan, r. 1926, V. Skočaj, Zavalje, mučen i
ubijen 1994
- Dejanović Jozo (Pavin), r. u V. Skočaju 04.01.1960,
Zavalje, pog. na Plješevici 19.12.1994 (dobio čin bojnika
19.12.1996)
- Dejanović Mile, r. 1935. u Međudražju, Zavalje, pog 1994.
u Bihaću od granate
- Dujmović Milan (Rokin), Zavalje, r. 04.03.1951, pog.
14.06.1992. na Zavalju (prva
žrtva rata)
- Findrik
Joso (Ivin), r. 1965, Zavalje, pog. u
Mostaru
- Grgić Marko (Petrov), r. 01.04.1971, Zavalje, pog.
08.12.1994. u Žegaru
- Kata - prezime ? , r. 1906, V. Skočaj, Zavalje,
ubijena kod kuća
09.11.1994
- Majstorović Joso, r. 1925, Zavalje, odveden i vraćen u
lijesu 1994
- Murgić
Branko (Franjin), r. 19.06.1965 u Međudražju, župa Zavalhje, poginuo
10.11.1994. u Pršinim Uvalama (Plješevica) u izravnom sukobu
- Perišić
Franjo (Zvonkov), r. 19.04.1954. Zavalje, pog. 16.05.1994. u
Žegaru
- Perišić
Manda, r. 1910, Međudražje, župa Zavalje, zapaljena u kući
22.11.1994
- Pleša
Tomislav (Franjin) r. na Skočaju 24.01.1965, župa Zavalje, pog. na Žegar-Križu
03.02.1995 (odlikovan činom bojnika)
- Prša Dragica, r. 1928 Međudražje, župa Zavalje, majka
Jose Prše, poginula u Bihaću 17.05.1995
- Prša Joso (Stipin), r. 05.12.1960 u Međudražju,
župa Zavalje, pog. 17.05.1995. u Bihaću od granate (istog dana kao
majka)
- Rogić Franjo (Perin), r. u M. Skočaju 06.01.1970, župa
Zavalje, pog. u Vedrom Polju 14.01.1995 (odlikovan činom satnika)
- Rogić Lucija "Golubinka", r. na Skočaju, župa Zavalje,
poginula od aviobombe 18.09.1992.
Župa
KORENICA:
1. Čorak Slavko star oko 45 godina, Prijeboj, Korenica,
odveden iz kuće i ubijen u rujnu 1991
NASTAVLJA SE...

Celebration of the Year of War in 1991.

Početna
Podsjetnik
Politika
OVO NIJE BIO GRAĐANSKI RAT
U prvim godinama rata u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini 1991./1993. mnogo se očekivalo od međunarodne zajednice. Naivci u politici i žrtve rata očekivali su od vodećih svjetskih sila i međunarodnih organizacija pravedno rješenje i mir, vjerujući da je svima jasno kako je agresiju izvršila i ovaj rat skrivila samo Srbija, a da su mu protivni svi oni čimbenici odlučivanja u svijetu koji diktiraju svjetska politička događanja.
U takvoj vjeri su dočekali osnivanje Međunarodnoga suda za ratne zločine na prostoru bivše Jugoslavije i Ruande, pristajući na ime suda koje u sebi već definira i prejudicira ostvarenje obnove države koja se raspala, a pomoću kvazipravnih metoda koje prakticira ovaj sud.
Najprije se postavlja pitanje zašto se u dnevnom, političkom, diplomatskom govoru o Mađarskoj, Češkoj, Slovačkoj, Poljskoj, Rumunjskoj, Italiji ne govori kao o državama bivše Austro-Ugarske. Valjda zato što je to jedno prošlo svršeno vrijeme. Ni o Češkoj i Slovačkoj se ne govori kao državama bivše Čehoslovačke, ni o Rusiji, Bjelorusiji i Ukrajini se ne govori neprekidno kao o bivšim članicama SSSR-a.
Zašto se u posljednjih petnaestak godina neprekidno govori o državama bivše Jugoslavije kada se nakon donošenja zaključaka Badinterove komisije 1991. utvrdilo da se bivša SFR Jugoslavija raspala kao federativna državna tvorevina na samostalne države: Sloveniju, Hrvatsku, Bosnu i Hercegovinu, Saveznu Republiku Jugoslaviju i Makedoniju, i da više ne postoji. Sve te države su na temelju zaključaka te komisije proizišlih iz nepristrane pravne analize Ustava SFRJ iz 1974. međunarodno priznate kao samostalne države ravnopravne sljednice SFRJ.
Zašto su vlasti Republike Hrvatske prihvatile u godinama koje su slijedile nakon stjecanja samostalnosti i diplomatskoga priznanja u službenim i neslužbenim susretima, dokumentima ovaj termin »bivša Jugoslavija« i dopustile i omogućile da se udomaći u diplomatskom i svakodnevnom govoru i službenim dokumentima?
Zar se nije vidjelo da u konačnici ova praksa vodi u rekonstrukciju raspale države i poništenje hrvatske neovisnosti?
Ime Međunarodnoga suda za ratne zločine osim prostora bivše Jugoslavije, nosi na svom početku u produžetku naziv »i Ruande«.
Je li to bilo slučajno? Jesu li hrvatske vlasti i hrvatski pravni stručnjaci smjeli pristati na ovakvu instituciju koja imenom Ruande također otkriva nečasne ciljeve utemeljitelja ovoga suda. Zašto?
U Ruandi se dogodio plemenski građanski rat između dva antagonistička plemena frankofonih Hutua i anglofonih Tutsija. Sukob se dogodio u režiji velikih sila. Čak se može izreći da su ga inicirale službene francuske vlasti.
Što imaju zajedničko sukobi u bivšoj Jugoslaviji i Ruandi?
Ništa, osim namjere utemeljitelja Suda da pravnim smicalicama pretvore agresiju iz 1991., koju je izvršila Srbija sa saveznom vojskom JNA na ostale federativne jedinice, u građanski rat, a onda ciljanim vođenjem sudskih postupaka, izmjenom redoslijeda događanja, različitim umjetnim konstrukcijama i presudama utvrdi jednaku krivnju agresora i žrtve i uspostavi stanja od prije 1991.
Dakle, na tom sudu sudilo se objema državama za zločine počinjene u građanskome ratu. U međuvremenu čak i jedna Ruanda ih se riješila! A gdje smo mi?
I sada se treba upitati tko su osnivači ovoga suda i kako je taj sud utemeljen kako bi se sagledale sve opasnosti za urušavanje međunarodnih pravnih odnosa gaženjem svih tisućljetnih zasada teorije i prakse međunarodnoga prava.
Međunarodni sud za ratne zločine počinjene na prostoru bivše Jugoslavije i Ruande osnovan je na poticaj Madeleine Allbright koja je 1993. bila veleposlanica SAD-a u UN-u. Na njezino inzistiranje stalne članice Vijeća sigurnosti: Sjedinjene Države, Velika Britanija, Francuska i Njemačka složile su se u svezi s odlukom za osnivanje jednog međunarodnoga suda, a Rusiju i Kinu su neutralizirali dopuštenjem ovim državama da samostalno i nasilno rješavaju svoje probleme s malim državama u svome okruženju.
Prema Povelji Ujedinjenih Naroda Vijeće sigurnosti ima mandat poduzimati određene mjere u slučajevima agresije, prijetnji miru ili izbijanju rata. Članovi Vijeća sigurnosti uživaju imunitet i članak 41. Povelje daje im pravo pregovarati, koristiti arbitražu, služiti se diplomatskim metodama i sličnim mjerama za djelovanje u navedenim okolnostima.
Međutim, Vijeće sigurnosti nema zakonske osnove za utemeljivanje nikakvih pravnih tijela.
Prema međunarodnome pravu, praksa utemeljenja jednog međunarodnoga suda počinje ugovorom. Tek kada taj ugovor bude ratificiran, može se pristupiti osnivanju suda.
Takav sud može osnovati Opća skupština, a ne Vijeće sigurnosti. Razlog za to su dva kamena temeljca međunarodnoga prava: državni suverenitet i jednakost.
Sve članice UN-a su jednake i suverene.
U slučaju generala Blaškića ICTY tužitelj izjavljuje da je Sud kao tijelo Vijeća sigurnosti iznad države. To je u kontradikciji s jezikom Statuta suda koji traži da države surađuju. Postavljajući se po svom položaju iznad svake države, tužitelj kao tijelo toga suda ponaša se u stilu ovlasti sultana Selima III. koji je 1793. utvrdio svoj »novi svjetski poredak«.
Pred svakim neutralnim sudom stranke koje su u pravnom postupku imaju jednak status. Ustroj ICTY-ja poništava to načelo budući da stavlja tužitelja iznad optuženoga, jer je tužitelj tijelo Suda. Ovdje je riječ o odsutnosti odvajanja nadležnosti, jer i tužitelj i ICTY imaju prema Statutu zakonodavnu moć.
Za razliku od Međunarodnoga suda pravde, koji se nalazi u blizini ICTY-ja i Međunarodnoga kaznenog suda koji su utemeljeni po ugovoru, ICTY-ju, budući da je utemeljen bez ugovora, ostavljeno je da svoja pravila piše sâm. Kako i sâm tužitelj kaže, oni pišu pravila u hodu.
Prema članku 16. Statuta ovoga suda tužitelj će djelovati neovisno kao odvojeno tijelo Suda i ne će tražiti ili primati instrukcije od bilo koje vlade ili iz bilo kojega drugog izvora.
Nadalje, sadašnji tužitelj se pojavljivao više puta s dužnosnicima SAD-a, uključujući i Madeleine Allbright, a zajedno su otvoreno izjavili kako se obraćaju NATO državama u pitanjima istrage. Mnoge države NATO-a imaju svoje izravne interese u ishodu suđenja?
Godine 1996. tužitelj se susreo s glavnim tajnikom NATO saveza i glavnozapovjedajućim u Europi da »uspostave kontakte i započnu razgovor o modalitetima suradnje i pomoći«. Devetoga svibnja 1996. potpisan je obostrano memorandum o razumijevanju između Ureda tužitelja i Glavnoga stožera savezničkih snaga u Europi (SHAPE). Održan je niz sastanaka, uključujući i sastanak predsjednika Suda s američkim generalom Wesleyem Clarkeom. Memorandum od 9. svibnja govori o praktičnom aranžmanu i podršci Sudu i transferu optuženih osoba Sudu. Drugim riječima, NATO snage postaju pravosudna policija Suda, a ne snage UN-a, a Sud se sam stavlja NATO-u na raspolaganje. Ovaj se odnos nastavlja kontinuirano unatoč zahtjevima da Sud bude neovisan od bilo koje nacionalne vlade, dakle i od skupina nacionalnih vlada.
Da bi se podigla optužnica, mora se postići pristanak jednoga od sudaca u postupku. Taj pristanak daje se jedino u slučaju suočavanja. To znači da slučaj kojemu se ne odgovori, rezultira u osudi. Unatoč toj bliskoj vezi između tužitelja i sudaca i izručenju zbog optužbe koju potpisuju suci, pravila inzistiraju na predmnijevanju nevinosti. Ova pretpostavka je kompromitirana u svakome slučaju. Najuočljivija kompromitacija je u automatskom utamničenju. Nema jamčevine, nikakva oblika obrane sa slobode ako zatvorenik ne dokaže posebne okolnosti. Gubitak posla, kontakta s obitelji i prijateljima, i na kraju gubitak vlastite domovine, zar nije kompromitacija? Čak ni loše zdravlje nije dostatan razlog za jamčevinu.
Zatvorenike se od početka tretira kao da su već osuđeni. Drži ih se u ćelijama. Moraju se pokoravati pravilima i stegi. Ako se ne pokoravaju, potpadaju pod stalni nadzor, cenzuriranje pošte, ograničenja u posjetima obitelji, komuniciraju s obiteljima na vlastiti trošak, trpe i ograničenja što mogu čuti i vidjeti na radiju i televiziji. Zatvorenici moraju čekati više mjeseci, a katkad i godina prije početka procesa. I dalje se tvrdi da se poštuje pretpostavka nevinosti.
Dokazni postupak je tako oštećen da je zaštita od dokaza, po čuvenju razvijena kroz stoljeća, u svim nacionalnim pravosuđima ovdje napuštena i zamijenjena je svime što se čini relevantnim, čak ako je to glasina.
Svjedoci mogu anonimno svjedočiti ili svjedočiti a da se ne pojave u Sudu.
U godišnjemu izvješću za 1994. pojavljuje se ova izjava: »Sud se ne mora mučiti s restriktivnim pravilima koja su razvijena u tradicionalnom sustavu sudskoga procesa i porote.«
Postoje odredbe u pravilima o zatvorenom saslušanju u okolnostima koje su jedva definirane. Postoje tajni procesi koji su bitna odlika političkih sudova. Sada je povećano korištenje zapečaćenih optužnica, tako da nitko ne zna je li osumnjičen ili nije, sve dok ga vojna policija ne uhvati na ulici u bilo kojoj državi. Osumnjičene, neosuđene osobe mogu biti držane u zatvoru 90 dana bez optužbe. Svi iz iskustva znamo što uhićeni može doživjeti u jednom ili dva dana od policije. Devedeset dana može biti uhićen bilo tko od nas od ovoga suda. Jedino što oni moraju reći jest da imaju razloga da u vas sumnjaju.
Možda je najopasnije pravilo 92. Statuta da se smatra kako je priznanje dano slobodno i to dragovoljno, sve dok se ne utvrdi suprotno (od zatvorenika).
Možete li zamisliti kako je priznanje dano slobodno i dragovoljno nakon 90 dana na milosti i nemilosti policije? Gotovo svaki sud u svijetu smatra suprotno jer je poznato da su priznanja iznuđena od policije u zatvoru nepouzdana i tendencija je da se zabrane. Ovaj sud vraća se na XIII. stoljeće u sudskoj praksi.
I konačno, ovdje je riječ o osuđenima u tuđoj državi, tako da su oni ne samo osuđenici, nego su i u egzilu.
Postoji posebna odredba o prikupljanju dokaza nevladinih udruga, takvih kao što je Otvoreno društvo Georgea Sorosa, gdje je riječ o konfliktu interesa.
Optuženi ima pravo birati branitelja po vlastitu izboru samo na papiru. Zapravo, ovo pravo Sud mu može uskratiti na različite načine. Registrar može diskvalificirati branitelja iz bezbroj razloga, uključujući da nema prijateljski stav prema Sudu. Bilo je slučajeva u kojim je Registrar onemogućio odvjetnika iz određene države jer mu se činilo da ima previše onih koji zastupaju optužene. Drskost i sila koja se primjenjuje moćan su način uznemiravanja branitelja. Odvjetnici su izvrgnuti širokoj skali samovolje.
Ni jedan građanin bilo koje države ne bi smatrao da je pravedno suđen pred sudom koji plaćaju i pomažu privatne osobe ili korporacije koje su izravno zainteresirane za ishod suđenja, a koji su sami praktično imuni pred sudom.
Dobro je utemeljen zakon da strana u sudskome postupku, bilo građanskom ili kaznenom, ima pravo tražiti uklanjanje suca koji vodi slučaj ako postoje opravdani razlozi za sumnju pretpostavljenoga ishoda.
U ovome slučaju može se reći da ovaj ishod nije samo pretpostavljen, nego je i stvaran. Tu nije riječ samo o takvom sucu, nego o čitavom takvom sudu.
Ovaj sud ne zaslužuje međunarodno poštovanje, nego prijezir. Ovo je krivotvorina čija je svrha služiti moćnim gospodarima koji se mogu s lakoćom identificirati. Možemo ići i dalje te reći da je to politički instrument predodređen da krši, razara integritet i suverenitet jedne države, a njegovo djelovanje je zločin protiv mira prema Nürnberškim načelima.
Umjesto da rješava sukob, ovaj sud ga stvara, on služi opravdanju sukoba. Umjesto da stvara mir, on se koristi da opravda rat, i zato je instrument rata.
Christofer je Black, čiji sam rad velikim dijelom koristila i prevela, odvjetnik-branitelj koji živi u Torontu. Branio je optužene za ratne zločine u Ruandi. Možemo li nakon svega zamisliti da Velika Britanija traži da hrvatski osuđenici služe svoje dugogodišnje kazne u Velikoj Britaniji i to u privatnim zatvorima.
Madelaine majka Suda
Članak 32. Statuta kaže kako će se svi troškovi Suda namirivati iz redovnoga proračuna Ujedinjenih naroda. Oba ova načela kontinuirano se i otvoreno krše.
Sami visoki dužnosnici ovoga suda hvale se svojim dobrim vezama s vladom SAD-a. Pred Vrhovnim sudom u Washingtonu D.C. sutkinja Gabrielle Kirk McDonald, predsjednica Suda u Haagu i Amerikanka, izjavljuje: »Nama veoma koristi snažna podrška određenih vlada i osoba poput tajnice Allbright. Ona je kao stalna predstavnica u UN-u neumorno radila na osnivanju ovoga suda. I doista, mi joj se često obraćamo kao „majci Suda“«. Ako je ona majka, onda je Bili Clinton njegov otac, kako je Louise Arbour potvrdila svojom izjavom predsjedniku Sjedinjenih Država da će uhititi Slobodana Miloševića dva dana prije nego što je to objavila ostatku svijeta.
Ove obje izjave su flagrantno kršenje načela neovisnosti Suda.
Tko su financijeri?
Sud sustavno prima novčana sredstva od pojedinih vlada, privatnih fondacija i korporacija, što je kršenje članka 32. Povelje. Najveći dio toga novca dolazi od vlade SAD-a izravno u gotovini ili u donacijama opreme. Tako je samo u izvješću Suda za 1994./1995. iskazano da je SAD dao 700.000 dolara u gotovini i 2,300.000 dolara vrijednosti opreme. Iste je godine Institut Otvoreno društvo, fondacija koju je utemeljio George Soros, američki financijski magnat, pridonijela »otvorenosti« 150.000 dolara, a Rockfellerova obitelj putem Rockfellerove zakladu dala je 50.000 dolara. Korporacije poput Time-Warner i Discovery Products, obje iz SAD-a, također su donatori. Također treba znati da je Sud primio novac od United States Institute of Peace za projekt Otvaranja, a koji je desna ruka Suda u odnosima s javnošću i dužnost toga programa jest da suzbije neprijateljstvo bivših jugoslavenskih republika prema Sudu, njihove stalne kritike o selektivnim progonima i primjeni dvostrukih standarda. Te primjedbe su opravdane, ali na njih nitko iz Suda ne odgovara, a nitko ni od sponzora.
Koliko je Institut za Mir (Institute for Peace) neovisan? Kao »neovisnu, nestranačku instituciju osnovao ga je i financira ga US Congress za jačanje nacionalne moći i promoviranje nenasilnoga rješavanja međunarodnih sporova«. Osnovao ga je Ronald Reagan, a njegovu upravu potvrđuje predsjednik SAD-a.
Sud prima potporu udruženja Coalition for International Justice kojemu je svrha poboljšati javno mišljenje o Sudu. Ovu koaliciju osnovao je opet neizbježni George Soros i njegovo Otvoreno društvo, zatim Central and East European Law Institute koji je utemeljila udruga American Bar Association and layers bliska vladi SAD-a, a pomaže tranzicijskim državama u smjeni socijalističkoga pravnog sustava u tržišni.
Iz ovih pravnih udruga dolazi veliki dio stručnoga osoblja Suda. U govoru pred Vrhovnim sudom SAD-a sutkinja McDonald kaže: »Sudu su učinili velike usluge i obavili veliki posao brojni odvjetnici iz CIJ i CEELI... (gore navedeni).
Zanimljivo je također primijetiti da je u toj prigodi sutkinja McDonald primila nagradu American Bar Association i CEELI. Također je rekla kako sada traže novčanu pomoć od država za izvršenje kritičnih poslova.
Nova tužiteljica Carla del Ponte 30. rujna na konferenciji za novinare zahvaljuje direktoru FBI-a za pomoć Sudu: »Vrlo sam zahvalna za važnu pomoć vlade SAD-a koju pruža Sudu. Očekujemo kontinuiranu podršku.«
Od samoga početka Ured Tužitelja ima sastanke s nevladinim udrugama koje žele surađivati sa Sudom i pomagati mu. Mnoge od njih su povezane s Otvorenim društvom Georgea Sorosa i njegovom fondacijom. Sav taj novac slijeva se na posebne račune UN-a u koji uplaćuju države članice, daju priloge korporacije i drugi, što je kršenje Statuta Suda.
Zanimljivo je da je tri od četiri sudnice Suda financirala Carnegie Foundation. Financirala je i Međunarodni skup čiji je rad izašao u obliku knjige Nedovršeni mir.
Da bi se shvatilo o kakvomu je sudu riječ, treba znati da Sud ima osoblje postavljeno kao suce, tužitelje, dužnosnike, istražitelje i da ima svoja vlastita pravila sudskoga i dokaznoga postupka, svoj vlastiti zatvorski sustav. Oni tvrde da prakticiraju pretpostavku nevinosti do osude. Međutim, za razliku od kaznenoga suda koji nam je poznat, ovaj je sud sam uključen u podizanje optužnice.
Kornelija Pejčinović
Fokus, Zagreb, 14. listopada 2005., str. 16. – 18.

Celebration of the Year of War in 1991.

|
Ne smije se izjednačavati agresore i one koji se brane, jer je to
|
nasilje prema moralu i etici.
(razgovor s prof. dr. Hrvojem Kačićem)
Ove tople jeseni obilježavamo tužnu 15. obljetnicu okupacije grada-heroja Vukovara. Sjećamo se vukovarskih, ali i svih ostalih žrtava. Hrvatski su gradovi, gradići i sela te jeseni 1991. bili zasipani stotinama tisuća granata i bombi. Napadali su ih i osvajali pripadnici agresorske armije i rezervisti koji su na tenkovima, ispraćeni cvijećem, pjesmama i povicima odobravanja, zanosa i sreće, kretali iz Beograda osvajati Hrvatsku. Kretali su, kako su objavljivali svijetu, da bi "oslobodili" Hrvatsku.
Da, sve do pobjedonosne akcije "Oluje" oslobađali su Hrvatsku - od Hrvata.
Na tisuće poginulih i nestalih, deseci tisuća ranjenih, stotine tisuća prognanih, spaljena sela i gradovi, opljačkane kuće i stanovi, granatirani i bombardirani povijesni i kulturni spomenici, ponajprije katoličke crkve, knjižnice i muzeji, razorena i uništena groblja. Tisuće siročadi bez roditelja, stotine tisuća uništenih djetinjstava ... Može li se uopće nabrojiti što su sve Hrvatskoj i Hrvatima donijeli tenkovi ispraćeni cvijećem i pjesmom! Kako to zaboraviti? Je li normalan onaj tko to može zaboraviti?
A ipak - kao da horde nisu harale Hrvatskom, kao da
agresije nije bilo, kao da se na hrvatskim prostorima ništa nije događalo. Nema
ratne odštete, jer «nije bilo rata» ni agresije. Nema krivih. Tek poneki
zavedeni pobunjenik, jer, Bože moj, bila je to samo pobuna ugroženih,
koji su se pobojali za svoj goli opstanak u opasnoj državi Hrvatskoj. U toj
opasnoj i opakoj Hrvatskoj za Srbe je bilo toliko opasno da ih se još od 1918.
godine u Hrvatsku svake godine naseljavalo najprije po nekoliko stotina, a
potom od 1945. i po nekoliko tisuća na godinu. Sve iz čistog mazohizma. Ili iz
altruizma: da bi u Hrvatskoj naučili Hrvate kako se hrvatstva i Hrvatske treba
stidjeti. Ili da bi Hrvate uputili kako je život ovdje nemoguć i besmislen i
kako je najbolje otići iz Hrvatske. Mnogi su Hrvati bili tako dobro poučeni da
i sami šire taj nauk. Još uvijek i sve upadnije i danas.
Te 1990. i 1991. godine svijet nije davao Hrvatskoj
nikakve šanse i podržavao je agresora. Naime, neke su se europske zemlje, kako
je još u rujnu 1990. u otvorenom pismu europskoj javnosti pisala dr. Željka
Čorak, "identificirale s trenutnom kolonijalnom silom s obzirom na
svoju vlastitu prošlost (ili možda sadašnjost). Druge ne žele biti smetane.
Treće prodaju oružje. Itd." Televizijska izvješća o stradanjima
hrvatskih civila, o bombardiranju i rušenju hrvatskih gradova, a posebno
baroknoga grada Vukovara, u svijetu su primana kao nastavci TV-sapunice.
Hrvatskoj je nametnut embargo na uvoz oružja
- da se ne bi mogla braniti. Embargo na uporabu oružja agresorskoj, do
zuba naoružanoj JNA i Srbiji, odnosno Jugoslaviji, nitko nije nametnuo. Takvi
su stavovi i namjere međunarodne zajednice trajali sve do kraja ljeta 1991.
godine, a kod nekih i mnogo dulje. U otvorenom Pismu dvanaestorici dr.
Čorak piše u travnju 1993.: "Nema nikakve sumnje da je svijet ne samo
pasivni promatrač rata, nego aktivni sudionik, zainteresiran za Srbiju. A
Hrvatska je kriva što se brani."
I tako dolazimo do krivaca: krivi su oni koji su se
branili, oni koji su organizirali obranu napadnutih hrvatskih gradova, oni koji
su ranjeni, oni koji su poginuli braneći svoju domovinu, oni koji su istjerani
iz svojih kuća, oni koji su ostali bez svojih najmilijih - sinova, očeva,
muževa, braće, roditelja ... Krivi su svi oni koji su svojom herojskom obranom
i žrtvom, zapravo, pomrsili račune i agresorima i onima koji su agresiju
podržavali.
Zar su doista krivci?
Hrvati su vješt narod - oni su sami sebe
granatirali, ranjavali, ubijali. Ako to i nisu radili 1991.-1995., rade to sada
- osuđujući branitelje. Sudovi su prezaposleni, zatvori se pune, grade se kuće
i stanovi onima koji su digli ruku na zemlju koja ih je udomila, a potom
svojevoljno napuštali mrski teritorij. Za pobunjenike (Bože sačuvaj reći da su
agresori!) - amnestija, za branitelje - zatvori. A kad zatreba - i agresori
mogu biti svjedoci protiv branitelja.
U Hrvatskoj - opća amnezija. U dnevnim novinama
vijesti o suđenjima braniteljima, obezvrjeđivanje Domovinskog oslobodilačkog
rata, komentari o zločinačkom pothvatu oslobađanja okupiranih dijelova
Hrvatske, konstrukcije i laži o agresorskim namjerama Hrvatske, poneka pedantno
kamuflirana vijest o još jednom samoubojstvu branitelja ... Na prvim stranicama
vijesti iz Regiona, suradnja sa susjedima iz Regiona (da ne bi tko pomislio da
je riječ o Jugoslaviji!). Na TV i radijskim stanicama isto. Dolaze već
naraštaji koji pojma nemaju da je ovdje bilo kakvoga rata, da je bila neka
agresija. To će, valjda, naučiti iz knjiga koje će napisati svjetski
povjesničari, čim Sud u Haagu završi svoju misiju i dade im materijale.
Pišu se knjige i ovdje u Hrvatskoj.
Pa se tako danas u Hrvatskoj pojavi knjiga o
hrvatskim 1990-ima: s kim, kada i o čemu je autor razgovarao, koga je susreo i
sl., dokumenti tu nisu potrebni. O toj se knjizi rade udarne TV i radijske
emisije, pišu sve novine i časopisi, knjiga resi izloge svih preostalih
knjižara koje drže do sebe, po njoj se "piše" novija hrvatska
povijest.
Drugi autor, insajder napiše također knjigu o
hrvatskim 1990-ima, punu dokumenata i argumenata, ali ni knjige ni autora nema
ni u novinama ni na radio stanicama ni u TV emisijama. Nema te knjige ni u
knjižarama (doduše, ponajprije stoga što je - odavno rasprodana).
Autor ove druge knjige je prof. dr. Hrvoje Kačić,
koji nije nepoznat hrvatskoj javnosti: bio je profesor na Pomorskom fakultetu u
Dubrovniku i na poslijediplomskom studiju Sveučilišta u Splitu iz područja
Prava mora, u prvom sazivu Hrvatskoga državnog Sabora 1990. nezavisni zastupnik
za područje Dubrovnika, predsjednik saborskog Odbora za vanjsku politiku (i u
toj funkciji sudionik brojnih međunarodnih sastanaka i konferencija u Haagu,
Bruxellesu, Londonu i drugdje), dugogodišnji predsjednik Državne komisije za
granice, pregovarač, izlagač na međunarodnim konferencijama, međunarodni
stručnjak za pomorsko pravo, član mnogih međunarodnih institucija za pomorstvo,
predavač na mnogim stranim sveučilištima. Rođeni je Dubrovčanin, u mladosti
vaterpolist dubrovačkoga "Juga" i član državne reprezentacije,
uspješan sudionik nekoliko olimpijada, te svjetskih i europskih prvenstava.
Izvrsno informiran, aktivan sudionik mnogih javnih događaja.
Autor i koautor više knjiga i rasprava.
Knjiga koja je povod za ovaj razgovor zove se
"U službi domovine", a tiskana je najprije 2002. na engleskom jeziku,
pod naslovom "Serving my country" (već tri izdanja). Potom je 2003.
tiskano prvo hrvatsko izdanje, a uskoro se očekuje i drugo. Upravo je tiskano
njemačko izdanje, a u tisku je i španjolsko.
U predgovoru prvom engleskom izdanju te knjige,
sveučilišna profesorica iz Oxforda Kathleen Wilkes, koja je s Dubrovčanima bila
u njihovim najtežim danima - kada je Dubrovnik bio pod opsadom i stravično
granatiran sa svih strana, piše: "Vjerojatno najgora moguća nesreća,
koja se mogla dogoditi Hrvatskoj, jest užasna opsada i konačno pad Vukovara,
najhrabrijega grada u Hrvatskoj. Samo kratko ću se vratiti ponovno Dubrovniku:
kada smo dobili vijest u Dubrovniku da je Vukovar pao, za nas je to bio najteži
dan sve do našega 'crnoga petka' 6. prosinca 1991. godine. Vukovar je za nas
bio simbol, kao što je to bio i svima u Hrvatskoj. On je bio simbol
nevjerojatne hrabrosti suprotstavljene krajnje nepovoljnim okolnostima. Kačić,
u svoj knjizi, naše misli stalno vraća na Vukovar, što je apsolutno potrebno,
jer tragični brutalni napad na taj grad nikada nije dobio dovoljno prostora u
vijestima zapadnoga tiska, kao što je to trebalo biti."
Profesor Kačić ovih je dana, danā sjećanja na
vukovarske žrtve, u Vukovaru sudjelovao na znanstvenom skupu "Petnaest
godina poslije", održanom u organizaciji instituta "Dr. Ivo
Pilar" iz Zagreba. Petnaest je godina od pada Vukovara, od dana kada su,
poslije tromjesečne opsade, horde s istoka oslobodile barokni hrvatski
grad - oslobodile ga od ljudi i od života, uz "šlager": Slobodane,
šalji nam salate, bit će mesa, klat ćemo Hrvate.
Profesore Kačiću,
iz današnje perspektive - je li se to što se dogodilo u Vukovaru moralo
dogoditi u takvom strašnom obliku?
Evo govorimo o 15. obljetnici dana kad je zapravo
Vukovar osvojen, a mnoge su se stvari i evidentirale i dogodile i mnoga
svjedočanstva iznijela. Ja sam već u to doba Vukovar doživljavao kao simbol
žrtve, a s optimizmom sam očekivao da će on biti i simbol pobjede. Zašto je
opravdano isticati Vukovar? Zato jer je on među prvim gradovima doživljavao
rušenja u jednoj izvanredno velikoj ekspanziji, što je bilo teško i zamisliti
da će uslijediti. Zapravo je sve počelo još od Memoranduma i Gazimestana, a
jasno - samo zato da bi hegemonija Beograda bila još efikasnija i prodornija.
Najavljena je i
borba - institucionalna i vaninstitucionalna.
I vaninstitucionalna - to je bitno. To je već bila
najava da će se ići na upotrebu sile.
Znači, najava rata.
Da. No, i okolnosti su bile takve da su promjene
bile neizbježne. Primjerice: stanje u gospodarstvu, odnosno vrlo katastrofična
situacija zbog inflacije koja je bila astronomska, zbog insolventnosti
gospodarskih giganata itd. Beogradski hegemonisti bili su uvjereni da će na
vrlo brz i efikasan način, koristeći šutnju svijeta, a pogotovo Europe, uspjeti
nametnuti svoj režim u sve segmente tadašnjeg društva.
Šutio je svijet,
ali znakovita je prije toga bila hrvatska šutnja.
To je bio zapravo isto jedan nametnuti sindrom,
koji je dugo trajao. Jer recimo u Sloveniji se moglo u javnost izlaziti s
pravim argumentima, mnogo više nego u Hrvatskoj. Evo vam samo jedan primjer
koji nije zabilježen u našoj javnosti: Branko Mamula, kao admiral, kao važan
čimbenik u onim vojnim strukturama - bio je vrlo intenzivno i dugotrajno
napadan od slovenskih medija. Stoga je njemu trebala neka kompenzacija. I
sjetili su se da bi bilo dobro da negdje dobije počasni znanstveni doktorat.
Obratio se na Zagreb, no Zagreb je to kanalizirao na Rijeku, pa je i to
zatvorenim kanalima bilo odbijeno, Rijeka nije htjela. Onda je to usmjereno na
Split, a dubrovački Pomorski fakultet je bio u okviru Splitskog sveučilišta.
Ali oni u Dubrovniku su bili poslušni. Tada sam ja bio profesor tog fakulteta i
ja sam se tome protivio. Međutim, doktorat mu je ipak dodijeljen, a time smo
doživjeli veliku sramotu. Eto, to je slika tog razdoblja šutnje ... da se
direktivama ne smijemo suprotstaviti. To je bilo školske 1988./1989. godine -
ja sam tada svojom voljom prestao predavati na tom fakultetu i više nikad nisam
nastavio. Ali zbog okolnosti ... ne radi mene, nego da ne izazivamo sukobe - to
nije bilo ni publicirano u javnosti. Ni danas mi nije žao što sam takav potez
napravio, jer nikada ne bih pred svijetom i pred svojom savješću izdržao da sam
podržao dodjelu znanstvenog stupnja doktorata nekomu tko s problemima
pomorstva, osim što je imao titulu admirala, nije imao nikakve veze. To je bio
taj Branko Mamula.
Bila su onda tzv. događanja naroda ili
antibirokratske revolucije i mitinzi istine ... to je sve vodilo istom cilju.
To se danas ne vidi i ne cijeni se dovoljno. Tek naknadno sam i ja 1994. godine
saznao još jedan važan podatak: stanoviti Mile Dakić objavio je knjigu
"Srpska Krajina", u kojoj navodi podatak da je još prije prvog kruga
hrvatskih parlamentarnih višestranačkih izbora u travnju '90. godine bio
donesen jedan zaključak opštine Knina o izdvajanju, tj. autonomiji u
odnosu na republičku vlast.
Kako opštine Knina?
Oni tako za sebe govore. Oni, dakle, stvaraju tu
zajednicu opština ... više ne žele potpadati pod normativne odluke
Zagreba, izdvajaju se i 10. travnja '90. godine donosi se odluka ...
Neobičan datum.
Da, da. To je, dakle, prije prvog kruga
demokratskih izbora. Na zajedničkoj sjednici svih vijeća oni donose odluku o
zaključivanju dogovora o udruživanju opština dalmatinskog područja, o
osnivanju Koordinacije opština. Dakle, po direktivi i u dogovoru s
Beogradom, to je već bilo s namjerom da se krene u izdvajanje tih krajeva, gdje
je srpska zajednica bila u velikoj prednosti. To nije bila samo prednost po
broju stanovništva, nego posebno po tome što su držali vlast na svim razinama
lokalnih jedinica, ne samo u tim vijećima, nego i u sudstvu i pogotovo u
unutrašnjim poslovima. Prema tome tu nisu mogli biti ugroženi. To je, eto, prvi
segment izdvajanja i rušenja vlasti u Hrvatskoj, rušenja hrvatske strukture i
hrvatske nadležnosti.
Zašto to ističem? Zato jer se često govori da je do
dezintegracije, a i poslije do suprotstavljanja i ustanka, došlo zbog
Deklaracije o nezavisnosti ili čak zbog donošenja Ustava krajem 1990. godine.
Ne, slučaj kninskih balvana u kolovozu 1990. godine je čisti dokaz da je to
bilo već unaprijed organizirano, a u uvjerenju da će to biti i nametnuto. Važno
je ipak uzeti u obzir da su ondašnje strukture u Beogradu razmišljale: Pustimo
Sloveniju nek ide van, a mi ćemo onda to sve lakše ovdje srediti.
No, ima tu još elemenata. Sve je povezano i s
aktivnošću poznate američke kongresmenice lady Helen Delich-Bentley, koja je
bila na čelu srpskog lobija u američkom Kongresu i uopće u američkoj javnosti.
Ona je najprije sugerirala Miloševiću i Joviću da trebaju mijenjati politiku na
Kosovu, jer su već bile donesene rezolucije i američkog Kongresa i mnogih
drugih parlamentarnih institucija zapadne Europe - da se na Kosovu krše ljudska
prava i da to treba mijenjati. Oni su na to reagirali: E, ne možemo
mijenjati, jer ćemo do kraja ugroziti srpstvo. A ona je tada sugerirala: Onda
morate imati neko drugo žarište. I ovo je sve bilo u funkciji toga da ...
ako rezultati prvih višestranačkih izbora u Hrvatskoj ne budu odgovarali Beogradu,
da onda ima i drugi način za nametanje njihove volje. Oni su bili uvjereni da
će vojnom silom to ići bez teškoća.
Tako je Vukovar izabran kao jedan od prvih ...
ustvari prvi cilj, gdje je na najgrublji način upotrijebljeno nasilje. Zašto
Vukovar? Iz jednostavnog razloga: jer kninske vlasti su organizirale zajednicu opština
u cijeloj toj Krajini, pa i u dijelu Banovine, međutim u Vukovaru to nisu
uspjeli mirnim putem. Stoga je Beograd ocijenio da će oni kad krenu s vojskom
jednostavno ušetati u Vukovar. Znali su točno s kojim vojnim snagama, a
pogotovo s koliko naoružanja Vukovar raspolaže, pa su predviđali da se grad
neće braniti više od 2 dana, za 48 sati da će ga osvojiti. A da će isto tako
brzo doći i pred zidine Griča i ... do kraja ... na slovensku granicu.
Ni drugdje nije
bilo mira. Prije vojne agresije u mnogim je krajevima bilo tjeranja Hrvata iz
kuća i stanova, razbijanja prozora, ubijanja stoke seljacima, sječe loza i
uništavanja ljetine ...
Da, i sigurno da je to bilo jako ekstenzivno primjenjivano.
Međutim kako su mnogi ljudi bježali iz tih sredina, oni su time omogućili da se
to efikasnije primjenjuje na one koji su ostali, a isto tako da nasilje nad tim
dijelom stanovništva ne bude evidentirano, da nigdje ne bude zabilježeno. Jer,
konačno, balvani u kolovozu 1990. godine su i postavljeni u vrijeme kad zapravo
u nas, osim krnje teritorijalne obrane ili zborova građana, nikakve vojne
organizacije nije bilo u funkciji. A ono što je bilo - bila je spontana
improvizacija. Oni su računali: ako ima spremnih za suprotstavljanje, ako to
Hrvati pokušaju napraviti, da će oni onda vratiti tom velikom silom i da će
tako zapravo i na širem području nametnuti svoju vlast. To je bila svrha
balvana. U Kninu je samo počelo, a raširilo se dalje po svim tim prostorima. Mi
smo bili izolirani, bile su prekinute veze između centralne Hrvatske i juga,
cijele Dalmacije. Mogu samo posvjedočiti da je već ljeti 1991. godine trebalo
ići preko Rijeke da bi se stiglo iz Zagreba do Dubrovnika. A već početkom
listopada išli smo preko Slovenije - Ljubljane i Lendave - na Rijeku i onda
brodom, kad bi se uspjela probiti blokada.
Oni su očekivali da se Zagreb i Hrvatska ne mogu
oduprijeti. I da će Vukovar kroz dva dana biti osvojen, ako ne dva - onda
sedam.
I u toj funkciji je i spona tragedije Vukovara i
Dubrovnika.
Jer, u beogradskom tisku je to bilo publicirano -
osvajanje Vukovara, ulazak ili kako su oni zvali "oslobođenje", ipak
ne uspijeva, da se Vukovarčani i naši branitelji hrabro drže i da oni ne
uspijevaju ući i osvojiti grad.
Onda su krenuli na Dubrovnik, u uvjerenju da se
Dubrovnik neće uspjeti oduprijeti, jer su kontakti s tim područjem bili još
mnogo teži. I nije bilo nikakvog oružja, ni oružja teritorijalne obrane. Neki
danas ističu ... e, da je trebalo ići na vojarne. Ja ne pokušavam dokazivati da
vojarne nisu mogle i nekoliko dana prije biti osvojene, iako je veliki dio tih
vojarni bio osvojen i to je bila velika korist za cijelu Hrvatsku. Ali što se
tiče Dubrovnika, tamo vojarni jednostavno nije bilo. Bila su samo ljetovališta
i odmarališta tih struktura iz vojne vrhuške u Beogradu. U Kuparima kraj
Dubrovnika 1990. godine je nekoliko dana bio na ljetovanju i Milošević, a
Kadijević još i više. Ali ono što je potrebno imati u vidu je da je oružje
teritorijalne obrane bilo na Grabu, a to je zemljopisno jako daleko od
Dubrovnika, to je mjesto koje se nalazi između Trebinja i Boke kotorske.
Nije, dakle, na teritoriju Hrvatske?
Grab? Ne, nije. To je daleko od granice Hrvatske,
zapravo ni veze preko brda nisu bile moguće, nego se moglo doći jednom dolinom,
ali sve je to bilo pod vrlo efikasnom kontrolom Trebinjaca i kamiondžije
Vučurevića, koji se isto spremao ne samo napasti, nego ući u Dubrovnik bez
upotrebe oružja. To im se nije ostvarilo, ali to je bilo u funkciji da
zadovolje svoju javnost: Evo, Vukovar se brani, ali mi uspijevamo osvojiti
Dubrovnik, a kad smo Dubrovnik - to je biser, to je ... to je naša obala. I
mnoge druge stvari su govorili.
U toj funkciji su upotrijebili i onaj famozni ...
ne može se reći dokument, iako on jest dokument, ali tužnog sadržaja, gdje
predsjednik srpske vlade Dragutin Zelenović potpisuje i upućuje hrvatskoj vladi
da su u Dubrovniku smještene paravojne snage, plaćenici i da se s dubrovačkog
područja napadaju naseljena mjesta po Trebinju, trebinjskom području, južnoj
Hercegovini i Boki kotorskoj. On piše: "Vaša odluka da u gradu od
neprocenjive istorijske i kulturne vrednosti smestite vaše paravojne formacije,
crne legije i mnogobrojne strane plaćenike i da sa tog prostora započnete oružane
napade na naseljena mesta u Hercegovini i Boki kotorskoj predstavlja krajnje
necivilizovan, nehuman i nedostojan čin." To je krupna i užasna
neistina, laž, ali to im je samo bilo u funkciji iznošenja povoda zbog čega će
vojno napasti i Dubrovnik, ukoliko im to bude potrebno. Zelenović kao
predsjednik vlade - sigurno je to bilo i sa znanjem Miloševića - na kraju te
depeše, koju je početkom listopada '91. dostavio telefaksom, piše: "Nadamo
se da ste i sami postali toga svesni i da ćete uložiti potreban napor da
sprečite te vaše oružane formacije da razore Dubrovnik, kao što su to učinile
sa mnogim drugim gradovima. Upućujući vam ovaj poziv da sprečite razaranje
Dubrovnika, Vlada Republike Srbije izražava čvrsto uverenje da će svi
pripadnici JNA i jedinica TO uložiti maksimalne napore da se sačuva ovaj
istorijski grad." To je
dokument koji naša povijesna znanost zaista mora koristiti, taj dokument je bio
i najava i potvrda oružanog napada jedne tadašnje republike na drugu, Srbije na
Hrvatsku. A Hrvatska je tada već imala položaj subjekta međunarodnog prava. Ona
je bila priznata i politički, faktično još 7. rujna 1991. godine, kako je to
utvrdila Badinterova komisija. I otada se na ovim prostorima radi o ratu
međunarodnog karaktera.
O agresiji ...
To je agresija jedne države na drugu državu,
ondašnje Jugoslavije na Hrvatsku. I žrtva koju je podnio Vukovar je zapravo
rezultat agresivnog napada Jugoslavije, u kojoj je tada najjača bila Srbija,
protiv hrvatskog teritorija, kojemu je Vukovar pripadao. Međutim, ono što su
Vukovarci tjednima i mjesecima uspjeli ... othrvati se takvom napadu, to zbog
oskudnosti u oružju, a i municiji, vremenski nije moglo neograničeno trajati. I
ja izražavam izvanredno štovanje i poštovanje i zahvalnost za tih skoro stotinu
dana što su izdržali u tim uvjetima. Zaista zaslužuju i priznanje i zahvalnost.
U svakoj aktivnosti ima propusta, ima grešaka, ali sada se najviše prostora
zapravo posvećuje nekim propustima u efkasnijem organiziranju obrane, a ne
cijeni se da je sve u to vrijeme, u tom kratkom razdoblju ... obrana, oružana
obrana - da je sve to bilo spontano i improvizacija. I nije bilo mogućnosti da
se u svim segmentima djeluje savršeno efikasno i da se raspoređuje oružje.
Prema tome na takvim se greškama ne smiju izvoditi zaključci o namjernim
propustima da bi se nešto žrtvovalo.
Treba također istaknuti da je EZ uz promatrače
imala svoj trio koji se bavio ovim problemima i Europljani su živjeli u
uvjerenju da se ti sukobi mogu spriječiti. Zato je bilo nametanje tog ... već
14. ili 15. sporazuma o prekidu vatre. A onda su bile i provjere tko krši te
prekide. Tu se srpska vrhuška suprotstavljala i svjesno provodila makinacije: Potpisat
ćemo, ali onda ćemo opet inscenirati da se na određenim prostorima ne poštuje
primirje, pa onda mi interveniramo protiv onih koji su opet izvršili neki
eksces. To je u najvećem broju slučajeva bivalo inscenirano. Činjenica je
da je onda dolazila direktiva od vojnog vrha iz Zagreba da treba poštovati
primirje, s tim da je na većini mjesta to bilo i poštovano gdje se moglo.
Ali, iznijet ću i primjer kako je to bilo u obrani
ili protjerivanju napadača sa šibenskoga područja, na mostu preko Krke. U tim
su dramatičnim vremenima dali telefonom nalog Josipu Jurasu, koji je bio
komandant, zapovjednik obrane, da zaustavi protunapad i da ih ne protjeruje
dalje do Skradina. O tome sam s njim poslije razgovarao. Juras je razumio taj
nalog, ali se ispričavao, rekao je: "Nee, slaba je linija, ne
razumijem, ništa ne razumijem." I nastavio je s protunapadom. Ja mu
čestitam, iako je odstupio i nije poslušao nalog, koji je dobio od vrhovnog
zapovjedništva.
Govorim sad o tim prilikama, a meni su bile
nepoznate mnoge pojedinosti što se tiče ratnih operacija, jer nisam išao ni na
predvojničku obuku. U vojsci sam proveo vrlo kratko vrijeme u Puli. Tamo su me
izvukli da sam vadio tonzile, pa sam bio u bolnici, a onda su me izvukli pa sam
bio samo u športskoj jedinici. Bio sam ukupno 11 mjeseci, ali zapravo nikakvih
aktivnosti ni vojnih ni vježbi ni obrade nije bilo, tako da sam, kad je riječ o vojnoj terminologiji, ostao ignorant.
U Splitu su me na bazenu Mornara u Špinutu držali kao da služim vojsku,
a zimsko doba, a nije bilo zimskih bazena, pa su onda bili politički časovi.
Trebalo je ići par stotina metara tamo, jasno u uniformi, i ja sam išao, a ta
predavanja je držao jedan koji je zaista bio ignorant što se tiče stranih
riječi. I kad bi nešto krivo rekao, onda bi meni i još jednom prijatelju došao
smijeh na lice, pa sam se nekoliko puta i glasno nasmijao. Onda nas je on zvao na
stranu, kaže: Ma nemojte više dolaziti na ove časove. Tako nisam ni na
to išao. A pošao sam onda u uniformi u obližnju crkvu na polnoćku, badnji dan,
tj. na Božić 1957. godine. E, bilo mi je posebno zadovoljstvo što sam to uspio.
Da se još malo
vratimo na događaje s početka 1990-ih: napadnut je Vukovar, ali nisu pošteđena
ni manja mjesta oko Vukovara, a ni gradovi u Slavoniji. U brutalno i dugo
napadanom Osijeku izginulo je više od tisuću civila, a od svih stanovnika
Osijeka u gradu je ostao možda tek svaki deseti civil. Svi drugi su morali
bježati, otišli su u prognanstvo ili su ubijeni ... jednostavno ih nije bilo. A
sada - već godinama u medijima slušamo i čitamo optužbe, traje medijski linč
prema organizatorima obrane grada. Neke se i pritvara. Mediji tuže i sude, u
medijima se donose osude.
To je ... ja ću nešto reći što zapravo proističe i
iz mog odgoja. Najprije sam rekao ... ove objektivne razloge zbog kojih sam
ignorant u pitanju vojnih operacija. Drugo se tiče mentalnog sklopa: ja dolazim
iz Dubrovnika, ondje sam rođen, odgojen i formirao sam svoj svjetonazor. Znate,
veliki znanstvenik i književnik Dubrovčanin Marin Držić, vrlo cijenjen pisac, u
onim vremenima nije bio uvijek dobro gledan od same vrhuške, pa je morao
živjeti u Italiji. Njegova doktrina je počivala na onom što je napisao i
objavio - da je rat poguba ljudske prirode. Izraz poguba znači da je to
nešto opasno, krajnje rizično. Pridjev pogubno je poznat, to je smrtonosno.
Dakle - Držić kaže da je rat poguba. To je proisteklo u Dubrovniku i
Dubrovčanima je uspijevalo kroz stoljeća izbjegavati ratne sukobe. Dok Držićev
suvremenik Marulić ima sasvim drugačiji pristup, njegova je posve opravdana
poruka bila: pravedan rat.
Obrana.
Da. Jer, konačno u Srednjoj Dalmaciji se Klis
branio i obranio, a drugi prostori se nisu uspijevali obraniti. Tada je ta
doktrina prevladala u svijetu: da je rat pravedan, da se treba braniti od
velikih osvajača. To je bio jedini način da se pozove svoje stanovništvo - da
je opravdano i pravedno braniti se.
I zbog toga je u ovom našem vremenu bilo teško
očekivati od onoga koji nije imao nikakva iskustva i nije se time bavio - da će
znati koje su operacije potrebne i na koji način ih treba izvršiti. Ja osobno
se ustručavam davati ocjene, pogotovo ako ne znam konkretne postavke. Ali je
potrebno i po ovoj Držićevoj doktrini razlikovati onoga koji inicira napad,
koji je promotor nasilja, koji nameće krvoprolića, od onoga koji se brani. Jer
branitelji su protivnici rata. Gledajući na te doktrine, koje imamo i u našim
prostorima, moramo prihvatiti da savršenstva nema i da tu netko može i u obrani
napraviti stanovite greške i stanovite propuste. Ali to ne može biti
izjednačavano. To nikako ne smije biti izjednačavano, jer to je onda
nasilje prema moralu i etici.
To je i nasilje prema povijesti.
Povijest se danas piše tako da će ovisiti o onome
koji kreira povijest. Neće biti na ovim prostorima - ja govorim šire -
povijesti koja će biti jednoznačna. Vidimo što se sve i danas lansira, ne od Veritasa
koji je dobro organiziran, nego najviše zbog šutnje drugih koji se
koncentriraju na stanovite digresije i razlike između pojedinih grupa ljudi na
ovim prostorima. To je zabrinjavajuće. Ono što se Carla del Ponte priprema
raditi - dati doprinos u kreiranju povijesti - toga se moramo čuvati.
Povjesničari i ako uspiju na našim prostorima
aktivirati pravu istinu u odnosu na ono što sada proističe iz ponašanja
tužiteljice Haškog suda, kakve ocjene daje - s pravom se istinom teško može
prodrijeti u svijet. Jer ono kako ove događaje ocijeni Haški sud, to će imati
puno više utjecaja na svjetske povjesničare. I to je jedan dodatni razlog zbog
čega se ne smije tolerirati ovakvo lansiranje neistina o brojnim događajima.
Ja ću samo reći nešto što je sigurno predmet za
mnogo opsežnije izlaganje: dati kvalifikaciju za Oluju da je to
"udruženi zločinački pothvat" - takva kvalifikacija je krimen. Ja sam
već pred mnogo godina pokušavao iznositi, opominjao da to mora biti hrvatski
stav i da se u tom ne smijemo razlikovati. Međutim, kad se izvlače samo
pojedini segmenti, onda bit toga problema ostane zapostavljena, a to je nešto
što me zabrinjava.
A što se tiče istine - imate tu toliko primjera.
Reći ću samo nešto o RAM-projektu. RAM projekt - to
je nešto što je bilo objavljeno u rujnu '91. u beogradskom tjedniku Vreme.
Bio je prenesen razgovor između Miloševića i Karadžića. Kad se čita taj tekst,
onda je to frapantno i moramo se prenijeti u vrijeme i prilike kada se to
događalo. Već je bio napadnut Vukovar, bio je napad na mnoge hrvatske prostore:
zapadnu Slavoniju, okolicu Karlovca, Šibenik i Zadar, a pogotovo je napadana
Lika. Ono što je frapantno u tom tekstu, koji je doslovno prenesen, kojeg onda
i Marković napada na sjednici savezne Vlade u rujnu 1991., ima izričiti navod
da Karadžić pita Miloševića: "Šta je sa bombardovanjem?" A
ovaj mu odgovara: "Danas nije zgodno za avijaciju, jer zaseda Evropska
zajednica." Prema tome, radi se o bombardiranju kojeg Karadžić traži
da bude toga dana i sljedećih nekoliko dana. No, kad se o tom RAM-projektu
govorilo na suđenju Miloševiću, kad su govorili svjedoci Smilja Avramov i
Vladislav Jovanović, koji je u to doba bio ministar vanjskih poslova Srbije, a
takvom svjedočenju se pridružuje i jedan predstavnik koji se smatrao hrvatskim
kadrom - oni svjedoče da je to bila priprema napada na Bosnu i Hercegovinu. To
je apsurd i krupna neistina.
Taj projekt, onako kako je otiskan u časopisu Vreme,
ja sam predao ondašnjoj Haškoj konferenciji o Jugoslaviji već krajem rujna '91.
godine. I to u izlaganju gdje sam se konkretno pozvao na to, u nazočnosti oboje
predstavnika Srbije - i Smilje Avramov i Jovanovića. Toga dana nije bilo
Miloševića. Predao sam to poslije i na skupštini NATO zemalja i na skupštini
parlamentaraca Vijeća Europe '92. godine. Ali, to se ignorira. Glavna tužiteljica
ne želi da to bude konstatirano, nego to uzima kao jedan od primjera kako je to
bila priprema napada na Bosnu i Hercegovinu. Jasno da je to kasnije i
uslijedilo, ali razgovor Karadžića i Miloševića je već u funkciji agresije na
Hrvatsku, a ne u funkciji pripreme za napad na BiH.
A Tužilaštvo u Haagu ne želi da to bude
konstatirano, jer njima je cilj izjednačavanje Hrvatske s agresorima.
Ono što nas zaista može frapirati jest kad se jedan
od pozvanih svjedoka - to je bio Đelo Jusić - pojavio pred Carlom del Ponte. On
je došao na prethodno saslušanje, a to nije ročište gdje je ispitivanje za
vrijeme javne rasprave i gdje se sve konstatira zapisnički. On pokazuje taj
RAM-projekt kao dokaz - predaje ga i pokušava iznijeti da se i on sjeća toga, a
navodi da je to dobio od mene i da je to bila priprema Miloševića za agresiju
na Hrvatsku. No, Carla del Ponte uskače i govori: "Ma nije to važno, mi
to imamo", pa diže papire s police. Što je cilj? Cilj joj je izbjeći
da to na javnoj raspravi ne ponovi ni ovaj, a također ni jedan drugi svjedok.
I taj odnos - to je ono što zaista ne da nas mora
samo zabrinuti, nego moramo se svi skupa zapitati: Zašto smo tako pasivni da ne
uspijevamo svjetsku javnost upoznati s takvim propustima? Jer kad je Haški sud
ustanovljen, bilo je utvrđeno da je "fundamental goal is justice",
to znači temeljni cilj toga suda da je utvrđivanje istine. Ovo je eklatantan
primjer kako se ne samo izbjegava utvrđivanje istine, nego se svjesno ne želi
da istina bude utvrđena, ukoliko ta istina ne odgovara onima kojima je svrha
izjednačavati žrtvu s agresorom.
To je čisto
prekrajanje povijesti. Ali jedan dobar dio krivice, meni se čini, snosimo i mi
sami, stalno se samooptužujemo.
Apsolutno. Sigurno, sigurno. Jer to je u funkciji
medija - povećati pažnju, izazvati sukobe ...
Kreirati javno mišljenje ...
I ... udovoljavati onom. Ja neću sad puno govoriti
o medijima, to je jedan širi problem, ali govorim o onima koji su zaduženi da
zastupaju interese Hrvatske u svim tim kontaktima pred svijetom. Onog trenutka
kad je iz Tužilaštva išla kvalifikacija da je Oluja "zločinački
pothvat", onoga trenutka smo se trebali suprotstaviti i na razini znanosti
- povjesničara, kao i na razini svjedoka. Trebalo je jasno reći da je takva
kvalifikacija neprihvatljiva, jer ne odgovara istini.
Treba samo pogledati one sve uvjete ... u kojim
uvjetima je Oluja nastala, da su UNPROFOR-ci bili u talačkoj krizi,
namjerno izazvanoj, jer je bilo više od tristo talaca lišeno slobode i držani
su u logorima i ... onda se moglo na televiziji vidjeti, prisjetimo se, da su
ih vodili po mostovima vezane u okovima itd. ... e, dakle, to je sve izazvalo
dezorganizaciju komande UNPROFOR-aca, njihovih zračnih i kopnenih snaga. Uvjet
za puštanje talaca na slobodu bila je suglasnost predstavnika tadašnjih vojnih
snaga UNPROFOR-a na prostorima Bosne i Hercegovine da neće upotrebljavati
zračne snage. I kad su to ishodili početkom lipnja 1995. godine, Mladić
razgovara sa Janvierom u Zvorniku u hotelu Vidikovac, onda oni vrše
pripremne radnje za napad na Srebrenicu. Tako je došlo do nezapamćenog zločina
u Srebrenici. I poslije toga je bila Žepa, a to su bile zone sigurnosti -
zonama sigurnosti proglasilo ih je Vijeće sigurnosti UN.
I to sve u državi koju je međunarodna zajednica prije toga u cijelosti priznala.
Mladić i Karadžić tada razgovaraju, dogovaraju se
što će biti sljedeće ... hoće li nakon Žepe ići prije na Goražde ili na Bihać.
U našoj javnosti vlada zaborav, zaboravljeno je kakvi su bili tadašnji uvjeti
za preživljavanje stanovništva u Bihaću. U tim uvjetima, u tim okolnostima
došlo je do sporazuma Izetbegović-Tuđman, prema kojemu hrvatske snage mogu ići
na teritorij BiH. Tada je spašen Bihać i cijela Cazinska krajina. A time je
izbjegnuto ponavljanje onoga što je bilo u Srebrenici. Jer, nema dvojbe: da su
te jedinice Karadžića i Mladića i Mrkšića, koji je tada bio lokalni komandant,
dobile suglasnost da idu na Bihać, krvoproliće bi bilo golemo.
Ipak, unatoč toj
situaciji koja je bila posve jasna i koja je svijetu bila poznata, još zapravo nema
u Haagu onih koji bi zbog Srebrenice trebali biti u zatvoru. Nema ni onih koji
su propustili zaštititi Srebrenicu, odnosno koji su dopustili da se zločin
dogodi. Carla del Ponte sada nedavno izjavljuje da se zapravo za sve to znalo
da će se dogoditi. Ali ipak ništa nije poduzeto.
Ma, čujte ... ništa ... - ona je svojom optužnicom
obuhvatila Karadžića i Mladića, a to je isto bilo imputirano i Miloševiću, tako
da ne možemo reći da nije ništa.
Dobro, formalno -
jest.
Da. Ali nije ništa realizirano. Međutim kad
govorite o propustima Carle del Ponte, onda se moramo vratiti na 1991. godinu,
upravo na one aktivnosti koje je provodio Blagoje Adžić, načelnik Generalštaba
JNA. To je frapantan primjer koji nepobitno ukazuje: ako se postavlja institut
zapovjedne odgovornosti, Adžić je osoba koja je, kao načelnik Generalštaba,
bila najaktivnija, najviše eksponirana u pokretanju ratnih operacija, u
upotrebi nasilja.
Osoba broj jedan.
Broj jedan, je l'. A pred sudom u Haagu nema
optužnice protiv njega. Prema tome to je eklatantan primjer za ovo o čemu
govorimo.
Ali zašto optužnica nije pokrenuta iz Hrvatske?
He, to ... Zašto? Pazite ... to je ono što je
servilnost golema. Govorim o servilnosti predstavnikā naših tijela, koji su
zaduženi za te poslove. Jer to nije nešto jednostavno što će se govoriti
spontano, onako po reakcijama. Nekima je to posao - da se upoznaju s tim
stvarima, a ne da djeluju kao da su slijepi i gluhi. Ti dokazi su bjelodani. I
frapantni.
Adžić je 5. srpnja 1991. godine na Vojnoj akademiji
u Beogradu svojim majorima i pukovnicima, bilo je više od 150 slušatelja,
govorio nešto što je zaista nedopustivo
- davao je upute o ubijanju. O Adžiću ćemo govoriti kasnije, ali samo da kažem
kako je neshvatljivo da onaj tko se poziva na zapovjednu odgovornost - takvog
egzemplara nema među optuženima. Jednostavno - nije podignuta optužnica. A
hrvatske vlasti nemaju nikakvih praktičnih izgleda da se domognu Adžića koji ne
boravi i vjerojatno nije, osim tek iznimno, ni boravio na našim prostorima.
Haag to sve zna. Vi ste im taj dokument poslali i
oni imaju taj Adžićev govor?
Imaju, imaju. Ne poslao, nego predao ondje. Ali
jasno je da se to ne želi. To je pisano, to je dokument koji je interpoliran u
mnogim novinama onoga doba, javno je objavljen. I tko vidi te naslove i tekst -
to je zaista zabrinjavajuće.
Ali, da se o tome u
Haagu danas govori, to bi ujedno bila kompromitacija Haaga, jer taj dokument
imaju, a o njemu šute.
Sigurno. I pitanje u prvoj fazi bilo bi da odgovore
kako, zašto je došlo do takvoga propusta. To je propust, to se ne može ni
objasniti ni opravdati.
Nije li propust
nešto što je nehotično?
E, pa propust ... ja općenito govorim: propust. Kad se radi o nekome
tko je na istaknutom položaju, onda to može biti svjesno, a može biti iz
propusta - da se ne upozna. Ovo je svjesno izostavljeno, zato jer se na
hrvatskoj strani ne može pronaći ništa slično. Prema tome - ne uklapa se u onu
ideju o izjednačavanju agresora i žrtve.
Ja bih sada da još
nešto dotaknemo, a to je pitanje tzv. hrvatskih kadrova u Jugoslaviji, odnosno
u Beogradu. Naravno mislim na vrijeme početka stvaranja hrvatske države, na
1990. i 1991., eventualno i 1992. godinu. Oni su ondje navodno bili da bi
štitili interese Hrvatske. Na koji način su ih štitili? Kadijević, Marković,
Lončar ...
Znate, ja bih vam sad rekao ... da ... s tim početi
- znači previše širiti razgovor. Ono što sam već rekao za RAM-projekt - sva
trojica su svjedočila da je to bila priprema napada ... na Bosnu i Hercegovinu.
A sva trojica
visoko pozicionirana.
Tako je. I tu prestaje razgovor. Ja nisam bio prisutan na tom
svjedočenju, nego sam pročitao zapisnik, to izričito piše: konstatiranje i
svjedočenje. A krajnja je neistina da je to bila priprema za napad na BiH.
I ovo ću Vam reći: bio je poziv odmah ...
ne kod balvana '90. godine, nego '91. godine, da se hrvatski kadrovi vrate u
Hrvatsku. I tu je: i Marendić i Zekan i mnogi drugi su to poslušali. Marković i
Lončar su ostali.
A o Kadijeviću da
se i ne govori.
Da, to je bilo u lipnju '91. godine. Ona dvojica su
ostala. Ja se ne sjećam tko je sve napustio Armiju, ali činjenica je da od onih
... recimo stručnih osoba, koje su imale iskustva u vojnim stvarima ... svi su
do tada bili u JNA. I npr. na glavnim položajima obrane Dubrovnika - sva
četvorica su bili napustili JNA. I stigli u Hrvatsku. S tim da su neki bili pod
kontrolom.
Evo, Nojko Marinović je bio zapovjednik obrane i
svaka mu čast. A došao je iz Trebinja kad je dobio nacrt napada na Dubrovnik.
Onda je najprije uputio svoju ženu s jednim djetetom ili dvoje djece, ne znam
točno, da napusti Trebinje. I onda kad su oni otišli, on se poslije toga javio
kod Dubrovnika. On je postao zapovjednik obrane. Isto tako Varenina, koji je
bio zapovjednik obrane Srđa, one tvrđave na Srđu. On je isto napustio
Jugoslavensku ratnu mornaricu. Ta tvrđava je bila krucijalni objekt za obranu,
da je Dubrovnik uopće izdržao opsadu.
A bio je jedan koji se zvao Čengija - on se
prijavio, napustio je Banja Luku, a s Lastova je. Međutim, držali su ga ovdje
na provjeri. I ja sam stupio s njim u kontakt, slučajno. Govori mi da je
napustio JNA, a ... oni čekaju. Da bi on pošao u Dubrovnik, ali da ga još ne
upućuju. Pa ja govorim: Poznaš li Nojka Marinovića? On kaže: Poznam
ga. Nojko mu je neko vrijeme bio komandant u Lastovu. Ja govorim: Obrati
se njemu. I tako - zvao ga je telefonom, pitao što će učiniti. A Nojko mu
govori: Ma kakogod znaš dolazi što prije.
I takva je bila obrana. To vam je ... da se piše
storija. Kao što je sad ovo oko Osijeka: što se propustilo. Ili oko Vukovara,
pa i oko pokušaja prekida opsade Dubrovnika. Najvažnija je bila obrana.
Vi ste u to
vrijeme, kao predsjednik saborskoga Odbora za vanjsku politiku, imali prilike
susretati se s tadašnjim ministrom vanjskih poslova Jugoslavije, Budimirom
Lončarom.
Jesam, nekoliko puta. Koliko se sjećam on je
jedanput došao u Zagreb, ali to je posebna priča ... Došao je u Zagreb u
vrijeme donošenja Deklaracije Sabora o uspostavi suverene i samostalne
Republike Hrvatske. Bio je ovdje drugi dan zasjedanja svih vijeća Hrvatskoga
sabora, 25. lipnja 1991. godine. Taj dan bio je i sastanak saborskoga Odbora za
vanjsku politiku i Lončar je bio na tom sastanku prvi put, ali i jedini. On je
onda još uvijek bio optimist ne da se može izbjeći nasilje, nego da će Vlada u
tom sastavu, pod predsjedanjem Ante Markovića, dobiti punu podršku međunarodne
zajednice i da će oni u kontinuitetu nastaviti dalje. I tako se ponašao.
S tim da je prije dolaska ovamo, na sastanku KESS-a
u Berlinu, upozorio europske političare: ako se dopusti dezintegracija
Jugoslavije, da će onda zbog nacionalnih sukoba biti puno kriza na području
Europe. Tj. da će "dezintegracija biti novo eksplozivno žarište
u Europi, koje bi imalo reperkusije i na druge zemlje i uopće na pitanje
sigurnosti u Europi."
Jer on je to uvijek identificirao ovako: sve
teškoće koje su nastale imaju uzroke u suprotstavljanju republika ili pojedinih
naroda, a nisu nastale zbog dramatične ekonomske krize i zbog kršenja ljudskih
prava, što je počelo na Kosovu, a eskaliralo svugdje drugdje. Pazite, on govori
o sukobima republika i naroda u trenutku kad je već ustanak na području kninske
i susjednih općina ne evidentan, nego kad oni već vrlo intenzivno preuzimaju
vlast, a imaju podršku Jugoslavenske armije i svih drugih paravojnih jedinica.
To je nešto što zaista ne može valjda ni on sam objasniti.
Je li on ipak nakon
nekog vremena "progledao", odnosno počeo shvaćati i prihvaćati
situaciju?
Pa sigurno. Reterirao je odmah kad je doživio da se
EZ više ne zauzima intenzivno za održavanje Jugoslavije.
Ali je li Hrvatskoj pomagao?
Pa, do tada ne. Do tada ne!
A je li poslije?
Poslije je to irelevantno. Potpuno irelevantno. To
se ne može osporavati ... za poslije ... i ako je bilo to kod ... podjele tih
zajedničkih aktivnih sredstava u Europi kod nekih banaka. To se ne može osporavati.
Ali to je bilo poslije diplomatskog priznanja Hrvatske. Prema tome - to je bio
pokušaj kupovanja retrogradne pozicije, znate. Onda je bila i vrlo jaka
aktivnost njegovih susjeda ne samo u Zadru, nego i na ...
... otoku ...
... da, na otoku gdje je imao svoju kuću. I tu se
trebalo angažirati, da ne bude ta kuća oštećena. Jer to bi onda bilo
iskorištavano u javnosti, kao što se sada iskorištava za svaki slučaj
oštećenja, uništavanja imovine. A toga je bilo recipročno između susjeda, jer
su neki samo iskoristili poziciju: E, kad nisam mogao prije napraviti, sad
ću mu vratiti ono što je on meni ... itd. O tome govoriti i to stavljati u
prvi plan je tužna stvar.
Ja se moram i sada ponovno pozvati na Marina Držića
koji je rekao da je rat poguba ljudske naravi. U ratnim okolnostima mnogo
nevinih nepotrebno strada, ali onda treba ispitati koji su uzroci rata. I
nedopustivo je izjednačavati napadače, izjednačavati agresore i njihove žrtve.
To je apsolutno nedopustivo. Smatrali smo do 1995., 1996. godine da nema
nikakvih ni teoretskih šansi da bi se to moglo izjednačavati.
Ali Veritas Save Štrpca i slične
organizacije koje djeluju na međunarodnoj sceni imali su u tom stvaranju
solidarnosti za predstavljanje onih, samo onih elemenata i dokaza koji idu
Srbiji u prilog, a potpuno ignoriranje, prešućivanje onoga što joj ide na
štetu. S tim da se istodobno na našoj političkoj sceni namjerno izazivaju
sukobi. I ne samo sukobi između stranaka, nego i između pojedinih ljudi koji su
se nalazili na određenim položajima. Žalosno je što se ne utvrđuju uzroci i
glavni promotori takvih akcija.
Konačno, svima onima koji neprestano i to već
godinama govore kako je Daytonski sporazum doveo do prekida rata i
donio mir ovim prostorima, upućujem pitanje: Kako bi bilo čuti da netko
iznosi stavove da je Prvi svjetski rat okončan mirom u Versaillesu;
ili: da je Drugi svjetski rat okončan mirom u Potsdamu? To, naravno,
niti je logično niti istinito. Stoga naši javni djelatnici moraju imati
u vidu da nije Dayton donio mir, nego je hrvatska redarstvena
oslobodilačka akcija "Oluja" stvorila uvjete za prekid ratovanja i
ratnih sukobljavanja, te dovela do potpisivanja mirovnog sporazuma. (nastavlja se)
www.hrvati-amac.com
B.M.L.
|AMENZIJA U HRVATA|
Napisao/la Marko, on 20-11-2006 09:51
Hvala vam ns ovom fantastičnom intervju koji je : tako jasan, tako isrpan i tako upečatljiv.
|AMENZIJA U HRVATA|
Napisao/la docmaric, on 20-11-2006 09:49
"Zapravo je sve pocelo jos od Memoranduma i Gazimestana, a jasno - samo zato da bi hegemonija Beograda bila jos efikasnija i prodornija"
"Zapravo je sve pocelo jos od Memoranduma i Gazimestana, a jasno - samo zato da bi hegemonija Beograda bila jos efikasnija i prodornija"
Nadam se da to samo poropust uvazenog Dr. Kacica. Mi smo svi svjesni cinjenice da je Memorandum i Gazimestan bio samo jedan daljnji korak u stvaranju velike Srbije. Ne smije se zaboraviti da je sve od 1848 godine srpski prodor na zapad bio dio tog plana. Dr. Kujundzic je upravo objavio u Fokusu svoj clank o tisucugodisnjem ratu Srbije protiv Hrvatske i Hrvata.
Dakle, ne moze se reci da je sve pocelo sa Memorandumom!
doc
|Greetings|
Napisao/la
Ova email adresa je zaštićena od spam robota, nije vidljiva ako ste isključili Javascript
, on 20-11-2006 11:38
Amnezija u Hrvata? Hrvati nemaju amnezije osim ovih par gazdi koji su Hrvatsku pretvorili u pakao vecine Hrvata i koji dalje Hrvate guraju u ponor pakla.
|AMENZIJA U HRVATA|
Napisao/la
Ova email adresa je zaštićena od spam robota, nije vidljiva ako ste isključili Javascript
, on 20-11-2006 15:16
Hvala prof.dr.sc. Hrvoju Kacicu sto se neumorno bori za samostalnu i suverenu Hrvatsku drzavu, u ovim kriticnim trenutcima kada takozvani novi svjetski demokratski poredak pomocu svojih eksponenata stavlja svoje oktopodske krakove na temelje hrvatske neovisnosti i drzavnosti. Kako glede hrvatskih granica tako i glede domovinskog rata.
Domoljubi poput dr, Kacica rade za Hrvasku iz ljubavi, a neki politicari koji su dobro placeni u svrhu zastupanja hrvatskih interesa samo zastupaju svoje. Ni nevladine udruge nisu nasle nacina da selektivan pristup zamijene objektivnim i globalnim. Da ne spominjem gospodina Cicka koji se bavi dijetama i strajkovima gladju. Treba se vise raditi.
Sada kada se svijet poceo uplitati u sudjenja i sudbenu vlast doista se postavlja pitanje jesmo li svoji na svome, je li hrvatska lisnica u hrvatskom djepu i imamo li uopce tu hrvatsku lisnicu i sve drugo. Da li uopce oni uglavnom neprepoznatljivi u inozemstvu i oni prepoznatljivi u Hrvatskoj shvacaju da «Oluja» ne moze biti udruzeni zlocinacki pothvat jer je pravo hrvatske boriti se protiv terorizma? Da li je Hrvatska kao medjunarodno priznata zemlja imala u skladu s odredbom čl. 51 povelje Ujedinjenih naroda, i Rezolucije 871, u svojim priznatim granicama, imala pravo poduzeti vojno-redarstvenu operaciju Oluja, te i u skladu sa hrvatskim Ustavom, ustavom medjunarodno priznate drzave i clanice UN. Pamti li tko jos Badintera i utvrdjivanje hrvatskih granica? Kakav zlocinacki pothvat i kakova zla namjera 1995.?
To je zdravom i postenom razumu neprihvatljivo. Razum I postenje ne moze kupiti nikakav novac. S tim se covjek radja. Hvala Bogu takov se rodio I dragi professor Hrvoje Kacic, covjek koji ljubi svoju domovinu. Covjek koji misli svojom glavom i koji je svoju kompetenciju i domoljublje dokazao.
Osloboditi svoju zemlju nije samo pravo nego i duznost i tu nikakova planirana zla namjera nije moguca.
Takove sulude optuzbe i podmetanja iz svjetskih centara moci kao i iz domacih izvora, pogotovo kada se zna da je “predsjednik RSK” Milan Martic naredio evakuaciju vec prvog dana “Oluje” doista djeluju neuvjerljivo. Ili neko nema postenja ili nema razuma.
Da se meni nekoc davno simpaticna gospodja Vesna Skare Ozbolt toliko angazirala onda kada je trebalo braniti Hrvatsku i hrvatske generale od laznih optuzbi Save Strbca koliko se javlja danas u obrani svoje licnosti nakon sto ju je njen ex drug Ivo najurio iz Vlade vjerojatno ne bismo bili tu gdje jesmo.
Cipele bi “u drustvu” opravdano smio skidati samo onaj kojemu noge nimalo ne smrde.
Jos jednom hvala dr. Hrvoju Kacicu za njegov rad.
Darko
|Dr,H.Kacic|
Napisao/la
Ova email adresa je zaštićena od spam robota, nije vidljiva ako ste isključili Javascript
, on 21-11-2006 01:23
Gospodo,
Proslost znamo,a samo kompletni ludjaci nevide da ponovno srljamo u pandze nemoralne sile.Zalosno je da hrvatski intelektuaci i danas jedva da se cuju.Inace,da su glasniji ne bi "Region" solio pamet,jadnom,izmucenom,umornom i obespravljenom Narodu.Interesantno je kako ljigavci redovito dodju na povrsinu,pa kada nas brod pocme tonuti zove se narod na pomoc.Treba kazniti stranacke vodje na prvim izborima.Zato je potrebna strategija,Radimo na tome vec danas.
Ivo
|Napisao/la
Ova email adresa je zaštićena od spam robota, nije vidljiva ako ste isključili Javascript
, on 21-11-2006 02:14 |
Profesora H. Kacica sreo sam davne 1954. u Puli na Monamentu gdje smo bili u mornarickoj ceti.Poslije 6 mjeseci rastali smo se.Divim se njegovom radu. Zelio bi kupiti knjigu na engleskom jeziku.Hvala
|Napisao/la Ognjistar, on 21-11-2006 10:44 |
"To keep it simple"!
Nakon ovih ( opravdanih ) pohvala Dr. Kacicu, smijem li pitati, hocemo li ili koliko od nas ce/bi glasalo za njega na slijedecim Predsjednickim izborima?!
Ili cemo ostati doma, jer ce "kandidati" biti Vesna Pusic, Cacic i Jakovcic?!
|Svaka cast g. Kacicu|
Napisao/la Tomislav Kralj, on 21-11-2006 13:42
Jako dobar tekst i analiza g. Kacica kao i novinara koji je postavljao prava pitanja.
Samo istinom se Hrvatska moze osloboditi tih placenih pljuvatora u hrvatskim medijima koji za racun stranih centara moci i zbog vlastitog egoizma izmisljaju protiv Hrvatske i istine da bi postali netko i nesto u takvoj podloznickoj i izdanoj Hrvatskoj.
G. Kacic odlicno podsjeca na tezinu trenutka i improvizacije u odbrani jer se nije imalo vremena ni sredstava. Kada se sve sagleda nijedna obrambena vojna sila nije bila humanija od hrvatskih branitelja, pa im se ipak najvise pakira.
Nevjerojatno je kako se laze i kako se moralizira u hrvatskim medijima i kako to stupovi drustva podnose i sute. Da u Hrvatskoj nema toliko trulih medijskih "jabuka" lako bi nama bilo za Hag i strane centre moci jer je istina (pre)debelo na nasoj strani kako to prof. Kacic odlicno iznosi.
Svaka cast prof. Kacicu i hvala amacu na ovom odlicnom intervjuu
Vas Tomislav Kralj - Crocop
|Hvala Vam, Dr. Kacicu|
Napisao/la
Ova email adresa je zaštićena od spam robota, nije vidljiva ako ste isključili Javascript
, on 22-11-2006 13:22
Zivim u Spanjolskoj gdje se o obrani Hrvatske vec pred 15 godina cesto lose i krivo pisalo, a danas jedino sto se cuje je pokoja stura vijest iz Haaga. Mozete misliti!!! Zato posebno zahvaljujem Dr. Kacicu na tako izvrsnoj obrani Hrvatske i njene novije povijesti. Vidjela sam da ce se objaviti njegova knjiga i na spanjolskom jeziku i posebno sam zainteresirana kad i gdje ce biti tiskana, jer bih ju ne samo ja rado procitala, nego bi mi pogotovo dobro dosla za tolike spanjolske prijatelje (i u prvom redu za mog muza) koji ju ne mogu citati na hrvatskom, ali bi im i te kako bila potrebna za bolje i pravilno shvacanje svega sto se prije 15 godina desavalo i sto se na zalost jos dan danas dogada u Hrvatskoj... A isto tako i u Europi, kad se govori i "sudi" Hrvatskoj.
|Napisao/la Kresimir, on 27-11-2006 15:47 |
Da, slazem se da je amnezija neprimjeren nacin povijesnog poravnavanja. Vjerojatno najdublju anti-amnezijsku poruku osjetio sam 1971. na memorijalnom groblju u Lenjingradu (da, bio sam u Lenjingradu, ne Petrogradu) kad sam uz prigodnu muziku i vjecni spomen-plamen procitao: "Nitko, nista i nikada nece biti zaboravljeno".
Svoju anti-amnezijsku poruku izlozio sam na http://www.grabovrat.com/weekly/grWeekly061126.html
Kresimir J. Adamic
|Napisao/la
Ova email adresa je zaštićena od spam robota, nije vidljiva ako ste isključili Javascript
, on 27-11-2006 23:35 |
Dr.Kacic's book Serving my Country - Croatia Rediviva (in English) is available from: Niko Hazdovac
777 W. 9th St.
San Pedro, CA 90731
Cost: $25 including US postage.
- Molimo da se tekst poruke odnosi na sadržaj clanka..
- Osobne uvrede bit ce izbrisane.
- Ne upotrebljavajte poruke za reklamiranje vlastitih mrežnih postaja. Takve ce poruke biti uklonjene.
- Ako ste unijeli pogrešni sigurnosni kôd, prije slanja poruke neophodno je kliknuti na Refresh komandi vašeg mrežnog preglednika.
Powered by AkoComment Tweaked Special Edition v.1.4.6
AkoComment © Copyright 2004 by Arthur Konze - www.mamboportal.com
All right reserved
Comments (11)

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

|
| Problem je što se u svjetskoj javnosti više ne govori
o agresiji Jugoslavije ili Srbije na Hrvatsku
(razgovor s prof. dr. Hrvojem Kačićem - 2. dio)
Hrvatska redarstvena akcija "Oluja" bila je obveza oslobađanja okupiranih hrvatskih teritorija. Ali bila je nadasve i pravo na oslobođenje zemlje koju su priznale sve članice EZ-a. Vi već dugo zauzimate stajalište da je operacija "Oluja" izvršila obveze UNPROFOR-a, u skladu s odlukama Vijeća sigurnosti UN-a. Ima tu, međutim, jedno pitanje, baš oko tog priznanja nezavisnosti Hrvatske: vrlo često se, nažalost, kao datum međunarodnog priznanja uzima 15. siječnja 1992., a taj datum nije datum priznanja. Kako? Zašto?
Pitanje međunarodnog priznanja Hrvatske treba raščlaniti u nekoliko faza. Najprije faktično priznanje, koje je bilo postignuto tijekom ljeta 1991., a potom političko priznanje koje je bilo postignuto tijekom jeseni 1991. godine. Što se tiče diplomatskog priznanja - to je samo završni čin procesa kroz koji treba proći svaka zemlja koja stječe subjektivitet i koja je faktično i politički već priznata. Mi smo taj trenutak diplomatskog priznanja očekivali i dočekali smo ga 15. siječnja 1992. godine, kada nas je priznalo svih 12 ondašnjih članica EZ-a, a uključivo sa 16. siječnjem priznalo nas je ukupno 36 država - članica međunarodne zajednice (od Australije i Novog Zelanda do Čilea, Argentine i Urugvaja).
Deklaracijom o samostalnosti i neovisnosti na deklarativan je način bio iniciran vrlo složen i trnovit postupak diplomatskog priznanja. Sljedećeg su dana diplomatskim notifikacijama Hrvatska i Slovenija recipročno izmijenile izjave o međusobnom priznanju. Ipak, treba znati: u porukama upućenim saveznim organima vlasti obje su današnje republike potvrdile već ranije očitovanje inicijative da su spremne pregovarati o preustroju dotadašnje savezne države u konfederaciju. S velikim stupnjem sigurnosti se ocjenjivalo da se od Beograda ne može očekivati pozitivna reakcija, jer su Miloševićeve i Jovićeve koncepcije, oslanjajući se na JNA, nedvosmisleno počivale na uvjerenju da će uz premoć na vojnom planu spriječiti bilo kakav oblik decentralizacije savezne vlasti.
Tri dana poslije donošenja Deklaracije o samostalnosti Slovenije uslijedila je vojna intervencija JNA na Sloveniju. Međutim, Slovenija se uspjela obraniti od napada. Ovaj je čin na diplomatskoj razini izazvao angažiranje EZ-a, pod čijim je okriljem donesena tzv. Brijunska deklaracija, kojom je između ostalog bio uveden i tromjesečni moratorij na provođenje Deklaracije o nezavisnosti. Time je zaustavljen mogući slijed diplomatskog priznanja.
Slobodan Milošević i najviši predstavnici savezne vlade aktivno sudjeluju u radu Konferencije o Jugoslaviji pod okriljem EZ već od početka rujna 1991., jer su bili uvjereni da kontinuitet Jugoslavije neće biti dokinut. Vjerovali su da će Jugoslavija, kao članica UN-a, KESS-a i mnogih drugih međunarodnih organizacija, nastaviti sa svojim međunarodnim subjektivitetom. Međutim, zbog razvoja događaja upravo na hrvatskom teritoriju i to uspješne obrane od agresora, Hrvatska i Slovenija doživljavaju samostalnost. Europske i mnoge druge države diljem svijeta, već na samom početku 1992. godine, notifikacijama o diplomatskom priznanju Hrvatske i Slovenije cjelokupnoj svjetskoj javnosti pokazuju i dokazuju da je dezintegracija ili raspad Jugoslavije evidentna činjenica.
Razočarani sazrijevanjem međunarodne zajednice, a osobito postignutim rezultatima koji su ostvareni u radu Konferencije pod presjedanjem lorda Carringtona, kao i stavovima koje je objavljivala Arbitražna komisija, Srbija i Crna Gora nastavljaju sa svojim naporima da ospore do tada postignute rezultate u radu Arbitražne komisije. Time nastoje obezvrijediti i cjelokupnu djelatnost same Konferencije.
U zajedničkom podnesku koji su tada potpisali Momir Bulatović i Slobodan Milošević osporava se nadležnost Arbitražnoj komisiji. Iznose pri tome tri argumenta:
1. - da temeljem Brijunskog sporazuma EZ nije dobila takav mandat;
2. - da otvorena pitanja trebaju biti riješena između Jugoslavije i ostalih jugoslavenskih republika njihovim međusobnim sporazumom;
3. - da ona pitanja koja ne bi mogla biti sporazumno riješena trebaju biti upućena na odlučivanje Međunarodnom sudu pravde.
Hrvatska, pak, u podnesku od 18. lipnja 1992., te Makedonija i Slovenija u odvojenim podnescima od 19. lipnja 1992., u skladu sa svojim već ranije zauzetim stavovima, s kojima je Bosna i Hercegovina bila suglasna, dostavile su dokaze i obrazložile neosnovanost stavova i prigovora Srbije i Crne Gore, kojima se osporava nadležnost djelovanja Konferencije o Jugoslaviji, tj. prekoračenje dobivenog mandata.
Arbitražna komisija dana 4. srpnja 1992. donijela je Interlokutornu odluku kojom se utvrđuje neosnovanost žalbenih navoda i odbijaju se svi podneseni prigovori. Naime, Arbitražna komisija utvrđuje da ingerencije i nadležnost svojega rada ne temelji na Brijunskom sporazumu, nego na uvjetima koji su određeni zajedničkom Deklaracijom, prihvaćenom jednoglasno na Ministarskoj konferemnciji svih država EZ-a, održanoj 27. kolovoza 1991. - radi postizanja mira, ali i sa svrhom uspostavljanja arbitraže. U ovoj odluci Arbitražne komisije utvrđuje se da su uvjeti, kako su utvrđeni Deklaracijom o Jugoslaviji, bili prihvaćeni od svih šest jugoslavenskih republika i to već prilikom otvaranja Konferencije o miru, te da su ti uvjeti stupili na snagu dana 7. rujna 1991. godine.
U obrazloženju donesene odluke Arbitražna komisija pozivala se također i na odluke Međunarodnog suda pravde u Haagu.
Datum 7. rujna 1991. ima svoj poseban značaj, jer se svi sukobi nasilja do tog datuma tretiraju kao unutarnji sukobi. Međutim, nakon tog datuma svi sukobi, a osobito oružana suprotstavljanja i ljudske žrtve, te rušenje, odnosno nanošenje imovinske štete na teritoriju Hrvatske, spadaju u režim međunarodnog sukoba.
Koji bismo onda datum konačno trebali obilježavati kao datum međunarodnog priznanja Hrvatske?
Moramo poštivati ono što je zaključeno na sjednici Arbitražne tzv. Badinterove komisije, održane dana 20. studenoga 1991. godine. Tada je, naime, Arbitražna komisija zauzela odlučno i jasno stajalište, koje je bilo objavljeno u javnosti 8. prosinca 1991., da je postojanje ili nestajanje neke države činjenično pitanje, te da su učinci priznanja od strane ostalih država isključivo deklarativnog značaja (prijevod s engleskog iz dokumenta Arbitration Committee, Opinion Nr. 1).
Prema tome možemo nastaviti sa slavljem afirmacije naše države pred svijetom, tj. 15. siječnja 1992. godine. Međutim, taj dan se ne smije označavati kao dan međunarodnog priznanja, nego kao dan diplomatskog priznanja Hrvatske od brojnih država i svih država tadašnje EZ (Njemačka je učinila notifikaciju već 19. prosinca 1991., što smo doživjeli kao božićni dar). Imamo pravo i dužnost slijediti stanovišta Badinterove Arbitražne komisije, koja je zauzela i objavila Arbitražna komisija, utvrđujući da su Hrvatska i Slovenija postale države subjekti međunarodnog prava s danom 7. rujna 1991. godine.
Iako smo, profesore Kačiću, načelnika Generalštaba Jugoslavenske armije Blagoja Adžića već kratko spominjali u prvom dijelu razgovora, mislim da bismo se opet trebali vratiti na njegov slučaj. Naime, čini mi se da je svima ili barem velikoj većini ljudi u Hrvatskoj vrlo neobično, začuđujuće to što on uopće nije optužen, a kamoli osuđen za zločine. A ključna je osoba.
Pa, ja bih u nečemu ipak korigirao ovo pitanje - to da je svima čudno. Najprije, o tom se problemu toliko malo u našoj javnosti govori i toliko se rijetko spominje da se jedino oni koji su bili svjedoci i pratili su i bili aktivni tih kritičnih godina, 1990. do 1992. godine, dobro sjećaju Adžića. A sve mlade generacije uopće više nemaju ni svijesti ni podataka o tome koja je bila Adžićeva uloga. Nisu ni čuli za njega, ne znaju ništa.
Imate pravo. Jer - novine šute, svi mediji šute.
Već dugo vremena novine to ne spominju. Što je najžalosnije - nisu podneseni potrebni dokazi ni prema sudu u Haagu o ulozi i djelovanju ovoga ... načelnika Generalštaba.
Sjetimo se: on je došao na tu poziciju nakon Memoranduma Srpske akademije nauka i umetnosti i nakon radikaliziranja srpske politike, kad je već Milošević bio sveodlučujući, skupa s Brankom Kostićem iz Crne Gore i s Dobricom Ćosićem. Oni su onda, uz Veljka Kadijevića, koji je bio ministar za narodnu obranu ili kako se to zvalo ... sekretar Sekretarijata za narodnu odbranu u Beogradu u saveznoj Vladi, za načelnika Generalštaba postavili Blagoja Adžića. Adžić je od prvog trenutka na toj funkciji bio upravo promotor, a poslije i izvršitelj zaoštravanja i insistiranja da se samo vojnom silom mogu pokoriti svi oni koji su se suprotstavili beogradskoj hegemoniji, a pogotovo oni koji su bili protiv isključivog vladanja komunističke diktature.
Kad on govori, kada se obraća svojim podčinjenima - bilo je tada na Vojnoj akademiji oko 150 pukovnika i majora - on već uvodno izlaže da je višestranačje dovelo narode u sukobe i da su zapravo ti višestranački izbori krivci za propast Jugoslavije. I onda govori izričito: "Rušitelji Jugoslavije preuzeli su vlast i okrutno žele promeniti društveno uređenje uvođenjem kapitalizma u svojoj najgoroj formi." Višestranačje! On naglašava da ... parlamentarni izbori, postojanje više stranaka - da je to ono što ruši Jugoslaviju.
On čak ni ne skriva tu svoju oštrinu, žestinu, kao ni namjeru da se na te "rušitelje" ide s vojskom.
Pa ... ovaj njegov govor je bio objavljen od Beograda i Ljubljane do Zagreba i Splita, u svim tadašnjim dnevnicima. Naslovi i poruke su užasni. Ali moramo vremenski to odrediti, reći kada je to uslijedilo, kada je govor održan.
To je, dakle, nakon neuspjeha vojne intervencije u Sloveniji, kada je otporom slovenskoga naroda svladana ta ofanzivna i napadačka struja unutar tzv. JNA. Agresija na Sloveniju počela je 28. lipnja 1991. godine i trajala je tjedan dana. To je isteklo oko 4. ili 5. srpnja, a Adžić, kad je već bio svjestan da je ta operacija propala, 5. srpnja se obraća svim tim visoko rangiranim oficirima. I ono što je najstrašnije, on upozorava da prijeti vanjska agresija ili, kako on zove, spoljna: "Preti spoljna intervencija Nemačke, Austrije, Mađarske i Čehoslovačke. Postoji namera da se stvori golema zajednica od 130 miliona stanovnika, a to predstavlja za nas veliku opasnost, jer je stvarno to projekt Velike Nemačke." On dakle ističe: opasnost od Njemačke, Austrije, Madžarske i Čehoslovačke, što je apsurd. Ali to govori zato da bi svojim podčinjenima istakao kako ima podršku od Engleske, Francuske, SSSR-a i Amerike. Međutim, to govori samo da bi dobio podršku od svoje javnosti, koju obmanjuje da JNA ima kao saveznike spomenute vojne sile. Jer da se treba konfrontirati s Njemačkom i Austrijom, a da je to način da se otkloni njemačko-austrijska dominacija u tom području. Navodi da spoljni neprijatelji namjeravaju osnovati državu od 130 milijuna stanovnika, čije nastajanje treba spriječiti. I onda daje izričitu uputu svojim oficirima: da "izdajice treba ubiti na licu mesta, bez milosti i razmišljanja, a jedinice sa kojima ćete komandovati moraju do kraja izvršiti dobijene zadatke, pa makar pri tome izginuli do poslednjega. Mi imamo prednost u naoružanju. Od sada upotrebite sve snage i otvorite vatru na svakoga koji se protivi našim akcijama."
Pazite: ta poruka da treba ubiti izdajice, a kvalifikacija izdajice - to je svatko tko god pokuša izraziti drukčije mišljenje ili tko je sudjelovao na izborima, pa se još i sazna za koga je glasovao ... Svi su, dakle, izdajice i sve ih treba ubiti na licu mjesta. Ukoliko nisu "slijepi poslušnici".
Ja osobno ne znam je li i za vrijeme onoga najgoreg tipa boljševizma, pa i za vrijeme nacizma ili fašizma, itko tko je zauzimao tako visoku poziciju rekao svojim podčinjenima: Ubijte bez milosti i bez razmišljanja. Sigurno je, zapravo vjerojatno je bilo takvih internih uputa, ali u javnosti da se netko eksponira na takav način - to nije vjerojatno. To je nečuveno.
Zašto ja to sad ističem i spominjem?
Kad je to u javnosti izrečeno i kad se ide linijom zapovjedne odgovornosti, uzimajući u obzir sve ono što se događalo na ovim prostorima, kako je moguće da takav subjekt ostane bez procesuiranja? To je nešto što je neshvatljivo, to je u suprotnosti s načelima prava, pravne znanosti i krivične odgovornosti - i subjektivne i po vertikalnoj osnovi, liniji zapovjedne odgovornosti. Ali ono što je u svemu najpotresnije - to je u suprotnosti s poštenjem i etikom. Ja ne vidim kako se to može opravdati, a ne mogu se složiti ni da mi smijemo to tolerirati. Više nisu u pitanju ni njegove godine - hoće li on i koliko godina će biti u zatvoru.
Naravno, to je pitanje načela.
Vidite, tu povijesnu istinu treba konstatirati, jer to je bio jedan od uzroka oružanih sukoba.
Kretali su na Vukovar i redom kako su išli, jer su smatrali da su te općine oko Knina već u cijelosti pod kontrolom, a tako i neke druge općine. Oni su ocjenjivali da će za 48 sati sa svojim tenkovskim jedinicama stići i do Zagreba, a da će Vukovar biti osvojen bez velikih gubitaka i velike štete.
Jasno da je u tom trenutku i Veljko Kadijević bio na istoj liniji, poznati su njihovi dogovori. Ali ima i primjera kad su i ministri ... oni koji su bili tzv. kadar iz Hrvatske, shvatili što se sve može dogoditi. Oni su sredinom prosinca 1991. godine pokušali reterirati, jer su vidjeli da države EZ-a više ne daju podršku takvom obliku vladavine. Tada je i Kadijević počeo reterirati.
A Adžić nikako.
Adžić je ostao i dalje radikalan.
Recimo jedan eklatantan primjer: znate kako su početkom listopada '91. godine zrakoplovi išli ne samo ovdje na Zagreb, nego kad su udarili i na onaj zrakoplov promatrača EZ-a, koji je bio na letu ...
Onu petoricu kad su ubili?
Da. Tu je bio na letu iz Mađarske za Zagreb, bila je dana i dozvola lijeta i sve to, a onda su se digli mig-ovi s aerodroma Bihać i ... eto, srušen je taj zrakoplov. Poginuli su svi, cijela posada - četiri Talijana i jedan Francuz. A to je isto bilo u funkciji ... zastrašivanja.
Bilo je to vrlo osjetljivo razdoblje, kad su Ujedinjeni narodi ocjenjivali da je potrebno da uslijedi intervencija, ne vojna, nego zaštita.
To je bilo zastrašivanje i Hrvatske i svijeta, a i poruka svijetu: Nemojte se miješati u naše poslove!
Hrvatske već ne, nego svijeta, to je bila poruka usmjerena prema svijetu. Jer je Hrvatska već stala sigurno na svoje noge, a to je uslijedilo nakon onoga primirja od 2. siječnja 1992. godine, koje je zaključeno u Sarajevu i gdje je uključen onaj bitni element da suprotstavljene strane neće napredovati s položajā na kojima su se nalazile u tom trenutku. Jasno da je u tom trenutku to značilo i toleriranje okupacije na dijelu gdje su srpske paravojne snage preuzele vlast. Ali svejedno je već tada bilo jasno da je Hrvatska svojim subjektivitetom, a i snagom naoružanih dobrovoljaca, već izvojevala pobjedu i da nema više nikakvih izgleda da bi jugoslavenska vojska to mogla svladati. Agresorski cilj je također bio upozoriti UNPROFOR-ce da ne dolaze na ove terene, da mogu ići okolo kao opserveri, promatrači, ali bez vojnih snaga. Činom rušenja zrakoplova 6. siječnja 1992. željelo se EZ upozoriti što će se događati njihovim ljudima, ako odluče doći na ove prostore.
Na kraju, nakon stanovitog vremena - tu su i taoci koje su lišavali slobode. Adžić ostaje u funkciji i poslije tog zločinačkog djela, tog rušenja zrakoplova promatrača EZ-a. Kad je Kadijević jasno i glasno stavio do znanja da će pokrenuti istragu kako je došlo do te akcije mig-ovih mlaznjaka, a budući da mu je to bilo zamjereno, napustio je položaj ministra, odnosno saveznog sekretara za narodnu obranu, ustvari podnio je ostavku.
Adžić i dalje ostaje na čelu Generalštaba s tim, što je isto indikativno, da u javnosti govori da su otvorena vrata pakla, da će se udariti svom snagom, pa dalje: izgubili smo bitku, ali ne i rat itd. itd. Njega drže na tom položaju sve do sredine svibnja 1992. godine. I kad je bila neposredna prijetnja za uvođenje sankcija protiv Srbije, tek onda Milošević smjenjuje Adžića s te pozicije, u nadi da će smjenom tog radikalnog generala biti izbjegnuta ili barem odgođena primjena sankcija. Prema tome: Adžić ne može odgovarati za ono što je bilo poslije toga, ali dramatična vremena i kritično razdoblje prije toga, u prvom redu za ono užasno rušenje Vukovara i svega što se poslije događalo ... Škabrnja - istog datuma kad je bilo i konačno osvojenje Vukovara, pa Zadar i Šibenik, da ne ističemo Dubrovnik, okolicu Karlovca, Gospić, pa gradove u Slavoniji itd. itd. - svi krajevi su stradali. Njegova krivnja i odgovornost je primarna. I zbog toga je važno da se na tom slučaju ne izbjegne primjena institucije zapovjedne odgovornosti.
Naši su mediji puni informacija, puni tekstova o zapovjednoj odgovornosti. Našem prosječnom građaninu to je i opterećenje, jer zna što se događalo, a sada se zapravo zaobilazi ovo pitanje: govori se o liniji zapovjedne odgovornosti, no o onome tko je bio vrhovni promotor rata, nasilja, napada i egzekucija i još se javno očitovao s nalogom svojim podčinjenima - ništa. On je pred njih stavio zadatak da "upotrebe sve svoje znanje i umeće za ostvarenje ideala Oktobarske revolucije i u borbi za Jugoslaviju." I sad kad vidite da se njegovo ime nigdje ni ne spominje, onda je to zapravo nešto što nas mora dovoditi u sumnju, navesti nas da se pitamo: Koja je svrha ovakvog inkriminiranja koje se provodi od strane tužilaštva pri sudu u Haagu, koji je institucija međunarodne zajednice? To se pitanje odnosi na Carlu del Ponte.
Osim Carle del Ponte, kome to još ide na dušu?
Pa ... zapravo u njezinoj ingerenciji je identificiranje osoba koje su inkriminirane. Prema tome i ono što se ne inkriminira ide na njezinu adresu, jer njezin je jedan od pomoćnika rekao da oni nemaju ... dokaze o tome.
A ja tvrdim: to nije točno. Oni te dokaze imaju, ali ne žele ići u pojedinosti.
Mi imamo ... Odbor ili Ured za suradnju s Haagom?
Da.
Što oni rade?
Ja to ne znam. Na njima je da upoznaju i svoje pretpostavljene - i ministre i Vladu i Sabor, a tako bi onda saznala i javnost, što su podnijeli sudu u Haagu ili glavnoj tužiteljici u odnosu na to pitanje. Ja sam to pokretao i imam dokaze o tome što je predano, ali nemam nikakve potvrde da je to i od Ureda za odnose s Haagom bilo podneseno.
Otkad je taj dokument u Haagu?
Pa već dugo. Taj Adžićev govor, koji je preveden na engleski jezik, ja sam ga slao i nosio na više mjesta i u mnoge institucije već sredinom srpnja 1991. godine, dakle prije nego što je počeo bilo kakav napad na Hrvatsku.
Dakle u Haagu je već od ljeta 1991.?
Da. Tada doduše još nije bilo Haškog suda, ali bila je Haška konferencija, koja je počela u rujnu 1991. godine i već je u rujnu predan puni tekst. Uz to je tekst predan raznim predstavnicima međunarodne zajenice - to je sve bilo radi informacije. Kao predstavnik Hrvatske predao sam to na Konferenciji na kojoj je predsjedavao lord Carrington. Tu su bili prisutni i tadašnja savjetnica u Miloševićevoj vladi Smilja Avramov i ministar vanjskih poslova Srbije Vladislav Jovanović. Oni su vidjeli kad sam ja to dijelio i nitko od njih nije protuslovio ... ili prigovorio da prijevod nije korektan ili da to nije točno ili da načelnik Generalštaba JA nije takav govor održao.
(nastavlja se)
B.M.L.
- Molimo da se tekst poruke odnosi na sadržaj clanka..
- Osobne uvrede bit ce izbrisane.
- Ne upotrebljavajte poruke za reklamiranje vlastitih mrežnih postaja. Takve ce poruke biti uklonjene.
- Ako ste unijeli pogrešni sigurnosni kôd, prije slanja poruke neophodno je kliknuti na Refresh komandi vašeg mrežnog preglednika.
Powered by AkoComment Tweaked Special Edition v.1.4.6
AkoComment © Copyright 2004 by Arthur Konze - www.mamboportal.com
All right reserved
Budite prvi/a i napišite komentar...

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

|
| Srbija je izgubila snagu na Vukovaru, a obraz na Dubrovniku
(razgovor s prof. dr. Hrvojem Kačićem - 3. dio)
Profesore Kačiću, morali bismo se malo prisjetiti i nekih događanja izvan tadašnje Jugoslavije. Naime, tadašnja Jugoslavija, a zapravo Srbija, imala je svoje ljude na Zapadu koji su za nju radili.
Vidite, u javnosti se prezentira da su uvijek svi uzroci, inicijative i povodi na ovim prostorima počinjali uglavnom od subjekata, stranaka i od pokreta ljudi s ovog područja. Međutim, zanemaruje se ono što je ipak prava istina: da je u pojedinim sferama bilo dosta pojedinačnih intervencija i to zato da se sačuva Jugoslavija u Miloševićevu ili Adžićevu konceptu.
Ja tu posebno želim istaknuti ulogu i položaj lady Helen Delich-Bentley, koja vuče podrijetlo od srpskih doseljenika s prostora sjeverozapada SAD-a. Ona je potomak druge ili treće generacije. Bila je novinarka i tako stekla reputaciju u gradu Baltimoreu, poznatoj luci u državi Maryland. Svojedobno je bila izabrana da zastupa interese Port Trade Uniona, a to je Sindikat lučkih radnika. Bila je, dakle, njihova predstavnica. U toj funkciji je ona ... stekla ime, pa je na izborima dobila prednost na listi Republikanske stranke i tako ušla u Kongres. Ali čak i prije nego je ušla u Kongres bila je poznata kao jako energična i glasna, vrlo radikalna osoba. Čak su je zvali "Upper-cut lady" i to zato što je jednog svog kolegu novinara ili jednog od predstavnika lučkih radnika, s kojim se nije slagala, čije je riječi tumačila kao uvredu na svoj račun, pogodila šakom u lice i oborila ga na pod. A u tom trenutku sjedili su za šankom na visokim stolicama. Tako joj je ostala titula "Upper-cut lady". I inače u beogradskim novinama iz toga doba, dakle iz 1990. godine, o njoj piše kao o prvoj ženi koja je psovala u Kongresu ... kao članica Kongresa.
Da je baš za pohvalu - nije.
E. A kako ja to znam? Ne samo zato što je ona bila politički eksponirana. Nego ... najprije zato što je bila korisnica sponzorstva i financijskih koristi od brodarskih organizacija tadašnje Jugoslavije. Ona se bila založila za to da se kao iskrcajne i ukrcajne luke kontejnerā u SAD-u ne koriste Norfolk i New York, nego Baltimore. Tvrdila je da će to biti jeftinije, a de facto je bilo puno skuplje, pa su sve te razlike išle u njezinu korist.
Je li se to, profesore Kačiću, odnosilo na sve tadašnje jugoslavenske brodare?
Na sve one koji su obavljali kontejnerski prijevoz. Jer to je ono što je važno - kontinuitetno pristajanje u pojedine luke. Ali po kontejneru je bila velika financijska razlika. Sve je tu, preko Baltimorea, bilo puno skuplje, a sve te razlike išle su u njezinu korist.
I ja sam s njom imao zanimljiv susret. Ona je, naime, bila u posjetu Zagrebu, skupa s Bob Doleom i D'Amatom i bilo je još mnogo drugih kongresmena. To je bilo proljeće '91. godine, a sastanak je bio u zgradi Sabora. Josip Manolić je tada bio predsjednik Vlade. Cijelo vrijeme sastanka ona je bila radikalna ... zastupala je vrlo radikalne stavove - da zbog svog položaja Hrvatska ekonomski ne može preživjeti izvan Jugoslavije i daleko od Beograda. To je ona izričito govorila, naglašavala. I bilo je tu još stvari ...
Onda sam ja posebno, izvan sastanka, s njom razgovarao u četiri oka i upozorio je na to da nije nepoznato kako je ona iz vlastitih interesa ... utjecala na kontakte i transport i ulazak brodova tadašnje jugoslavenske zastave. Rekao sam joj da je to poznato i da će to prije ili kasnije izaći u javnost.
I ... na to što sam joj rekao ona je meni odgovorila da ja to ne mogu dokazati. A ja sam joj onda odgovorio da iz njezinih očiju čitam da govorim istinu. Jer ja sam imao vrlo konkretne podatke iz Beograda i New Yorka.
Međutim, kad sam naše tadašnje predstavnike vlasti upoznao s tim detaljem, a tu nisu mogli kritizirati da to nije pragmatično, govore mi: "Nećemo ovo iznositi u javnost, jer možemo izazvati još radikalnije reakcije njezinih kolega, pa je bolje da to ostavimo za kasnije."
Ali koja je inače bila njezina uloga? Ona je u to doba dolazila i u Rijeku i u druge prostore tadašnje Jugoslavije, a s predstavnicima iz Jugoslavije sastajala se i u New Yorku i u Baltimoreu. Kako sam već rekao, ona je dala savjet Miloševiću i Joviću da Jugoslavija mora mijenjati politiku prema stanovništvu Kosova, jer je država već '80-ih godina bila osuđivana zbog kršenja raznih prava. Rekla im je: "Ako ne mijenjate politiku, više se to ne može zaustaviti, bit će nastavljene osude i američkog Kongresa i mnogih drugih država, a sve će to biti na štetu Jugoslavije." Milošević i Jović su se tada pozivali na ugroženo srpstvo, da će Albanci ... Kosovari apsolutno prevladati, a to bi značilo gubitak Kosova. Ona im je još rekla da onda treba pokrenuti neko drugo žarište, kako bi se pozornost međunarodne zajednice skrenula s Kosova. Tada su izabrali drugo rješenje i i tako se počelo s balvanima u Kninu, te je Knin postao središte pozornosti.
To je toliko jasno, da je meni neshvatljivo zašto se u našoj javnosti prezentira da su kninski balvani postavljeni zbog ustavnih dopuna Božićnog ustava iz prosinca 1990. godine. Ili čak zbog Deklaracije o nezavisnosti. Postavljanje balvana bilo je organizirano i ranije režirano s jednim ciljem: da Hrvatska svojim snagama intervenira protiv onih koji su postavljali te balvane, a da onda na to sve intervenira vojska. JNA je, s Adžićem na čelu, trebala svladati i pacificirati hrvatske snage. Premoć JNA je bila toliko očita da nije bilo nikakvih izgleda da se uporabom bilo kakvog oružja nešto postigne u korist Hrvatske.
Oni govore o ugroženosti ... Znate, ima jedna definicija ugroženosti naroda: da su Srbi ugroženi uvijek kad se njihova teza ne prihvaća kao jedina ispravna i kao ona koja se mora primjenjivati. Oni su stalno govorili o ugroženosti srpstva. Ali, kako je moglo biti ugroženo srpsko stanovništvo u Kninu i to u području gdje su oni imali većinu od više od 80 posto stanovništva? Imali su u svemu apsolutnu kontrolu - u svim institucijama vlasti: od općine preko republičkih tijela do saveznih u Beogradu. Tu nije moglo biti ni govora o bilo kakvoj ugroženosti.
Posvjedočit ću vam nešto što sam ja doživio ljeti '90. godine, prije nego je itko mogao predvidjeti što se sve može dogoditi. A izbori su već prošli. S grupom studenata imali smo u Dubrovniku sastanak u zgradi općine, vis-a-vis crkve sv. Vlaha. Razgovarali smo o izgledima za zaposlenje, o postdiplomskim studijima, o tome koja su zanimanja najizglednija ... za zaposlenje. To su, eto, bile teme. Bilo je srce ljeta, otvoreni prozori, nekako ... tri, četiri dana prije nego su kod Knina postavljeni balvani. Kad odjednom ... nekakvi mladi ljudi ... tri, četiri ... koliko ih je već bilo ... počeli su vikati iz svega glasa: "Ovo je Srbija. Ovo je Srbija."
U cijelom svom životu te sam riječi prvi put čuo u svome rodnom gradu. Kad su oni to izgovorili ... vičući, ovi su studenti unutra čuli, prolomio se smijeh. Smijeh! Jer to je bilo toliko iracionalno. I neshvatljivo. Studenti nisu imali razloga biti zabrinuti, jer su mislili da to viče netko zato što je pijan, neki alkoholičar ili neki koji su izvan pameti. I zaista, normalno je da su takvi povici u Dubrovniku ljeta 1990. izazivali smijeh. A vidite - to je isto bilo u funkciji izazivanja i traženja povoda za intervenciju hrvatske policije, kako bi onda mogli prikazivati da su žrtve.
Ali, ja sam se ipak koncentrirao i kad sam vidio urnu našega Frana Supila, tamo je na zidu, odmah mi je došao u sjećanje ... njegov romantizam, ono što je on ... na početku Prvog svjetskog rata vjerovao da jedna Jugoslavija može biti prihvatljivo rješenje za oslobođenje od austro-ugarske dominacije. No, po onome kako su se ponašali Srbi ubrzo je shvatio ... da će to biti nova i još gora tamnica za Hrvatsku. Očajan, pokajnički je napustio Jugoslavenski odbor kojemu je i sam bio utemeljiteljem.
Onda sam ja tu u dvorani općine Dubrovnik odmah ozbiljno reagirao, s tim da sam tražio da se ne osvrćemo na to, da to treba ignorirati, barem pred studentima. Htio sam da se izbjegne bilo kakva mogućnost, pa i na neki humoristički način, da se studenti suprotstavljaju, jer sam shvatio da ovi to viču u cilju izazivanja reakcije. Da je bilo reakcije, oni bi onda uzvratili na drugi način: svjetsku javnost bi upoznali sa svojom istinom, a ustvari klevetom, da su neki od mladića, koji su tu ljetovali, bili fizički napadani. To je sigurno bilo u dogovoru, da se izazovu ekscesi i sukobi, kao što je i kasnije bilo mnogo ozbiljnijih slučajeva, kad su i okolnosti bile mnogo teže i ozbiljnije, kad se studenti više sigurno ne bi ...
... tome smijali.
Ne bi se smijali, nego bi reagirali na ozbiljan način. A i onda, u nastojanju da to suzbiju, upotrijebili bi bilo koja sredstva da se zaustave takvi incidenti i eskalacija nasilja. I o tome sam ja pisao u svojoj knjizi. I takvih slučajeva je bilo svugdje.
U to vrijeme - 1990., pa i prije - još 1989. godine, parola "Ovo je Srbija" izvikivana je u mnogim našim gradovima, a mogla se čitati i na mnogim zidovima - i u selima i u gradovima, često i na zidovima katoličkih crkava. Iako Srbi desetljećima svojataju Dubrovnik, rušili su ga, a svoje se ne ruši. Kakva je bila situacija u Gradu, s obzirom na Srbe koji su ondje živjeli?
Većina tog stanovništva koje je živjelo u Gradu, a pogotovo oni koji su već proveli cijeli život ili je njihovih nekoliko naraštaja na tom području, nije se mogla čuti. Oni nisu demonstrirali niti pokazivali da su zabrinuti ili da su u nepovoljnom položaju ili da im se prijeti. Dapače, svi oni koji su prije toga radili na određenim položajima u privredi i drugdje, ostali su i dalje na tim položajima. Oni su zapravo bili izloženi svim opasnostima i poteškoćama kojima su bili izloženi svi stanovnici za vrijeme oružanog napada na cijelo područje južne Hrvatske, uključujući i Dubrovnik. Mogu potvrditi da su i oni patili kao i svi drugi građani. Evo nek nam posluži kao eklatantni primjer slučaj pjesnika Milana Milišića, koji je živio u Dubrovniku i bio član Društva hrvatskih književnika. On je bio deklarirani Srbin. Međutim imao je vrlo konstruktivnu suradnju sa svim drugim građanima i sa svim drugim književnicima koji su često dolazili u Dubrovnik. I ... kad njega spominjem, moram reći da je on bio među prvim žrtvama agresorskoga granatiranja dubrovačkoga kraja. Živio je u svojoj kući u neposrednoj blizini staroga grada, malo iznad hotela Excelsior. Ratni brodovi te nesretne JRM granatirali su to urbano područje, gdje nije bilo nikakvih oružanih snaga, a jedna od prvih granata ... pala je na prag Milišićeve kuće i on je smrtno stradao. I bio je pokopan u Dubrovniku sa svim počastima. No, zaista se ne smije zaboraviti ... kako je i to sve bilo kasnije u funkciji izazivanja napetosti, suprotnosti i neprijateljstava. U beogradskim javnim medijima bilo je objavljeno da su ustaše ubili srpskog književnika u Dubrovniku. Mi to nismo odmah ni znali, nego su nam s druge strane dolazile informacije i pitanja: Pa kako je došlo do njegove smrti, pa kako je on stradao itd. I onda smo objašnjavali ... ja sam mnogima to rekao. Međutim ondje nije izvršena korekcija te vijesti. Tako da je takva dezinformacija ili laž srpskoj javnosti bila plasirana samo zato da se multiplicira netrpeljivost i negativno raspoloženje u stanovništvu Srbije, da bi se opravdali napadi na Hrvatsku. Tada na sjeveru već traju opsežni napadi na Vukovar, a to je bilo vrijeme kad su započinjali napadi na jug Hrvatske.
Ako ne tada, je li možda kasnije reagiralo naše Društvo književnika?
Pa meni nije poznato, ja nisam među onima koji prate sve novine, da bih znao što se sve odvija u Srbiji. Ali budući da imam mnogo znanaca, neke sam osobno zamolio da pokušaju izvršiti takvu korekciju. No, nije mi poznato da se to i dogodilo, a ne bih se usudio reći ni da nije izvršeno. Činjenica je da mnogi koji su znali kako je poginuo Milišić, kad su javno govorili o njemu i iznosili podatke i kad su govorili o pažnji i respektu koje je on uživao, sve u pozitivnom smislu, nisu nikad spominjali koji je uzrok, odnosno način njegove pogibije.
Srbi inače stalno svojataju Dubrovnik, a u Dubrovniku je jako malo Srba.
To je ipak prošlo svršeno vrijeme. Jest, oni to govore, ali više nema nikakve opasnosti niti se trebamo time baviti. Samo je važno da mi među svim stanovništvom izgrađujemo konstruktivne pristupe, a raspravljati o tome što šešeljevci mogu zamišljati - to nije vrijedno. Konačno smo razrušili famu koja je održavala Srbiju - da oni dobiju u ratu ono što izgube u miru, to su lansirali njihovi članovi Akademije. Jer u agresiji na Hrvatsku ipak su doživjeli poraz, njihove snage su poražene i to mora biti zauvijek zabilježeno u našoj i srpskoj, a i svjetskoj povijesti. Treba još nešto reći: Srbija je izgubila snagu na Vukovaru, a obraz pred cijelim svijetom na Dubrovniku.
Nadam se kako više neće biti ... oslanjanja na oružje, jer se oružjem i napadima i ... ratovima ne može ništa rješavati. Ja se nadam da ... u trećem tisućljeću više toga neće biti.
Možemo li biti sigurni u to?
Ne možemo biti sigurni i unaprijed isključiti i takve mogućnosti.
No, ono što ja osjećam našim propustom, pa ako hoćete i mojim osobnim propustom, to je da sam tek 1993. godine saznao za jednu povijesnu istinu. Tek sam tada saznao za izraz etničko čišćenje - kada je on i na koji način prvi put upotrijebljen. Saznao sam to kad sam dobio knjigu "Etničko čišćenje" trojice autora: Mirka Grmeka, Marca Gjidare i Nevena Šimca. Spomenuti termin je, dakle, prvi put upotrijebljen 1807. godine na jednom od prvih zasjedanja tadašnje vlade Srbije - Praviteljstvujućega sovjeta serbskog, pošto su se oslobodili austrijske dominacije u Beogradu. Na tom zasjedanju oni donose Odluku o etničkom čišćenju, upotrebljavajući taj pojam etničkog čišćenja za čišćenje Srbije od Turaka, a to je bio izraz za ... muslimane ili islamiste, odnosno, kako ih oni u toj odluci nazivaju, islamizirane Srbe. U toj odluci također stoji i da Srbiju treba očistiti od Ćivuta (kako su Srbi zvali Židove) i od Cincara. To je tada, prije dva stoljeća, bilo i izvršeno. Povijesno se zna da su i mnoge džamije i njihovi temelji bili srušeni, zbrisani s tih položaja.
Čini mi se da je samo Beograd imao ... mislim ... više od sto džamija, postoje neki podatci o tome.
Ja ne znam, ali činjenica je da su se Srbi ponosili time što su eliminirali bilo kakve turske tragove na onim mjestima gdje su prethodno bile izgrađene džamije.
Naš je propust što se to nije identificiralo. Jer to je taj eufemizam ... da jednu apsolutno negativnu, zločinačku djelatnost ... da se to opisuje i označava izrazom koji je u biti nešto pozitivno - čišćenje. Čistoća je nešto što je pozitivno, izaziva pozitivne konotacije. A kako se može protjerivati, uklanjati stanovništvo ili ga čak i likvidirati, ubijati, a upotrebljavati za to pozitivan izraz? To je tipičan primjer genocida.
No, vidite, dogodilo se da iako taj srpski izum, izum te stare Srbije postoji već dugo - evo sad se navršavaju dva stoljeća, 200 godina - naši povjesničari nisu to pred svijetom identificirali. Da jesu, ne bi se onda dogodilo da se za ove operacije koristi pojam etničko čišćenje. Tako ga sada koriste i u međunarodnoj zajednici i pojedinci i znanstvenici - uz pojam genocid dodaje se i pojam etničko čišćenje kao kategorija koja je nastala na ovim prostorima na kraju posljednjeg desetljeća 2. milenija. Naši povjesničari trebali su to na vrijeme identificirati i reći da je to zapravo izum koji je lansiran u svijet iz Srbije i reći da on mora doživjeti osudu kao takav, a ne da se taj isti izraz ponavlja i dalje. Jer jedno je genocid, a drugo je prisilno iseljavanje ili protjerivanje. To nije identično. Međunarodna zajednica posve opravdano inkriminira genocid i označava ga kao jedno od najstrašnijih zločinačkih djela.
Pa nema strašnijega.
Eto. A to je njihov, srpski izum, to je de facto bio genocid i trebalo je na ovim prostorima samo taj izraz upotrebljavati. Srbi su tada lansirali u svijet taj zastrašujući pojam, koji se sada pripisuje mnogima izvan Srbije i to zbog izostanka bilo kakve, neophodne i pravodobne reakcije s hrvatske strane.
Želim još spomenuti da u onom razdoblju dok je još trajala opsada grada Dubrovnika i dok su neprijateljske jedinice bile na ... puškomet udaljenosti od jezgre staroga grada Dubrovnika, da je bila održana javna tribina u kazalištu Marina Držića. Tu su bili ne samo naši dragovoljci i branitelji, nego je sastanak bio otvoren za sve građanstvo, tako da je cijelo kazalište bilo puno i prepuno ljudi. Među njima je bilo i dosta građana srpske nacionalnosti. I onda je uslijedilo jedno pitanje koje me iznenadilo ...
Vi ste bili govornik?
Da, da. Dakle na kraju mojega izlaganja uslijedilo je pitanje hoće li se Srbi usuditi vratiti i živjeti u Dubrovniku, s obzirom na sve što su napravili. Ja sam na to rekao da su Srbi koji su ostali u Dubrovniku solidarni, da su oni izloženi opasnostima i da pate kao i svi drugi građani našega Grada, te da im moramo pružiti svaku pažnju. I stoga ja apeliram da ih moramo štititi i čuvati kao zjenicu svog oka.
Nakon završetka toga javnog skupa upućena mi je primjedba zašto sam upotrijebio onakav izraz o zaštiti Srba, da to nije potrebno itd. No, ja sam objašnjavao ... da to nije samo iz humanitarnih razloga, da oni moraju shvatiti kako naš odgoj i naš svjetonazor moraju biti u funkciji da štitimo i ove naše susjede i sve građane. I da se stanovništvu ne smije nanositi nikakve patnje ni narušavati njihovo zdravlje i njihov opstanak. Ali uz te humanitarne razloge ... da se moramo ponašati na takav način - pružajući im zaštitu, čuvati ih, jer je to u interesu Hrvatske. To nije svima bilo jasno i neki su to teško shvaćali. Ipak, ja moram priznati da se i u tom dramatičnom vremenu i na takav način moglo iznositi takve stavove - u javnosti ... na skupovima, pred građanima Dubrovnika. Ali potpuno shvaćam da takve stavove nije bilo moguće iznositi u nekim drugim područjima naše Hrvatske, koji su patili na jednak način. U tomu postoji stanovita razlika između tradicije i iskustva i ...
Konkretnih događanja ...
Da, i konkretnih događanja. Konačno i kroz povijest je Dubrovnik izbjegavao zaoštravanja i nikad nije bio izložen rušenjima i ratnim operacijama, kao što se dogodilo 1991. godine. I zato je to stanovništvo takvo nešto moglo i primiti, bez obzira na to što je bilo pojedinaca ... koji su mi na kraju rekli da to ne žele čuti iz mojih usta.
U Dubrovnik su dolazili i dolaze i oni koji mu se dive i obožavaju ga. Prepoznavši taj hrvatski biser i dragulj svjetske spomeničke baštine, prepoznavši napore Dubrovčana i svih ostalih Hrvata da očuvaju svoj dom i baštinu svojih djedova, neke od takvih osoba od početka agresije na Hrvatsku bile su uz nas.
Ja bih rekao: bile su od početka, jer su vrlo rano prepoznale te okolnosti. Recimo tipičan primjer za to je Kathleen Wilkes, koja je nekoliko godina predavala na Interuniverzitetskom centru u Dubrovniku. I to studentima iz različitih država, a i u društvu s profesorima iz različitih zemalja. Boraveći u Dubrovniku, prepoznala je taj ambijent i približila mu se, prihvatila ga. Ona je čak govorila o Dubrovniku u kulturi i u književnosti Velike Britanije. Možda je poznato i da je njihov vodeći književnik Bernard Shaw svojedobno rekao da je to raj na zemlji itd.
Ali Kathleen Wilkes se upoznala i s konkretnim uvjetima života u Dubrovniku. Kad je ona shvatila da može doći i do napada na sam Grad, odlučila je ostati u Dubrovniku. I bila mu je ... velika promotorica, bila je prava aktivistica. Ona je zapravo bila poznata profesorica na Sveučilištu u Oxfordu, veoma poznata u svojoj zemlji, a predavala je i na mnogim drugim sveučilištima Azije i Bliskog Istoka, Mediterana i Europe. Njezin je ugled bio velik, njezino ime važno. Kad bi ona potpisivala te poruke svijetu iz Dubrovnika, one su imale daleko veću težinu nego kad bi naši javni djelatnici takvo nešto izgovarali i obraćali se svijetu.
Pritom ne smijemo zaboraviti ni to da je ona, boraveći tada u Dubrovniku, riskirala život.
Pa ... sa svim drugim građanima u Gradu, isto kao i oni. Na primjer ona je bila ... ne baš službena tajnica gradonačelnika ... evo, bila je volonterska tajnica za sve komunikacije sa svijetom. Jer njoj nije trebalo puno objašnjavati
Znala je kome, kako i kada se treba javiti.
Da, ona bi sastavila tekstove, apele i informirala sve svoje poznate i u Velikoj Britaniji i u svijetu. Stoga je njezina uloga od ogromne važnosti. Kako je rekao Michael Foot, također veliki prijatelj Hrvatske, "zbog Dubrovnika je Kathy željela dignuti svijet na noge."
Kathleen Wilkes je poslije dobila i priznanje, postala je počasna građanka Dubrovnika, a dobila je i titulu ... počasne doktorice Zagrebačkog sveučilišta. To je uslijedilo poslije 2000. godine, kad je ona došla ovamo. Nažalost, kratko vrijeme nakon toga je umrla. Ona je toliko voljela Dubrovnik da je po njezinoj želji urna s njezinim prahom zapravo pokopana i za vječnost ostala u blizini staroga grada Dubrovnika. I to je bila njezina posljednja želja: baš pokazati svoju povezanost s Gradom.
Moram reći da su njezine ocjene o uzrocima sukoba i o tome kakvoga su karaktera oni koji napadaju Dubrovnik bile posebno zanimljive. U svakom slučaju bila je iznimna u Velikoj Britaniji, a činjenica je da je njezina uloga bila zapažena i da je imala pozitivnih odjeka u britanskoj javnosti - i u odnosu na gospođu Thatcher, a pogotovo na mnoge druge političare koji su kroz desetljeća bili izloženi ... ovaj ...
... srpskoj promidžbi.
Bili su izloženi promidžbi i beogradskoj indoktrinaciji. U Britaniji su vodili računa da su im Srbi bili saveznici u Prvom i Drugom svjetskom ratu i to od prvoga dana. Zanemarivali su pritom činjenicu kako je došlo do Prvoga svjetskog rata, što je značio atentat na prijestolonasljednika Ferdinanda i njegovu trudnu suprugu Sofiju. Srbi su od prvoga dana Prvog svjetskog rata bili saveznici Velike Britanije i Francuske, a to se ponovilo i u međuratnom razdoblju i u Drugom svjetskom ratu. Ti vanjski elementi zapravo sprječavaju da se ne ide u ispitivanje o uzrocima takvog srpskog ponašanja.
Evo nečega ilustrativnog: kad se Fitzroy McLean, koji je bio Churchillov delegat u Titovu štabu potkraj Drugog svjetskog rata, vratio u Veliku Britaniju - i to preko Italije, bio je i na otoku Visu - on je Churchillu predao izvještaj. I tada je rekao: "Sir, nakon rata, kad pobijede ovi komunisti, tu vam neće biti demokracije, tu će biti isključivo diktatura i neće biti nikakvih građanskih prava." A onda mu je na to Churchill postavio protupitanje: "A imaš li ti možda namjeru poći živjeti dolje?"
Ipak je on podržavao Tita i njegov režim.
Tko?
Fitzroy McLean.
Ha, to je bio jedan od izvještaja, znate. Podržavao je Tita!
To je bila konfrontacija sa svima onima koji ... nisu bili u savezništvu s Velikom Britanijom. Oni su imali iskustva kod napada na Veliku Britaniju. Coventry je tipičan primjer ... bombardiranoga grada. To je središnji dio same Engleske. I srušena je katedrala. Ali što su oni napravili? Oni takav jedan impresivan povijesni objekt ... nisu popravljali, nego su ga ostavili u tako oštećenu stanju, da bude memento svim mlađim naraštajima, pa oni koji grad samo posjećuju to i vide.
Vi ste tako insistirali za veliku Onofrijevu česmu ... fontanu ... u Dubrovniku.
Ja sam ... čak sam bio dobio suglasnost samo za fontanu - da se sanira, ali tako da dio ostane u oštećenom stanju, s rupom na kupoli koja je nastala od pogotka topovske granate. A onda se i to popravilo.
To da se ne bi vidjelo! Da ne bi netko slučajno pomislio da je nešto bilo, nekakav rat ili nekakvo granatiranje Dubrovnika ...
E, to ... to ... I onda dovodimo se sada u ovu situaciju: svi smo isti, nema ... agresije i nije bilo obrane. Znate, nije taj Coventry samo jedan ... Ja sam, putujući po svijetu zbog svojih profesionalnih aktivnosti, vidio mnogo toga. Npr. vidio sam u Hiroshimi isto tako jedan fenomenalan objekt, koji je ostao onako nakon napada napada atomske bombe, ostao je tako oštećen. Isto je i u Hamburgu. I Dresden ima istu situaciju, Rotterdam ... To su povijesna iskustva i to mora ostati mlađim naraštajima kao spomen na rat i rušenje.
Sigurno je da nije trebalo u Dubrovniku ostaviti nikakvo veliko zdanje, nikakvu palaču ili veliki objekt ... ili npr. Banske dvore u Zagrebu ostaviti s rupom. Ali fontana u Dubrovniku, koja bi bila spomenički objekt ... ukloniti sve tragove granatiranja - to mi je toliko žao ... Ja onda nisam izazivao sukobe, ali ... bilo je ljudi koji su mi obećali: "Hoćemo, hoćemo, čim ... počne popravak, izvršit ćemo sanaciju s rupom." A sada govore: "E, sad smo već potrošili velike novce u pripremi toga." Da je taj trag ostao, ne bi se vodiči morali mučiti i objašnjavati turistima, nego samo reći: "Evo, to je ta granata, a vi nas sad izjednačujete."
Jer ono što je problem Hrvatske je ... što se zapravo u svjetskim relacijama više ne govori o agresiji Jugoslavije ili Srbije na Hrvatsku, nego se samo govori o agresiji Srbije i Jugoslavije na Bosnu i Hercegovinu. S tim da se onda na to neki nadovezuju: "A i Hrvatska je napadala." Pa se izjednačavaju.
Ali oni kojima je do istine znaju kako je bilo. Znaju istinu i oni koji se služe neistinama, a neka sami sebi odgovore zašto to čine. No, bolje je da razgovor nastavimo o onima koji su se borili za istinu. Jedan od tih je i član britanskog Parlamenta, književnik Michael Foot, kojega ste također imali prilike i susretati i upoznati.
Aaa, Michael Foot! Michael Foot ... evo, on živi u Velikoj Britaniji. Stjecajem okolnosti on se sa suprugom našao na našoj obali prije ljeta 1991. godine, još prije nego što je na tom južnom dijelu bilo sukoba. Imao je već i kupljene karte za lijet iz Dubrovnika za London, preko Zagreba. Međutim su zračne linije preko Zagreba već bile poremećene i u prekidu. I onda ga je supruga nagovarala ... e, neka koristi vezu preko Beograda.
To je inače čovjek koji je proveo 42 godine u britanskom Parlamentu, imao je velikih iskustava. Ne treba zanemariti - on isto dolazi iz jedne poznate obitelji, a i njegova supruga bila je u kulturnim relacijama vrlo poznata. I sada ... prijedlog da ide preko Beograda, da ne može drukčije putovati - to je u njemu potaklo veći interes za ovo što se ovdje događalo, bilo mu je poticaj da prati što se događa. Pratio je i poslije što se događalo u BiH, no Dubrovnik mu je ostavio poseban pečat. Tako je on poslije često reagirao i poveo mnoge akcije, teško je i nabrojiti koje su sve bile njegove akcije u javnosti.
Sa suprugom je autor onih video snimaka za TV, odnosno dokumentarnog TV filma, koji je 1994. bio prikazivan svugdje u Europi - "Dva sata od Londona". Tu je kritički progovorio o srpsko-crnogorskom napadu na Dubrovnik. U eseju, koji je napisao nakon što je pročitao moju knjigu "U službi domovine", on piše: "Smatralo se da Hrvatska uopće ne treba postojati, jer je, prema bijednim srpskim podvalama, hrvatska država bla tek njemačkim izumom. Zašto onda u europskim vladinim ustanovama, gdje je takva glupost bila prihvaćena, ne bi i stari Dubrovnik mogao biti izbrisan sa zemljopisne karte?"
A ta poanta: dva sata od Londona - to je bila vremenska udaljenost, dužina leta zrakoplovom od Londona do Dubrovnika, ali i do BiH. Oni su se intenzivno time bavili, posvetili su cijelu svoju kasniju aktivnost upoznavanju svijeta sa svim događajima ovdje.
Ali, oni su isto tako bili upoznati ... s činjenicama da ... engleska vladina služba blokira određene podatke, kako oni ne bi stigli do javnosti. Znate, njihov je sustav takav ... da određeni broj godina, čak i do 50 godina - to može biti utvrđeno - ako se radi o podatcima od interesa za tu državu, moraju se čuvati kao tajna. Pedeset godina. Poslije toga ide dalje.
To kod nas ... ne da nismo stekli, nego smo živjeli u sredini da se podatci daju odmah.
Ma što daju - trgovalo se podatcima.
E, da. Podatci su se davali onako kako je odgovaralo nomenklaturi, naravno - s kozmetičkom obradom i često bez provjere o stvarnoj istini. To je bilo cijelo vrijeme komunizma, a onda se to nastavilo.
Ali i sada, poslije 2000. godine je to naročito aktualno.
Sada, sada. I sada se to tako radi.
Evo vidite - jedna je kardinalna razlika od sustava koji vlada pred sudovima kontinentalne Europe u odnosu na Englesku ili Ameriku: imate kod zakletve, koja se daje, ono ... mora se zakleti, na engleskom je da će govoriti istinu, cijelu istinu i samo istinu. Ništa više nego istinu. To je taj element koji zapravo ... svakomu omogućuje, ako je to njegovo mišljenje, a nije sto posto siguran da je to i živa istina, da se uzdrži od svjedočenja. Jer ... ponaša se u skladu s ... tom nomenklaturom - on reče cijelu istinu, ali ono što nije sto posto siguran, tu se uzdrži.
To je, recimo, nešto o čemu nisu informirani ovi koji se pojavljuju kao svjedoci u Haagu. Jer kad on izusti nešto i svjedoči, onda oni koji to slušaju, a koji nisu bili svjedoci događaja, imaju pravo prihvatiti i vjerovati da svjedok govori istinu.
Jeste li Vi, profesore Kačiću, bili pozivani u Haag kao svjedok?
Ne, u Haagu nisam bio kao svjedok. Ali sam bio pozivan na ovo preliminarno ispitivanje ... od strane istražiteljā koji su bili u Zagrebu i ... dugo vremena sam ispitivan. Ja sam se odmah pozvao na RAM projekt i na ovo ... kako je počinjalo s Adžićem i njegov govor - na ovo o čemu smo ovdje razgovarali.
To ste, dakle, razgovarali s haškim istražiteljima?
Da, da.
Ali to što ste Vi rekli nisu uvažili, o tome šute?
Ha, dobro je, čujte ... to su preliminarna ispitivanja. Samo preliminarna ispitivanja i onda je na njima da ocijene hoće li ili neće ići dalje.
A kada je to bilo?
To je bilo ja mislim ... 1998. ili 1999., tako nekako ...
I poslije ništa, muk?
Poslije ništa.
Divota!
(nastavlja se)
B.M.L.
|Napisao/la Zvonimir, on 27-12-2006 23:29 |
Da je vise Kacica a manje Sanadera, gdje bi nam bio kraj?
|Sjajan razgovor!|
Napisao/la A. Horvat, on 28-12-2006 11:15
Svaka cast za razgovor sa prof. dr. Hrvojem Kačićem!
Hvala!
- Molimo da se tekst poruke odnosi na sadržaj clanka..
- Osobne uvrede bit ce izbrisane.
- Ne upotrebljavajte poruke za reklamiranje vlastitih mrežnih postaja. Takve ce poruke biti uklonjene.
- Ako ste unijeli pogrešni sigurnosni kôd, prije slanja poruke neophodno je kliknuti na Refresh komandi vašeg mrežnog preglednika.
Powered by AkoComment Tweaked Special Edition v.1.4.6
AkoComment © Copyright 2004 by Arthur Konze - www.mamboportal.com
All right reserved
Comments (2)

(September 21 of 1991)

Civil War on line.

|
WHY THE YUGOSLAV ARMY COMMANDER-IN CHIEF HAS NOT BEEN CHARGED IN THE HAGUE INDICTMENT
|
Prof. dr. Hrvoje Kačić, presented on several public meetings in Croatia and abroad.
Historical
experiences in South-Eastern Europe keep sending us messages and
lessons that any form of crime within this area is bound to be
condemned. However, after numerous assassinations in the last 100 years
by our eastern neighbours, the very same assassins not only had not
been condemned, but received praise. The very motive for the WWI
was the assassination in Sarajevo on river Miljacka, performed by
Gavrilo Princip, and later on when Karađorđe clan ruled Yugoslavia, the
bridge on that river was named after him. Even Puniša Račić, assasin of
the Croatian Parliament representatives at the meeting in Belgrade (his
victim was the long- term president of the Croatian Peasant Party and
leader of all Croats at that time – Stjepan Radić),
had never been inprisoned. After all, the Belgrade slogan «Better War Than
Pact» is well known. In these modern times many protagonists and
assassins, for example in cases of admiral Krsto Đurović, Ivan
Stambolić and Zoran Đinđić, still enjoy the high degree of protection
of their integrities introductory observations are
mentioned only to help in understanding significant manifestations in
the millieu within which myths and men like Blagoje Adžić act and enjoy
protection. At the Military academy in Belgrade on 5th July, 1991,
before about 150 highest ranked Yugoslav Army officers, mostly colonels
and majors, the acting chief of general-staff of the JNA Blagoje Adžić,
the officer with superior authority in the Yugoslav Army (1991/1992),
and with a radical intention of warlike indoctrination, issued to his subordinates also the instructions and orders. Adžić was performing the highest ranked commanding duty in the Yugoslav Army and he held a speach published under the title:
«we have lost the battle but not the war»
Only a small number of his warlike slogans will be cited here, as follows:
…. Multy-party system has
brought the nations in conflict …destroyers of Yugoslavia have taken
over control and cruely wish to change the social organisation by
introducing capitalism in its worst form….
.....Regardless of the
standpoints of the Presidency, we shall strick with all our might, we
cannot wait any longer, and there will be no retreat. The betrayal of
Yugolsavia is obvious, and confirmed by decisions of Slovenia and
Croatia, as well as by many officers and soldiers.
..... There is a threat of
external intervention by Germany, Austria, Hungary and Czechoslovakia.
There is an intention of creating a huge comunity of 130 million
inhabitants, and that represents a great danger for us, because it is
in fact the project of new great Germany.....
..... Traitors should be
killed immediately without mercy or consideration. Troops under your
command must complete their missions, even if the last man dies..... It
doesn't matter if we suffer great losses. We are better armed but «War
does not chose it's victims».... losses must be ignored ..... From now
on, we must use fear to force the enemy to
surrender, and this means that you must use all your might and open
fire on everyone who opposes our actions .....
...... Finally, comrades
officers, I congratulate you on being selected for these actions and I
insist that in performance of these actions you use all your knowledge
and skills in battles to fulfil the ideals of the October Revolution in
the battle for Yugoslavia as well.
This
complete speech translated into English I submitted as of 10th July
1991 to many representatives of the international community. To
illustrate the basic concept of behaviour of the military authorities
of that period in Belgrade, when submitting the complete speech I
specifically quoted Adžić in my messages and at the plenary meeting of
the Conference on Yugoslavia in The Hague (on 25th September, 1991), as
well as of meetings of the parliamentarians of
members of the NATO in Bruxelles (on 12th february, 1992), and at the
plenary meeting of the Parliament of the European Council in Strasbourg
(on 4th May, 1992).
General
Adžić was diraectly involved in the aggression and destruction of both
Vukovar and Dubrovnik. He was beyond any doubt also directly involved
in MIG interventions from Bihać airport and the attack on Banski dvori
(Office of the President, the old Zagreb City) on 7th October, 1991. He
without, any doubt, is responsible according to the institute of
command responsibility, considering also that his behaviour showed
striking examples of organizing and issuing orders for demolition of
cities and genocide.
The
institute of command responsibility was affirmed during the warfare and
it contains the elements of absolute responsibility, while as the
subjective responsibility is defined as failure to prevent i.e. stop
criminal activities of his subordinates, as well as failure to
undertake relevant actions to initiate prosecution of those responsible
for war crimes, who are one's subordinates. The institute of command
responsibility has it's source and definitions in warfare. War is
beyond any doubt a dangerous activity, but at the same time it is of
utmost importance to primarily issue indictments of main participants
of bloodshed and those who gave orders in war conflicts. Those who hold
positions of superior authority must first be confronted with
prosecution and indictments.
There
is no doubt that actions and behaviour of Blagoje Adžić indicate the
person responsible for performance of criminal acts fulfilling at the
same time the highest military function within the structure of the so
–called Yugoslav National Army (JNA). Neverthless,
Mrs Carla Del Ponte does not serve indictment against Blagoje Adžić.
This is a clear example of wrong behaviour of the main prosecutor,
which causes harm not only to the reputation of The Hague Tribunal.
For the sake of the truth, it is necessary to consider the case of destruction EU
helicopter by two MIG planes at the 7th of January 1992, on which
occasion four Italian citizens and one French citizen from EU monitoring team were killed. It is true that
the pilot of the MIG plane was brought before the Italian court.
Nevertheless, he was the executor of this criminal act and murderer of
five EU representatives, but at the same time it must not be neglected
who actually gave the order for such operation. The order for take off was given from Belgrade and
from the very top of military authorities of thenYugolsav Army. Taking
into consideration the fact that the world community very energetically
reacted against Belgrade because of such a crime, the Minister of the National Defence of the SFRY Government Veljko
Kadijević publicly stated that he would start an investigation to
determine who was responsible for destruction of the EU helicopter. Because of such a statement , which was not acceptable to radical military authorities, and Blagoje Adžić played the main role in arranging the removal of Veljko Kadijević from his post, although was formally recorded as resignation, Adžić carries the largest responsibility among the commanding officers in the JNA.
The
mentioned example about the attitude of the prosecutor's office at the
Hague Tribunal regarding behaviour and actions of the chief of
general-staff of the Yugoslav Army, when some units under direct
command of Blagoje Adžić commited terrible crimes during aggression in
Croatia 1991/1992, brings under question not only the reputation,
authority and respect but also conscientious performance of duties of the main prosecutor.
When
discussing the institute of command responsibility, the principles of
objectivity and appropriateness require a primary application with
respect to physical entities who hold the position of superior
authority. This not only comes from due respect to the profession and
lexical meaning of the nomenclature of this institute of criminal law,
but it also requires the respect of principles of justice and integrity.
- Molimo da se tekst poruke odnosi na sadržaj clanka..
- Osobne uvrede bit ce izbrisane.
- Ne upotrebljavajte poruke za reklamiranje vlastitih mrežnih postaja. Takve ce poruke biti uklonjene.
- Ako ste unijeli pogrešni sigurnosni kôd, prije slanja poruke neophodno je kliknuti na Refresh komandi vašeg mrežnog preglednika.
Powered by AkoComment Tweaked Special Edition v.1.4.6
AkoComment © Copyright 2004 by Arthur Konze - www.mamboportal.com
All right reserved
Budite prvi/a i napišite komentar...