Hanibal Lucić (Hvar, oko 1485. – Hvar, 4. prosinca 1553.), bio je hrvatski renesansni pjesnik, dramatik i prevoditelj. Njegova drama Robinja prva je svjetovna drama na hrvatskome jeziku i prva romanca europske književnosti.Nek se čuju ljupki zvuci dalmatinske lire ... – u spomen na Hanibala Lucića, nsk.hr, 14. prosinca 2015., pristupljeno 30. siječnja 2018.

 Životopis

Hanibal Lucić rođen je u Hvaru, oko 1485. godine. Podrijetlom hvarski vlastelin, sin Antuna i Goje (imao je posjede na Hvaru i Visu). Po majci odvjetak je splitskih Petračića.Lucić, Hanibal (Lučić, Lucij),, Lahorka Plejić-Poje (2016.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 30. siječnja 2018. O njegovu obrazovanju nisu sačuvani nikakvi dokumenti. Pretpostavlja se da je osnovnu izobrazbu stekao u Hvaru, gdje je proveo veći dio života, a da je pravo studirao u Italiji. Poznavao je hrvatsku glagoljičku pismenost.Ivana Olujić, Renesansna drama Robinja kao izvor za modernistički roman Giga Barićeva,  Romanoslavica, XLIV (2009.) 149. - 157., str. 149., pristupljeno 30. siječnja 2018. U Hvaru obavljao je javne poslove (općinski branitelj, zastupnik plemića pred mletačkom vlasti, gradski sudac, skrbnik stolne crkve). U vrijeme Ivanićeva pučkoga ustanka (1510. – 1514.) sklonio se, najvjerojatnije, u Split ili Trogir.

Lucić nije mario za puk i gajio je uobičajene plemićke predrasude te tako kaže da je puk “mnoštvo koje razuma nema”. Stoga je ironično da se vjenčao s pučankom i sve svoje imanje ostavio izvanbračnome sinu Antunu, kojeg naziva svojim "prirodnim sinom" (koji će posmrtno objaviti očeva djela).

Hanibal Lucić umro je u Hvaru 1553. godine. Pokopan u obiteljskom grobu u crkvi franjevačkog samostana.Djela Hanibala Lucića, nsk.hr, pristupljeno 30. siječnja 2018. Njegov grob je u crkvi ispod glavnoga oltara.Hvarska baština , mdc.hr, pristupljeno 30. siječnja 2018.

 Književno stvaralaštvo
 Lirika
 Utjecaji
U ljubavnoj lirici značajni su Petrarkini i Bembovi utjecaji, povratak neoplatonističkoj ljubavi, višem stilu i odmak od pučkog i senzualnog.

Prepjevom Ovidijeve 16. heroide (kod Lucića: "Pariž Eleni", prije 1519.), koju je "iz latinske odiće svukavši u našu harvacku priobukal", prvi put je hrvatska književnost dobila Ovidijevo djelo na hrvatskom jeziku. Na početku djela nalazi se posveta u prozi Jerolimu Martinčiću. U lirici je također prepjevao Petrarcu (Misal se zabude misleći u sebi) te Lodovica Ariosta (Kad najpri ja tvoje vidih zlate kose).

Stvarao je, dakle, prema stranim utjecajima Petrarke, Bemba, Ovidija i Ariosta, ali i prema domaćim utjecajima, primjerice Džore Držića.

 Forma
Lucić je pisao na južnočakavskom dijalektu s primjesama štokavštine. Pjesme su uglavnom u dvostruko rimovanim dvanaestercima, primjerice pjesma U pohvalu grada Dubrovnika (Dubrovniče, časti | našega jezika / Ka cvateš i cvasti | vazda ćeš dovika), s iznimnom drugom metrikom, primjerice u pjesmi Od kola u petnaestercu (Neharnu služim gospoju | zamani danke traću / Za virnu službu jer moju | neće mi dati plaću.).

Lucićeva pjesnička zbirka "Skladanja izvarsnih pisam razlicih", izašla posmrtno u Mlecima (1556.), sadržava dvadeset jednu ljubavnu pjesmu, jedan alegoričan sastav, dramu "Robinja", pjesmu "U pohvalu grada Dubrovnika", osam pjesničkih poslanica, dvije nadgrobnice (dva epitafa) i prijevod Ovidijeve heroide. U zbirci se ne nalazi 6 panegiričkih soneta na talijanskom jeziku.

 Tematika
Ovidije je možda najpoznatiji rimski pjesnik ljubavne poezije i nije slučajno što ga Lucić prevodi jer je i sam pisao ljubavne pjesme. Divio se ljepoti žene, a proslavljena njegova pjesma "Jur nijedna na svit vila" postala je kultnom umjetninom koju je proslavio hrvatski narodni preporod, poglavito Ljudevit Gaj i Stanko Vraz.

 Drama
 Forma
Lucićeva drama Robinja (osim u ovoj zbirci tiskana još jednom, također u Mlecima, 1638.) nije prva hrvatska svjetovna drama, ali zato je donedavno bila prvo takvo poznato djelo. Ispjevana je u tri čina (skazanja) u dvostruko rimovanim dvanaestercima, a posvećena je Francisku Paladiniću.

 Tematika
To je drama o scenskoj torturi robinje, njezinu himenu  (Bar že Turci ti brez zubi svi bihu / Cić toga taržiti sitan kruh ne htihu) i iskušavanju vjernosti, djelo koje se ističe dugim, lirski obojenim monolozima. Glavni su likovi dramskog teksta izmišljeni, ali Lucić ih je oblikovao kao potomke hrvatskih velikaških rodova (Derenčina i Majer-Podmanickih).

 Utjecaji
Scene u Dubrovniku svjedoče, zajedno s poznatom Lucićevom pjesmom "U pohvalu grada Dubrovnika", o duhovnom i umjetničkom jedinstvu južnohrvatskoga prostora (Korčula, Hvar, Dubrovnik), kao i sve većem prestižu koji je među hrvatskom onodobnom inteligencijom imala slobodna Dubrovačka Republika.

 Djela
Hanibal Lucić je kritički uništio veći dio svoga stvaralaštva, a nevelik mu je opus objavljen tek nakon smrti.
 Scladanya izvarsnich pisan razlicich poctovanoga gospodina Hanibala Lucia, vlastelina hvarschoga, Francesco Marcolini, Venecija, 1556.; Zagreb, 1847.
 Rubigna gospodina Haniballa Lucia, huarschoga vlastelina, ad instantia di Ambrosio Mazolleto, Venecija, 1585.; appresso Marco Ginammi, 1638.; Zagreb, 1942. (9 izd. do 2010.)
 Pjesme Petra Hektorovića i Hanibala Lucića, Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti, Zagreb, 1874.
 Hanibal Lucić, Skladanje izvarsnih pisan razlicih, Petar Hektorović, Ribanje i ribarsko prigovaranje i Razlike stvari ine, prir. Marin Franičević, Pet stoljeća hrvatske književnosti, knj. 7, Zagreb, 1968.
 Pisni ljuvene / Hanibal Lucić. Poslanice Hanibalu u čast, Matica hrvatska Hvar - Izdavački centar Rijeka, Hvar - Rijeka, 1997.
 Pjesnička djela: (izbor), prir.i predg. napisao Nikica Kolumbić, Erasmus naklada, Zagreb, 1997.
 Odabrana djela/ Hanibal Lucić, Petar Hektorović, prir. Lahorka Plejić, Riječ, Vinkovci, 1998.

 Spomen
 U njegovu ljetnikovcu u Hvaru smješten je Muzej hvarske baštine, uređena mu je spomen-soba, a u rodnoj kući – danas samostan benediktinka – osnovan je 1986. godine (na temelju ostavštine iz 1664. godine) Muzej Hanibala Lucića.
 Brončana su mu poprsja u Hvaru u vrtu ljetnikovca (Ivo Kerdić) te u katedrali (Kuzma Kovačić), a gipsano (P. Perić) u franjevačkom samostanu.
 U seriji Znameniti Hrvati, 2003. godine izdana je marka s njegovim likom.
 Od 2001. do 2004. godine u Hvaru se održavala međunarodna književna manifestacija Sonetni dani Hanibala Lucića; manifestacija nastala na poticaj književnika Veljka Barbierija.

 Literatura

 Joanna Rapacka, članak "Lucić, Hanibal", Leksikon hrvatskih pisaca, ur. Dunja Fališevac, Krešimir Nemec, Darko Novaković, Školska knjiga, Zagreb, 2000.
 Dani hvarskog kazališta: Hanibal Lucić, ur. Nikola Batušić (et al.), Književni krug, Split, 1987.

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Hanibal Lucić, životopis
 Scladanya izvarsnich pisan razlicich
 Jur nijedna na svijet vila (zvučni zapis), čita Joško Ševo
 Stari splitski arhiv
 Ljetnikovac Hanibala Lucića , Muzej hvarske baštine
 Joško Belamarić, Što znamo o Milici Koriolanovićevoj, muzi Hanibala Lucića? Pjesnikovi ljubavni jadi, Vijenac, br. 211, 4. travnja 2002.
 Hanibal Lucić: Skladanja, izdanje 1847.

Kategorija:Hrvatski književnici
Kategorija:Hrvatski dramatici
Kategorija:Hrvatski pjesnici
Kategorija:Životopisi, Hvar (grad)
Kategorija:Renesansni književnici
Kategorija:Hrvatski prevoditelji
Kategorija:Hrvatsko plemstvo

Nek se čuju ljupki zvuci dalmatinske lire … – u spomen na Hanibala Lucića
Jur nijedna na svit vila
lipotom se već ne slavi,
jer je hvale sve skupila
vila ka mi sarce travi.
Ni će biti ni je bila,
njoj takmena ka se pravi.
Lipotom se već ne slavi
jur nijedna na svit vila …
(Jur nijedna na svit vila)
Čitajući stihove jedne od najljepših pjesama u cjelokupnome hrvatskom pjesništvu, prisjećamo se najvećega hrvatskog renesansnog stihotvorca Hanibala Lucića.
Hvarski lirik i dramatičar Hanibal Lucić potječe iz jedne od najuglednijih hrvatskih vlastelinskih obitelji. Rođen je 1485. godine u Hvaru. O njegovu životu nemamo puno sačuvanih podataka. Obavljao je visoke državničke i upravne dužnosti u rodnome kraju. Sudeći prema njegovu književnom djelu, Lucić je izvrsno poznavao klasičnu književnost, srednjovjekovnu glagoljašku i usmenu hrvatsku književnost te suvremenu talijansku i hrvatsku književnost.
Veći dio svojega stvaralaštva uništio je u nastupu autokritičnosti, a nevelik mu je opus objavljen 1556. godine u Mlecima pod naslovom Skladanja izvarsnih pisan razlicih, zahvaljujući njegovu sinu Antunu. Riječ je o antologiji u kojoj se nalaze 22 ljubavne pjesme, drama Robinja, nekoliko pjesničkih poslanica, dva epitafa te prijevod Ovidijeve heroide Pariž Eleni.
U Lucićevoj lirskoj zbirci opijeva se ljubav prema ženi i njezina ljepota. Po estetskim dosezima, pjesme u kanconijeru pravo su remek-djelo hrvatske renesansne ljubavne lirike. U njima on opisuje ljepotu i ljubav u tradiciji Petrarke i petrarkizma, a istodobno i u tradiciji usmene hrvatske ljubavne poezije.
Među ljubavnim je pjesmama i Jur nijedna na svit vila, pjesma u kojoj Lucić opisuje ljepotu svoje drage, biranim leksikom u osmeračkim oktavama, vrlo pregledne simetrične kompozicije. Moleći na kraju pjesme Boga da ljepotu vile sačuva od starenja, pjesnik posredno izražava samosvijest renesansnoga tvorca da će njezina ljepota biti ovjekovječena, zahvaljujući neprolaznoj vrijednosti njegove umjetnine.
Lucićeva drama Robinja prva je svjetovna drama na hrvatskome jeziku. Djelo je napisano kao pjesničko-dramski spjev sa suvremenom, povijesnom temom te radnjom koja sadržava i jednostavnost pučke igre, što upućuje na njezino moguće podrijetlo. Sastoji se od tri čina, u dvostruko rimovanim dvanaestercima.
Njemu u čast pokrenuta je kulturna manifestacija pod nazivom Sonetni dani Hanibala Lucića, koja je nastala na poticaj književnika Veljka Barbierija, a namjera je Festivala bila probuditi svijest o vrijednosti književnoga opusa hvarskoga renesansnog autora Hanibala Lucića.
Njegovi stihovi, prepjevi, poslanice, a posebno drama Robinja danas čine mali, ali nezaobilazni dio europske renesansne književne baštine.
Zahvaćen renesansnim duhom, Lucić je približno 1530. godine počeo nedaleko od grada graditi svoj renesansni ljetnikovac. U svojem ljetnikovcu na izmaku grada, koji se po svojem renesansnom slogu izdvaja od onodobnih graditeljskih dosega na otoku, Hanibal Lucić proveo je posljednje godine svojeg pjesničkoga i duhovnoga života.
Umro je u Hvaru 14. prosinca 1553. godine, a pokopan je u obiteljskome grobu u franciskanskoj crkvi Svete Marije, ispod glavnoga oltara, na kojem se nalazi ploča s grbom Lucića i slovima A. L. MDLXXV.
Osjećam, lako kao moje pisaće pero, izlazim iz kamene grobnice pred glavnim oltarom franjevačke crkve Sv. Marije u Hvaru, koju smo zajedno podizali moj otac Antun i ja, Hanibal Lucić, hvarski vlastelin, branitelj i sudac hvarske komune, ordinarij pregradnje zvonika i katedrale Sv. Stjepana, našeg zajedničkog zaštitnika.
Osjećam kako se moja duša izvija kroz renesansni spomenik i onda odlazi na moje omiljeno mjesto.
Kamenu klupicu pod golemim čempresom koji se uzdiže još od moje mladosti, pa sjeda kao stotinama puta u mom prošlom tjelesnom i sadašnjem duhovnom životu, pod najstarije živo biće Hvara, koje je poput mene zapamtilo mnoge događaje, sjećanja, uspone i padove otoka i grada.
Golemo stablo ne govori ništa. Zna, još malo i među njegovim granama zašumiti će strujanje koje će moju dušu, dušu pjesnika Hanibala Lucića, kako danas govore, najvještijeg pjesnika hrvatske renesanse, piscu Robinje, prve romance europske književnosti, dignuti u visinu i pustiti je da uživa u svom rodnom Hvaru …
(Najljepši otok na Sredozemlju po ispovijesti Hanibala Lucića o 450. obljetnici njegove smrti – Veljko Barbieri)

Question: what is the name of hanibal lucevic's first novel

Question: when was hanibal lucić born

Question: what was hanibal lucevic's birth name

Question: in what year was hanibal lucevic born

Question: what was the profession of hanibal lucevic

Question: what nationality was hanibal lucevic

Question: what was hanibal lucevic's profession

Hvar , 4 December 1553 , was a Croatian Renaissance poet , dramatist and translator .

His drama Robinja is the first world drama in the Croatian language and the first novel of European literature .

Hvar, 4 December 1553, was a Croatian Renaissance poet, dramatist and translator. His drama Robinja is the first world drama in the Croatian language and the first novel of European literature.

LIT.: P. J. Šafařík:
Geschichte der südslawischen Literatur, 1. Prag 1864, 128, 178. — Š. Ljubić:
Ogledalo književne poviesti jugoslavjanske, 2. Rieka 1869, 373. — F. Maixner:
O hrvatskom prievodu XV(XVI). Ovidijeve heroide Paris Helenae od Hanibala Lucića. Rad JAZU, 1888, 91, str. 81–124. — A. Gavrilović:
Lucićeva Robinja i narodna poezija. Nastavnik (Beograd), 9(1898) 7/8, str. 430–432, 500–503. — A. Radić:
Narodni izvori Lucićevoj Robinji. Zbornik za narodni život i običaje Južnih Slavena, 1899, 4, str. 34–45. — P. Kasandrić:
Pisni ljuvene Hanibala Lucića. Glasnik Matice dalmatinske, 2(1902–03) 3, str. 267–288; 4, str. 380–402. — Isti:
Oporuka Hanibala Lucića. Zadar 1903. — A. Petravić:
Jedna važna pjesma iz Komiže na Visu. Hrvatska smotra, 1908, IV/9, str. 167–169. — B. Vodnik (B. Drechsler):
Postanje Lucićeve Robinje. Rad JAZU, 1909, 176, str. 83–134. — G. Novak:
Testamenat Hanibala Lucića i njegove neveste Julije. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor (Beograd), 1928, VIII/1–2, str. 117–134. — A. Dobronić:
Robinja Hanibala Lucića i muzičko-dramska pučka gluma u Pagu. Vjesnik Etnografskog muzeja u Zagrebu, 2(1936) 3/4, str. 40–90. — V. Lozovina:
Dalmacija u hrvatskoj književnosti. Zagreb 1936, 80–83. — T. Matić:
Prinos za historijat motiva Lucićeve Robinje. Građa za povijest književnosti hrvatske, 1951, 21, str. 245–248. — M. Franičević:
Uz stihove Hanibala Lucića. Mogućnosti, 1(1954) 1, str. 46–50. — J. Ravlić:
Hvar Hanibala Lucića. Ibid., 8, str. 531–537, 542–544. — Isti:
Politički pogledi Hanibala Lucića. Historijski pregled (Beograd), 1(1954) 2, str. 27–31. — R. Moskatelo:
Hanibal Lucić i Hvarska buna. Riječka revija, 3(1954) 1/2, str. 54–60. — M. Kombol:
Hanibal Lucić. Literatura, 1(1957) 7/8, str. 735–737. — M. Franičević:
Nad kanconijerom H. Lucića. Izraz, 3(1959) V/1, str. 94–104. — M. Kombol:
Povijest hrvatske književnosti do narodnog preporoda. Zagreb 1961. — M. Franičević:
Ritmička osnova u stihu hrvatskih pjesnika XV. i XVI. stoljeća. Rad JAZU, 1963, 333, str. 14–16, 24–25. — Isti:
Skladanja izvarsnih pisan razlicih Hanibala Lucića. Forum, 6(1967) 9/10, str. 404–418. — J. Vončina:
Jedna od mogućih analiza Lucićeve Vile. Umjetnost riječi, 9(1967) 4, str. 297–309. — M. Franičević:
Hanibal Lucić (predgovor s bibliografijom). U: Pet stoljeća hrvatske književnosti, 7. Zagreb 1968, 7–24. — B. Klaić:
Jezik Hanibala Lucića i Petra Hektorovića. U: Ibid., str. 267–324. — Ž. Puratić:
Neki prepjevi i preradbe Ovidijevih pjesama u hrvatskoj književnosti. Živa antika (Skopje), 22(1972) str. 234–238. — N. Batušić:
Pogledi na kazališni život Hvara u XVI, XVII i XVIII stoljeću te njegovu mjestu u europskim glumišnim zbivanjima. Encyclopaedia moderna, 7(1973) 22, str. 102–104. — F. Švelec:
Robinja Hanibala Lucića. Mogućnosti, 20(1973) 7, str. 668–681. — S. P. Novak:
Nešto o vezi Mavra Vetranovića i Hanibala Lucića. Hvarski zbornik, 2(1974) str. 353–368. — N. Kolumbić:
Izvori hvarskoj Robinji i dramsko-umjetnički dometi njezina autora. Mogućnosti, 23(1976) 3/4, str. 239–252. — S. P. Novak:
Hrvatske dramske robinje. Ibid., str. 294–309. — Isti:
Nešto o navodno neriješenom postanju paške Robinje iz Lucićeve. Hvarski zbornik, 4(1976) str. 357–370. — V. Rabadan:
Put Lucićeve Robinje na hrvatski Sjever. Marulić, 9(1976) 3, str. 187–193; 4, str. 273–289. — I. Frangeš:
Drevni glasi. Nacrt hrvatske književnosti do preporoda. Forum, 16(1977) 3, str. 337–338, 342. — N. Batušić:
Povijest hrvatskoga kazališta. Zagreb 1978, 42–45. — C. Fisković:
Baština starih hrvatskih pisaca. Split 1978, 167–236. — J. Rapacka:
Antipetrarkizam u stvaralaštvu Hanibala Lucića. U: Petrarca i petrarkizam u slavenskim zemljama. Zagreb—Dubrovnik 1978, 461–467. — S. P. Novak:
Hrvatska drama do narodnog preporoda. Split 1984, 131–137. — R. Bogišić:
Ljubav u pjesničkom zagrljaju. Vjesnik, 45(1985) 28. XII, Pr., str. 18. — S. P. Novak:
O Robinji Hanibala Lucića i njenom odnosu prema sijenskom dramaturškom istovrsniku. Forum, 24(1985) 4/5, str. 973–983. — Hanibal Lucić. Dani Hvarskog kazališta, 13. Split 1987. — R. Bogišić:
Zlatna jabuka Hanibala Lucića. Umjetnost riječi, 31(1987) 2, str. 179–191. — M. Tomasović:
Robinja, dramska igra. U: Robinja. Zagreb 1988, 197–203. — J. Talanga:
Hanibal Lucić i Teofrast. Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine, 15(1989) 1/2, str. 171–173. — D. Fališevac:
Pjesništvo Hanibala Lucića. U: Pisni ljuvene. Rijeka 1997, 55–58. — N. Petrić:
De Caterino poeta Pharensi. Colloquia Maruliana, 7(1998) str. 215–225. — J. Kovačić:
Nekoliko podataka o Hanibalu Lučiću. Mogućnosti, 46(1999) 7/9, str. 178–190. — Z. Kravar:
Petnaesterac 8+7 u staroj hrvatskoj lirici. U: Umijeće interpretacije. Zagreb 2000, 89–94. — J. Fiamengo:
Sonetni dani. Slobodna Dalmacija, 57(2001) 24. II, str. 46. — R. Bogišić:
Jutarnji snovi Hanibala Lucića. Forum, 42(2003) 10/12, str. 1469–1486. — M. Tatarin:
Predgovor. U: Stara hrvatska drama. Zagreb 2003, 10–14. — A. Tudor:
Ljetnikovac Hanibala Lucića u Starom Gradu na Hvaru. Radovi Instituta za povijest umjetnosti, 2003, 27, str. 119–131. — D. Dukić:
Sultanova djeca. Zadar 2004, 51–53. — N. Kolumbić:
Poticaji i nadahnuća. Zagreb 2005, 153–166. — A. Tudor:
Prilog poznavanju ljetnikovca Hanibala Lucića u Hvaru. Prilozi povijesti umjetnosti u Dalmaciji 2005–07, 41, str. 341–362. — Isti:
Ladanjski prostori Hanibala Lucića na otoku Visu. U: Kultura ladanja. Zagreb 2006, 103–104. — T. Bogdan:
Grad, država, poredak. Forum, 47(2008) 10/12, str. 1321–1339. — I. Olujić:
Renesansna drama Robinja kao izvor za modernistički roman Giga Barićeva. Romanoslavica (Bucuresti), 44(2009) str. 149–157. — T. Bogdan:
Ljubavi razlike. Tekstualni subjekt u hrvatskoj ljubavnoj lirici 15. i 16. stoljeća. Zagreb 2012. — D. Dulibić-Paljar:
Kritička recepcija Robinje Hanibala Lucića od 1869. do 2011. Croatica et Slavica Iadertina, 8(2012) 1, str. 99–116. — L. Ljubić:
Lucićeva Robinja u hrvatskom kazalištu. Dani Hvarskoga kazališta, 38. Zagreb—Split 2012, 73–98. — G. Pavlić:
O Robinjinom robovanju. Ibid., str. 99–114. — T. Bogdan:
Jur nijedna na svit vila – novo čitanje. Dani Hvarskoga kazališta, 40. Zagreb—Split 2014, 125–151. — I. Lupić:
Italian Poetry in Early Modern Dalmatia: the Strange Case of Hanibal Lucić (1485–1553). Colloquia Maruliana, 27(2018) str. 5–41.

Question: in which city was hanibal lucić born

Question: who was hanibal lucić's father

Question: who was born in hvar in 1485

Question: where was hanibal lucić born

Question: when was hanibal lucevic born

Question: where did hanibal lucevic live

Hanibal Lucić was born in Hvar , around 1485 .

He was the son of Antun and Goya ( he had possessions on Hvar and Visu ) .

Hanibal Lucić was born in Hvar, around 1485. He was the son of Antun and Goya (he had possessions on Hvar and Visu).

Question: what is the real name of hanibal lucić

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Dostupna građa
Tematski portali
Školski arboretum : Gimnazije Antuna Gustava Matoša Zabok / Ana Culej ; glavna urednica Željka Vukić.
Politehnička kognitivna kibernetika : udžbenik na kolegiju ‘Kognitivna kibernetika’ i ‘Inteligentni sustavi’ koji se održavaju u sklopu nastave na politehničkim diplomskim specijalističkim studijima Tehničkog veleučilišta u Zagrebu / Zdenko Balaž i Krešimir Meštrović.
Pregled kulturnog razvoja i kulturnih politika u Republici Hrvatskoj / urednice Romana Matanovac Vučković, Aleksandra Uzelac, Dea Vidović ; autori Tatjana Aćimović... [et. al.].

Question: in what city did hanibal lucić die

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Question: who died in hvar in 1553

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Question: when did hanibal lucić die

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Question: where did hanibal lucić die

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Question: what was the name of hanibal who died in 1553

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Question: when did hanibal lucevic die

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Question: what was the name of hanibal lucić

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Hanibal Lucić died in Hvar in 1553.

Hanibal Lucić, biography of Scladanya izvarsnich pisan razlicich Jur none to the world villa (sound record), read Joško Ševo Old split archive Ljetnikovac Hanibala Lucića , Museum of Hvaric Heritage Joško Belamarić, What do we know about Milici Koriolanovichova, muzi Hanibala Lucića?

Ljetnikovac Hanibala Lucića
Kliknite ovdje za uvećanu panoramu
Ljetnikovac Hanibala Lucića
(oko 1530.) spomenik je ladanjske arhitekture iz razdoblja renesanse. Sastavljen je od dviju zgrada i prostranoga ograđenog vrta u renesansnom stilu, s vidljivom naznakama kasne gotike. Sklop se nalazi u polju izvan gradskih zidina.
Ljetnikovac ima sve oznake dalmatinskoga renesansnoga graditeljstva, što je razumljivo s obzirom na to da su u gradnji sudjelovali domaći majstori.U suradnji s korčulanskim i bračkim graditeljima i kamenorescima, pretpostavljamo da su nabavljali klesanu građu sa svojih otoka. Ljetnikovcu se prilazi s glavnoga gradskog trga.
Salon Hanibala Lucića
Spomen-soba posvećena Hanibalu Luciću uređena je 1999. g. na katu istočne zgrade ljetnikovca. Hanibal je sam koncipirao prostrani studio za svoj ljetni boravak. To je prostorija s četiri velika prozora koji kada su otvoreni, pretvaraju sobu u lijepu, prozračnu lođu. U salonu su izloženi predmeti iz fundusa Muzeja, slike i posoblje, zbirka medalja i portret Hanibala Lucića. Vjerojatno je u prizemlju bila spavaonica, a sada je arhivsko spremište Muzeja.
Hanibal Lucić (1485. – 1553.)
Hanibal Lucić rođen je 1485. u Hvaru, gdje je i umro 1553. Najveći je versifikator hrvatske renesansne književnosti. Autor je nevelikog kanconijera Pisni ljuvene ili Skladanja izvarsnih, poslanica, prevoditelj Ovidija i pisac prve romance europske književnosti, drame Robinja, nastale pola stoljeća prije Shakespeareove Oluje. Robinja je na neizravan način prethodila pomodnoj lavini romanci i pustolovnih maureska u onodobnoj drami. U svom ništa manje poznatom ljubavnom kanconijeru Lucić se, istina, oslanja na pisce kasnoga talijanskog petrarkizma, posebno na pjesništvo Pietra Bemba, ali vještinom izraza i versifikacijom katkad čak i nadmašuje svoje uzore. Njegova je djela nekoliko godina nakon njegove smrti tiskao sin Antun, u Veneciji, 1556., a drama Robinja objavljena je nekoliko desetljeća poslije. Izraziti pripadnik aristokracije, Lucić je obnašao najviše dužnosti u Hvarskoj komuni, a potpomogao je pregradnju hvarske katedrale te dovršenje franjevačkog samostana sv. Marije od Milosti. U svom ljetnikovcu na izmaku grada, koji se po svom renesansnom slogu izdvaja od onodobnih graditeljskih dosega na otoku, Hanibal Lucić proveo je posljednje godine svoga pjesničkog i duhovnog života. pokopan je u franjevačkom samostanu, o kojemu se njegova obitelj brinula generacijama. Njegovi stihovi, prepjevi, poslanice, a posebice drama Robinja danas čine mali, ali nezaobilazan dio europske renesansne književne baštine.

Question: who wrote the biography of scladanya izvarsnich pisan r

Lucić , životopis Scladanya izvarsnich pisan razlicich Jur nijedna na svijet vila ( zvučni zapis ) , čita Joško Ševo Stari splitski arhiv Ljetnikovac Hanibala Lucića , Muzej hvarske baštine Joško Belamarić , Što znamo o Milici Koriolanovićevoj , muzi Hanibala

Question: who is the director of museum of hvaric heritage

Question: where is the hanibal lucevic museum located

Question: what was hanibal lucić's biography of

Question: who was hanibal lucić's wife

Question: what type of record is hanibal lucić

Question: who wrote the biography of hanibal lucić

Question: what is the meaning of hanibal lucić

Hanibal Lucić , biography of Scladanya izvarsnich pisan razlicich Jur none to the world villa ( sound record ) , read Joško Ševo Old split archive Ljetnikovac Hanibala Lucića , Museum of Hvaric Heritage Joško Belamarić , What do we know about Milici Koriolanovichova , muzi Hanibala Lucića ?


Petar Zoranić (Zadar, 1508. – između 1543. i 1569.), bio je hrvatski renesansni pisac.

 Životopis
Petar Zoranić ("Veliki Ninjanin"; "Hrvatin") rođen je 1508. godine. Bio je potomak stare plemićke obitelji Tetačić iz Nina koja se pred kraj 15. stoljeća zbog malarije u Ninu i turske opasnosti sklonila u Zadar. U to vrijeme njegova majka Elizabeta (iz plemićkog roda Medulla, iz kojeg potječe i poznati slikar Andrija Medulić) očekivala je dijete. Najraniji podatak o njegovu životu potječe tek iz 1531. godine, kada se spominje kao plaćeni ninski notar, pravnik i sudski pisar, što znači da je najvjerojatnije završio studij pravnih znanosti; vjerojatno u Padovi.

Ne zna se pouzdano točno kada je umro. Postoje određene indicije o njegovoj smrti, a zadnji podatak o njegovom životu je iz 1543. godine. Pretpostavlja se da je umro nakon 1543. godine, ali svakako prije 1569. godine kad su tiskane Planine, jer da je bio živ vjerojatno bi izmijenio svoju posvetu iz 1536. godine Matiji Matijeviću, ninskom kanoniku, koji je u vrijeme kada se djelo tiskalo već bio mrtav.

 Književno stvaralaštvo
Zoranić je poznat kao pisac prvog hrvatskog romana Planine iz 1536. godine (godinu dana prije pada Klisa; u vrijeme kad su Turci duboko zašli u naše krajeve; nakon Bitke na Mohačkom polju i prve opsade Beča).
Pastoralni roman (putopisni elementi) Planine izašao je u Mletcima, 1569. godine i to je jedino njegovo sačuvano djelo (uz dva izgubljena za koje se zna: "Ljubveni lov" i "Vilenica"). Djelo nepoznatog autora, pastirska ekloga iz 16. stoljeća kupljena 1970-ih godina 20. stoljeća u Londonu pripisuje se njegovim djelima.Josip Bratulić, Petar Zoranić, stablo domovine, Vijenac, br. 366, 13. ožujka 2008. Njegov roman svjedoči o temeljitoj humanističkoj i teološkoj naobrazbi koju je najvjerojatnije stekao u Dominikanskom općem učilištu u Zadru (ponovno otvorenom krajem 1495. godine, nakon što je dvadesetak godina prekinulo s radom zbog ratnih opasnosti - pad Bosne i prodor Turaka do Zadarskih zidina). Roman Planine sadrži ljubavne pjesme. Po tim umetnutim pjesmama Zoranić je suvremeni petrarkist. Djelo je domoljubnog karaktera i oslikava Hrvatsku rastrgnutu između dvaju osvajača: "kad s jedne strane Turci, a s druge Mlečani napadaju narod da ga unište, a narod se ne da".Skripte FFZG Starija hrvatska književnost - renesansa, str. 10., (u međumrežnoj pismohrani archive.org 12. lipnja 2007.)

Zoranić je pripadao krugu književnika koji su doprinijeli tomu da Zadar, uz Hvar, Korčulu, Split i Dubrovnik, postane jednim od glavnih središta hrvatske renesansne književnosti (poput Brne Karnarutića ili Jurja Barakovića).

 Bilješke
"(...) nastali prije Planina; za njih se zna samo po naslovima: spominju se u Planinama, u poglavlju «Perivoj od slave» (20. poglavlje)"

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Zoranić, Petar, Hrvatska enciklopedija, enciklopedija.hr
 Tema broja: Uz 500. obljetnicu rođenja Petra Zoranića, Kolo, br. 3-4, 2009.
 Tomislav Marijan Bilosnić, Tko je Petar Zoranić i što nam donosi, zadarskilist.hr, 18. kolovoza 2008.

Kategorija:Hrvatski književnici
Kategorija:Hrvatski romanopisci
Kategorija:Hrvatski pjesnici
Kategorija:Životopisi, Zadar
Kategorija:Renesansni književnici
Kategorija:Hrvatsko plemstvo

Zoranić is known as the writer of the first Croatian novel Planine from 1536 (a year before the fall of Klisa; in the time when the Turks went deep into our counties; after the Battle of the Mohack Field and the first occupation of Vienna).

Petar Zoranić, stablo domovine
Patriotizam kojim je prožeto djelo od prve do posljednje stranice jest okosnica koja ga drži kao cjelinu. Bašćina, kao zavičaj u užem i domovina u širem smislu, a ne samo kao obiteljski posjed kojim je jedna generacija vezana za korijene prošlosti, tema je cijeloga djela. Bašćinac je čovjek koji je svjestan sebe, svoje povijesne uloge, pa taj pojam označuje jaku i poduzetnu ličnost u tragičnoj stvarnosti, na oštrici vremena prošlog, sadašnjeg i budućeg
Prvo opsežnije autorsko prozno djelo naše književnosti niknulo je, izraslo je, na rascjepu dviju tradicija —srednjovjekovne i renesansne; ono pokazuje duboke korijene iz kojih raste, ali i čvrsto stablo i bujnu krošnju, koja, kao znak životnosti nove književnosti, svjedoči o vremenu u kojem nastaje.
O Petru Zoraniću znamo vrlo malo: najviše je podataka o sebi on sam ostavio u svojoj knjizi. Arhivski su podaci o njemu i njegovu rodu malobrojni. O godini pjesnikova rođenja doznajemo posredno iz Planina: ako povjerujemo njegovoj izjavi da mu je 1536. bilo 28 godina, rodio se 1508. O godini smrti ne znamo ništa. Njegovo tiskano djelo, sačuvano u jednom jedinom primjerku, izašlo je u Veneciji 1569. Možda je postojalo i neko ranije izdanje, o kojem naša književna povijest ne zna ništa. Istraživači, uglavnom, smatraju da već 1569. Zoranića nema među živima jer bi Planine bile drugačije tiskane; neke bi pojedinosti autor, možda, 1569. drugačije rekao i napisao. Njegovo ime, doista, nestaje iz dokumenata nakon 1543, podjednako iz zadarskih kao i iz ninskih.
Naš se pjesnik rodio u Zadru, gdje je i »uzgojen u umiljenoj srići«, u obitelji Medulića i Zoranića. Kao i djed mu i otac, i on je odgojen u humanističkom duhu. Na njegov je odgoj presudno utjecao ninski kanonik Matej Matijević, komu su posvećene Planine. Zoranić je obavljao službu javnog notara u Ninu te je pisao i izdavao dokumente javne vjere na latinskom, talijanskom i hrvatskom jeziku, ovjeravajući ih vlastitim notarskim znakom (signum notarii). Ni jedan se takav dokument dosad nije našao.
Osim Planina, koje su ostale sačuvane, Zoranić je napisao još dva pjesnička djela, Ljubavni lov i Vilenicu, koja u romanu spominje, ali se nisu sačuvala. Sudeći po naslovu, oba djela nose odlike suvremenoga petrarkizma, a prvo bi moglo biti vezano za tipičnu hrvatsku varijantu ekloge o zarobljenoj i oslobođenoj vili. Ta je djela pjesnik napisao prije 1536, dakle prije svoje 28. godine. Jedno novopronađeno djelo, anonimnu pastirsku eklogu iz 16. st., suvremena književna povijest (Josip Vončina) pripisuje, s mnogo opravdanja, Zoraniću. Ta ekloga, napisana u stihovima, mogla je nastati nešto prije Planina; u njoj se opisuje pjesničko natjecanje u mudrosti između »zgovornika« Boljete i Lilasa, kojima, kao sudac, predsjeda katunar Dobrilo. Ako to nije Zoranićevo djelo, tada je XIV. glava Planina sigurno bila poticaj nepoznatom pjesniku 16. st. da, po Zoraniću, sastavi tu pastirsku eklogu.
Planinama je uzor Sannazarova Arcadia. Otkako je vrlo zaslužni književni historičar Tomo Matić o tome pisao potkraj 19. st., naša književnopovijesna znanost dugo je stajala pred tim kao pred nepremostivom preprekom prema estetskom vrednovanju i književnoj ocjeni toga našeg proznoga prvenca. Talijanski autor, koji je zaslužan ponajprije zato što je oživio jednu zaboravljenu klasičnu književnu vrstu, koja je odmah zatim postala popularna, te se pobjedonosno proširila kroza sve razvijene europske književnosti, stekao je u matičnoj, talijanskoj, književnosti skromno mjesto, mnogo skromnije negoli mnogi pisci kojima je njegova Arcadia bila prvi poticaj (Talijani Castiglione, Tasso, Guarini; Španjolci Montemayor, Cervantes, Lope de Vega; Portugalac Camőes; Francuzi d’Urfée, Marot i pjesnici Plejade; Englezi Spencer, Sidney, Greene, Pope; Hrvati Vetranović, Ranjina, Zlatarić). Arkadija i arkadijski ugođaj zavladao je europskim kulturnim prostorima upravo u doba najtežih građanskih i vjerskih ratova, političkih sukoba i kriza, kad su se pisci iz uzavrele i mučne stvarnosti sklanjali u svijet izmišljenog mira, spokoja i bezbrižnog plandovanja. Zoranić je pak srčano krenuo u našu krvavu Arkadiju gdje ne planduju u miru pitoma stada ovaca i gdje ne leškare bezbrižni pastiri, nego su naše planine, »rasuta bašćina«, poprište neprestanih borbi i tragedija, gdje svaki dan stradaju i stada i pastiri, a posljednji preživjeli čuvaju, iz poštovanja prema baštini, ostatke stada koja su već gotovo posvema uništili vukovi (Turci) s istoka. Po tim, ali i po drugim, značajkama Zoranićeve su Planine »jedna od najslobodnijih, najoriginalnijih i najmanje ropskih imitacija njegova (Sannazarova o. m.) djela, ako se o imitaciji uopće može govoriti. Jer moramo reći da se Zoranić nikad slijepo ne povodi za svojim uzorom koji, presađen u sredinu sasvim različitu od one gdje je nikao, biva prožet novim duhom.«
U Planinama su književni povjesničari otkrivali i druge i drugačije poticaje. Ponajviše su to antički uzori. Ovidijeve Pretvorbe (Metamorfoze), ali i Vergilijeve Bukolike; očita je i srednjovjekovna književnost, najčešće Katonovi Moralni distisi, Augustin i Jeronim. Snažno je nazočan Dante svojim spjevom, a Petrarca i Boccaccio Zoraniću su domaći pisci. Planine pokazuju veliku načitanost autora koji u 28. godini života, uz antičku književnost i djela talijanskih autora, poznaje vrlo dobro i domaće književno stvaralaštvo.
Od osobita je značenja prisutnost Danteova u Planinama; ona se očituje najviše na razini strukture njegova djela, tj. alegorije: kao što je Danteova Božanstvena komedija alegorična, i Zoranićeve su Planine uvelike alegorija — uostalom, to pisac i sam izriče hrvatskim izrazom »pod koprinom« i latinskim eksplicitom gdje suprotstavlja i povezuje dva sustava: povijest (»istorice«, povijesno, istinito) i alegoriju (»allegorice«, dublji smisao povijesti i njenu znakovitost). Zoranićevo je djelo pjesnikov alegorijski put u samoću i pustinju da se oslobodi ljubavne boli koja ga drži već sedam godina, te da se, u zrenju Istine, na kraju puta i na završetku djela, okrene drugačijoj, duhovnoj, ljubavi. Danteovska inspiracija ogleda se ne samo u strukturi djela nego i u mnogobrojnim pojedinostima koje dokazuju da je spjev velikoga Firentinca našem pjesniku bio vrlo dobro poznat. I Dante i Zoranić opisuju u prvom licu (Ich–forma), tj. kao osobe koje oblikuju i sebe i svoj izvještaj o vrlo važnom putu; kao što je Danteu učitelj Vergilije, tako je Zoranićev učitelj Jeronim; Danteu je Beatrice apoteoza ljudskih mogućnosti potpomognutih Milošću; Zoraniću je to Istina koju susreće u društvu biskupa ninskoga Jurja Divnića i sv. Jeronima, na kraju svojega puta. No, dok je Danteova Komedija summa ljudske povijesti, Zoranićev put očišćenja, kao simbol ekonomije spasenja, traje sedam dana, što simbolizira sedam dana stvaranja, kao u Bibliji. Dok se Dante obilno koristi simboličkim brojem tri i njegovim izvedenicama, Zoraniću je temeljni broj sedam. Klasična tradicija ogleda se, nasuprot tome, u broju od 24 glave, koliko ih sadrže Planine.
Planine Petra Zoranića duguju antičkoj, rimskoj i talijanskoj, renesansnoj, tradiciji mnoge pobude i poticaje, i na tim su se pobudama često zaustavljali književni historičari. Teže je istražiti utjecaje i poticaje koje je autor našao u svojoj sredini, na svom jeziku. O rodonačelniku svojih »bašćinskih«, domovinskih, poticaja i vrela on je već u predgovoru u posvetnom pismu Matiji Matijeviću, zapisao: »I da bi me tumačenje blaženoga Hieronima ne uvižbalo, s prirokom bih pisal«, podvodeći pod tumačenje (prijevod) sv. Jeronima cjelokupno stvaralaštvo hrvatskih glagoljaša. Pri tome se obično misli samo na literaturu popova glagoljaša. Treba, međutim, držati dobro na pameti da se, osobito u Zadru i njegovu zaleđu, a zatim u krajevima odakle je Zoranićeva obitelj došla u Nin, to jest u postojbini njegova plemena Tetačića, glagoljica kao osebujno nacionalno pismo upotrebljavala i u književnosti i u liturgiji, i u privatnom i u javnom životu.
U Planinama, tom jedinstvenom djelu, »baščanskoj ploči hrvatske imaginativne proze« (Donat), ostvaruje se i ispunjava, kao u nekom sažetku, kratka povijest romana od antike do njegove renesansne varijante, u kojoj je ironija i ironičko — nasuprot alegoričnom — temeljni princip iskazivanja istinskoga. U Zoranića nema tog ironičkoga stava; on ima puno povjerenje u Istinu (a ona je za njega, kao i za Petra Hektorovića, historia).
Zoranićev jezik odražava sve one složene utjecaje koji su se očitovali u hrvatskoj humanističkoj književnosti pisanoj, u prvom redu, latinskim jezikom. Stara borba između aticizma i azijanizma ogleda se i u razdoblju humanizma, doduše u nešto smirenijem i blažem obliku, ali već sa zamecima budućega manirizma, odnosno baroka. Razvijena i razigrana sintaksa karakteristična je za autore koji su bili uzori našim humanističkim piscima — ponajprije to je Ciceron iz poganskog doba, a potom Jeronim Dalmatinac iz kršćanskoga razdoblja latinske književnosti — obojica su postali obrazac prema kojem svoje tekstove ogledaju i mjere tvorci novih proznih sastavaka ne samo na latinskom nego i na hrvatskom, ako pišu na oba jezika. Od Ivana Viteza od Sredne, Matije iz Ivanića ili Nikole Modruškoga u sjevernoj Hrvatskoj, ili Bernarda Zane, Ivana Statilića, Trankvila Andreisa i Marka Marulića iz Dalmacije, azijanski složen i uznosit način govora izmjenjuje se s jednostavnom aticističkom, kratkom i pregnantnom, rečenicom. Izrazit dokaz za ovu tvrdnju jest i poznati zapis popa Martinca iz 1493.
Planine zovemo prvim hrvatskim romanom, iako je, jamačno, Zoranić, kao predstavnik plemstva, čitao ranije, srednjovjekovne romane, kojih je popularnost splašnjavala u njegovo doba. Pišući Planine kao okvirni tekst, on je u njih rasporedio i posvetu — pismo Mateju Matijeviću (epistularna književnost), i ljubavne pjesme (petrarkistička lirika), i pastirske pjesme (bukolička lirika), ali i političke pjesme (»prepjev« Marulićeve Molitve suprotiva Turkom). Planine su, uz to, i prva zbirka novela na hrvatskome. U tome su one neosporna novost, koja, nažalost, nije izazvala odjeka u ondašnjoj domaćoj literarnoj proizvodnji.
Planine su na tragu one intencionalne, ideologizirane, književnosti što plaća dug vremenu jer se bori za vrednote koje se najčešće ostvaruju izvan zahtjeva estetike, ili ne haju za autonomiju poetskoga teksta. Patriotizam kojim je prožeto djelo od prve do posljednje stranice jest okosnica koja ga drži kao cjelinu. Bašćina, kao zavičaj u užem i domovina u širem smislu, a ne samo kao obiteljski posjed kojim je jedna generacija vezana za korijene prošlosti, tema je cijeloga djela. Bašćinac je čovjek koji je svjestan sebe, svoje povijesne uloge, pa taj pojam označuje jaku i poduzetnu ličnost u tragičnoj stvarnosti, na oštrici vremena prošlog, sadašnjeg i budućeg. Bašćinac je, isto tako, sinonim za Hrvatina, tj. stanovnika Hrvatske, koja upravo u Zoranićevo doba biva sve ugroženija u svojoj tisućgodišnjoj postojbini (nazvanoj kasnije, na geografskim kartama, Turska Hrvatska) te počinje svoje povijesno ime premještati s juga na sjever, ujedinjujući pod zajedničkim nazivom prostor, jezik, kulturu i narodnu svijest. Začuđuje, stoga, podatak što Zoranić, kao plemić i član znamenite loze Tetačića, nigdje, ni jednom riječju, u djelu izričite nacionalne, »bašćinske orijentacije«, ne ističe svoju posebnu klasnu svijest — svijest plemića (tzv. političkoga naroda) nasuprot puku, kmetu ili pučaninu. Obrana domovinskoga prostora (bašćine) od Turaka i od Latina opći je zadatak za koji se svojim djelom bori Zoranić, kao što očekuje i od onih kojima se obraća. Obrana prostora ne iscrpljuje se samo na razini vojnog i oružanog suprotstavljanja vukovima (Turcima) koji nadiru, ne po jedan ili po dva, nego kao »jata vekša neg mi i stada«, dok najamnici (Mlečani) »biže nauznak, mlika kredu ostanak, vimena tarzaju, muzeć prez pristanak jur karv ožimaju«, nego se ogleda u isticanju kulturnih vrednota koje nosi jezik, pismo i kultura zapisanoga. Podmuklija, ali ne manja, opasnost za bašćinu jest »nepomnja i nehaj jezika hrvackoga«, jer »jazik kim općimo pošpuren jest latinskim« (tj. talijanskim). Nastojanje oko čistoće i dostojanstva jezika, dakle, jednako je važno kao i svaka druga borba, rat ili vojevanje. I zato će svaki »dobar bašćinac i Hrvatin poštovan«, kakav je Matej Matijević, djelo kao što su Planine, napisano na hrvatskom, uzeti u zaštitu »od svakoga zlorična jezika«. Kao da razina artističkog i nije toliko važna koliko ta intencija obrane i proslavljanja domovine.
Planine su, po autorovu svjedočanstvu, napisane »u Ninu gradu, na 20. zrilvoća (tj. rujna, septembra) 1536. godine«. Tiskane su u Veneciji 1569. Ako nije bilo kakva ranijega, danas nepoznatog, izdanja, zacijelo su se širile u rukopisu. Gotovo je pouzdano da je Planine poznavao i Petar Hektorović, jer je, pišući Ribanje i ribarsko prigovaranje (1555), u osnovi slijedio Zoranićevu misao, posuđujući od zadarskog (upravo: ninskoga) autora mnoge strukturne elemente za svoje djelo. No, dok Zoranić samo u alegoriji ide u Planine, stari hvarski pjesnik s društvom ribara u stvarnosti kreće na more. Mnogobrojne sličnosti između ta dva djela teško mogu biti slučajne, a vjerojatno ne potječu od stranoga, zajedničkog, uzora: proslavljanje bašćine, prijazan i afirmativan stav prema puku, zapis narodne pjesme, proslavljanje Marka Marulića, itd.
Planine Petra Zoranića jedinstveno su djelo hrvatske dopreporodne književnosti: dok većina pisaca naše renesanse piše u stihovima, Planine su napisane najvećim dijelom u prozi; dok je većina naših pjesnika pod snažnim utjecajem talijanskoga petrarkizma, Zoraniću je i narodna pjesma (pa i ona deseteračka) uzor za izgradnju i stiha i proznoga izraza; dok su pjesnici prve i druge renesansne generacije zaokupljeni sobom, postavljajući osobni problem kao poticaj i temelj književnih očitovanja, Zoraniću je osobna sudbina najuže združena sa sudbinom naroda, odnosno prostora — domovine, »bašćine«. Iz tog odnosa i njegov duboki patriotizam koji se ogleda na svim stranicama njegova djela. Zaogrnuvši ga koprenom alegorije, on mu je udahnuo život po kojem su Planine i danas zanimljivo djelo.
Iz pogovora izdanju Zoranićevih Planina, Matica hrvatska, Biblioteka Parnas, Zagreb 2000.
Josip Bratulić
Klikni za povratak

Question: what was the name of the first novel written by petar zoranić

Question: who wrote the first novel planine in 1536

Question: when was the first planine written

Question: who invaded the counties of croatia in 1536

Turci duboko zašli u naše krajeve ; nakon Bitke na Mohačkom polju

Question: which city was the scene of the first occupation by the turks

Question: what was the first battle of the turks in europe

Zoranić is known as the writer of the first Croatian novel Planine from 1536 ( a year before the fall of Klisa ; in the time when the Turks went deep into our counties ; after the Battle of the Mohack Field and the first occupation of Vienna ) .

Predstavljanje knjige "POETIKA PITANJA"08.06.2007
Odsjek za komparativnu književnost Filozofskog fakulteta i FF press srdačno Vas pozivaju na predstavljanje knjige "POETIKA PITANJA" - Zbornik radova u povodu 70. rođendana Milivoja Solara (izdavač: Filozofski fakultet - Odsjek za komparativnu književnost - FF press), koje će se održati u petak, 15. 6. u 11 sati u Vijećnici Filozofskog fakulteta, Ivana Lučića 3, uz prisustvo predstavnika Filozofskog fakulteta i FF-Pressa o knjizi će govoriti akademik Nikola Batušić i prof.dr.sc. Zoran Kravar.
Stipendijom do usavršavanja na američkom sveučilištu08.06.2007
U petak 15. lipnja 2007. u Vijećnici s početkom u 13.30 sati održat će se radionica pod naslovom "Stipendijom do usavršavanja na američkom sveučilištu": predstavljanje Junior Faculty Development programa.
U petak 15. lipnja 2007. u Vijećnici s početkom u 13.30 sati održat će se radionica pod naslovom "Stipendijom do usavršavanja na američkom sveučilištu": predstavljanje Junior Faculty Development programa.» opširnije
Nastup irskog književnika Bernarda MacLavertyja31.05.2007
U utorak, 5. lipnja 2007. u 12:00 sati u dvorani VII irski književnik Bernard MacLaverty održat će predavanje o svom radu u kontekstu suvremene sjevernoirske književnosti. Tom će prilikom proglasiti pobjednika natječaja 'Moj prvi prijevod'. Srdačno ste pozvani.
Festival europske kratke priče31.05.2007
Festival europske kratke priče najopušteniji, a vjerojatno i najpopularniji književni festival u Hrvatskoj, manifestacija koja već šestu godinu dovodi ponajbolje europske pisce, organizira prevoditeljske radionice, dodjeljuje stipendije... Ove godine FEKP se održava u Zagrebu i Splitu, od 3. do 9. lipnja. » opširnije
Predstavljanje knjige31.05.2007
Čast nam je pozvati Vas na predstavljanje nove knjige u izdanju Naklade MD, autora Andrzeja Stasiuka pod nazivom
"Zima", koje će se održati u četvrtak, 31. svibnja 2007. u 18.30 sati u prostoriji A-118 na Filozofskom fakultetu. » opširnije
80. obljetnica osnutka Odsjeka za etnologiju i kulturnu antropologiju29.05.2007
U povodu 80. obljetnice osnutka Odsjeka za etnologiju i kulturnu antropologiju i neprekinute nastave etnologije u okviru Filozofskog fakulteta, čast nam je pozvati Vas na međunarodni znanstveni skup pod nazivom "Novi kurikulumi studija etnologije i kulturne antropologije u Europi: Refleksije". Skup će se održavati u Vijećnici Filozofskog fakulteta od 4.-6. lipnja 2007. godine.
» opširnije
Vjetar u apsolventska jedra29.05.2007
Savjetovalište za studente Filozofskog fakulteta nudi grupne susrete radioničkog tipa "VJETAR U APSOLVENTSKA JEDRA" (grupa podrške za apsolvente). Više informacija u prilogu.
» opširnije
Predavanje veleposlanika Irana28.05.2007
Predavač kolegija Interkulturalizam i obrazovanje s osobitim zadovoljstvom poziva studente i nastavnike pedagogije i drugih studija Filozofskog fakulteta na predavanje pod nazivom "O DEMOKRACIJI" koje će održati Njegova Ekselencija, gospodin Mohammad Hassan Fadaifard, Veleposlanik Islamske republike Iran u Hrvatskoj u utorak, 29. svibnja 2007. u 18:30, u predavaonici A-227.
Predavanja prof. dr. sc. Valerija Mokienka23.05.2007
Odsjek za istočnoslavenske jezike i književnosti vas poziva na dva predavanja prof. dr. sc. Valerija Mokienka sa Sveučilišta u Sankt-Peterburgu. Prvo će se održati 29. svibnja 2007. u 15.30 u A-306 na temu Russkaja paremiologija i frazeologija kak chast' evropejskogo jazykovogo i kul'turnogo prostranstva, a drugo - 31. svibnja u 15.30 u A-118 na temu Dominanty razvitija sovremennogo russkogo jazyka.
Prvi svjetski Festival doživljaja DPI16.05.2007
Studenti Filozofskog fakulteta su osmislili prvi svjetski Festival doživljaja DPI (Doživljeno-Pretvoreno-Izloženo), interdisciplinarni kulturni događaj koji se u svom prvom izdanju odvija od 19. svibnja do 3. lipnja 2007. u Klubu Studentskog Centra (Savska 25, Zagreb). » opširnije
Predavanje - dr. sc. Jacques Rupnik15.05.2007
Odsjek za povijest, Odsjek za filozofiju i Centar za komparativnohistorijske i interkulturne studije Filozofskog fakulteta pozivaju Vas na predavanje Coming to terms with the past in the transitions to democracy in Central-Eastern Europe, koje će održati profesor dr. sc. Jacques Rupnik (Centre d'Études et de Recherches Internationales - CERI, Paris), u petak, 18. svibnja, s početkom u 9 sati, u Vijećnici Filozofskog fakulteta. Predavanje će biti održano na engleskom jeziku, a moderirat će ga profesori dr. sc. Gvozden Flego i dr. sc. Drago Roksandić.
Provedba studentske ankete od 14.5. - 1.6.11.05.2007
Od 14. svibnja do 1. lipnja 2007. godine na Filozofskom fakultetu provodit će se Studentska anketa o procjeni kvalitete rada nastavnika i kvaliteti izvedbe kolegija u ljetnom semestru ak. godine 2006/2007. Obuhvatit će sve nastavnike i sve kolegije na 1. i 2. godini studija (bolonjski studiji). » opširnije
Predavanje dr. sc. OANE CRISTINE POPA, veleposlanice Rumunjske10.05.2007
Odsjek za povijest, Katedra za povijest Srednje i Jugoistočne Europe, poziva vas na predavanje njene ekselencije dr. sc. OANE CRISTINE POPA, veleposlanice Rumunjske u Zagrebu pod nazivom "ROMANIA'S REGIONAL PROFILE IN SOUTH-EAST EUROPE" - "PROFILUL REGIONAL AL ROMÂNIEI ÎN EUROPA DE SUD-EST" - "REGIONALNO PROFILIRANJE RUMUNJSKE U JUGOISTOČNOJ EUROPI" zakazano za srijedu 30. svibnja u dvorani VI, s početkom u 12.30 sati. Predavanje će se održati uvodno na rumunjskom jeziku, uz prijevod na hrvatski, te na engleskom jeziku.Veselimo se vašem dolasku!
Gostovanje profesora Nicholasa Grenea, Trinity College, Dublin08.05.2007
Odsjek za anglistiku poziva vas na gostovanje profesora Nicholasa Grenea, Trinity College, Dublin: u utorak, 15. svibnja u D-V od 11.45 do 13.15 profesor Grene će održati predavanje o irskome pjesniku W.B. Yeatsu, a u četvrtak, 17. svibnja od 11.45 do 13.15 u D-V o Shakespeareovom “Hamletu”. » opširnije
Komemoracija - dr. sc. Pavao Tekavčić08.05.2007
U petak, 11. svibnja 2007., u 15 sati, u Vijećnici Filozofskog fakulteta u Zagrebu održat će se komemoracija na dr. sc.Pavla Tekavčića, redovitog profesora u miru.
Predavanje prof. dr. sc. Aleksandre Derganc07.05.2007
Odsjek za istočnoslavenske jezike vas poziva na predavanje prof. dr. sc. Aleksandre Derganc s Filozofskog fakulteta u Ljubljani na temu Istorija dvojstvennogo čisla v russkom i slovenskom jazykah. Predavanje se održava u utorak 8. svibnja 2007. u 15,30 u A-306.
Predsjednik Mađarske u službenom posjetu Filozofskom fakultetu03.05.2007
U četvrtak, 3. svibnja Fakultet će posjetiti predsjednik Republike Mađarske Nj. E. Láslo Sólyom.
Predsjednik i izaslanstvo Republike Mađarske će se nakon razgovora s dekanom prof. dr. sc. Miljenkom Jurkovićem i prodekanima Fakulteta susresti i razgovarati s profesorima i studentima Katedre za hungarologiju te održati predavanje u Vijećnici Fakulteta od 16.15 do 17.15 sati.
Ugovor o sponzoriranju26.04.2007
U četvrtak, 26. travnja dekan Fakulteta prof. dr. sc. Miljenko Jurković i predsjednik Uprave Banco Popolare Croatia d.d. - Goran Gazivoda su u muzeju Mimara potpisali Ugovor o sponzoriranju znanstvenog projekta prof. dr. sc. Dubravka Škiljana „Konstrukcija i struktura jezičnog identiteta“.
Predavanja Doc. PhDr. Antona Eliaša, CSc.26.04.2007
Odsjek za zapadnoslavenske jezike i književnosti i Odsjek za istočnoslavenske jezike i književnosti pozivaju na sljedeća predavanja doc. PhDr. Antona Eliaša, CSc., dekana Filozofskoga fakulteta Sveučilišta Komensky u Bratislavi. Predavanje na temu “Liričeskij subjekt russkoj romantičeskoj poezii” održat će se u četvrtak, 03. svibnja 2007. u 15.30 sati u prostoriji A-118. (Predavanje će se održati na ruskom jeziku.) Predavanje na temu “Charakter slovenskeho romantizmu a jeho komparacia s romantizmom českym, ruskym a anglickym” održat će se u petak, 04. svibnja 2007. u 09.30 sati u prostoriji A-205. (Predavanje će se održati na slovačkom jeziku.)
Znanstveni skup posvećen Veljku Gortanu26.04.2007
Znanstveni skup posvećen Veljku Gortanu (1907-1985), klasičnom filologu i akademiku, te profesoru i dekanu našega Fakulteta održat će se vijećnici Filozofskog fakulteta 4. i 5. svibnja. Više informacija u prilogu.
» opširnije
arhiva: [1] [2] [3] [4] [5] [6]

Question: where was the novel by petar zoranić bought in the 1970s

Question: where did petar zoranić get his education

općem učilištu u Zadru ( ponovno otvorenom krajem 1495 . godine , nakon što je dvadesetak godina prekinulo s radom zbog ratnih

Question: when did the dominican general school in zadra open

Question: when did petar zoranić write his first book

Question: when was the tree of homeland written

Question: who is the author of tree of homeland

Question: where did petar zoranić get his religious education

Question: what kind of book is petar zoranić

The work of an unknown author , the 16th century pastoral ekloga purchased in the 1970s of the 20th century in London is attributed to his works . Josip Bratulić , Petar Zoranić , tree of homeland , Vijenac , no . 366 , 13 March 2008 .

His novel witnesses the thorough humanistic and theological education he most likely acquired at the Dominican General School in Zadra ( reopened at the end of 1495 , after twenty years of interruption of work due to war hazards - the fall of Bosnia and the penetration of Turks into the Zadar walls ) .

The work of an unknown author, the 16th century pastoral ekloga purchased in the 1970s of the 20th century in London is attributed to his works.Josip Bratulić, Petar Zoranić, tree of homeland, Vijenac, no. 366, 13 March 2008. His novel witnesses the thorough humanistic and theological education he most likely acquired at the Dominican General School in Zadra (reopened at the end of 1495, after twenty years of interruption of work due to war hazards - the fall of Bosnia and the penetration of Turks into the Zadar walls).