Judita je najznamenitije djelo Marka Marulića i prvi umjetnički ep hrvatske književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku. Sastoji se od šest pjevanja simetričnoga rasporeda građe i ukupno 2126 dvostruko rimovanih dvanaesteraca s prenesenom rimom.Hrvatski biografski leksikon - Marko Marulić, Bratislav Lučin (2015.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 22. srpnja 2021. Napisao ju je 1501. godine, a objavljena je 1521. godine, te za njegova života još dva puta u samo 18 mjeseci. Zapažena je i izvan granica Hrvatske i prevedena na mnoge svjetske jezike.Hrvatska enciklopedija - Marko Marulić, pristupljeno 5. studenoga 2013.

Ep prati pripovijest o udovici Juditi koja svojom hrabrošću spašava rodni grad Betuliju. Povijesne analize tumače djelo kao alegorijski spjev u kojem je prikazana turska opsada Splita.Proleksis enciklopedija - Marko Marulić, pristupljeno 5. studenoga 2013.

 Kompozicija
 Povijesna pozadina
Radnja spjeva odvija se u vrijeme uspona asirske države i njezinog pada potkraj 7. stoljeća. Tada su se naime, nezadovoljni okrutnom vladavinom Asiraca, udružili vladari Medije i Babilona i podigli ustanak protiv Asiraca. Početkom 612. pr. Kr. osvojili su asirsku prijestolnicu Ninivu. Premda je asirski kralj još neko vrijeme vladao iz Harana, Asirsko je carstvo prestalo postojati. Ubrzo su Babilonci osnovali Novobabilonsko Carstvo i za prvoga kralja postavili Nabopolasara, inače rodom iz Kaldeje.

Kad je Nabopolasar potisnuo asriske snage sve do gornjeg toka Eufrata, Egipat se zabrinuo i poslao pomoć Asiriji (616. pr. Kr.). Istvremeno, Medijci, koji su se nalazili na području zapadnog Irana i sada se širili prema Anatoliji, sklapaju savez s Babilonijom. Godine 610. pr. Kr. Babilonci uz pomoć Medijaca osvajaju Haran i potiskuju Asirce i Egipćane na područje Sirije. Odlučujuća je bila bitka kod Karkemiša, 605. pr. Kr. u kojoj s babilonske strane sudjeluju Nabopolasar i njegov sin i nasljednik Nabukodonozor II., koji i odnosi konačnu pobjedu nad Egipćanima. Odmah nakon bitke, na vijest da mu je otac umro, vraća se u Babilon i ondje biva okrunjen.Georges Roux, Antički Irak, Penguin Books Limited, 1992.,  Najveći uspon babilonska država je i doživjela pod Nebukadnezarom (Nabukodonozorom) II., koji je obnovio Babilon, osvojio velika područja Sirije i Palestine te odveo Židove u ropstvo.Encyclopædia Britannica, www.britannica.com: Nebuchadrezzar II, autor: Henry W.F. Saggs, (pristupljeno 20. studenoga 2016.)

Alegorijski, Marulić djelo smješta u vrijeme Hrvatsko-osmanskih ratova, odnosno Stogodišnjeg rata s Turcima, koji su se u svom silovitom napredovanju nakon slamanja Bosanskoga kraljevstva približili Splitu. Vidjevši demoraliziranost i gubitak nade kod svojih građana, koji su se pripremali za pad Splita, Marulić je htio uliti nadu i podići moral svojih sugrađana. Prema povijesnim zapisima, Osmanlije su se nalazile nadomak Splitu i pripremali se za osvajanje izlaza na Srednju Dalmaciju.Marko Marulić, Judita, grupa prevoditelja i suradnika (Josip Bratulić, Stjepan Damjanović, Iso Velikanović, Koloman Rac i dr.), predgovor: Dr. Dunja Fališevac, Sys Print, Zagreb, 1996., str. 12.,

 Nadahnuće i namjena
Marulić je djelo počeo pisati u korizmenim danima, kada je u svom pismu oslovnjenom na don Dujma, napisao da je nadahnuće za svoju knjigu (libar) dobio "prevrćući knjige Staroga Zavjeta".Matica Hrvatska, Marko Marulić: Judit/Judita, drugo dopunjeno i izmijenjeno izdanje, preveo Marko Grčić, str. 7-11.,  Kako je i sam napisao u uvodniku izvornoga izdanja, namjerio se na knjigu o Juditi, gdje mu se svidjela biblijska pripovijest o hrabroj udovici Juditi i "preoholom Holofernu, koja ubivši ga, oslobodi svu izraelsku zemlju od pogibelji koja se već bijaše nadvila". Kako je naveo u pismu, poslužio se ovom parabolom kako bi ispjevao hrabrost Judite i ukazao na važnost vjere u Isusa Krista i u svoj narod. Dalje je istaknuo, kako nije preuzeo priču, već "pripovijest pretočio u stihove, i po zakonu starih poeta kojima nije dosta da ispripovijede kako se neka zgoda zbila, nego mnoge postupke miješaju da bi ugodili onima što čitaju". Istodobno je želio napisati djelo čitljivo splitskom plemstvu i puku te pridonijeti kulturnom razvoju grada.

Poput Dantea Alighierija, i Marulić svoj uzor pronalazi u antičkoj književnosti, ali s kršćanskim elementima. Istovremeno je nasjedovatelj antičke poetičke baštine i kršćanski pjesnik, koji se koristi antičkim epskim značajkama; tako invokacijom ne zaziva muze, kao što je slučaj kod Homera i Vergilija,Dragica Dujmović-Markusi, Književni vremeplov - čitanka iz hrvatskog jezika za prvi razred gimnazije, Profil, 8. izdanje, 2014., str. 242.,  već kršćanskoga Boga, a time i židovskoga Jahvea. Kao i u Božanstvenoj Komediji, kršćanskom društvu približava biblijsku prispodobu, a istovremeno i šalje poruku smještajući je u kontekst svoga vremena.

Osim što je djelom htio potaknuti na otpor prema Turcima, Marulić je građane htio podsjetiti i na kršćanski pristup spolnosti, važnosti predbračne čistoće, čistoga života i otvorenosti novom životu. Spominje i Sodomu i Gomoru, biblijske gradove koji su razoreni zbog pretjerane bludnosti, prostitucije, negiranja božje postojanosti i gubitka svakoga oblika morala: "Eto, k vama ide moja veleštovana Judita, možda ne s manjim ukrasom nego kad se bijaše pokazala Holofernu, nego dapače da vas okrijepi u pridržavanju svete čistoće, pred vaše oči izijevši i postavivši sve ljepote, kreposti, krasote, dike i slave moje..." Također, poručuje svakom čitatelju da se ugleda na hrabrost i njezinu krepost, ne bojeći se turske napasti, koja je "samo kušnja koju Bog pred nas stavlja". Time želi reći kako se hrvatska državnost mora izboriti slogom i vjerom, a ne skrivanjem i razmišljanjem o predaji, kako su to činili Židovi uoči Holofernovog napada u djelu.

Iako je posvećeno njegovu kumu i splitskom svećeniku, Marulić je djelo namijenio običnom splitskom puku, koji i kako sam kaže nije učen niti poznaje talijanski ili latinski jezik.

 Uvodnik
Na petoj stranici izvornika Judite, Marulić je zapisao da je djelo napisao "od utjelovljenja Isuskrstova godine prve nakon tisuću i petstote, dvadeset i drugoga dana mjeseca travnja, u Splitu gradu", što odgovara 22. travnju 1501. godine, iako se pojedini povjesničari književnosti ne slažu da je to uistinu nadnevak završetka djela. U uvodniku ističe kako je ep posvetio splitskom kanoniku don Dujmu Balistriliću, ostavivši iskaz o pjesništvu i izvorima kojima se koristio kako bi napisao djelo:

U srednjem dijelu uvodnika ili pogovora, Marulić daje opis vremena u kojem se djelo odvija, povijesno potkrijepljen i stilski dorađen kako bi uveo čitatelja u djelo, ali ujedno dao i uvid u povijest naroda Bliskog Istoka u vremenu 6 stoljeća prije Kristova rođenja. Nabukodonozor [II.], kralj Babilonije i Asirije, tada je u svojoj vlasti držao asirsku prijestolnicu Ninivu, te porazivši Arfaksada, kralja Medije, kod rijeke Eufrata u Mezopotamiji postade vladar novobabilonskog kraljevstva. Svima koji su graničili s njim poruči da se predaju, ali oni se ne htjedoše pokoriti, pa otpremi Holoferna, koji osvoji sve kuda prođe.Hrvoje Gračanin, Ivana Malus Tomorad, Mladen Tomorad, Povijest 1 - udžbenik povijesti za 1. razred gimnazije, 1. izdanje, Samobor, Meridijani, str. 45.,

Marulić u nastavku daje prikaz cijele radnje u obliku kratkog eseja, a potom u obliku natuknica izdvaja najvažnije iz svakog pjevanja odnosno knjige (libra).Matica Hrvatska, Marko Marulić: Judit/Judita, bilješka prevoditelja Marka Grčića, str. 154., Zagreb, 2003., drugo, izmijenjeno izdanje,

 Sadržaj

 Prvo libro

Prvo pjevanje započinje uvodom u kojem se opisuje grad Ekbatan koji je sazidao kralj Arfaksad. Grad je bio oličenje njegove moći. No, mnogi su bili zavidni na njegovu moć, kao što je bio Nabukodonozor. U sukobu kod Eufrata između Arfaksada i Nabukodonozora, pobjeđuje Nabukodonozor. Nagradio je sve one koji su se borili za njega i šalje u sve okolne zemlje glasnike s porukom da mu se imaju pokloniti ili će biti osvojeni. Mnogo zemalja ga je ismijalo, na što se on zaklinje svojim prijestoljem da će ih sve pokoriti. Holofernu daje zadaću da zapovijeda vojskom i krene na zapad kako bi pokorio nedostojnike.

 Drugo libro

Holofern prelazi s vojskom u Asiriju gdje nemilosrdno pokorava sve one koji mu se odupiru. Ostale koji se ne opiru podvlašćuje bez nasilja. No, Elaikim, židovski svećenik, narodima piše pisma da se bore i čuvaju Jeruzalem, napominje im da je spas u vjeri i molitvi Bogu. Kada Holofern saznaje za ta pisma razljuti se jer iz njih je jasno da se židovi spremaju na otpor. Jedan od njegovih vojnika po imenu Akior, pokušava mu pojasniti kako židovski narod ima jednog Boga i da je u bitkama on uvijek uz njih, a da ih se porazi moraju biti u božjoj nemilosti. Vojnicima Akiorove riječi nisu milo sjele.

 Treće libro

Da bi se osvetili Akiora svežu njegovi suborci za drvo ispred Betulije nadajući se kako će ga stanovnici smaknuti, no kako je Akior vjernik u židovskog Boga, oni ga poštede i prirede mu gozbu. Holofern napada grad, a stanovnici njegovu vojsku zasipaju kamenjem sa zidina. Holofern prekida dotok vode u grad i pokušava ih iscrpiti. Nakon 20 dana zavladala je žeđ u gradu i počinju se javljati građani da se pregovara o predaji. No, Ozij moli građane da se strpe još nekoliko dana kako bi im Bog poslao pomoć. Među stanovnicima je bila i Judita, naročite fizičke ljepote, udovica je i živi čestito i mnogo se moli Bogu, posti, daje milostinju jer je bila blažena s mnogo imovine. Muž joj je umro pod suncem prije nekoliko godina, a od tada živi sa svojom sluškinjom Abrom. Judita je nesretna jer su židovi lagano pribjegli rješenju da se predaju u nedaći. Obraća se ljudima i zaziva Abrahama, Izaka i Jakova, i navodi da će ih Bog spasiti ako budu ustrajni i ne iskušavaju ga. Juditina vjera u Boga je čista i nepokolebljiva. Kaže im da će sa svojom sluškinjom u noći izaći iz grada i neka se svi mole za Božju pomoć dok se one ne vrate.

 Četvrto libro

Judita se priprema zavesti Holoferna, uredila se poput prelijepe mlade žene koja odiše s mladenačkom ljubavi. Božji dar Juditi bila je privlačnost kojoj nitko nije mogao odoljeti. Prije polaska Holofernovom taboru, Judita si priprema objed od kruha, sira, vina, ulja i prge. Svi stanovnici mole se za njen uspjeh kako Judita sve više odmiče od grada. Pod izlikom da bježi iz grada te da želi pomoći Holofernu kako da brzo osvoji grad i bez puno žrtava, ulazi u neprijateljski tabor. Ubrzo mu Judita svojom privlačnošću pomuti razum.

 Peto libro

Judita jede svoj objed koji je pripremila, a ne hranu Holoferna. Holofern joj daje slobodu kretanja kroz Tabor kroz puna tri dana, a četvrti dan Holofern priređuje gozbu i šalje joj slugu Bagou da joj priopći kako Holofern zahtijeva da se ona useli njemu, no ona to hladno odbija, ali ipak svrati na večeru. Na večeri, napije Holoferna i on pada u san potpuno pijan. Moli se s Abrom Bogu, i zakolje Holoferna, osječe mu glavu i odnosi je nazad u Betuliju. Građani slave, zahvaljuju Bogu i Juditi. Holofernovi vojnici otkrivaju njegovo tijelo, vidjevši njegovu glavu na zidinama grada bježe u panici i strahu.

 Šesto libro

U šestom pjevanju pjesnik opisuje događaje u Jeruzalemu poslije odlaska Holofernove vojske. Opisuje i dolazak popa Elijakima sa svojim popovima koji su došli vidjeti Juditu. Ona odlazi u Jeruzalem na tri mjeseca te se potom vraća kući. U svom daljnjem životu, ona se poslije prvog muža Manasesa nije više udavala, a nakon njezine smrti narod ju je žalio sedam dana jer zahvaljujući njoj nije bilo nikakvih ratova.

 Likovi
 Judita
Judita vjeruje u Božje naume. Ona je čista i plemenita srca, jako je pobožna i bogobojazna. Vidjevši da je pred Izraelom još jedna kušnja u kojoj mnogi posustaju i okreću leđa Bogu, ona odlučuje učiniti nešto što bi bez Božje pomoći bilo nemoguće.Ljubav prema Jahvi dala joj je snagu i hrabrost da ode među neprijatelje. Da Bog nije bio na njenoj strani, sigurno bi je otkrili i ubili. No ova, vođena ljubavlju prema svom narodu i Bogu, otkrila je svu svoju ljepotu i učinila ono što je smatrala svojom dužnoću. Spasila je svoj narod pri tome žrtvujući svoj čime je dokazala da je vrlo požrtvovna .

 Holofern
Holofern, u nekim izvorima i Holoferno,Lektire.hr, M.L., Judita (Marko Marulić) - kratak sadržaj, likovi, analize... (pristupljeno 20. studenoga 2016.) babilonski vojskovođa, često naslovljen s "vojvoda". Nakon što je Nabukodonozor osvojio Ninivu i pokorio Medijce, poslao je glasnike u sve gradove graničnih država o mogućnosti predaje. Nakon što su oni to složno odbili (smatrajući da je posrijedi šala), imenuje Holoferna vođom vojne u zapadne zemlje. Prigodom imenovanja zapovjednikom, Nabukodonozor ga naziva "bisernom krunom, zlatorepnom strijelom kuda god je hodio". Ističe njegove hrabrost "u svim bojevima svojim", u kojima je "sve porazio, pobio, protivnike".Matica Hrvatska, Marko Marulić: Judit/Judita, drugo dopunjeno i izmijenjeno izdanje, preveo Marko Grčić, str. 25., (bilješka za prvo pjevanje),  Ovim ukrasnim pridjevima, Nabukodonozor ističe Holofernovu važnost u širenju carstva i jačanju samog njegovog položaja, a vjerujući u njegovu sposobnost mu i povjerava ovaj zadatak. No, u riječima zapovijedi, daje se naslutiti kako mu nehotično daje do znanja da se ne uzoholi, jer kaže: "Gradove i krajeve osvoji za mene/Da me se svatko boji, svatko da me štuje" i naglašava svoje pretenzije za širenjem i moći. Prema daljnjim stihovima, Holofern je spremno poslušao kralja i okupio vojsku od "sto i dvadeset tisuća pješaka, mladih, golobradih i pri najboljoj snazi"; iz opisa se iskazuje snaga i moć babilonske vojske, koja u metafori predstavlja Osmansku vojsku. Vođa koji upravlja takvom vojskom ima veliko strahopoštovanje u svojoj zemlji.

 Izdanja i prijevodi
Utemeljenjem Društva hrvatskih književnika na početku 20. stoljeća hrvatski književnici i povjesničari književnosti prozvali su Marulića Ocem hrvatske književnosti.Citajme.com, Magdalena Hadžić, Nekoliko zanimljivosti o Marku Maruliću, ocu hrvatske književnosti, 18. kolovoza 2014., (u međumrežnoj pismohrani archive.org 12. kolovoza 2015.), (pristupljeno 22. studenoga 2016.) Tada su novoosnovano društvo i Matica hrvatska objavili divot-izdanje Judite s opsežnim pregovorom i tumačenjem manje poznatih riječi te urešeno s osam crteža slikara Otona Ivekovića.Matica hrvatska, Josip Bratulić, Pohvala Marku Maruliću ocu hrvatske autorske književnosti, Vijenac, br. 181, 19. travnja 2001., (pristupljeno 22. studenoga 2016.)

Prvo izdanje Judite usporedno prevedene na hrvatski književni jezik priredio je i objavio Josip Bratulić 1983. godine u sklopu znanstvenog rada o Marulićevoj Juditi. U prevođenju su mu pomogli "marulozi", akademici Milan Moguš i Mirko Tomasović. U priređivanju prvog sveobuhvatnog izdanja Judite, korišteni su i izvori iz časopisa Colloquia Maruliana i velikom Rječniku Marulićeve Judite suradnika Milana Moguša.

Godine 1989., kao prvo izdanje Knjige Mediterana, izašla je Judita s likovnim prilozima sedamnaestorice hrvatskih slikara i grafičara, među kojima se ističu djela Andrije Medulića i Bele Čikoš Sesije.

Usto je 1998. godine Margarita Stocker na Sveučilištu Yale objavila djelo Judith, Sexual Warrior, Women and Power in Western Culture, u kojoj je potanko razložila i obuhvatila Juditin položaj i mjesto koje zauzima u zapadnoeuropskoj kulturi te se posebno osvrnula na značaj u hrvatskoj književnosti zbog kojeg je ep dobio posebno svrstavanje kao biblijsko-vergilijanski.Amazon.com, vrsta: biblijske studije i izvori, Margarita Stocker: Judith: Sexual Warrior: Women and Power in Western Culture, 1. studenoga 1998. (pristupljeno 21. studenoga 2016.)  To je i prvi stručni kritički osvrt u kojem se spominje Marulićevo djelo pisan na engleskom jeziku i prvi nekog američkog autora.University of Chicago Press, Sara F. Matthews-Grieco, Judith: Sexual Warrior. Women and Power in Western Culture. Margarita Stocker, kritika objavljena u časopisu Renaissance Quarterly, sv. 53, br. 3, jesen 2000. (pristupljeno 21. studenoga 2016.)  Stocker je u svojem djelu odradila književne ostvaraje za vrijeme Francuske revolucije, koji su kao osnovni predložak koristili Marulićevo djelo, njezine utjecaje tijekom vjerskih ratova, reformacije, koja je odbacila veći dio parabole, i utjecaj u filmskoj industriji, glazbi i legendama koje su nastale za nacističkoga i komunističkoga režima.Yale University Press, Yale Books: stara i nova izdanja: Judith: Sexual Warrior, Women and Power in Western Culture, 1. studenoga 1998. (pristupljeno 21. studenoga 2016.)

U spomen na petstotu obljetnicu najpoznatijega Marulićeva djela, Matica hrvatska tiskala je kompaktni disk (CD) s njegovim tekstovima, a prijevod na hrvatski jezik načinio je Marko Grčić. Jubilarno izdanje bilo je popraćeno s likovnim prilozima Matka Trebotića.

Bratulić je ponovno 2003. godine u suradnji s Maticom hrvatskom objavio drugo, izmijenjeno i dopunjeno izdanje Judite sa slobodnim prijevodom na suvremeni hrvatski jezik, koju je preveo Marko Grčić, koristeći se zabilješkama poznatih jezikoslovaca i istraživača Marulićevih djela, među kojima se ističu Vatroslav Jagić, Marcel Kušar, Petar Kasandrić, Vjekoslav Štefanić, Petar Skok, Vojmir Vinja, Mate Hraste, Ivan Slamnig, Marin Franičević, Josip Vončina, Tonko Maroević i mnogi drugi.Matica hrvatska, Marko Marulić: Judit/Judita, drugo dopunjeno i izmijenjeno izdanje, prevodiočeva napomena: str. 175-181.,  Dopunjeno izdanje imalo je dvije svrhe: upotrijebiti tečan suvremeni jezik, ali i očuvati spomen na staru hrvatsku čakavštinu i početke stvaranja hrvatskoga književnoga jezika, zbog čega su prevoditelji i suradnici zadržali aorist i imperfekt kao vrijeme pripovijedanja i neke izraze koji se u današnjem hrvatskom više ne koriste.

 Prijevodi
(nepotpun popis)
 engleski jezik (Henry R. Cooper Jr., 1991.)
 mađarski jezik (István Lőkös, 1999.)
 talijanski jezikDHKP - Iva Grgić: Marulićeva Judita na talijanskom, (u međumrežnoj pismohrani archive.org 5. studenoga 2013.), pristupljeno 5. studenoga 2013. (Luciana Borsetto, 2001.)
 francuski jezik (Charles Béné, 2002.)
 litavski jezikIvo Sanader, Marulić u Litvi, Judita na litavskom: zapis sa službenog državnog posjeta Republici Litvi, 4. i 5. studenoga 2005./Marko Maruličiaus : Istorija apie šventaja našle Judita, kroatiškom eilem sudeta, Colloquia Maruliana, 15 (2006.), str. 209.-240. (studenti kroatistike Sveučilišta u Vilniusu pod vodstvom Roberta Bebeka, 2007.)
 Manji ili veći ulomci prevedeni su u engleske stihove, na slovenski, španjolski, njemački, češki i esperanto jezik.Bratislav Lučin, Juditin  jubilej: peta stoljetnica prvog izdanja (1521–2021). Marulova plavca nova u 500. obljetnicu prvotiska uplovljava razapetih jedara, Vijenac, br. 699 - 700, 17. prosinca 2020., pristupljeno 21. srpnja 2021.

 Značaj
 Jezik
Judita je najznačajnije Marulićevo djelo i najznamenitije djelo hrvatske humanističke i renesansne književnosti. Osim u Hrvatskoj, bilo je priznato u cijeloj Europi kao istovrijednica Shakespeareovim ili Danteovim djelima. Obilježava početak hrvatske umjetničke književnosti, jer je Marulić na hrvatskom jeziku, točnije splitskoj čakavštini svoga vremenaTookBook.com, Marko Marulić, Judita, Bulaja naklada d.o.o.,  (pristupljeno 24. listopada 2016.) uspio ostvariti epski književni oblik kakvi su talijanski, španjolski i francuski humanisti pisali pretežito na latinskom jeziku. Marulić je u samom naslovu naglasio važnost djela u versih, hrvacki složena, kojim je potaknuo širenje kulture i hrvatske domoljubne misli pisanom riječi na materinskom jeziku.

Budući da je to prvo djelo u cijelosti napisano na hrvatskom jeziku, Marulić je njime zavrijedio naslov "oca hrvatske književnosti". Marulić je stvorio temelje za razvoj hrvatskog književnog jezika na temelju stare, splitske čakavštine u koje je, zbog kršćanske tematike, unio i neke elemente crkvenoslavenskog jezika.Dragica Dujmović Markusi, Sandra Rosetti-Bazdan, Književni vremeplov 2 - čitanka iz hrvatskog jezika za 2. razred gimnazije, Profil, Zagreb, 2014., 7. izdanje, str. 95-101.,  I sam je za života bio svjestan važnosti Judite i svih djela napisanih na hrvatskom jeziku, jer je njima u hrvatsku književnost unio renesansu. Time je njegovo značenje u hrvatskoj književnosti dvojako; Marulić je pisao stilom kasnog humanizma istovremeno nagoviještajući dolazak renesanse zastušljivanjem drugih pjesničkih obilježja.Rafo Bogišić, isječak iz kritike Marulićeve Judite, Dragica Dujmović Markusi, Sandra Rosetti-Bazdan, Književni vremeplov 2 - čitanka iz hrvatskog jezika za 2. razred gimnazije, Profil, Zagreb, 2014., 7. izdanje, str. 101.,

Njegovo književno-teorijsko razmišljanje u predgovoru epa prvo je takve vrste u hrvatskoj književnosti i jedno od prvih u europskoj renesansi. Djelo je napisano dvostruko rimovanim dvanaestercem, najzahtjevnijim stihom, čija je glavna značajka rimovanje u sredini i na kraju stiha. Takvo složeno rimovanje, Marulić je preuzeo od začinjavaca, jednih od svojih izvora, srednjovjekovnih svećenika glagoljaša koji su za vrijeme svete mise započinjali pjevanje.

 Stilske značajke
Judita je kršćansko-vergilijanski ep u kojem je Marulić oblikovao biblijski predložak obogaćujući ga vlastitim komentarima i pjesničkim uresima. Budući da se u djelu u podjednakoj mjeri javljaju elementi klasičnog (vergilijanskog) pjesništva i kršćanske književnosti, djelo je ujedno i humanističkoga i renesansnoga karaktera.

Glavna značajka vergilijanske lirike u Juditi je kršćanska invokacija, koja se razlikuje od klasične invokacije po tome što Marulić ne zaziva muze, već Isuskrsta, kršćanskoga Boga. Također, antički i rimski uzori utjecali su na oblikovanje sadržaja, njegovu kratkoću i jasnost urešenu stilskim izražajnim sredstvima, poput usporedbi prilikom opisivanja Juditine ljepote, metafora, epiteta. Prema humanističkih uzorima, u djelu se pomegdje spominje i antička građa. koju je Marulić uklopio u opise krajolika, ljudi, mjesta i svoga zavičaja.

Uz klasičnu poeziju, Judita obiluje biblijskim motivima; od samog izvora, Knjige o Juditi, Marulić ističe pobožnost glavne junakinje, koja je u alegorijskom smislu vjernost hrvatskoga naroda Katoličkoj Crkvi tijekom nemirnih vremena kraja Srednjeg i početka Novoga vijeka. Sama Judita svoj naum predaje u Božje ruke, a Marulić joj pripisuje pobožnost i bogobojaznost kao dvije najveće (duhovne) vrline. Biblijskim obilježjima epa pridodaju se i talijanski književni utjecaji i renesansni noviteti. Tu se najčešće ističe petrarkistički opis Juditine tjelesne i duhovne uzvišenosti, naturalistički opis Holoferna kao opreka Juditinoj ljepoti i prikaz vojske u duhu realizma, gdje se jasnošću preklapa s obilježjima vergilijanske lirike.

 Ideja i alegorija
Glavna poruka (poanta) ili ideja djela proizlazi iz suprostavljanja glavnih likova, Judite i Holoferna. Njihove suprotnosti i naglašene različitosti predstavljaju pobjedu slobode nad ropstvom, pravde nad ovozemaljskom vladajućom nepravdom, dobra nad zlom, vjere nad nevjerom, čistoće i čednosti nad razuzdanosti. Te se poruke u različitim oblicima javljaju i promiču u svim knjigama, samim likovima, a ponegdje i opisima, najčešće ljudi i domaćega života (građanski, mornarski, ribarskii seoski motivi), čija jednostavnost pobjeđuje materijalno bogatstvo i nesretnost koju donosi sa sobom.

U epu je naglašen i domoljubni osjećaj. Marulić je povukao usporednicu između biblijske prispodobe o Juditi i geoplotičke i povijesne situacije u splitskoj okolici, ali i samoj hrvatskoj. Židovi u prenesnom značenju predstavljaju hrvatski narod kojega su u prošlosti morili Asirci, a sada ga u Marulićevo doba more Turci nadomak Klisa,Fraser, Robert William, Turkey, Ancient and Modern. A History of the Ottoman Empire From the Period of Its Establishment to the Present Time, Edinburgh, Adam & Charles Black, 1854., u suradnji s Harvardovim sveučilištem, str. 244-245.,  posljednje utvrde hrvatstva u Dalmaciji, posljednje crte obrane kršćanstva.Turnbull, Stephen, The Ottoman Empire, 1326-1699, New York, Osprey Publishing Ltd., 2003., str. 49-51.,  Juditin čin i Betuljanima i hrvatskome narodu zorno prikazuje da se uz Božju pomoć i vlastitom vjerom može spasiti od svake opasnosti.

Ovim epom Marulić se predstavio i kao renesansni pjesnik, predvodnik novog književno-povijesnog umjetničkog pravca u hrvatskoj i europskoj književnosti. To je ponajprije vidljivo u jasnoći svega što prikazuje, opisuje, pripovijeda, u redoslijedu izlaganja dođaja i razvoju radnje (fabule) te u slikovitosti samoga djela. Zbog svoje namjene djela običnome puku i alegorijskoga značaja, Judita je aktualna za svako vrijeme hrvatske povijesti, u kojoj se hrvatski narod često nalazio pod vlašću drugih, stranih vladara unatoč jasnoj želji za neovisnošću.Matica Hrvatska, Flora Turner Vučetić, Marul na obali Temze, časopis Vijenac, br. 318, 26. travnja 2006. (pristupljeno 26. studenoga 2016.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

 bulaja.com - Izvornik Judite (Faksimil)
 Marko Marulić: Judita
 Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu - Libar Marca Marula Splichianina... (1522.)
 Judita na portalu Književnoga kruga Split
 Mirko Tomasović, Marulićeva Judita anno currente MMI. Prvih petsto godina, Vijenac, br. 186, 19. travnja 2001.
 Judita u hrvatskim glagoljskim brevijarima = Liber Judith ex breviariis Croatica - Glagoliticis, prir. Josip Hamm

Kategorija:Hrvatska epika

Judita is the most notable work of Mark Marulić and the first art ep of Croatian literature performed in Croatian language.

MARULIĆ, Marko (Marul, Marulus, de Marulis, Marulich; Marco, Marcus), književnik (Split, 18. VIII. 1450 — Split, 5. I. 1524). Podrijetlom iz splitske plemićke obitelji Pecinić (Pecenić, Pečenić, Picinić), koja se u XV. st. počela nazivati Marulus ili de Marulis (majka Dobrica pripadala je plemićkoj obitelji Alberti). Imenu je često dometao Spalatensis (Splichianin), katkad Delmata. Prema malobrojnim pouzdanim podatcima o njegovu životu, u Splitu je polazio humanističku školu, gdje su mu učitelji bili Tideo Acciarini, Nikola iz Ferma i Girolamo Genesio; nisu potvrđene pretpostavke da je u Padovi studirao pravo. U Splitu je bio egzaminator (1474, 1478–80) i sudac (1479, 1480–81, 1487), a zabilježen je i kao prokurator plemića, zastupnik članova obitelji te izvršitelj oporuka. Putovao u Mletke kao izaslanik splitskih plemića (1480) te radi trgovine (1481–82). Vjerojatno se oko 1490. povukao iz javnoga života te se potpuno posvetio književnomu radu. Prema nekim naznakama, 1500. hodočastio u Rim. God. 1509–11. proveo u osami uvale Nečujam na Šolti, na imanju svojega kuma D. Balistrilića. Pokopan je u crkvi sv. Frane u Splitu. — Jedan od najvećih hrvatskih književnika, Marulić je stvarao na latinskom (više od četiri petine sačuvanih djela), hrvatskom i talijanskom (sačuvana tri pisma i, vjerojatno njegova, dva soneta, manja rasprava izgubljena). Živeći i djelujući na razmeđu srednjega i novoga vijeka, asimilacijom duhovnoga nasljeđa i aktualnih ideja europskoga humanizma sintetizirao je različite poetičke sustave. Bio je središnja osoba splitskoga humanističkoga kruga (F. Božićević, T. Niger, J. Cipiko, A. Alberti, D. i J. Papalić, J. i F. Martinčić), a o kulturi mu i izobrazbi svjedoči oporučni popis knjižnice s dvjestotinjak naslova te vlasništvo tzv. trogirskoga kodeksa s jedinim svjetskim primjerkom Trimalhionove gozbe iz Petronijeva Satirikona. U gotovo svim djelima, temeljenima na Bibliji i patristici te grčko-rimskoj klasici, promiče i tumači načela kršćanske moralke, no uz duboku religioznost i trajnu sklonost moralnoj pouci iskazuje humanističku širinu interesa (književnost, filologija, povijest, politika, arheologija, slikarstvo) i svestranu erudiciju. Veći mu dio latinskoga opusa čine prozni spisi – religiozni, moralistički i teološki – a jezik mu, uz težnju klasičnoj normi, očituje srednjovjekovne crte na svim razinama. Po opsegu i vrijednosti na prvom je mjestu djelo De institutione bene vivendi per exempla sanctorum (1496–99, tiskano 1507), zbirka poučnih priča i anegdota iz Staroga i Novoga zavjeta te života svetaca. Poetički nasljedujući Valerija Maksima, spis je podijelio u šest knjiga te mu, zamislivši ga kao putokaz kršćanima od vjerske spoznaje do konačnoga spasenja, dinamizirao strukturu različitim načinima pripovijedanja, napose izmjenom anegdotalnih crtica s legendarnim prikazima i sažetim životopisima. Zbog poglavlja u kojem se govori kako je laž katkad ipak dopuštena, knjiga je, na udaru cenzure, 1564. spaljena u Sieni i 1612. uvrštena u madridski Index librorum prohibitorum et expurgatorum. To djelo iznimno bogate europske recepcije, po kojem je Marulić postao prvim hrvatskim piscem svjetskoga odjeka, tijekom XVI. i XVII. st. objavljeno je petnaestak puta te djelomično ili u cjelini prevedeno na talijanski, njemački, portugalski, francuski, islandski i češki jezik; prema nekima, knjiga Sanctos no gosagueono (Cazzusa 1591) japanska je adaptacija. Rasprava u sedam knjiga o praktičnoj kršćanskoj etici Evangelistarium (oko 1500, tiskano 1516) drži se Marulićevim glavnim moralnoteološkim djelom. Tematizacijom bogoslovnih krjeposti (vjere, nade i ljubavi) te stručnijom razinom obradbe namijenjena je ponajprije svećenicima i redovnicima. Uzdižući etiku iznad ostalih znanosti, s čvrstim uporištem u biblijskoj poruci, u njoj zagovara harmoniju između vjere i razuma. Privukavši znatnu pozornost u razdoblju duhovnih previranja i sukoba Katoličke crkve i reformiranih, djelo je u XVI. i XVII. st. tiskano petnaestak puta u izvorniku te u španjolskom i talijanskom prijevodu, ulomci na flamanskom i francuskom jeziku, a aktualnost su mu kao čitatelji potvrdili i kralj Henrik VIII. te T. More. U trima knjigama rasprave De humilitate et gloria Christi (1519) potanko tumači Kristov život te, polemizirajući sa židovskim gledištem, pozivanjem na starozavjetne proroke dokazuje da je on obećani Mesija. Tematiku izlaže sustavnije nego u ostalim djelima, pri čem egzegetska razmatranja isprepleće s pripovjednim odlomcima i polemičnim digresijama. Među kraćim spisima nabožne tematike izravnošću i jednostavnošću odlikuje se zbirka priča pisana po uzoru na novozavjetne parabole Quinquaginta parabole (1510), zamišljena kao propovjednički priručnik, u kojoj predočuje karaktere u svakidašnjim životnim prilikama. U duljoj propovijedi De ultimo Christi iudicio (oko 1520, tiskano u Građi za povijest književnosti hrvatske, 1901, 3), primjeru retoričke upućenosti i vladanja stilskim registrima, tematski se ne udaljuje od srednjovjekovnih prikaza strahota sudnjega dana i rajskih blaženstava, no kao izravan svjedok turskih osvajanja, ne propušta oštro prigovoriti europskim državama što međusobno ratuju. Leksikonski mu priručnik De Veteris instrumenti viris illustribus commentarium (1517–18, tiskano 1979) sadržava kratke životopise znamenitih starozavjetnih osoba. U dijalogu bogoslova i pjesnika Dialogus de Hercule a Christicolis superato (1519–20, tiskano kao De laudibus Herculis, 1524) tematizira odnos kršćanskih autora prema mitološkim sadržajima te, poetički se očitujući u prilog kršćanskoj epici, implicitno polemizira s epom De raptu Cerberi J. Bunića (oko 1490), a u posvetnoj poslanici Nigeru iskazuje divljenje djelima Erazma Roterdamskoga. U tekstu Vita divi Hieronymi praesbiteri (oko 1507, tiskano u Colloquia Maruliana, 1994, 3) usustavljuje podatke o životu sv. Jeronima, no izvore ne raščlanjuje kritički. U polemičnom pak dodatku (In eos qui beatum Hieronymum Italum fuisse contendunt) oštro, ponegdje s primjesom ironije, služeći se povijesnim i zemljopisnim podatcima antičkih pisaca, pobija mišljenja F. Bionda i G. F. Forestija o svečevu rodnom mjestu, dokazujući da se Stridon nalazio u Dalmaciji, a ne u Italiji. Zanimanje za povijest te izvrsno poznavanje antike potvrđuje i u djelu In epigrammata priscorum commentarius (1503–10, u cjelini objavljeno 2011. kao prilog disertaciji B. Lučina), jednoj od prvih epigrafičkih rasprava u europskom humanizmu, u kojoj je skupio i protumačio 141 antički natpis iz Rima, Napulja, Firence, Milana i ostalih talijanskih gradova te onih s istočne obale Jadrana; poseban je odjeljak o natpisima iz Salone. Tumačenja je protkao moralističkim refleksijama, s antičkim primjerima kao uzorom suvremenicima. Na latinski je preveo Hrvatsku kroniku (oko 1510), izvadak iz Ljetopisa popa Dukljanina, tiskanu kao Regum Dalmatiae et Croatiae gesta u knjizi De Regno Dalmatiae et Croatiae libri sex I. Lučića (Amsterdam 1666). Pisao je i o suvremenim zbivanjima, ponajviše o turskoj opasnosti i razjedinjenosti kršćana. Epistola domini Marci Maruli Spalatensis ad Adrianum VI (1522) politički je memorandum novoizabranomu papi, retorički besprijekorno izveden, ispunjen gorčinom, gotovo beznađem, u kojem Hrvatsku vidi kao posljednju crtu europske obrane. Žanrovski i tematski raznoliko, pjesničko mu stvaralaštvo na latinskom (epigrami, poslanice, elegije, himni, prepjevi, sažetci svetačkih životopisa) sadržava 191 sastavak (Božićević spominje čak sedam knjiga). Od duhovnih pjesama iznimno su vrijedne Hymnus ad Deum te Carmen de doctrina Domini nostri Iesu Christi pendentis in cruce, Marulićev najobjavljivaniji tekst, tiskan uz prvo izdanje De institutione bene vivendi. Među svjetovnima vrsnoćom se izdvajaju satirični epigrami, poslanica Božićeviću iz Nečujma, dvije elegije o starosti te Querela in canis sui Fusci interfectorem. Značajnu novost u proučavanju Marulićeva djela donijeli su njegovi latinski epigrami pronađeni u Sveučilišnoj knjižnici u Glasgowu 1995 (Glasgowski stihovi, 1999), napose erotski sastavci s lirskim opijevanjem zaljubljenosti, lascivnim anegdotama i opscenim aluzijama. Prepjevi Dantea i F. Petrarce među najranijima su u hrvatskoj književnosti; na latinski je u heksametrima prepjevao prvo pjevanje Danteova Pakla i u elegijskim distisima Petrarkinu kanconu Vergine bella. U biblijsko-vergilijevskom, junačko-religioznom i alegorijskom epu Davidias (oko 1517) – najboljem epu hrvatskoga humanizma te vrhunskom djelu europske epike, koje je u rukopisu ostalo do 1954 – u 14 pjevanja (6765 heksametara) pjeva o junačkim djelima židovskoga kralja Davida. Uobličivši biblijsku građu prema zakonima antičke epike, prateći naraciju uobičajenim epskim sredstvima (invokacije, usporedbe, mitološki ukrasi), starozavjetni je predložak preoblikovao djelomičnom promjenom redoslijeda događaja, govorima likova, vlastitim komentarima, moralno-didaktičnim napomenama i sentencijama, a tumačenje alegorijskoga smisla dao u proznom dodatku Tropologica Davidiadis expositio, u kojem sadržaj Staroga zavjeta sustavno prikazuje kao predsliku Novoga. Posebno mjesto u latinskom mu opusu ima Repertorium (Sabrana djela, 1998–2000), opsežna zbirka izvadaka iz Biblije te djela antičkih, patrističkih i humanističkih pisaca, svojevrsni autorski lektirni podsjetnik, uglavnom etičke tematike, i priručnik pri pisanju djela. — Marulićev opus na hrvatskom, gotovo sav u stihovima, premda opsegom znatno manji od latinskoga, iznimno je bitan za nacionalnu književnost, ponajprije zbog izrazita autorskoga pečata, književne vrsnoće, generičke raznovrsnosti i zadovoljenja zahtjevnih poetičkih i estetičkih kriterija. Jezik mu se temelji na onodobnoj splitskoj čakavštini, s umjerenim udjelom crkvenoslavizama, raguzeizama i općeštokavskih elemenata. Ključno mjesto zauzima Judita, prvi autorski ep u hrvatskoj književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku (šest pjevanja simetričnoga rasporeda građe, 2126 dvostruko rimovanih dvanaesteraca s prenesenom rimom), u kojem iznosi pripovijest o udovici Juditi koja spašava rodni grad. U posveti Balistriliću, vrijednoj poetičkoj izjavi i izvrsnom primjerku umjetničke proze, Marulić objašnjava da se vjerno držao biblijskoga predloška, ugledavši se na »stare poete« (antičke epike koje nasljeduje u epskoj fakturi), ali i na »začinjavce« (hrvatske pjesnike s kojima ga povezuju jezik i versifikacija). Građu je poetizirao u skladu sa zahtjevima visokoga epskoga stila, te je zaslužan za demedijevalizaciju nacionalne poezije s religijskom tematikom. Pritom je uspjelo povezao latinsku i hrvatsku baštinu, humanističku učenost i domoljublje, pa se opsjednuta Betulija može shvatiti kao figura Marulićeva ugroženoga Splita. Dovršena 1501. i tiskana 1521 (za njegova života triput), stekavši status uzornoga djela hrvatske epike XVI. st. i trajan odjek i ugled u književnoj tradiciji, Judita je, zahvaljujući epskoj obradbi starozavjetne teme na narodnom jeziku, zanimljiva pojava i u europskoj renesansnoj epici. Prevedena je na engleski, mađarski, talijanski, francuski i litavski, dijelom i na slovenski, španjolski i njemački jezik. Nastao nakon nje, opsegom manji (780 stihova) biblijski epilij Suzana (prvi put tiskano u Nevenu, 1855, 30–31) skromnije je autorske ambicije i pjesničkoga dometa, a u njem se ističe opis Joakimova vrta. Hrvatske mu se pjesme nalaze u različitim rukopisnim zbornicima XVI. i XVII. st., a pretežno su nabožne i moralističke (Svarh muke Isukarstove, Od začetja Isusova, Od uzvišen’ja Gospina, Divici Mariji, Dobri nauci); među njima su i prepjevi odn. parafraze tzv. Katonovih distiha (Stumačen’je Kata), Pseudoseneke (Utiha nesriće), Venancija Fortunata (Od uskarsa Isusova), sv. Bonaventure (Od slavića), crkvenih himana, možda i dvaju Petrarkinih soneta. Domoljubnom zauzetošću i protuturskim apelom snažno su prožete antologijske pjesme Molitva suprotiva Turkom i Tužen’je grada Hjerozolima, koje označuju početke hrvatske angažirane poezije te zauzimaju središnje mjesto u korpusu tzv. antiturcica. Svjetovnoj su pak poeziji bliske zabavno-poučne Spovid koludric od sedam smartnih grihov, Anka Satira te Poklad i Korizma. Od izvorne Marulićeve hrvatske proze, osim posvete Judite, sačuvana su samo dva pisma Katarini Obirtić. Najopsežniji prozni uradak Od naslidovan’ja Isukarstova (1500, tiskano 1989) prijevod je djela De imitatione Christi Tome Kempenca, a drama Prikazan’je historije svetoga Panucija adaptacija teksta La rappresentazione di santo Panuzio F. Belcarija. S nedostatnom sigurnošću pripisuje mu se još nekoliko djela na hrvatskom, a više je izgubljenih djela poznato samo po naslovu, među kojima i spis Psichiologia de ratione animae humanae, nastao vjerojatno 1510–17, po kojem ga se drži začetnikom pojma psihologija. Od opsežne privatne korespondencije poznato je 11 pisama (na latinskom, talijanskom i hrvatskom jeziku). — Odjeci i utjecaji Marulićevih hrvatskih djela, po kojima je u XIX. st. nazvan ocem hrvatske književnosti, nalaze se u mnogobrojnih autora (P. Hektorović, P. Zoranić, B. Karnarutić, J. Baraković, J. Kavanjin, R. Levaković, V. Nazor, T. Ujević, T. P. Marović). Najznamenitiji je hrvatski pisac XV. i XVI. st., tvorac djela iznimnoga značenja za hrvatsku kulturu, ujedno klasik kršćanske književnosti te humanist europskoga dometa. Zastupljen je u mnogobrojnim antologijama (Hrvatski latinisti, 1994; Latinsko pjesništvo u Hrvata, 1997; Antologija hrvatskog humora, 1999; Pjesni Hvara, 2003; Antologija hrvatskoga pjesništva, 2007; Molitvenik hrvatskih pjesama, 2008; Hvaljen budi, Gospodine moj, 2009; Šturak i čemerika, 2010; More mora, 2014 – sve tiskano u Zagrebu), a izbor iz djela snimljen je i na kasetu (Književni krug Split, 1991). Bogat mu se i raznolik opus pokušao usustaviti 1601 (Opera omnia), a u novije doba najveće zasluge za istraživanje njegova života i djela pripadaju Književnomu krugu Split. Ondje se od 1984. tiskaju Sabrana djela, priređeno je više izbora iz stvaralaštva, od 1992. izlazi godišnjak Colloquia Maruliana, pretežno ili u cijelosti posvećen njegovu životu i djelu, a književna se ostavština od 1995. sustavno prikuplja i proučava u centru Marulianum. Pojedini Marulićevi rukopisi i prijepisi čuvaju se, među ostalim, u Arhivu HAZU, NSK i HDA u Zagrebu, Kaptolskoj knjižnici u Trogiru, DA i Znanstvenoj knjižnici u Zadru, knjižnici samostana Male braće u Dubrovniku, Britanskoj knjižnici u Londonu, Bodleiani u Oxfordu, Sveučilišnoj knjižnici u Glasgowu, Nacionalnoj knjižnici u Parizu, Nacionalnoj knjižnici Vittorio Emanuele II. i knjižnici Vallicelliana u Rimu, Nacionalnoj knjižnici u Torinu te DA i knjižnici Marciana u Veneciji. O njem su priređene izložbe (Split 1950, 1971, 1991, 1992, 2000; Zagreb 1972, 1986, 2001; Pariz 1997; Rim 1998; Lisabon 2001; Madrid 2002; Mainz 2008; London 2009), održani znanstveni skupovi (Split 1971, 1984; Zagreb 1974, 2006; Rim 1998 – Split 1999; Toronto 2000; Padova 2001; Milano 2001; Washington 2001), 2012. Dani Marka Marulića u Danskoj (Kopenhagen), a TV Zagreb snimila je 1985. dokumentarno-obrazovni serijal Marko Marulić-Marul (Z. Črnja i Ljiljana Jojić). God. 1968. Društvo sv. Ćirila i Metoda (Hrvatsko književno društvo sv. Jeronima) pokrenulo je književni časopis Marulić, 1970. Čakavski je sabor utemeljio nagradu nazvanu po njem, u Splitu je 1991. pokrenuta manifestacija Marulićevi dani i 1993. po njem nazvana Gradska knjižnica, u RH se od 1995. dodjeljuje odličje za zasluge u kulturi Red Danice hrvatske s likom Marka Marulića i od 1996. obilježava Dan hrvatske knjige (22. travnja, kad je Marulić dovršio Juditu; od 1997. dodjeljuju se nagrade nazvane po njegovim djelima), od 1997. Hrvatski radio organizira Međunarodni festival igrane i dokumentarne radiodrame Prix Marulić, a od 2013. Sveučilište u Splitu svojim nastavnicima u društveno-humanističkim znanostima i umjetničkim područjima dodjeljuje Nagradu »Marko Marulić«. Neke su mu pjesme uglazbljene (A. Klobučar, M. Lešćan, Š. Marović) i snimljene na CD (Mome gradu, Menart, 2007; Nostalgija sacra, Croatia Records, 2009), vokalni sastav Cantores Maruli snimio je glazbeni kolaž Priča o Marku Maruliću (Verbum, 2012), a prema pojedinim su njegovim djelima nastale skladbe (Molitva suprotiva Turkom u oratoriju Dalmatinski diptih I. Brkanovića, 1953; Missa Maruliana F. Paraća, 1993; kantata Epistola I. Maleca, 2006). Prema epu Judita skladali su istoimene opere M. Vandekar (1993) i Parać (2000), glazbenu monodramu Katarina Livljanić (praizvedba u Londonu 2006) te »svečani glazbeni prikaz« Marulova pisan B. Papandopulo (1970). U cjelini je dramska Judita praizvedena na Splitskom ljetu 1979 (T. Maroević i M. Carić), a Marulićeva transpozicija priče nadahnula je i M. Gavrana (roman Judita. Zagreb 2001) te B. Senkera (prikazanje Pobjednice Judit, u knj. Tri glavosjeka. Zagreb 2004). Prvo pjevanje epa Davidias lutkarski je uprizoreno 1985 (Splitsko ljeto). Marulić se javlja i kao lik u književnim obradbama (drama Marco Marulo F. Seismita Dode prikazivala se u Zadru i Trstu 1843; pripovijest Judita V. Novaka, Vienac, 1901, 42; Črnjina drama Marule moj u knj. Šćavuni. Pula 1987; Drama S. Šešelja, Dubrovnik, 2013, 2). Spomenici su mu postavljeni u Splitu 1925 (I. Meštrović), Zagrebu 1999 (V. Radas), Berlinu 2000 (S. Drinković), Mostaru 2005 (Š. Vidulin) i Puli 2008 (Marija Ujević-Galetović). Nadahnut njegovim likom, V. Lipovac izradio je ciklus drvoreza Marul (1977, Grafička zbirka NSK), spomenike postavljene u Vukovaru 2006. i Santiagu 2007. te poprsja u Bratislavi 2006 (Hrvatski kulturni centar) i Osijeku 2007, a poprsja su izradili i Meštrović (1924, Muzej grada Splita), J. Bosnić (2000, Gimnazija Marka Marulića u Splitu), A. Strinić (2004, Punta Arenas), Dijana Iva Sesartić (2007, Nadbiskupsko sjemenište i Gradska knjižnica Marka Marulića u Splitu) i S. Skoko (2013, Osnovna škola Marka Marulića u Ljubuškom); portret u bronci K. Bošnjak (2000, crkva sv. Frane u Splitu). Portretirali su ga B. Čikoš Sesija (Zavod za povijest hrvatske književnosti, kazališta i glazbe HAZU) i E. Vidović (Muzej grada Splita). Lik mu je i na slici Razvitak hrvatske kulture V. Bukovca (1913, HDA), freski Hrvatska škola K. i Ž. Hegedušića (1943, Hrvatski institut za povijest), plaketi Čakavskoga sabora (Ž. Janeš), medalji Književnoga kruga Split o 500. obljetnici Judite (A. Midžor), na hrvatskim poštanskim markama iz 1950, 1995. i 2000 (serija Znameniti Hrvati) te na novčanici od 500 kuna (1993, dizajn M. Šutej).
DJELA (izbor): De institutione bene vivendi per exempla sanctorum.
Impressit Venetijs presbiter Fra(n)ciscus Lucensis de co(n)sortibus, 1506 (1507!) (hrv. prijevod Pouke za čestit život s primjerima. Zagreb 1986). — Quinquaginta parabole.
Venetijs, per Laurentiu(m) de Rosis Teruisinum, (1510) (hrv. prijevod Pedeset priča. Zagreb 1924). — Evangelistarium.
Venetijs, industria ac summa diligentia Francisci de consortibus Luce(n)sis sacerdotis, 1516 (hrv. prijevod Evanđelistar. Split 1985). — De humilitate et gloria Christi.
Impressit Venetiis Bernardinus de Vitalib(us) Venetus, 1519 (hrv. prijevod Poniženi i uzvišeni Isus. Zadar 1892). — Libar Marca Marula Splichianina v chom ʃe uʃdar ʃi iʃtoria sfete udouice Iudit u uerʃih haruacchi ʃloʃena
. In Vinegia, per Guilielmo da Fontaneto de Monteferrato, 1521 (više od 30 izd. do 2013). — Epistola domini Marci Maruli Spalatensis ad Adrianum VI. pont. max.
Impressa Romae per B(ernardinum) de V(italibus), 1522 (hrv. prijevod Poslanica papi Hadrijanu VI. Zagreb—Split 1994). — De laudibus Herculis, interlocutores poeta et theologus.
Venetiis, per Bernardinu(m) de Vitalibus Venetu(m), 1524. — Opera omnia,
1–2. Antverpiae, ex officina Martini Nutij, 1601. — Pjesme Marka Marulića.
Stari pisci hrvatski, 1. Zagreb 1869. — Davidias.
Zagreb 1954 (hrv. prijevod Davidijada. Zagreb 1974). — Judita. Suzana. Pjesme.
Pet stoljeća hrvatske književnosti, 4. Zagreb 1970. — Plavca nova.
Split 1971. — Judita. Pjesme.
Zagreb 1974. — De Veteris instrumenti viris illustribus commentarium.
Zagreb 1979 (hrv. prijevod Starozavjetne ličnosti. Zagreb 1984). — Latinska djela,
1. Split 1979. — Versi harvacki.
Split 1979. — Sabrana djela,
3–5. Split 1984–1987; 1. 1988; 6,9. 1989; 7–8. 1991–1992; 2. 1993; 10. 1994; 14–15. 1998–2005; 11. 2011. — Drame.
Zagreb 1986. — Od naslidovanja Isukarstova i od pogarjenja tašćin segasvitnjih
. Zadar—Duvno 1989. — Versi harvacki.
Zagreb 1996. — Glasgowski stihovi.
Zagreb 1999. — Antologija.
Zagreb 2000. — Susana.
Zagreb 2000. — Duhom do zvijezda.
Zagreb 2001. — Marko Marulić europski humanist.
Zadar 2001. — Od začetja Isusova.
Zagreb 2001. — Marulićev opis Splita.
Split 2005. — The Marulić Reader.
Split—Long Island City 2007. — Potpunija bibliografija u: B. Jozić i B. Lučin, Bibliografija Marka Marulića, 1. Split 1998. — I. Domaćinović i B. Jozić, Colloquia Maruliana, 11(2002) str. 572–573; 12(2003) str. 291–295. — B. Jozić, Ibid., 13(2004) str. 265, 267; 14(2005) str. 338, 341; 15(2006) str. 321, 323; 16(2007) str. 345–347; 17(2008) str. 321–324; 18(2009) str. 374–377; 19(2010) str. 277–280; 20(2011) str. 378–379; 21(2012) str. 259–261; 22(2013) str. 217–218; 23(2014) str. 281, 283; 24(2015) str. 255–257.
LIT.: Š. Ljubić:
Ogledalo književne poviesti jugoslavjanske, 2. Rieka 1869, 351–352, 366–369. — M. Šrepel:
O Maruliću. Rad JAZU, 1901, 146, str. 154–220. — F. Fancev:
Nova poezija Splićanina Marka Marulića. Ibid., 1933, 245, str. 1–72. — Zbornik Marka Marulića 1450–1950. Zagreb 1950. — C. Fisković:
Prilog životopisu Marka Marulića Pečenića. Republika, 6(1950) 4, str. 186–204. — R. Bogišić:
O hrvatskim starim pjesnicima. Zagreb 1968. — (Prilozi sa skupa posvećenoga Marulićevoj Juditi). Čakavska rič, 2(1972) 1, str. 5–151. — C. Verdiani:
O Marulićevu autorstvu Firentinskoga hrvatskog zbornika iz XV stoljeća. Split 1973. — B. Glavičić:
Važnost proučavanja Marulićeve Davidijade. Radovi Filozofskog fakulteta u Zadru, 13(1974–75) 13, str. 107–134. — (Prilozi sa skupa o M. Maruliću). Čakavska rič, 5(1975) 1, str. 5–28; 2, str. 5–54. — D. Gabrić-Bagarić:
De imitatione Christi Tome Kempisa u Marulićevu i Kašićevu prijevodu. Ibid., 7(1977) 2, str. 47–70. — B. Glavičić:
Ritmička struktura Marulićeva heksametra. Živa antika (Skopje), 28(1978) 1/2, str. 125–145. — M. Moguš
i Ž. Bujas:
Kompjutorska konkordancija Marulićevih djela. Zagreb 1980. — B. Glavičić:
O jeziku i stilu Marulićevih Starozavjetnih ličnosti. Radovi Filozofskog fakulteta u Zadru, 21–22(1981–83) 21/22 (12–13), str. 89–104. — T. Ladan:
Parva mediaevalia. Zagreb 1983. — M. Tomasović:
Zapisi o Maruliću i drugi komparatistički prilozi. Split 1984. — C. Fisković:
O Marulićevu slikanju. Prilozi povijesti umjetnosti u Dalmaciji, 1986–87, 26, str. 393–424. — M. Franičević:
Povijest hrvatske renesansne književnosti, 1–2. Zagreb 1986. — T. Maroević:
Dike ter hvaljenja. Split 1986, 11–42, 135–220. — M. Moguš:
Uz još jedno čitanje Marulićeve Judite. Filologija, 16(1988) str. 123–129. — M. Tomasović:
Tradicija i kontekst. Zagreb 1988. — Marko Marulić. Dani hvarskog kazališta, 15. Split 1989. — M. Tomasović:
Marko Marulić Marul. Zagreb 1989. — W. Baumann:
Davidijada Marka Marulića. Split 1990. — A. Zlatar:
Marulićeva Davidijada. Zagreb 1991. — K. Krstić:
Marko Marulić – autor termina psihologija. U: Hrvatska filozofija u prošlosti i sadašnjosti. Zagreb 1992, 185–190. — C. Béné:
Sudbina jedne pjesme. Zagreb—Split 1994. — M. Tomasović:
Sedam godina s Marulom. Split 1996. — Isti:
Traduktološke rasprave. Zagreb 1996. — Dossier Marulić. Cahiers croates (Paris), 1997, 1/2, str. 3–174. — D. Fališevac:
Kaliopin vrt. Split 1997. — B. Glavičić:
Marulićev latinski rječnik. Split 1997. — I. Lőkös:
Zrínyi eposzának horvát epikai előzményei. Debrecen 1997. — C. Béné:
Études maruliennes. Zagreb—Split 1998. — M. N. Kuzmanić:
Splitski plemići – prezime i etnos. Split 1998, 83–90. — J. Rapacka:
Zaljubljeni u vilu. Split 1998. — Dossier: Marko Marulić. Most, 1999, 1/4, str. 3–171. — M. Tomasović:
Marko Marulić Marul. Zagreb—Split 1999. — I. Martinović:
Marulićev etički nauk o miru. Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine, 26(2000) 1/2, str. 17–57. — M. Tomasović:
Nove godine s Marulom. Split 2000. — Isti:
Prepjevni primjeri. Zagreb 2000, 69–79. — M. Moguš:
Rječnik Marulićeve Judite. Zagreb 2001. — M. Parlov:
Otajstvo Krista – uzor kršćanskog života prema Marku Maruliću. Split 2001. — R. Pšihistal:
Quinquaginta parabolae Marka Marulića. Umjetnost riječi, 45(2001) 2, str. 89–108. — (Tema broja: Marko Marulić). Studia Croatica (Buenos Aires), 43(2002) 145, str. 3–141. — I. Lukežić:
Čitanja glagolskih oblika s nepromjenjivim dočetkom u Marulićevoj Juditi. Čakavska rič, 30(2002) 1/2, str. 375–427. — Ista:
Čitanja sklonivih oblika u Marulićevoj Juditi. Fluminensia, 14(2002) 2, str. 23–72. — S. Malinar:
Od Marulića do Marina. Zagreb 2002. — M. Tomasović:
Marulološke rasprave. Zagreb 2002. — I. Bošković:
Litteraria, musicalia et theatralia, 2. Split 2003, 13–26. — D. Mrdeža-Antonina:
Marulićev stih i hrvatska renesansna versifikacija. Umjetnost riječi, 47(2003) 3, str. 155–169. — M. Parlov:
Speculum virtutis: Marko Marulić i njegova teološko-duhovna misao. Split 2003. — Italia–Slavia tra Quattro e Cinquecento: Marko Marulić umanista croato nel contesto storico-letterario dell’Italia e di Padova. Alessandria 2004. — Marko Marulić, latinski i hrvatski pisac. Split 2004. — T. Maroević:
Marko Marulić i Francesco Petrarca. Dubrovnik, 15(2004) 4, str. 7–15. — M. Tomasović:
Vila Lovorka. Split 2004. — Zbornik radova o Marku Maruliću. Zagreb 2005. — I. Frangeš:
Riječ što traje. Zagreb 2005. — N. Kolumbić:
Poticaji i nadahnuća. Zagreb 2005. — B. Lučin:
Marulićev Klaudijan. Croatica et Slavica Iadertina, 2(2006) str. 217–236. — Isti:
Polifonija Marulićeva prepjeva Petrarkine kancone Vergine bella. U: Petrarca i petrarkizam u hrvatskoj književnosti. Split 2006. — P. Pavličić:
Skrivena teorija. Zagreb 2006. — M. Pelc:
Podrijetlo drvoreza Marulićeve Judite. Mogućnosti, 53(2006) 4/6, str. 1–12. — M. Tomasović:
Tragom struke. Zagreb 2006. — N. Videk:
Tri stoljeća s pjesnikom Brata Sunca. Zagreb 2006. — F. Božićević:
Život Marka Marulića Splićanina. Split 2007. — D. Fališevac:
Stari pisci hrvatski i njihove poetike. Zagreb 2007. — Poslanje filologa. Zagreb 2008, 131–153, 235–294. — D. Grgurević:
Suzanin perivoj. Šumarski list, 132(2008) 3/4, str. 147–155. — I. Lőkös:
Croatohungarica. Zagreb 2008. — B. Lučin:
Iter Marulianum. Od Splita do Venecije tragovima Marka Marulića. Roma 2008. — Isti:
Marko Marulić 1450–1524. Split 2008. — L. Plejić:
Mizoginija, mizandrija, satira. Nova Croatica, 2(2008) 2, str. 27–28, 34–42. — Z. Pandžić:
Nepoznata proza Marka Marulića. Zagreb 2009. — R. Pšihistal:
Druga poslanica Marka Marulića Katarini Obirtića. Bogoslovska smotra, 79(2009) 4, str. 785–811. — D. Kečkemet:
Život Marka Marulića Splićanina. Split 2010. — N. Jovanović:
Stilističko čitanje Marulićeva Evanđelistara. Zagreb 2011. — B. Lučin:
Jedan model humanističke recepcije klasične antike: In epigrammata priscorum commentarius Marka Marulića (disertacija). Filozofski fakultet u Zagrebu, 2011. — L. Škopljanac:
Još o pravilnostima Judite. Republika, 67(2011) 7/8, str. 8–19. — P. Bašić:
De imitatione Christi u hrvatskim prijevodima. Zagreb 2012. — I. Bodrožić:
Patrističke alegorijske reminiscencije u Marulićevoj Drugoj poslanici Katarini Obirtića. Bogoslovska smotra, 82(2012) 2, str. 263–283. — L. Boršić:
Erasmus a Marko Marulić. U: Erasmovo dílo v minulosti a současnosti evropského myšlení. Brno 2012, 288–311. — R. Bužančić:
Palača pjesnika Marka Marulića u Splitu. Klesarstvo i graditeljstvo, 23(2012) 1/4, str. 15–25. — B. Lučin:
Marulićeva recepcija netekstualne antike. U: Perivoj od slave. Zagreb 2012. — M. Parlov:
Propagator fidei. S Marulom na putu. Split 2012. — V. T. Barbarić:
Nekoliko zapažanja o tekstološkim i metodološkim problemima u proučavanju starohrvatskih pravnih termina u Marka Marulića. Rasprave Instituta za hrvatski jezik i jezikoslovlje, 39(2013) 1, str. 189–215. — D. Brezak-Stamać:
Poslanice Marka Marulića benediktinki Katarini Obirtić. Kolo, 23(2013) 1/2, str. 121–129. — B. Lučin:
Marko Marulić i Padova. Kulturna baština, 2013, 39, str. 39–58. — F. Posset:
Marcus Marulus and the Biblia Latina of 1489. Köln—Weimar—Wien 2013. — N. Jovanović:
Croatian into Latin in 1510. Canadian Review of Comparative Literature (Edmonton), 41(2014) 4, str. 389–410. — B. Jozić:
Otium i negotium – Marulić o dokolici i radu. Crkva u svijetu, 49(2014) 2, str. 248–258. — M. Palameta:
Alegorijski kodovi u XIII. pjevanju Davidijade Marka Marulića. Ibid., str. 178–196. — M. Parlov:
Mučeništvo u misli Marka Marulića. Služba Božja, 54(2014) 2, str. 152–164. — B. Petrač:
Što nam danas znači Marulićeva Judita? Republika, 70(2014) 10, str. 2–6. — M. Palameta:
Marulićevo alegoriziranje u XIV. pjevanju Davidijade. Nova prisutnost, 13(2015) 3, str. 337–356. — Potpunija lit. u: I. Domaćinović i B. Jozić, Colloquia Maruliana, 11(2002) str. 573–587; 12(2003) str. 293, 295–308. — B. Jozić, Ibid., 13(2004) str. 266–274; 14(2005) str. 337–348; 15(2006) str. 322–330; 16(2007) str. 345–353; 17(2008) str. 322, 324–328; 18(2009) str. 373–374, 377–384; 19(2010) str. 280–285; 20(2011) str. 379–383; 21(2012) str. 261–267; 22(2013) str. 218–222; 23(2014) str. 282, 284–287; 24(2015) str. 256–262. — N. Paro, Bibliografija Marka Marulića, 3. Split 2003.
Bratislav Lučin (2015)

Question: who is the author of judita in croatian

Judita is the most notable work of Mark Marulić and the first art ep of Croatian literature performed in Croatian language.

Question: what is the name of the first art ep of croatian literature performed in cro

what is the name of the first art ep of croatian literature performed in cro

Question: judita is the first art ep of which language

književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku

judita is the first art ep of which language

Question: what type of art is judita in croatian

Question: judita is the first art ep of

Question: what language is judita written in

književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku .

Judita is the most notable work of Mark Marulić and the first art ep of Croatian literature performed in Croatian language .

Judita je najznamenitije djelo Marka Marulića i prvi umjetnički ep hrvatske književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku.

Judita je najznamenitije djelo Marka Marulića i prvi umjetnički ep hrvatske književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku.

Judita is the most notable work of Mark Marulić and the first art ep of Croatian literature performed in Croatian language.

Judita is the most notable work of Mark Marulić and the first art ep of Croatian literature performed in Croatian language.

It consists of six singings of the symmetrical layout of the building and a total of 2126 double-Roman twelve with a transferred Rome.

Croatian biographical lexicon - Marko Marulić, Bratislava Lučin (2015.), hbl.lzmk.hr, accessed on July 22, 2021.

He wrote it in 1501, and it was published in 1521, and for his life again twice in just 18 months.

Marulić, Marko (Marcus Marulus, Marulus Delmata, Marulus Spalatensis, Pečenić), hrvatski književnik (Split, 18. VIII. 1450 – Split, 5. I. 1524). Potomak je splitske plemićke obitelji, koja se hrvatski nazivala Pečenić ili Pecenić; oblik Marulić nalazi se u Juditi. Nakon školovanja u splitskoj humanističkoj školi (gdje mu je profesor bio T. Acciarini) možda je nastavio školovanje u Italiji (po nepotvrđenim pretpostavkama u Padovi). U Splitu je obavljao komunalne dužnosti egzaminatora, suca, izvršitelja oporuka; bavio se i trgovinom. Povremeno je putovao u Mletke i Rim, a oko 1509–11. boravio je u uvali Nečujam na otoku Šolti.
Kao tipičan humanist većinu je djela (više od 80 posto sačuvanih tekstova) napisao na latinskom, ali je ostavio i značajan opus na hrvatskome te nekoliko kratkih spisa na talijanskome (sačuvana su 3 pisma i, vjerojatno njegova, 2 soneta). Književna mu je ostavština opsežna i raznovrsna: obuhvaća djela u stihu i prozi, kompendije i zbornike uputa za praktičan kršćanski život, moralno-teološke i kulturnopovijesne rasprave, propovijedi, dijaloge, priče, pisma, epove, poeme i kraće pjesme. Glavni su mu književni uzori bili Biblija, patristika i klasična antika. Gotovo u cijelom opusu zauzet je širitelj i tumač temeljnih zasada kršćanske moralke, no uz duboku religioznost i trajnu sklonost ćudorednoj pouci očitovao je izrazito humanističku obrazovanost i širinu interesa (književnost, povijest, arheologija, politika, pravo, slikarstvo). Na njegove nazore utjecao je i laički pokret »moderne pobožnosti« (→ devotio moderna). Većinu Marulićevih latinskih djela čine prozni spisi religiozno-poučna, moralističkog i teološkog sadržaja. Po opsegu i svjetskom odjeku na prvome je mjestu Upućivanje u čestit život po primjerima svetaca, ili Institucija (De institutione bene vivendi per exempla sanctorum, oko 1496., prvo poznato izdanje 1507), zbirka poučnih pričica i anegdota iz Biblije i svetačkih životopisa u šest knjiga. Svrha je djela živim i sažetim primjerima, bez apstraktnih razmatranja, ponukati čitatelja na krjepostan život. Evanđelistar (Evangelistarium, 1480–1500., prvo poznato izdanje 1516), najznačajnije Marulićevo moralno-teološko djelo, rasprava je u sedam knjiga o praktičnoj kršćanskoj etici, zasnovana na obradbi triju bogoslovnih krjeposti: vjere, nade i ljubavi, na koje se, po Maruliću, može svesti cijela Biblija. U kristološkoj raspravi O poniznosti i slavi Kristovoj (De humilitate et gloria Christi, 1518) na osnovi starozavjetnih proroka, a usuprot Židovima, dokazuje da je Krist obećani Mesija. Manjeg su opsega, ali slična obilježja, Pedeset priča (Quinquaginta parabolae, 1510), Starozavjetne ličnosti (De Veteris instrumenti viris illustribus commentarium, oko 1517–18., prvo izdanje 1979) i propovijed O Kristovu posljednjem sudu (De ultimo Christi iudicio, oko 1520–21., prvo izdanje 1901). U mnogim djelima Marulić je očitovao humanističko zanimanje za povijest te domoljubnu zabrinutost zbog osmanskih osvajanja i razjedinjenosti kršćanske Europe. U epigrafičko-arheološkom spisu Tumač uz natpise starih (In epigrammata priscorum commentarius, nakon 1503) prikupio je i protumačio 142 natpisa s Apeninskoga poluotoka i s istočne obale Jadrana (među kojima i 30 iz obližnje Salone). Svojemu Životopisu sv. Jeronima (Vita divi Hieronymi, oko 1507., prvo izdanje 1994) pridodao je polemičnu raspravu Protiv onih koji tvrde da je sv. Jeronim bio Italac (In eos qui beatum Hieronymum Italum fuisse contendunt, prvo izdanje 1666), u kojoj dokazuje da njegov omiljeni svetac potječe iz hrvatskih krajeva. Djela hrvatsko-dalmatinskih kraljeva (Regum Dalmatiae et Croatiae gesta, 1510., prvo izdanje 1666) slobodan je latinski prijevod čakavske verzije ulomka iz Ljetopisa popa Dukljanina (tzv. Hrvatske kronike). Potresan apel za uspostavu sloge katoličkih vladara i zajednički vojni pohod protiv Turaka sadrži njegova Poslanica papi Hadrijanu VI. o nesrećama koje nas snalaze i poziv na opće ujedinjenje i mir svih kršćana (Epistola domini Marci Maruli Spalatensis ad Adrianum VI pont. max. de calamitatibus occurrentibus et exhortatio ad communem omnium Christianorum unionem et pacem, 1522). Dragocjen je za poznavanje Marulićevih poetičkih nazora Dijalog o Herkulu kojega su nadvisili Kristovi štovatelji (Dialogus de Hercule a Christicolis superato, 1519. ili 1520., prvo izdanje 1524), u kojem Pjesnik i Bogoslov raspravljaju o uporabi mitologije i alegorije u pjesništvu (u posveti T. Nigeru Marulić iskazuje divljenje djelima Erazma Roterdamskoga). Repertorij (Repertorium, prvo izdanje 1998–2000) velika je zbirka izvadaka (pretežito etičke tematike) iz Biblije i iz djela antičkih, ranokršćanskih i humanističkih autora. U pjesništvu na latinskome ističe se ep Davidijada (Davidias, oko 1517., prvo izdanje 1954), u kojem je u četrnaest pjevanja s ukupno 6765 heksametara opjevao djela židovskoga kralja Davida, dosljedno se držeći Biblije, ali nasljedujući u jeziku, stilu i stihu rimske i ranokršćanske epičare. Djelo je koncipirano alegorijski, pa David predstavlja Krista, Šaul Židove koji ga progone itd., što je objašnjeno u proznome dodatku Alegorijsko tumačenje Davidijade (Tropologica Davidiadis expositio). Ep se smatra vrhunskim djelom ne samo hrvatskoga nego i europskoga humanizma. Među kraćim latinskim pjesmama (elegije, epigrami, poslanice, versificirani sažetci svetačkih životopisa, himni i dr.) ističu se Himan Bogu (Hymnus ad Deum) i Pjesma o pouci Gospodina našega Isusa Krista koji visi na križu (Carmen de doctrina Domini nostri Iesu Christi pendentis in Cruce) te pjesničke poslanice i raznovrsni epigrami, od reda svjetovna sadržaja (satirični, nadgrobni, pohvalni, moralistički, mitološki, pa i nekoliko erotskih). Najznamenitije je Marulićevo djelo Judita (Libar Marka Marula Splićanina u kom se uzdarži istorija svete udovice Judit u versih harvacki složena, kako ona ubi vojvodu Oloferna posridu vojske njegove i oslobodi puk israelski od velike pogibili, 1501., prvo izdanje 1521), prvi umjetnički ep hrvatske književnosti ispjevan na hrvatskom jeziku (6 pjevanja, ukupno 2126 dvostruko srokovanih dvanaesteraca s prijenosnom rimom). Na podlozi poetike biblijsko-vergilijevskih epova Marulić je u tom remek-djelu ostvario renesansnu sintezu hrvatske, latinske i talijanske književne tradicije. Prozna posveta D. Balistriliću iznimno je važno autopoetičko očitovanje. Marulićevi suvremenici Juditu su izvrsno primili (tri izdanja u nepunih 18 mjeseci), imala je trajan odjek u hrvatskoj književnosti od XVI. st., a nedavno je zapažena i izvan hrvatskih granica pa je prevedena na engleski, madžarski, talijanski i francuski. Biblijska poema Suzana manjeg je opsega (780 stihova) i pjesničkog dometa. Uz nekoliko domoljubnih (Molitva suprotiva Turkom, Tužen’je grada Hjerozolima) i šaljivo-poučnih pjesama ostali hrvatski stihovi pretežno su nabožne i moralističke tematike. Maruliću se pripisuje i dramski tekst (također u stihovima) Prikazan’je historije svetoga Panucija, adaptacija talijanskog predloška Fea Belcarija. Od proze na hrvatskome sačuvano je vrlo malo: izvorna su samo dva pisma Katarini Obirtića i prozni tekstovi u Juditi, a opsežan spis Od naslidovan’ja Isukarstova i od pogarjen’ja tašćin segasvitnjih (1500., prvo izdanje 1989) prijevod je djela De imitatione Christi Tome Kempenca. S manje pouzdanosti pripisuje mu se, također prevedeni, Oficij Blažene Dive Marije. Prijevodna dionica opusa značajna je i raznovrsna; uz već spomenute prozne prijevode ističu se i pjesnički prijevodi: Marulić je prvi u Hrvata prevodio Dantea (na latinski) i Petrarcu (na latinski i hrvatski). Neka su mu djela danas poznata samo po naslovu, npr. Quaestiones utriusque Testamenti, De pace Italiae carmen heroicum i dr. Na osnovi naslova također izgubljenoga spisa Psichiologia de ratione animae humanae Marulić se danas općenito smatra tvorcem riječi psihologija. Jezik hrvatskih Marulićevih djela (koji je na više mjesta sam imenovao hrvatskim) temelji se na splitskoj čakavici XV. i XVI. st. s umjerenim unošenjem crkvenoslavenizama, raguzeizama i općeštokavskih elemenata; latinski mu jezik, uz težnju klasičnoj normi, očituje i srednjovjekovne crte na svim razinama, od leksika do stila.
Marulićevi spisi doživjeli su velik uspjeh u Europi tijekom XVI. i XVII. st. Do danas su Institucija i Evanđelistar tiskani više od sedamdeset puta (na latinskom i u prijevodima na desetak jezika), Carmen de doctrina oko sto trideset puta (na latinskom i u prijevodima na sedam jezika). Čitali su ga mnogi europski uglednici (sv. Franjo Ksaverski, P. Skarga, sv. Franjo Saleški, Th. More, Henrik VIII., S. Münster, F. de Quevedo, P. Bayle i dr.). Institucija se, zbog Marulićeva stajališta da je laž kadšto dopuštena, našla na indeksu zabranjenih knjiga. Hrvatska mu djela – osobito Judita, zbog koje je i stekao naslov »oca hrvatske književnosti« – imaju trajan odjek u domaćoj književnoj tradiciji (P. Hektorović, P. Zoranić, J. Baraković, J. Kavanjin, T. Ujević, T. Petrasov Marović i dr.). Po općem sudu najvažniji hrvatski pisac XV. i XVI. st. i nacionalni klasik, Marulić se u novije doba i izvan hrvatskih granica prepoznaje kao istaknut predstavnik europskoga kršćanskoga humanizma i renesansne epike.

Question: how many parts of the judita are there

It consists of six singings of the symmetrical layout of the building and a total of 2126 double-Roman twelve with a transferred Rome.

Croatian biographical lexicon - Marko Marulić, Bratislava Lučin (2015.), hbl.lzmk.hr, accessed on July 22, 2021.

He wrote it in 1501, and it was published in 1521, and for his life again twice in just 18 months.

Question: when is the new judita coming out

Question: when was judita written by marko marulić

when was judita written by marko marulić

Question: how many double roman churches are there in judita

how many double roman churches are there in judita

Question: where is the judita located in croatia

Question: how long did marulić write judita

Question: how many times was the judita written in 18 months

how many times was the judita written in 18 months

It consists of six singings of the symmetrical layout of the building and a total of 2126 double - Roman twelve with a transferred Rome .

Croatian biographical lexicon - Marko Marulić , Bratislava Lučin ( 2015 . ) , hbl.lzmk.hr , accessed on July 22 , 2021 .

He wrote it in 1501 , and it was published in 1521 , and for his life again twice in just 18 months .

Sastoji se od šest pjevanja simetričnoga rasporeda građe i ukupno 2126 dvostruko rimovanih dvanaesteraca s prenesenom rimom.

Hrvatski biografski leksikon - Marko Marulić, Bratislav Lučin (2015.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 22. srpnja 2021.

Napisao ju je 1501. godine, a objavljena je 1521. godine, te za njegova života još dva puta u samo 18 mjeseci.

It consists of six singings of the symmetrical layout of the building and a total of 2126 double-Roman twelve with a transferred Rome. Croatian biographical lexicon - Marko Marulić, Bratislava Lučin (2015.), hbl.lzmk.hr, accessed on July 22, 2021. He wrote it in 1501, and it was published in 1521, and for his life again twice in just 18 months.

It consists of six singings of the symmetrical layout of the building and a total of 2126 double-Roman twelve with a transferred Rome.

Croatian biographical lexicon - Marko Marulić, Bratislava Lučin (2015.), hbl.lzmk.hr, accessed on July 22, 2021.

He wrote it in 1501, and it was published in 1521, and for his life again twice in just 18 months.

Ep follows the story of the Judith widow who with his courage saves the native city of Bethulia.

Marulić, Marko, hrvatski književnik (Split, 18. VIII. 1450 – Split, 5. I. 1524). U latinskim djelima potpisuje se kao Marcus Marulus Spalatensis, Marcus Marulus Delmata, a u hrvatskima kao Marko Pečenić, što svjedoči o podrijetlu iz te splitske obitelji. Pretpostavlja se da je pravničko obrazovanje stekao na školovanju u Padovi, inače je cijeli život proveo u Splitu obnašajući različite gradske dužnosti (sudac, izvršitelj oporuka). Utemeljitelj je hrvatske književnosti i središnja osoba splitskoga humanističkog kruga, u koji spadaju T. Niger, F. Božićević Natalis, J. i D. Papalić i dr. Njegov je opus trojezičan: hrvatski, latinski i talijanski, a po svjetonazorskim značajkama spaja kršćanskomoralističko učenje, humanističko obrazovanje i hrvatsko pjesničko naslijeđe začinjavaca. Najvažnija latinska djela: De institutione bene vivendi per exempla sanctorum (Poruke za dobar život po primjerima svetaca) i Evangelistarium (1516), imala su moralnodidaktičnu svrhu; Epistola ad Hadrianum VI – poslanica papi Hadrijanu u kojoj ga moli za pomoć napadnutoj Hrvatskoj, i Davidias (Davidijada), jedan od najvažnijih biblijskih epova europskoga humanizma, ali pronađen i tiskan tek u XX. stoljeću. Hrvatski opus čine pjesme, religiozne i poučne, a izdvajaju se Molitva suprotiva Turkom, epilij Suzana, te crkvena prikazanja i, najznačajnije djelo, Judita, spjev napisan 1501, objavljen 1521. Pisana je čakavskim dvostruko rimovanim dvanaestercom. Ep prati starozavjetnu pripovijest o udovici Juditi koja svojim hrabrim činom spašava rodni grad Betuliju. Književno-povijesne analize često Juditu tumače kao alegorijski spjev, u kojem je Marulić prikazao situaciju analognu turskoj opsadi Splita. Alegorijska struktura latonskog epa Davidias ne odnosi se na aktualnu povijesnu situaciju, nego postavlja alegorijski odnos starozavjetne priče i Novoga zavjeta. Književna vrijednost Judite očituje se, osim u složenoj versifikaciji i simetričnoj kompoziciji, u odlikama pjesničkoga jezika koji pokazuje kako poznavanje petrarkističke tradicije ljubavne lirike, tako i hrvatske baštine začinjavaca. Sustavan rad na istraživanju Marulićeva djela, objavljivanju kritičkih izdanja, prijevoda latinskih djela i studija, vezan je za Književni krug u Splitu od početka 1980-ih, a među istraživačima ističu se M. Tomasović, B. Glavičić, D. Novaković, B. Lučin i dr. Suvremeno vrednovanje Marulićeva djela pokazuje ne samo njegovo neprijeporno značenje u povijesti hrvatske književnosti, nego i u kontekstu europskoga humanizma i renesanse. U naslovu izgubljena djela Psichiologia de ratione animae humanae (Psihologija o temelju ljudske duše) prvi se put spominje riječ psihologija.

Question: where does judita take place in the bible

Ep follows the story of the Judith widow who with his courage saves the native city of Bethulia.

where does judita take place in the bible

Question: who saved the city of bethulia in judita

who saved the city of bethulia in judita

Question: where does the judita take place in the bible

where does the judita take place in the bible

Question: who is the hero of judita in the bible

Question: what is the meaning of judita in the bible

what is the meaning of judita in the bible

Question: what is the meaning of judita in judita

Question: who is the widow of judita in judita

Ep follows the story of the Judith widow who with his courage saves the native city of Bethulia .

Ep prati pripovijest o udovici Juditi koja svojom hrabrošću spašava rodni grad Betuliju.

Ep prati pripovijest o udovici Juditi koja svojom hrabrošću spašava rodni grad Betuliju.

Ep follows the story of the Judith widow who with his courage saves the native city of Bethulia.

Ep follows the story of the Judith widow who with his courage saves the native city of Bethulia.

In which from the Babylonian side participate Nabopolasar and his son and heir Nabucodonosor II, who also relates to the final victory over the Egyptians.

Nebuchadnezzar II
Our editors will review what you’ve submitted and determine whether to revise the article.Join Britannica's Publishing Partner Program and our community of experts to gain a global audience for your work!
- Born:
- c.630 BCE
- Died:
- c.561 BCE
- Title / Office:
- king (605BC-561BC), Babylonia
- Role In:
- Babylonian Captivity
What is Nebuchadnezzar II known for?
How does Nebuchadnezzar II appear in the Bible?
Are all the stories told of Nebuchadnezzar II true?
Read a brief summary of this topic
Nebuchadnezzar II, also spelled Nebuchadrezzar II, (born c. 630—died c. 561 bce), second and greatest king of the Chaldean dynasty of Babylonia (reigned c. 605–c. 561 bce). He was known for his military might, the splendour of his capital, Babylon, and his important part in Jewish history.
Nebuchadnezzar II was the eldest son and successor of Nabopolassar, founder of the Chaldean empire. He is known from cuneiform inscriptions, the Bible and later Jewish sources, and classical authors. His name, from the Akkadian Nabu-kudurri-uṣur, means “O Nabu, watch over my heir.”
While his father disclaimed royal descent, Nebuchadnezzar claimed the third-millennium Akkadian ruler Naram-Sin as ancestor. The year of his birth is uncertain, but it is not likely to have been before 630 bce, for according to tradition Nebuchadnezzar began his military career as a young man, appearing as a military administrator by 610. He is first mentioned by his father as working as a labourer in the restoration of the temple of Marduk, the chief god of the city of Babylon and the national god of Babylonia.
In 607/606, as crown prince, Nebuchadnezzar commanded an army with his father in the mountains north of Assyria, subsequently leading independent operations after Nabopolassar’s return to Babylon. After a Babylonian reverse at the hands of Egypt in 606/605, he served as commander in chief in his father’s place and by brilliant generalship shattered the Egyptian army at Carchemish and Hamath, thereby securing control of all Syria. After his father’s death on August 16, 605, Nebuchadnezzar returned to Babylon and ascended the throne within three weeks. This rapid consolidation of his accession and the fact that he could return to Syria shortly afterward reflected his strong grip on the empire.
On expeditions in Syria and Palestine from June to December of 604, Nebuchadnezzar received the submission of local states, including Judah, and captured the city of Ashkelon. With Greek mercenaries in his armies, further campaigns to extend Babylonian control in Palestine followed in the three succeeding years. On the last occasion (601/600), Nebuchadnezzar clashed with an Egyptian army, with heavy losses; this reverse was followed by the defection of certain vassal states, Judah among them. This brought an intermission in the series of annual campaigns in 600/599, while Nebuchadnezzar remained in Babylonia repairing his losses of chariots. Measures to regain control were resumed at the end of 599/598 (December to March). Nebuchadnezzar’s strategic planning appeared in his attack on the Arab tribes of northwestern Arabia, in preparation for the occupation of Judah. He attacked Judah a year later and captured Jerusalem on March 16, 597, deporting King Jehoiachin to Babylon. After a further brief Syrian campaign in 596/595, Nebuchadnezzar had to act in eastern Babylonia to repel a threatened invasion, probably from Elam (modern southwestern Iran). Tensions in Babylonia were revealed by a rebellion late in 595/594 involving elements of the army, but he was able to put this down decisively enough to undertake two further campaigns in Syria during 594.
Nebuchadnezzar’s further military activities are known not from extant chronicles but from other sources, particularly the Bible, which records another attack on Jerusalem and a siege of Tyre (lasting 13 years, according to the Jewish historian Flavius Josephus) and hints at an invasion of Egypt. The siege of Jerusalem ended in its capture in 587/586 and in the deportation of prominent citizens, with a further deportation in 582. In this respect he followed the methods of his Assyrian predecessors.
Much influenced by the Assyrian imperial tradition, Nebuchadnezzar consciously pursued a policy of expansion, claiming the grant of universal kingship by Marduk and praying to have “no opponent from horizon to sky.” From cuneiform fragments he is known to have attempted the invasion of Egypt, the culmination of his expansionist policy, in 568/567.
In addition to being a brilliant tactician and strategist, Nebuchadnezzar was prominent in international diplomacy, as shown in his sending an ambassador (probably Nabonidus, a successor) to mediate between the Medes and Lydians in Asia Minor. He died about 561 and was succeeded by his son Awil-Marduk (Evil-Merodach of 2 Kings).
Nebuchadnezzar’s main activity, other than as military commander, was the rebuilding of Babylon. He completed and extended fortifications begun by his father, built a great moat and a new outer defense wall, paved the ceremonial Processional Way with limestone, rebuilt and embellished the principal temples, and cut canals. This he did not only for his own glorification but also in honour of the gods. He claimed to be “the one who set in the mouth of the people reverence for the great gods” and disparaged predecessors who had built palaces elsewhere than at Babylon and had only journeyed there for the New Year Feast.
Little is known of his family life beyond the tradition that he married a Median princess, whose yearning for her native terrain he sought to ease by creating gardens simulating hills. A structure representing these hanging gardens cannot be positively identified in either the cuneiform texts or the archaeological remains.
Despite the fateful part he played in Judah’s history, Nebuchadnezzar is seen in Jewish tradition in a predominantly favourable light. It was claimed that he gave orders for the protection of Jeremiah, who regarded him as God’s appointed instrument whom it was impiety to disobey, and the prophet Ezekiel expressed a similar view at the attack on Tyre. A corresponding attitude to Nebuchadnezzar, as God’s instrument against wrongdoers, occurs in the Apocrypha in 1 Esdras and, as protector to be prayed for, in Baruch. In Daniel (Old Testament) and in Bel and the Dragon (Apocrypha), Nebuchadnezzar appears as a man, initially deceived by bad advisers, who welcomes the situation in which truth is triumphant and God is vindicated.
There is no independent support for the tradition in Daniel of Nebuchadnezzar’s seven years’ madness, and the story probably arose from a fanciful later interpretation of texts concerned with events under Nabonidus, who showed apparent eccentricity in deserting Babylon for a decade to live in Arabia.
In modern times Nebuchadnezzar has been treated as the type of godless conqueror; Napoleon was compared to him. The story of Nebuchadnezzar is the basis of Giuseppe Verdi’s opera Nabucco, while his supposed madness is the theme of William Blake’s picture “Nebuchadnezzar.”

Question: who is the father of judita in the bible

In which from the Babylonian side participate Nabopolasar and his son and heir Nabucodonosor II, who also relates to the final victory over the Egyptians.

who is the father of judita in the bible

Question: who did the babylonians defeat in judita

who did the babylonians defeat in judita

Question: who won the battle of judita in the bible

who won the battle of judita in the bible

Question: in the bible, what is the name of the son of nabucodonosor

in the bible, what is the name of the son of nabucodonosor

In which from the Babylonian side participate Nabopolasar and his son and heir Nabucodonosor II , who also relates to the final victory over the Egyptians .

Kr . u kojoj s babilonske strane sudjeluju Nabopolasar i njegov sin i nasljednik Nabukodonozor II., koji i odnosi konačnu pobjedu nad Egipćanima.

Kr . u kojoj s babilonske strane sudjeluju Nabopolasar i njegov sin i nasljednik Nabukodonozor II., koji i odnosi konačnu pobjedu nad Egipćanima.

In which from the Babylonian side participate Nabopolasar and his son and heir Nabucodonosor II, who also relates to the final victory over the Egyptians.

In which from the Babylonian side participate Nabopolasar and his son and heir Nabucodonosor II, who also relates to the final victory over the Egyptians.

The leader who manages such an army has a great fearfulness in his country.

Judita obrađena lektira Marka Marulića. Lektira sadrži detaljan kratak sadržaj, analizu djela, književne elemente, analizu likova i bilješku o piscu, sve potrebno za kvalitetnu obradu i aktivno sudjelovanje u nastavi.
Analiza djela
Marko Marulić pripadao je splitskom humanističkom krugu i smatra se ocem hrvatske književnosti. Titula mu je dodijeljena upravo zbog epa Judita. To je prvi Književni ep napisan na hrvatskom jeziku. Marulić je ovu priču napisao narodnim jezikom kako bi je razumio i običan puk. Smatrao je da je ovu biblijsku priču važno prenijeti široj publici, što se moglo jedino ako je napisana njihovim jezikom.
Ep je napisan je 1501., ali tiskan tek 1521. godine. Marulić je nakon Judite svoja djela pisao i na hrvatskom i latinskom jeziku, ali je većina njegovih djela napisana na latinskom jeziku. Zahvaljujući svojim književnim djelima bio je poznat u cijeloj Europi. Danas se smatra jednom od najvažnijih hrvatskih pisaca, pogotovo onim dubrovačkim. Zaslužan je za razvoj hrvatske književnosti i jezika, te za hrvatsku kulturu i umjetnost općenito.
Ep Judita sastoji se od 6 pjevanja i pisana je dvostruko rimovanim dvanaestercem koji je u vrijeme renesanse bio najrasprostranjeniji stih. Njegova građa je preuzeta iz starozavjetne Knjige o Juditi, a oblikovan je na temelju hrvatske i antičke tradicije.
Radnja se odvija u Betuliji koja se pokušava obraniti od napada Holofernove vojske koja pokušava osvojiti što više država, no prvi put nailazi na otpor kod Betulije. Judita, koja predstavlja Marulićev kršćanski svjetonazor, uspijeva spasiti Betuliju od Holoferna koji predstavlja sve negativne ljudske osobine. Ona tako postaje heroj djela.
Judita kao lik je opisana kao savršena žena Marulićeva vremena. Ona je skromna, bogobojazna, pravedna i izuzetno lijepa. Udovica je i iako bi mogla imati kojeg god želi muškarca, ona se ipak potpuno predala služenju Bogu. Svoje čari koristi jedino kako bi spasila svoju zemlju. Za svoj narod čak je postala i ubojica, ali to prolijevanje krvi joj je oprošteno jer je bilo zbog većeg dobra. Judita do kraja ostaje lik nepromijenjenih osobina, čak i nakon što je ubila neprijatelja. Sama kaže da ju je u tom činu vodila Božja ruka.
Marulić je ovim djelom htio pokazati važnost vjere, koja čovjeka vodi na pravi put, daje mu hrabrost kada je to potrebno, te ga čini Božjom slugom.
👉 ZA VIŠU OCJENU! Analiza djela i likova + 36 najvažnijih pitanja / odgovora za ovo djelo! Nabavite ovdje >>>
Književni elementi
Književna vrsta: kršćansko-vergilijanski ep
Mjesto radnje: Betulija
Vrijeme radnje: 7. st. pr. Kr.
Tema: pobožna udovica Judita spašava svoj grad Betuliju od vojskovođe Holoferna koji je okružio grad i zaustavio mu dotok vode
Ideja: treba biti dovoljno hrabar da se bori i izbori za ono što želimo i trebamo
👉 ZA VIŠU OCJENU! Analiza djela i likova + 36 najvažnijih pitanja / odgovora za ovo djelo! Nabavite ovdje >>>
Kratak sadržaj
Pjevanje prvo
Marulić moli Boga da njegov glas bude uslišan na nebu dok ne izgovori pjesan o Juditi. Nabukodonozor, babilonski i asirski kralj, porazio je umišljenog Arfaksa, kralja Medije, kod rijeke Eufrat napavši ga u njegovu šatoru. Nabukodonozor kaže barunima da im je dao sve što je mogao vidjeti očima i da želi da ga sluša svatko tko je s njim prije imao igranice.
Svi iz Ninive su to dobro prihvatili, no kako su mu glasnici prenijeli ostale zemlje nisu i to je razbjesnilo Nabukodonozora. Nabukodonozor nije spavao cijelu noć te je pozvao vijeće da im kaže da će izbiti rat dok još nije bila ni zora: “…znajte da me žderu jadi sve silniji dok ne smognem vjeru da svi, gdje se steru oni što caruju dođu na tu mjeru da moju vlast štuju; stog nek ne miruju jer će rat imati ako ne ushtiju meni se predati. Prvo ću svladati državu onoga što ne htje štovati mene kao boga, nego od sveg toga meni se rugaše, poklisara moga smijehu izlagaše.”
Odobravanje ljudi još više ohrabri Nabukodonozora te kaže Holofernu da skupi svoje ljude i krene prema zapadu da mu osvoji sve zemlje. Holoferno je imao vojsku od 120000 pješaka i 20000 konjanika. Kada je vojska prolazila kroz zemlje, svi su bježali, pod se tresao od konjskog topota, zvijeri i svinje su se plašile, ptice su padale s neba, magle od prašine bi postajale oblaci, palili su gradove i dvore, nestajalo je vode, mostove bi prolazili tjednima, a despot, car i sultan bi predali svoje zemlje bez oklijevanja i bježali su glavom bez obzira.
Pjevanje drugo
Kada je došao do Damaska počeo je sve paliti i rušiti pa su se oni predali poslavši glasnike koji su svi u isti glas rekli da se predaju, da će mu sve dati i da će biti njegove sluge samo u zamjenu za njegovu milost. I Idumiji je Holoferno bio mjesec dana dok mu se vojska nije okupila kada je krenuo dalje osvajati. Židovi su se bojali da Holoferno ne napadne Jeruzalem pa su ogradili sva sela i dvore Samarijske gore i unijeli su žita koliko god su mogli. Veliki pop Joakim je napisao knjigu i poslao je onima što drže Dotain, što su s Ezdrelona i drugima u kojoj im poručuje da čuvaju puteve i klance. Poslušali su što im je Joakim poručio, a zatim su svi zajedno vikali i plačući molili Boga da im pomogne.
Holoferno se naljutio i iznenadio kada je čuo da će se Židovi boriti, a Ahior je ispričao kako su Židovi došli u Jeruzalem i kako ih neće moći poraziti ako ne zgriješe na što je vojska burno reagirala i zamrzila Ahiora, vojskovođu od Amonita.
Pjevanje treće
Holoferno se razbjesnio i dao vojnicima naredbu da zavezanog Ahiora pošalju među Židove pa da vidi sam koja mu je dubina. Tako je Ahior došao pred Betuliju gdje su ga dočekali Harmis i Ozija. Ahior je puku rekao da je kod njih zato što je rekao svoje mišljenje Holofernu nakon čega je puk zaplakao i pomolio se Bogu, a zatim su krenuli tješiti Ahiora: “Ozgora što gleda, stvoritelj, on svakoga stvara i bit će obranitelj i svih nas spasitelj, tako da još onih bit će razoritelj što hlepe razbiti svih. I kada nas od njih Gospod oslobodi, pozovi ti svoji te ovamo hodi; nek ti znati godi: Bog taj uistinu i tebe pohodi, komu znaš jačinu.”. Večerali su, a zatim su cijelu noć molili Boga da im pomogne jer su znali da im stražari ne mogu pomoći ako im sam Bog ne pomogne.
Holoferno je prvo promijenio tok potoka te on više nije tekao u grad te je stavio stražare da čuvaju zdence i to sve na nagovor Amena i Madijana. Nakon 20 dana bez vode, puk je napao Oziju i rekao da se žele predati Asircima jer će radije umrijeti od mača nego od žeđi. Odmah nakon toga su shvatili da su zgriješili pa su molili Boga za oprost. Ozija je uzdajući se u Boga rekao da će pričekati još 5 dana u nadi da će im On pomoći.
Judita je došla i obratila im se s ljutnjom i razočaranjem zato što su Bogu dali rok da im pomogne umjesto da su se samo molili što više. Ozija ju je podržao u toj izjavi. Judita je rekla da se tu noć mole za nju i da ne propitkuju njene namjere.
Pjevanje četvrto
Judita se dugo molila. Molila je da pokaže pravdu Asircima i da ih porazi te da joj da snage u rukama i riječima: “Kad riječi ustiju mojih zbore, neka snažno se zabiju u srce čovjeka, i ljubav bez lijeka neka ga omami, nek ne zna dovijeka što mu glavu rani. Sad smjelosti daj mi, nek srce otvrdi, i snaga jača mi da njega pogrdi te da ga rastvrdi skoro moja šaka i sasvim nagrdi, daj da bude jaka! A stvar što je takva po tebi stvorena prenijet će pak slavu tvog imena: ako može žena muža da spakuje od kog prestrašena sva zemlja strahuje.”
Judita je rekla Abri da se spremi da idu izvan kuće, a zatim se uljepšala što je više mogla. Ozije i popovi su ispratili Juditu i Abru uz molitvu. Stražari su zaustavili Juditu i Abru tražeći informacije tko su i gdje i zašto idu na što im je Judita rekla da su pobjegle iz Betulije i jada te da će Holofernu reći kako da osvoji grad bez truda i štete. Stražari su je pustili rekavši da će joj se sve želje ispuniti zbog ljepote koju posjeduje. Kada je Judita ispričala Holofernu svoju namjeru, on ju je pohvalio i zahvalio te obećao vječnu čast od Nabukodonozora.
Pjevanje peto
Holoferno je naredio da smjeste Juditu u komoru gdje im je sve zlato i da joj daju kruha koji se za njega kuha. Ona je to odbila i rekla da će jesti svoj kruh koji je donesla kako ne bi oskvrnula ono što nije njeno. Holoferno je četiri puta pozvao Juditu sebi na večeru i ovaj put je Judita na Bagoracvu prenesenu poruku odgovorila potvrdno jer zna da se tu noć ima šanse sve okončati: “Tad ona blagova što je opravila Abra i gotova preda nju stavila. Uz to je nudila njega neka pije te ga veselila, da se sav nalije. i kad se opije, zaspi i zahripi da bodlje popije da više ne sipi. O, kojim krv kipi u žderanju svomu, vid’te gdje se zdipi život sad ovomu!”
Vojska i straža su bili prepijani da funkcioniraju, a Holoferno je jedva oteturao do kreveta. Judita je poslala Abru da stražari dok ona zakolje Holoferna. Pomolila se, a zatim je došla do Holoferna i jednom rukom ga je uhvatila za kosu, a drugom ga je zaklala. Njegovu glavu i krzno na kojem je ubijen je odnijela Abri i rekla da stavi u vreću. Pri povratku u grad nisu niti jednom zastale.
Kada su ušle u grad Judita je pozvala sve da se okupe oko nje, a zatim je izvadila Holofernovu glavu i krzno. Puk se poklonio Bogu, Ozija se razveselio te je rekao Juditi: “Prije će plivati k vrelu riječne pjene, po moru plutati sve preteške stijene, i zrake sunčane na istok zahodit, nego što će cijene tvoje prestati slavit…” I puk se jednoglasno složio s njegovim riječima. Ahior se isprva prestrašio kad je vidio Holofernovu glavu, no onda je rekao da će se njegova moć svejedno po cijelom svijetu slaviti.
Pjevanje šesto
Judita im je dala upute kako da pobjede vojsku: Holofernovu glavu treba nabiti na koplje i staviti je na vrh grada, neka se vojska okupi navečer i počnu bučiti oružjem, ali da ne krenu od grada prema polju već da na mjestu čekaju da se Holofernova vojska pojavi pred gradom kada će vidjeti Holofernovu glavu na koplju i toliko se uplašiti da će se predati.
Ahior je od tada poštovao Boga, ostavio je poganstvo, obrezao se i tu je živio sa svojom obitelji. U rano jutro su svi napravili kako je Judita naredila, a među Asircima je nastala panika. Prvo je vojska došla do Holofernove komore i pokušavala ga probuditi zveckanjem oružja. Kada nisu uspjeli zvali su Bagoa koji je utrčao u Komoru gdje se zgrozio, a zatim je potrčao u Juditinu sobu. Ne našavši Juditu, potrčao je prema vojsci da im kaže što se dogodilo.
Kada je vojska vidjela Holofernovu glavu na koplju svi su se razbježali po poljima. Gonili su Asirce po poljima i ubijali ih te su poslali pisma svim zemljama da potjeraju odbjegle vojnike. Jeruzalemska vojska je na povratku u grad opljačkala asirski tabor.
Svi su se gostili, imali su veliku gozbu na koju su došli popovi da hvale Juditu, a Joakim ih je škropio vodom u kojoj je bio pepeo crvene krave kako bi skinuo nečistoću s njih jer su oskvrnuli tijelo. Rekli su kako im je Bog uslišio molitve i kako sada trebaju živjeti sretno i pobožno. Kada je Judita otpjevala kantik svi su pohrlili u hram gdje su se molili i tamo su stavili oružje Holofernove vojske i krzno na kojemu je on ubijen. Neprestano su slavili još tri mjeseca.
Judita je umrla kada je imala 105 godina, svi su je oplakivali i nisu se micali od nje osam dana. Obećali su da će njena slava trajati sve dok postoji svijet ili bar dok se Jeruzalem ne obriše s karte.
“Piše ti po prahu i u pijesak sije onaj što bahatu savjet dati snuje; jer taj i ne štuje nauk od istine što se uzvisuje u slavi taštine, pravdu pogrđuje, ljubi laske fine.”
Analiza likova
Likovi: Nabukodonozor, Holoferno, Judita, Ozija, vojska, Arfaks
👉 ZA VIŠU OCJENU! Analiza djela i likova + 36 najvažnijih pitanja / odgovora za ovo djelo! Nabavite ovdje >>>
Bilješka o piscu
Marko Marulić (1450.-1524.) napisao je prvi hrvatski ep “Juditu”, a smatra se ocem hrvatske književnosti.
Rođen je u Splitu u splitskoj plemićkoj obitelji. Otac Nikola Pečenić bio je patricije i gradski odvjetnik, a majka se zvala Dobrica. Imao je čak sedmero braće i sestara. U Splitu je stekao vrlo široko osnovno obrazovanje, a pravo je studirao u Padovi.
Bavio se odvjetništvom u Splitu i obavljao je sudačku službu. Bio je također aktivan u pomaganju hrvatskim knezovima koji su ratovali s Turcima. Povremeno je i putovao u Veneciju i Rim, a neko je vrijeme boravio i na Šolti.
Pronađeni su podaci da se bavio slikarstvom, arheologijom, proučavao je povijest Splita i Solina te razne crkvene spise.
O privatnom životu Marka Marulića ne zna se puno. Postoje podaci da je nakon navršene šezdesete godine otišao iz rodnog Splita na Šoltu, ali nakon dvije godine se ponovo vratio u Split. Tamo je i umro.
Napisao je religiozno djelo i to na latinskom jeziku, naslova ” Pouke za čestit život s primjerima svetaca”. Ocijenjeno je kao vrlo dobro i zanimljivo.
Uglavnom je pisao religiozna djela i to na latinskom jeziku (“Kritika onih kojih ustvrđuju da je blaženi Jeronim Talijan”, “Komentar antičkih natpisa”).
Poznat je po epu “Juditi” koju je napisao 1501. godine, a objavljena je u Mlecima 1521. godine. Sljedeći ep koji je napisao imao je naziv “Suzana”, no on nije bio ni približno toliko značajan kao Judita.
Autor: S.S.
Odgovori

Question: who was ready to listen to the king

The leader who manages such an army has a great fearfulness in his country.

Question: who does the babylonian army represent in judita

who does the babylonian army represent in judita

Question: who is the ottoman army in judita

Question: how many people were in holofern's army

Question: who is the babylonian army in judita

Question: judita represents the strength and power of which army

judita represents the strength and power of which army

According to the subsequent statements , Holofern was ready to listen to the king and gathered an army of " a hundred and twenty thousand pedestrians , young people , cowboys and at the best force " ; the description demonstrates the strength and power of the Babylonian army , which in the metaphor represents the Ottoman army .

The leader who manages such an army has a great fearfulness in his country .

Vođa koji upravlja takvom vojskom ima veliko strahopoštovanje u svojoj zemlji.

According to the subsequent statements, Holofern was ready to listen to the king and gathered an army of "a hundred and twenty thousand pedestrians, young people, cowboys and at the best force"; the description demonstrates the strength and power of the Babylonian army, which in the metaphor represents the Ottoman army. The leader who manages such an army has a great fearfulness in his country.

The leader who manages such an army has a great fearfulness in his country.

Question: who is known as the father of croatian literature

who is known as the father of croatian literature

Question: when did marko marulić become the father of croatian literature

18 . kolovoza 2014 . , ( u međumrežnoj pismohrani archive.org 12 . kolovoza 2015 . ) , ( pristupljeno 22 . studenoga 2016 .

when did marko marulić become the father of croatian literature

Question: what title was given to marko marulić by the foundation of the society of

Nekoliko zanimljivosti o Marku Maruliću , ocu hrvatske književnosti

what title was given to marko marulić by the foundation of the society of

Question: who is marko marulić

Question: who is the father of croatian literature

povjesničari književnosti prozvali su Marulića Ocem hrvatske književnosti.Citajme.com , Magdalena Hadžić , Nekoliko zanimljivosti

who is the father of croatian literature

Question: who gave the foundation of judita

Društva hrvatskih književnika na početku 20 . stoljeća hrvatski književnici i povjesničari književnosti prozvali su Marulića Ocem hrvatske književnosti.Citajme.com , Magdalena Hadžić , Nekoliko

Question: when did marko marulić become known as the father of croatian literature

početku 20 . stoljeća hrvatski književnici i povjesničari književnosti prozvali su Marulića Ocem hrvatske književnosti.Citajme.com , Magdalena Hadžić , Nekoliko zanimljivosti o Marku

when did marko marulić become known as the father of croatian literature

Editions and translations by the Foundation of the Society of Croatian literaries at the beginning of the 20th century , Croatian literaries and literary historians prompted Marulića by the Father of Croatian literature.Citajme.com , Magdalena Hadžić , Some interesting things about Marku Maruliću , Father of Croatian literature , August 18 , 2014 ( in the internet archive.org August 12 , 2015 ) , ( accessed November 22 , 2016 ) .

Kad su na početku 20. stoljeća hrvatski književnici i književni povjesnici, utemeljili svoje strukovno društvo, Društvo hrvatskih književnika, s pravom su Marka Marulića nazvali ocem hrvatske književnosti. Matica hrvatska je tada za ljubitelje hrvatske pisane kulture izdala Juditu kao divot-izdanje, s opsežnim predgovorom i s tumačem zaboravljenih riječi, s osam ilustracija tada priznatih hrvatskih slikara Otona Ivekovića i Celestina Medovića. I kasnije je Matica hrvatska izdavala Marulićeva djela pa će tako učiniti i ove godine, u spomen na petstotu godišnjicu izdržljivosti i trajnosti onoga pjesničkoga govora kojim je započet autorski put hrvatske književnosti
Kada je Marko Marulić, u korizmene dane 1501. pisao svoj libar »u kom se uzdarži istorija svete udovice Judit u versih, harvatski složena, kako ona ubi vojvodu Oloferna po sridu vojske njegove i oslobodi puk israelski od velike pogibili«, bio je svjestan vremena u kojem je živio i prostora na kojem je djelovao. Sa svojih pedeset godina bio je i osobno, i kao građanin Splita, i kao zauzeti europski kršćanin, svjestan opasnosti koje su se nadvile nad kršćanski svijet i Europu. Doživio je i preživio brojne »jur nadvele pogibili«. Kao dječarac slušao je o padu Carigrada u turske ruke i o tragediji i groznom završetku građana Drugoga Rima (1453). Slijedio je pad Bosne (1463), a zatim i Hercegovine (1482), a nakon toga i teška tragedija hrvatske vojske na Krbavskom polju gdje »pobeždena bisi čest krstjanska« (1493), a nakon te tragične bitke »načeše cviliti rodivšije i vdovi mnoge i proči ini«, a na hrvatski se narod spustila nesreća i velika skrb »jakože nest bila od vremene Tatarov i Gotov i Atele nečistivih« — kako je zapisao pop Martinac.
Svijet se rušio i ležao poražen i ponižen pod kopitima brzih turskih konja, koji su stizali kamo god su htjeli, noseći strah i užas, te su se tako zalijetali i u Splitsko polje i stizali do zidova dalmatinskih gradova, paleći na poljima zrelu žetvu, a u selima domove, hvatali i u roblje odvozili kmetove i slobodne, djecu i mladež — kao da se sudnji dan približio i kao da se sam đavao udružio s neprijateljskom vojskom. Mislio je tako Marulić, i znao je da su kršćanski vladari zabavljeni svojim ratovima, i da ne mare što gori susjedov krov, i što u neravnoj borbi stradavaju neki njima nepoznati narodi. Kao i drugi kršćani, i Marulić je u svom tom zlu vidio kaznu za grijehe neispunjavanja Radosne vijesti — evanđelja. Dok su neki tražili, i tada i kasnije, samo grijeh struktura, pa tako i papinskoga Rima, te krenuli u rušenje rimskoga kršćanstva, katolicizma, kao zla ravnoga Turcima, Marulić je trijezno sudio o grijehu struktura, ali još više o grijehu osoba, i o sveopćem zlu koje se potajnički i izdajnički skriva u svakom čovjeku. Ali gdje je spas? Od kuda dolazi pomoć? Te znamenite korizme, 1501, pročitavši biblijsku pripovijest o Juditi u latinskome prijevodu svetoga Jerolima Dalmatinca, koji je također u svoje dane vidio rasap dotadašnjeg svijeta, i nesreću svoga zavičaja, te slijedeći misao dragoga mu sveca poželio je pripovijest o hrabroj udovici prevesti na hrvatski kao poticaj za duhovni život i kao opomenu da zlo nije vječno i da se može pobijediti, najprije u sebi, a zatim i u svojoj sredini. Tada mu se u pamet uvukla misao da je biblijska junakinja dostojnija veće hvale i dostojnijega napora od pukoga prijevoda, te je odlučio tu priču svesti u stihove na način starih rimskih pjesnika i po običaju domaćih začinjavaca. Onih prvih koji pišu stihove u svoje knjige, ovih drugih koji stihove kao pobožne molitve predmole da ih drugi s pobožnom pažnjom ponavljaju kao litanije. I tako je stvoreno djelo koje je temelj hrvatskoj umjetničkoj, autorskoj književnosti, a koje pokazuje i otkriva što je Marko Marulić tada mislio, pjesnički i stvaralački, politički i kršćanski o spasu svoga grada, zavičaja, domovine i cjelokupnoga kršćanstva. Betuliju je spasila, svojom smionošću, pobožna udovica, nudeći sebe, svoju dušu i tijelo, u zamjenu za spas grada i domovine. Bog je tu žrtvu primio, a neprijatelja porazio i osramotio. U kršćanskom svijetu tu snagu Marko Marulić nigdje nije vidio, ali ju je prepoznao u stalnim iskazima hrabrosti u svojoj sredini, među Hrvatima koji se nisu prestali boriti protiv neprijatelja kršćanstva i kršćanske civilizacije. Hrvatska, bez svoga kralja, dakle udovica, svojom smionošću može svladati zlo koje je jur navrlo na njezine granice i na kršćanski svijet. Taj rusag, ta država — Hrvatska — ugrožena je na cijelom svom području, od juga i od svojih južnih gradova — sve do sjevera i svojih sjeverenih gradova, Siska i Zagreba, ali se brani i ne prihvaća nemoć i ne priznaje poraz, te tako postaje znakom otpora zlu i posljednjom nadom u budući povijesni preokret.
Judita Marka Marulića nije zato za nas samo jedna od starih hrvatskih knjiga; nju su shvatili i prihvatili kao svjetionik u mrklini povijesne noći, i kao svjetlo na putu novoga stihotvorstva — koje nije posao bezazlenih i od svijeta odmaknutih poeta — nego napor graditelja novoga svijeta. Marko Marulić bio je svjestan veličine svoga djela. Bio je osvjedočen da je hrvatski narod s tim djelom dobio svoga Dantea. A svoje djelo u posveti kumu Dujmu Balistriliću, usporedio je s voćnim stablima kad u proljeće »najveće veselo« cvatu; njegovo je djelo kao bogata gospodska trpeza s biranim jelima, ono je dapače lijepo kao sama junakinja, kao sveta udovica Judita kad se ukazala bezbožnom Holofernu. Na tom putu stvaralaštva Marka Marulića su, kao svoga prethodnika, prepoznali u hrvatskome narodu i oni koji su pisali latinski, i oni koji su pisali hrvatski: Petar Zoranić, Petar Hektorović, Juraj Baraković, Bartol Kašić, Juraj Habdelić, Rafael Levaković, Jerolim Kavanjin, Andrija Vitaljić, Ivan Dražić i drugi.
Kad su na početku 20. stoljeća hrvatski književnici i književni povjesnici, utemeljili svoje strukovno društvo, Društvo hrvatskih književnika, s pravom su Marka Marulića nazvali ocem hrvatske književnosti. Matica hrvatska je tada za ljubitelje hrvatske pisane kulture izdala Juditu kao divot-izdanje, s opsežnim predgovorom i s tumačem zaboravljenih riječi, s osam ilustracija tada priznatih hrvatskih slikara Otona Ivekovića i Celestina Medovića. I kasnije je Matica hrvatska izdavala Marulićeva djela pa će tako učiniti i ove godine, u spomen na petstotu godišnjicu izdržljivosti i trajnosti onoga pjesničkoga govora kojim je započet autorski put hrvatske književnosti.
Godine 1989. kao prvo izdanje Knjige Mediterana izašla je Judita s likovnim prilozima sedamnaestorice hrvatskih slikara i grafičara. Lik Judite i ranije je bio tema hrvatskoga slikarstva: svjedoče tome Andrija Meldola — Medulić i Bela Csikos Sessija. Judita je čest lik u srednjovjekovnom slikarstvu, u minijaturama i na freskama, a u renesansi lik židovske junakinje omiljena je tema brojnih slikara i kipara: Sandro Botticelli, Michaelagelo Buonarroti, Jacopo Tintoretto, Luca Cranach, Giorgio Giorgione, Orazio Gentileschi i mnogi drugi.
Početkom prošloga stoljeća u spomen na četristotu godišnjicu Marulićeve Judite Matica hrvatska Juditu je tiskala u knjizi. Ove godine ona u spomen na petstogodišnjicu najpoznatijeg Marulićeva djela izdaje kompakt disk (CD), s njegovim tekstovima, a uz to i s prijevodom Judite na suvremeni hrvatski jezik, i s likovnim prilozima Matka Trebotića na marulićevsku Juditu. U prošloj godini s velikim uspjehom skladao je Frane Parać operu Judita. S ekrana, kao s prozora u svijet nepoznatoga, zasjat će tekst staroga pjesnika za nove čitatelje, i za novo promišljanje vremena: o vrijednosti duhovnoga djelovanja i zauzimanja za dobro kojim se gradi sutrašnjica. Staro kamenje pjesničke zgrade izdržalo je ispit godina i napore stoljeća, i može se ugraditi u vrijeme koje je pred nama.
Josip Bratulić
Klikni za povratak

Question: how many drawings of the painter otona veković were edited by

how many drawings of the painter otona veković were edited by

Then the newly founded society and Matica Croatia published the divot - publishing Judite with extensive conversation and interpretation of less known words and edited with eight drawings of the painter Otona Ivekovića . Matica Croatia , Josip Bratulić , Praise Marku Maruliću to the father of the Croatian authoric literature , Vijenac , no . 181 , April 19 , 2001 ( accessed November 22 , 2016 ) .

Editions and translations by the Foundation of the Society of Croatian literaries at the beginning of the 20th century, Croatian literaries and literary historians prompted Marulića by the Father of Croatian literature.Citajme.com, Magdalena Hadžić, Some interesting things about Marku Maruliću, Father of Croatian literature, August 18, 2014 (in the internet archive.org August 12, 2015), (accessed November 22, 2016). Then the newly founded society and Matica Croatia published the divot-publishing Judite with extensive conversation and interpretation of less known words and edited with eight drawings of the painter Otona Ivekovića.Matica Croatia, Josip Bratulić, Praise Marku Maruliću to the father of the Croatian authoric literature, Vijenac, no. 181, April 19, 2001 (accessed November 22, 2016).

It is also the first expert critical focus in which Maruli's work is written in English and the first of a American author.University of Chicago Press, Sara F. Matthews-Grieco, Judith: Sexual Warrior.

Question: where was judita the sexual warrior published

It is also the first expert critical focus in which Maruli's work is written in English and the first of a American author.University of Chicago Press, Sara F. Matthews-Grieco, Judith: Sexual Warrior.

where was judita the sexual warrior published

Question: when was judith sexual warrior written in english

when was judith sexual warrior written in english

Question: who wrote judith sexual warrior women and power in western culture

who wrote judith sexual warrior women and power in western culture

Question: what is the title of the 1998 book by margarita stocker on judith

Judith, Sexual Warrior, Women and Power in Western Culture

Judith , Sexual Warrior , Women and Power in Western Culture , u kojoj je potanko razložila i obuhvatila Juditin položaj i mjesto koje zauzima u zapadnoeuropskoj kulturi te se posebno osvrnula na značaj u hrvatskoj književnosti zbog kojeg je ep dobio posebno svrstavanje kao biblijsko-vergilijanski.Amazon.com , vrsta : biblijske studije i izvori , Margarita Stocker : Judith : Sexual Warrior : Women and Power in Western Culture , 1 . studenoga 1998 .

Judith , Sexual Warrior , Women and Power in Western Culture

what is the title of the 1998 book by margarita stocker on judith

Question: when was judita written in english

Question: judith was a sexual warrior in which european country

judith was a sexual warrior in which european country

In 1998 , Margarita Stocker at Yale University published the work Judith , Sexual Warrior , Women and Power in Western Culture , in which she briefly explained and covered Judith ’s position and place it occupies in the Western European culture and < unk > focused on the significance in Croatian literature for which the ep received special purpose as biblical-vergilian.Amazon.com , type : biblical studies and sources , Margarita Stocker : Judith : Sexual Warrior : Women and Power in Western Culture , 1 November 1998 .

It is also the first expert critical focus in which Maruli 's work is written in English and the first of a American author . University of Chicago Press , Sara F. Matthews - Grieco , Judith : Sexual Warrior .

In 1998, Margarita Stocker at Yale University published the work Judith, Sexual Warrior, Women and Power in Western Culture, in which she briefly explained and covered Judith’s position and place it occupies in the Western European culture and<unk> focused on the significance in Croatian literature for which the ep received special purpose as biblical-vergilian.Amazon.com, type: biblical studies and sources, Margarita Stocker: Judith: Sexual Warrior: Women and Power in Western Culture, 1 November 1998. It is also the first expert critical focus in which Maruli's work is written in English and the first of a American author.University of Chicago Press, Sara F. Matthews-Grieco, Judith: Sexual Warrior.

It is also the first expert critical focus in which Maruli's work is written in English and the first of a American author.University of Chicago Press, Sara F. Matthews-Grieco, Judith: Sexual Warrior.

Margarita Stocker, a critic published in the Renaissance Quarterly magazine, p. 53, p. 3, autumn 2000.

(Accessed on November 21, 2016)

Judith: Sexual Warrior
Women and Power in Western Culture
Imprint: Yale University Press
314 Pages, 6.12 x 9.25 x 0.66 in
- Paperback
- 9780300186956
- Published: Sunday, 1 Nov 1998
$29.00
Also Available At:
The Old Testament story of the widow Judith—the irresistible siren who lured her people’s deadly enemy, Holofernes, to his death, beheading him in his own bed to save Jerusalem—is an enduring cultural myth in Western society. In this original and provocative book, Margarita Stocker explores the Western fascination with the image of Judith and the abundance of interpretations that have surrounded her at different times between the early Middle Ages and the present day. The myth of Judith provides an important key to modern society’s view of women and power, the book argues. In dealing with the threatening image of a powerful femme fatale who is also a saint, the vested interests of Western culture have deliberately, often deviously, subverted images of sex and death as a way of marginalizing women and protecting traditional notions of masculinity.
The book investigates the periodic resurgence of the Judith legend and how the myth and history become confused. An ambiguous figure, Judith has served symbolic purposes for such diverse groups as Protestant partisans during the Wars of Religion and their Catholic counterparts, aristocratic women supporters of the Protestant Reformation, opponents of the French Revolution, Nazi myth- makers, filmmakers obsessed with gun-toting girls, freedom fighters, partisans in the former Yugoslavia, and many others. Judith’s various guises illuminate central issues of Western consciousness—sex, death, violence, politics, beliefs, identity, psychology, and perversion. In exploring the theme of Judith, an alternative history of Western attitudes emerges. Judith is not so much a killer as a liberating figure challenging our thinking about women and power and showing ways to break free from unconscious attitudes that imprison us.
The book investigates the periodic resurgence of the Judith legend and how the myth and history become confused. An ambiguous figure, Judith has served symbolic purposes for such diverse groups as Protestant partisans during the Wars of Religion and their Catholic counterparts, aristocratic women supporters of the Protestant Reformation, opponents of the French Revolution, Nazi myth- makers, filmmakers obsessed with gun-toting girls, freedom fighters, partisans in the former Yugoslavia, and many others. Judith’s various guises illuminate central issues of Western consciousness—sex, death, violence, politics, beliefs, identity, psychology, and perversion. In exploring the theme of Judith, an alternative history of Western attitudes emerges. Judith is not so much a killer as a liberating figure challenging our thinking about women and power and showing ways to break free from unconscious attitudes that imprison us.

Question: who wrote judita the sexual warrior

Margarita Stocker, a critic published in the Renaissance Quarterly magazine, p. 53, p. 3, autumn 2000.

(Accessed on November 21, 2016)

Question: judita was written during which historical event

(Accessed on November 21, 2016)

judita was written during which historical event

Question: when was judita written by maruli

(Accessed on November 21, 2016)

Question: when was judith the sexual warrior published

1 . studenoga 1998 . ( pristupljeno 21 . studenoga 2016 .

(Accessed on November 21, 2016)

when was judith the sexual warrior published

Question: when was judita published in the renaissance quarter

(Accessed on November 21, 2016)

when was judita published in the renaissance quarter

Question: where was judita first published

(Accessed on November 21, 2016)

Question: where was the book judita published

(Accessed on November 21, 2016)

Question: who wrote judita in the french revolution

(Accessed on November 21, 2016)

who wrote judita in the french revolution

Margarita Stocker , a critic published in the Renaissance Quarterly magazine , p. 53 , p. 3 , autumn 2000 .

In his work , Stocker developed literary achievements during the French Revolution , which as a basic proposal used Maruli 's work , its influences during religious wars , the Reformation , which rejected a large part of the parabole , and the influence in the film industry , music and legends that formed for the Nazi and Communist regime . Yale University Press , Yale Books : Old and New Edition : Judith : Sexual Warrior , Women and Power in Western Culture , November 1 , 1998 ( accessed November 21 , 2016 )

Margarita Stocker, kritika objavljena u časopisu Renaissance Quarterly, sv. 53, br. 3, jesen 2000.

Margarita Stocker, a critic published in the Renaissance Quarterly magazine, p. 53, p. 3, autumn 2000. (Accessed on November 21, 2016) In his work, Stocker developed literary achievements during the French Revolution, which as a basic proposal used Maruli's work, its influences during religious wars, the Reformation, which rejected a large part of the parabole, and the influence in the film industry, music and legends that formed for the Nazi and Communist regime.Yale University Press, Yale Books: Old and New Edition: Judith: Sexual Warrior, Women and Power in Western Culture, November 1, 1998 (accessed November 21, 2016)

Margarita Stocker, a critic published in the Renaissance Quarterly magazine, p. 53, p. 3, autumn 2000.

Marul's blue new to the 500th anniversary of the original plowing of broken nodes, Vijenac, no. 699 - 700, 17 December 2020, accessed on 21 July 2021.

Juditin jubilej: peta stoljetnica prvog izdanja (1521–2021)
.
Vjerojatno nikada nećemo doznati treba li pukom stjecaju okolnosti pripisati činjenicu da je prvo izdanje Marulićeve Judite tiskano 13. kolovoza 1521, samo pet dana prije Marulićeva 71. rođendana. Moguće da je njezin urednik Petre Srićić, čovjek čijom je „pomnjom i nastojan’jem“ knjiga objavljena, vodio računa o nadnevcima: uz malo sreće (tj. ako plovidbu ne bi omele nevere, koje su na Jadranu česte oko Vele Gospe), primjerci knjige mogli su prispjeti u Split navrijeme da budu uručeni slavljeniku. No dan kad je knjigu napokon dobio otisnutu zacijelo je za njega bio fešta, ako i nije bila rođendanska. Jer, završetak svojega posla on je datirao punih dvadeset godina prije toga: 22. travnja 1501. Autorski ponos i iznenađujuća svijest o položaju što ga novo djelo zauzima u domaćoj književnoj tradiciji jasno izbijaju iz riječi što ih je zapisao koji mjesec kasnije: „Izradio sam jedno djelce u stihu na našem materinskom jeziku, podijeljeno u šest knjiga, koje sadrži historiju o Juditi i Holofernu. Dovršio sam ga protekle korizme i posvetio ga našem gospodinu kanoniku prvopojcu. Sastavljeno je more poetico, dođite i pogledajte ga, reći ćete kako i hrvatski jezik ima svojega Dantea. Smjelost koju osjećam kada sam s Vama čini da se odveć precjenjujem“ (pismo Jeronimu de Cipcis, 19. srpnja 1501). Dok se u toj se privatnoj bilješci samosvijest korigira skromnošću, završni stihovi epa upravo ovidijevskim iskazom (sjetimo se Metamorfoza!) proriču da će djelo trajati do kraja svijeta – ili barem dok bude onih koji će čitati „slovinjska slova“.
Frontispicij prvog izdanja Marulićeve Judite (1521)
Škrte, ali dragocjene podatke o okolnostima izlaska prvotiska nalazimo na početku i na kraju knjige. Iz talijanskoga kolofona doznajemo da je tiskana u Veneciji, u oficini Guglielma da Fontaneta iz Monteferrata. Taj tiskar i urednik objavio je od 1514. do 1553. više od stotinu naslova na latinskom i talijanskom; koliko je poznato, Marulićeva knjiga jedina je njegova tiskovina na nekom trećem jeziku. U nastavku kolofona stoji: „ad instantia de maistro Marco libraro al signo del libro“ – što će reći da je Fontaneto Juditu tiskao „na zahtjev meštra Marka, knjižara kod znaka knjige“. Te riječi bolje se razumiju pogledamo li frontispicij. Na njemu se, dakako, čita onaj dugi i slavni naslov: Libar Marka Marula Splićanina u kom se uzdarži istorija svete udovice Judit u versih harvacki složena, kako ona ubi vojvodu Oloferna po sridu vojske njegove i oslobodi puk izraelski od velike pogibili. Ispod je pak otisnuto: „Prodaju se [dakako: knjige] u Bnecih, u Markariji, u štacun ki darži libar za sinjao.“ Dakle Judita se prodaje u dućanu koji ima knjigu kao znak (na frontispiciju se ističe drvorez okrunjene knjige s ukrašenim okovanim koricama). Knjižara se nalazila „u Markariji“, tj. u predjelu Mercerie, sklopu ulica koji povezuje Trg sv. Marka i Rialto. Na tom se području oduvijek na prodaju nudila roba što je brodovima Serenissime stizala sa svih strana svijeta, a i danas je to glavna arterija mletačke trgovine, kojom teku (ili su donedavno, prije aktualne pandemije, tekle) rijeke turista u potrazi sa suvenirima, selfijima ili slobodnim stolovima. Gužve je bilo i u Marulićevo doba, no ponuda je bila drugačija: po riječima Martina Lowryja (u knjizi Svijet Alda Manuzija), „prolaznik koji se s Rialta duž Mercerija spuštao prema crkvi sv. Marka bio je okružen vijencem uličnih knjižara“.
Nažalost, do danas nije bilo moguće utvrditi tko je bio „maistro Marco libraro“ i gdje se točno nalazio njegov „štacun“. No neke druge, ne manje dragocjene podatke pruža hrvatski eksplicit Judite: „Ovdi svaršuju knjige Marka Marula Splićanina svarhu istorije svete udovice Judite, štampane u Bnecih pomnjom i nastojan’jem Petreta Srićića Splićanina. Na svem Bogu hvala. Amen.“ Formulacija „pomnjom i nastojan’jem“ podudarna je s uobičajenim izrazima u kolofonima Marulićevih (i ne samo njegovih) knjiga na latinskom, pa zaključujemo da je Srićić bio urednik, možda i suizdavač izdanja iz 1521, a ne bi bilo neobično da je na sebe preuzeo i korekturu sloga. S obitelji Srića/Srićić Marulić je bio povezan prijateljskim i rodbinskim vezama, koje se nastavljaju i nakon njegove smrti, pa se taj isti Petre Srićić (Petrus Lucharus) pojavljuje kao adresat posvete Frane Božićevića uz Život Marka Marulića Splićanina: tu se on oslovljava kao „jedinstveni štovatelj“ Marulićev.
Završetak epa, eksplicit i kolofon u prvom izdanju Marulićeve Judite (1521)
Do danas nema pouzdana odgovora na pitanje zašto je rukopis Judite ostao netiskan puna dva desetljeća. Ne znamo ni koju je nakladu imao mletački prvotisak, no čini se da ona nije bila velika. Knjiga koja nije na latinskom ili talijanskom, a nije ni namijenjena bogoslužju, teško da je mogla navesti izdavača i tiskara na tiražu veću od koje stotine primjeraka. No kolika god da je bila, brzo je iscrpljena: već 30. svibnja 1522. godine objavljeno je drugo izdanje; tiskar je Bernardino Benalio, a na frontispiciju stoji da se knjiga prodaje „u Zadri, [o]d Jerolima Mirkovića“. Treće je uslijedilo već 29. siječnja 1523. (u knjizi po mletačkom kalendaru stoji: 1522), a ovaj put naručitelj je Giacomo di Negri iz Alessandrije (u Pijemontu), koji stanuje u Dubrovniku. Tri otiska u nepunih osamnaest mjeseci nedvojben su znak da je knjiga bila tražena, a podatak da osobe ključne za tisak potječu iz triju kulturnih središta na istočnoj obali Jadrana pokazatelj je čitateljskog zanimanja na širem prostoru. Marulićev prijatelj i biograf Frane Božićević dao je prvu „kritičku ocjenu“ epa: „Pripovijest o Juditi, urešena ilirskim ritmovima i skladno prevedena, tako da oni koji su vješti tom jeziku ne mogu pročitati ništa ljupkije i ništa ugodnije, u šest knjiga“. U njegovu popisu Marulićevih djela to je jedini hrvatski naslov i jedini je popraćen komentarom. Uskoro je Marulić kod domaćih pisaca – Zoranića, Hektorovića, Karnarutića, Budinića, Barakovića – zadobio status uzornog autora, klasika. Makar ne treba zanemariti njegove tiskane sveske na latinskom, pa ni rukopisnu cirkulaciju hrvatskih djela, položaj na vrhu domaćega Parnasa ponajvećma je stekao zahvaljujući Juditi.
Ipak, novi pretisci su rijetki: četvrto izdanje izlazi 1586, a peto 1627. Marulićevo ime živi u 17. st. zahvaljujući latinskim spisima i njihovim prijevodima, dok sljedeće, prosvjetiteljsko stoljeće očito nije bilo naklonjeno njegovim latinskim moralno-didaktičnim i teološkim raspravama, ali objavljuju se povijesni spisi: Djela dalmatinskih i hrvatskih kraljeva te ulomci iz Tumača uz natpise starih. Maruliću gotovo da nema spomena ni kod domaćih: Marko Dumanić u Pregledu znamenitih Splićana tek bilježi Juditu (po Božićeviću, ali bez pohvale), dok Jerolim Kavanjin i Ivan Dražić pisca slave (ovaj drugi ponešto i prevodi), ali o epu šute.
U devetnaestostoljetnoj Europi Marulić je gotovo posve zaboravljen. Hrvatskim preporoditeljima Judita nije bliska jer se ne uklapa ni u romantičarske koncepcije književnosti, ni u nove versifikacijske modele, ni u jezičnu reformu koja uspostavlja štokavski standard (ideal je dubrovačka književnost, Ivan Gundulić i njegov Osman). Ipak, uspostavom temeljnih institucija (Matica, Sveučilište, JAZU) započelo je sustavno proučavanje i objavljivanja kulturne baštine, pa je u ediciji Stari pisci hrvatski Maruliću pripalo počasno prvo mjesto. Tako se 1869. napokon pojavilo šesto izdanje Judite – prvo priređeno kritički, trudom Vatroslava Jagića i Ivana Kukuljevića Sakcinskog. Ono označava početak suvremene hrvatske filologije i književne historiografije; no ep je, kao i hrvatski opus u cjelini, do kraja stoljeća redovito uziman kao vrelo za filološke analize, a o književnim se aspektima baš i nije govorilo. Rijetka je iznimka Ferdo Müller, koji se u ogledu „Kako valja čitati pjesnike, a napose Marulićeva ‘Juditha’“ (1877) zalaže za pristup Juditi kao književnom djelu: njegovi argumenti i danas, unatoč povremenoj naivnosti, zaslužuju pozornost. Nadir kritičkih ocjena doživio je Marulić 1886. u riječima Tome Maretića, koji je usputno presudio da je on uglavnom dosadan pisac, „za kojega su svi složni koji su ga čitali da mu ne stoji pjesnička vrijednost baš visoko iznad ništice“. Te su riječi svojim stihovima i ocjenama opovrgnuli upravo pjesnici: Kranjčević, Arnold, Ujević, Nazor.
Četiristota obljetnica nastanka djela bila je poticajna: Matica hrvatska objavila je 1901. divot-izdanje Judite, opremljeno monografskim uvodom Petra Kasandrića te tumačem, napomenama o jeziku i rječnikom Marcela Kušara. Bilo je to prvo izdanje koje se obraća široj kulturnoj publici, a ujedno afirmira Juditu kao živu pjesničku tvorevinu. Pojavile su se prigodne i studijske publikacije: svečani prilog Vienca, knjižica Josipa Florschütza, Ljetopis društva hrvatskih književnika za godinu 1900-1903). No nakon slavlja – šutnja: Judita se ne spominje ni 1921. (400. obljetnica prvotiska), ni 1924. (400. obljetnica Marulićeve smrti). Novo izdanje pojavit će se nakon punih pola stoljeća – u reprezentativnoj publikaciji zagrebačke Zore, 1950. godine, s predgovorom Mihovila Kombola i prilozima Marcela Kušara i Vjekoslava Štefanića. Iste godine JAZU je objavila faksimil prvog izdanja i zbornik u proslavu petstogodišnjice Marulićeva rođenja, koji sadrži ishodišnu studiju Petra Skoka O stilu Marulićeve Judite: u njoj je taj filolog s estetskim senzibilitetom prikazao poetičke i kompozicijske osobitosti spjeva te analizirao i visoko vrednovao njegovu stilsko-retoričku opremu. Nekako u isto vrijeme Miroslav je Krleža, slaveći Marina Držića, otpisao priličan broj renesansnih i baroknih književnih djela, pa i Juditu, proglašavajući ih jezuitskim tvorevinama; uz autoritarnost suda pokazao je pritom manjkavu književnopovijesnu kompetenciju.
Izvedba Judite Katarine Livljanić na Splitskom ljetu 2007. / Preuzeto s http://arhiva-splitskoljeto.hnk-split.hr
U drugoj polovici stoljeća izdanja su učestala: 1968. (dotjerana verzija onog iz 1950), pa 1970. (Ivan Slamnig za niz Pet stoljeća hrvatske književnosti) i 1971. (u knjizi Plavca nova). Ovo posljednje Juditu doduše donosi u pokraćenoj verziji, ali tu je djelo prvi put tiskano u pjesnikovu rodnom gradu. Urednici knjige, Mirko Tomasović i Tonko Maroević, ujedno se pojavljuju kao predstavnici novog naraštaja tumača; odsad će se Juditi pristupati s komparatističkim uvidom, sa sviješću o žanrovskim odrednicama (biblijsko-vergilijevski ep, sacra poesis) i s novim vrednovanjem, koje vodi računa o humanističko-renesansnoj poetici (načelo oponašanja i natjecanja, estetika istovjetnosti, retorički i stilski ornatus). Novo tekstološko čitanje ep dobiva u izdanju Milana Moguša (u nizu Marulićevih Sabranih djela, 1988). Splitsku manifestaciju Knjiga Mediterana inaugurira divot-izdanje sa slikama hrvatskih umjetnika (1989), Matica hrvatska objavljuje Juditu s pretiskom drugog izdanja (1998), nižu se školske edicije. Spoznaje struke na kraju tisućljeća sintetizira Mirko Tomasović u monografiji o Maruliću (1999), u kojoj Juditi posvećuje četrdesetak stranica. Novost je i pojava prijevodā: u suvremeni hrvatski standard ep pretaču Ivan Slamnig (samo prvo pjevanje) i Marko Grčić (oba u prozi), dok Nikica Kolumbić nudi prepjev u stihovima. Prvi integralni inojezični prijevod, na engleski, objavio je Henry R. Cooper Jr. u New Yorku 1991, kod uglednog nakladnika Columbia University Press.
Posljednjih četrdesetak godina prijevodna recepcija Marulića odvija se na dva kolosijeka: dok se latinski spisi prvi put prevode na hrvatski te time postaju dostupniji u matičnoj kulturi, hrvatska Judita postaje međunarodnom književnom činjenicom. Inozemni književni znalci prepoznaju u njoj specifičnu pojavu u kontekstu renesansnog pjesništva (starozavjetni, k tomu ženski lik svojevrsni je unicum u onodobnoj biblijsko-vergilijevskoj epici).
Matičino divot-izdanje Judite iz 1901.
Strane kolegice i kolege ne samo da pišu studije o Juditi, neki od njih poduhvatili su se i prevođenja. Od Cooperova prijevoda naovamo objavljene su integralne verzije na mađarskom (István Lőkös, 1999), talijanskom (Luciana Borsetto, 2001), francuskom (Charles Béné, 2002), litavskom (studenti kroatistike Sveučilišta u Vilniusu pod vodstvom Roberta Bebeka, 2007). Manji ili veći ulomci prevedeni su u engleske stihove, na slovenski, španjolski, njemački, češki, esperanto. U naše doba hrvatska Judita kao da ponavlja uspjehe Marulićevih latinskih knjiga, koje su u 16. i 17. stoljeću prevedene na sve važnije europske jezike.
Mercerie na veduti Venecije Jacopa de’ Barbarija (1497-1500)
Nije pretjerano kazati da je drevni ep doživio u 21. stoljeću novu mladost. Počelo je obilježavanjem pete stoljetnice nastanka 2001. godine. Izišlo je izdanje s novim, dosad najopsežnijim tumačem (u knjizi Marko Marulić, Duhom do zvijezda, B. Lučin, 2001), a u Splitu je na Marulićevim danima održan međunarodni skup Marko Marulić, otac hrvatske književnosti. Zbornik radova sa skupa, objavljen kao jedanaesti svezak godišnjaka Colloquia Maruliana (2002), okuplja priloge tridesetak autora iz osam zemalja; Juditi je posvećena polovica sveska, s pristupima u rasponu od književne povijesti, komparatistike, jezikoslovlja, tekstologije, traduktologije i teologije do ženskih studija i libretistike. Spomenuti je i marulološke skupove na Svečilištu u Padovi i u Kongresnoj knjižnici u Washingtonu, također ukoričene u zbornike, te cjelovit rječnik Judite (M. Moguš). Osim inojezičnih prijevoda, objavljeno je još nekoliko domaćih izdanja, koja na svoj način pokazuju potrebu čitateljske publike (unatoč lutanjima i nedoumicama kad je riječ o mjestu Judite u školskoj lektiri). Zasad je najnovije ono što se pojavilo u svesku Marulićevih hrvatskih stihova i proze, u Matičinu nizu Stoljeća hrvatske književnosti (2018).
Marulićeva pjesnička preinaka biblijske pripovijesti privlačnu je snagu već bila potvrdila u kazališnom i likovnom mediju: sjetimo se barem scenske obradbe Tonka Maroevića i Marina Carića na Splitskom ljetu 1979, slikarskih viđenja u izdanju iz 1989, zadarske lutkarske adaptacije Branka Stojakovića iz iste godine. Sada se odazvala književnost, romanom Judita Mira Gavrana (2001) i prikazanjem Pobjednica Judit Borisa Senkera (2004). Sadržajna asocijativnost, dramatika radnje, bogati dijalozi, pikturalnost opisa, zvučnost i ritam čakavskih stihova nadahnuli su nove scenske verzije: operu Judita Frane Paraća (2000), glazbenu monodramu Katarine Livljanić (2006, izvođena s obje strane Atlantika).
„Tema Judita“ zbog Marulića je u hrvatskoj kulturi zadobila osobito značenje, no ne treba zaboraviti da je univerzalna i trajno aktualna. Dubinski intrigantan zaplet s udovicom ljepoticom koja zavede silnika da bi ga dekapitirala ima uz dramatski naboj konotacije erotske, psihoanalitičke, političke, feminističke… Stoga nije začudno što joj se književnost i druge umjetnosti vraćaju u dugom nizu stoljeća: svjedok su knjiga Margarite Stocker Judith: Sexual Warrior: Women and Power in Western Culture (1998), zbornik The Sword of Judith: Judith Studies Across the Disciplines (2010), monografija Paole Cosentino Le virtù di Giuditta. Il tema della „mulier fortis“ nella letteratura del Cinquecento e del Seicento (2012); zanimljiv nam je i nešto uži pristup što ga podastire Francesca Maria Gabrielli u knjizi Evine kćeri: Žene o biblijskim ženama u talijanskoj renesansi (2019).
Kao prvi autorski ep na narodnom jeziku, Marulićeva Judita na odlučujući je način potvrdila pojavljivanje renesanse u hrvatskoj književnoj kulturi i postala zaglavnim djelom nacionalne književne tradicije. Nove interpretacije i izdanja produbljuju uvide, ali i potiču nove pristupe. Za jubilarnu 2021. već su najavljena dva izdanja epa, međunarodni skup, izložbe. Dijalog „staroslavnog začinjavca“ (kako ga nazva Matoš) i njegovih čitatelja živo se nastavlja u današnjici. Marulova plavca nova u 500. obljetnicu prvotiska uplovljava razapetih jedara, s vjetrom u krmu.
699 - 700 - 17. prosinca 2020. | Arhiva
Klikni za povratak

Manji ili veći ulomci prevedeni su u engleske stihove, na slovenski, španjolski, njemački, češki i esperanto jezik.Bratislav Lučin, Juditin jubilej: peta stoljetnica prvog izdanja (1521–2021).

Marulova plavca nova u 500. obljetnicu prvotiska uplovljava razapetih jedara, Vijenac, br. 699 - 700, 17. prosinca 2020., pristupljeno 21. srpnja 2021.

(Luciana Borsetto, 2001.) French language (Charles Béné, 2002.) Lithuanian languageIvo Sanader, Marulić in Lithuania, Judita in Lithuania: record from the official state visit to the Republic of Lithuania, 4 and 5 November 2005./Marko Maruličiaus : History about holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy holy Less or greater roles are translated into English texts, in Slovenian, Spanish, German, Czech and Esperanto languages.Bratislav Lučin, Judith Jubilee: the fifth century of the first edition (1521–2021). Marul's blue new to the 500th anniversary of the original plowing of broken nodes, Vijenac, no. 699 - 700, 17 December 2020, accessed on 21 July 2021.

Less or greater roles are translated into English texts, in Slovenian, Spanish, German, Czech and Esperanto languages.Bratislav Lučin, Judith Jubilee: the fifth century of the first edition (1521–2021).

Marul's blue new to the 500th anniversary of the original plowing of broken nodes, Vijenac, no. 699 - 700, 17 December 2020, accessed on 21 July 2021.

The meaning of the language of Judith is the most significant work of Maruli and the most significant work of the Croatian humanist and Renaissance literature.

In addition to Croatia, it was recognised throughout Europe as the equivalent of Shakespeare or Dante's works.

Question: who wrote judith and the meaning of judith

The meaning of the language of Judith is the most significant work of Maruli and the most significant work of the Croatian humanist and Renaissance literature.

In addition to Croatia, it was recognised throughout Europe as the equivalent of Shakespeare or Dante's works.

who wrote judith and the meaning of judith

Question: which of maruli's works is the most significant work of the croatian renaissance

which of maruli's works is the most significant work of the croatian renaissance

Question: judita is the latin version of which play by dante

judita is the latin version of which play by dante

Question: judita was the equivalent of which two works

judita was the equivalent of which two works

Question: judita is the equivalent of which of shakespeare's works

judita is the equivalent of which of shakespeare's works

Question: where was judita written in the middle ages

where was judita written in the middle ages

Question: judita is the most significant work of which nationality

judita is the most significant work of which nationality

Question: judith is the most significant work of which type of literature

judith is the most significant work of which type of literature

The meaning of the language of Judith is the most significant work of Maruli and the most significant work of the Croatian humanist and Renaissance literature .

In addition to Croatia , it was recognised throughout Europe as the equivalent of Shakespeare or Dante 's works .

Značaj Jezik Judita je najznačajnije Marulićevo djelo i najznamenitije djelo hrvatske humanističke i renesansne književnosti.

Osim u Hrvatskoj, bilo je priznato u cijeloj Europi kao istovrijednica Shakespeareovim ili Danteovim djelima.

The meaning of the language of Judith is the most significant work of Maruli and the most significant work of the Croatian humanist and Renaissance literature. In addition to Croatia, it was recognised throughout Europe as the equivalent of Shakespeare or Dante's works.

The meaning of the language of Judith is the most significant work of Maruli and the most significant work of the Croatian humanist and Renaissance literature.

In addition to Croatia, it was recognised throughout Europe as the equivalent of Shakespeare or Dante's works.

In this epic Marulić also presented himself as a Renaissance poet, the leader of a new literary and historical artistic path in Croatian and European literature.

MARUL NA OBALI TEMZE
Stilska ljepota, vizualni i akustički elementi teksta te alegorijski odjeci starozavjetne junakinje Judite, koja u spjevu postaje simbolom spasiteljice domovine od agresora, uspjeli su ganuti suvremenu publiku
Kada je kralj Henrik VIII pomno čitajući Marulićev Evangelistar crtežom kažiprsta označio dijelove teksta koji su mu posebno zapeli za oko i ostavio vlastoručni zapis na marginama, možda je bio na jednom od svojih raskošnih brodova ploveći Temzom. Bilo bi lijepo zamisliti da je u raspravi sa svojim plemićima citirao poneki Marulov zapis i da se eto sada, nakon gotovo pet stoljeća, na obali Temze ponovo začula riječ slavnoga našijenca, no sada na hrvatskom:
Mirisi vonjahu, zvonjahu psaltiri,
Popovi pojahu, odpivahu miri...
Katarina Livljanić toplim nas je altom uz pratnju lirice ponijela u svijet biblijskih priča i srednjovjekovne glazbe. Pjevanjem i naracijom uz minimalnu, ali vrlo sugestivnu, mimiku izvanredno je interpretirala ne samo Marulove stihove nego i unutrašnji nemir, dileme, agoniju u duši Judite i Holoferna. Albrecht Maurer virtuozno je pratio na lirici i vielli. Glazbena monodrama The Agony of Judith (Juditina agonija) izvedena je samo nekoliko dana nakon 505. obljetnice Marulićeve Judite, čiju je posvetu Marulić datirao 22. travnja 1501. Katarina Livljanić je, koristeći se ulomcima glagoljaške, beneventanske, gregorijanske glazbe i tradicionalnim crkvenim napjevima iz Dalmacije, stvorila glazbenu rekonstrukciju koja prati izbor stihova iz Marulićeva epskog sastavka i teksta iz zbirke Vartal koji se pripisuje Maruliću. Projekt je vrlo zahtjevan za izvođače, koji su jedan sat bez stanke na sceni. Publika je pratila sadržaj diskretnom projekcijom teksta prijevoda na engleski jezik, a za tu su prigodu Katarina Livljanić i Benjamin Bagby prilagodili prijevod Henryja R. Coopera. Dvojezičan tekst objavljen je u cijelosti u programu koncerta. Glazbena je monodrama uvrštena u ciklus istraživanja glazbene baštine Explorations in Time, a nastup je najavljen kao »hrvatsko remek–djelo ispričano poezijom i glazbom«. Izvedba ansambla Dialogos privukla je brojnu publiku, koja je izvođače nagradila oduševljenim pljeskom. Stilska ljepota, vizualni i akustički elementi teksta te alegorijski odjeci starozavjetne junakinje Judite, koja u spjevu postaje simbolom spasiteljice domovine od agresora, uspjeli su ganuti suvremenu publiku. »Tema je i danas aktualna, ali na drukčiji način. Na Juditu možemo gledati kao na nacionalnu junakinju, ali ja je vidim kao fanatika, to je ludi čin, ona nema povjerenja u vojsku koja bi trebala osloboditi njezin narod, nego sama želi ubiti neprijatelja, jer joj Bog to zapovijeda.« To je opasna ideja, kaže Katarina Livljanić u intervjuu koji je objavio dnevnik »Independent«, ističući kako tema te glazbene drame nije samo rana glazba, nego i politika. Koncert je posebno istaknut u programskoj knjižici kulturnoga centra South Bank, a opširnu su informaciju objavili dnevni listovi i magazin »Time Out«. Katarina Livljanić sudjelovala je u vrlo popularnoj radijskoj emisiji BBC–a Womens Hour. Oduševljena prijemom publike i ocjenama stručnjaka projekta na kojemu je radila nekoliko godina kao muzikologinja, skladateljica, redateljica i izvođačica Katarina Livljanić kaže kako je zahvalna hrvatskim stručnjacima Bratislavu Lučinu i Jošku Čaleti, koji su joj pomogli tijekom istraživanja glazbene baštine. U sljedećoj izvedbi u rujnu, koju će izvesti pod naslovom Judita, Dialogosu će se pridružiti Norbert Roderkichner na flauti, a razradit će i scensku postavu za koju je zaslužna Sanda Hržić. Praizvedba Judite nije važna samo kao prvi nastup ansambla Dialogos u Velikoj Britaniji, nego posebice za promidžbu hrvatske renesansne književnosti i glazbene baštine u svijetu. Katarina Livljanić, rodom Zadranka, diplomirala je na Muzičkoj akademiji u Zagrebu, a nakon toga specijalizirala je muzikologiju i pjevanje u Parizu, gdje je i doktorirala. Već šest godina predaje srednjovjekovnu glazbu na Sorbonni. Njezin ansambl Dialogos nastao je kao ženski vokalni ansambl, ali broj izvođača mijenja se s obzirom na program. Njihove izvedbe i CD–ovi s programom hrvatske i talijanske srednjovjekovne glazbe dobili su brojne nagrade i priznanja najvećih stručnjaka diljem svijeta. Katarina Livljanić predaje i na američkim i kanadskim sveučilištima, stručna je savjetnica programa festivala stare glazbe, a 1998. osnovala je u Irskoj, na sveučilištu u Limericku, katedru za interpretaciju gregorijanskoga korala. Uz sjajnu pjevačku karijeru, Katarina Livljanić jedan je od najvećih stručnjaka za glazbu srednjovjekovlja u svijetu.
Iz Londona Flora Turner Vučetić
Klikni za povratak

Question: who wrote the epic judita in croatian renaissance

In this epic Marulić also presented himself as a Renaissance poet, the leader of a new literary and historical artistic path in Croatian and European literature.

who wrote the epic judita in croatian renaissance

Question: what is the order of action in judita

Question: the epic judita by marko marulić was written during which time period

the epic judita by marko marulić was written during which time period

Question: what type of poet is marulić in judita

Question: what nationality is the author of judita

what nationality is the author of judita

Question: what path did marulić take in judita

povijesnog umjetničkog pravca u hrvatskoj i europskoj

Question: where does the epic judita take place

Question: what type of painting is judita by maruli

what type of painting is judita by maruli

In this epic Marulić also presented himself as a Renaissance poet , the leader of a new literary and historical artistic path in Croatian and European literature .

This is first and foremost visible in the clarity of everything it shows , describes , tells , in the order of exposure of arrival and development of action ( fabule ) and in the picturesque of the work itself .

Ovim epom Marulić se predstavio i kao renesansni pjesnik, predvodnik novog književno-povijesnog umjetničkog pravca u hrvatskoj i europskoj književnosti.

To je ponajprije vidljivo u jasnoći svega što prikazuje, opisuje, pripovijeda, u redoslijedu izlaganja dođaja i razvoju radnje (fabule) te u slikovitosti samoga djela.

In this epic Marulić also presented himself as a Renaissance poet, the leader of a new literary and historical artistic path in Croatian and European literature. This is first and foremost visible in the clarity of everything it shows, describes, tells, in the order of exposure of arrival and development of action (fabule) and in the picturesque of the work itself.

In this epic Marulić also presented himself as a Renaissance poet, the leader of a new literary and historical artistic path in Croatian and European literature.