Francuska Republika (fra. République Française) je država u zapadnoj Europi, s nekoliko prekomorskih teritorija i otoka. Kontinentalna Francuska (France métropolitaine) graniči s Belgijom, Luksemburgom, Njemačkom, Švicarskom, Italijom, Monakom, Andorom i Španjolskom. Prekomorski posjedi uključuju Francusku Gvajanu u Južnoj Americi, te otoke poput Martinika, Réuniona i Nove Kaledonije u Atlantskom, Indijskom i Tihom oceanu.

Francuska je jedna od zemalja osnivačica Europske unije, i njena teritorijem najveća članica. Također je zemlja osnivačica Ujedinjenih naroda, i jedna od pet stalnih članica Vijeća sigurnosti; pored toga je i članica grupa G7 i G-20, NATO-a, OECD-a, Frankofonije i niza drugih međunarodnih organizacija         .

Glavni ideali Francuske izraženi su u Deklaraciji o pravima čovjeka i građanina. Ustavom je definirana kao nedjeljiva, sekularna, demokratska i socijalna država. Jedna je od najrazvijenijih, najbogatijih i najprepoznatljivijih država svijeta, a s 82 milijuna turista godišnje i najposjećenija.

 Povijest

 Antika i Srednji vijek

Teritorij današnje Francuske ljudi su nastanjivali od prapovijesnih vremena. Iz tog doba ostaju mnoge oslikane spilje, uključujući jednu od najpoznatijih i najbolje očuvanu, onu u Lascauxu.

Grčka kolonija Masalija osnovana je oko 600. godine prije Krista, na mjestu današnjeg grada Marseillea. Istovremeno, unutrašnjost Francuske nastanjuju galska plemena. Granice današnje Francuske, od Rajne do Atlantika, i od Pireneja i Sredozemnog mora do kanala La Manche otprilike odgovaraju granicama keltske države Galije.
thumb|200px|left| Crtež iz Lascauxa
Galiju su postupno pokorili Rimljani između 125. i 52. godine prije Krista. Sjeveroistočna granica Rimskog Carstva na rijeci Rajni pokazala se nebranjivom u 4. stoljeću nakon Krista, kada su započele Barbarske invazije, a rimske provincije u Galiji počeli nastanjuvati Germani.

Sjeverni dio Galije nastanili su Franci, koji su uspjeli pokoriti ostala plemena. Njihov se kralj Klodvig I. preobratio na kršćanstvo 498. godine. Franci su prihvatili galsko-rimsko nasljeđe i romanske jezike. Klodvig je proglasio Pariz svojim glavnim gradom i osnovao dinastiju Merovinga.

Merovinška dinastija vladala je 270 godina, dok ju nije zamijenila dinastija Karolinga, koju je osnovao Pipin Mali. Njegov sin Karlo Veliki ujedinio je franačka kraljevstva i osnovao golemo carstvo u zapadnoj i srednjoj Europi. Papa Lav III. okrunio je Karla Velikog za cara Svetog Rimskog Carstva, čime je uistinu započela duga povijesna veza Francuske i Katoličke crkve.

Karlovo carstvo se raspalo nakon smrti njegovog sina i nasljednika, Luja I. 843. godine je, Verdunskim ugovorom, carstvo podijeljeno između Lujeva tri sina. Istočna Franačka pripala je Ludvigu Njemačkom, središnji dio Lotaru, a Zapadna Franačka Karlu II. "Ćelavom". Upravo se Zapadna Franačka nalazila na teritoriju koji otprilike odgovara području današnje Francuske, te je bila prethodnicom moderne Francuske.
thumb|200px|right|Karlo Veliki i Ljudevit I. Pobožni
Karolinška dinastija nastavila je vladati do 987. godine, kada je kraljem postao Hugo Capet. Dinastije Capet (Kapetovići), Valois i Bourbon postupno su ujedinile zemlju, prethodno oslabljenu vikinškim upadima u 9. i 10. stoljeću.

1066. godine je Vilim I. Osvajač, normanski vojvoda, pokorio Englesku i postao engleskim kraljem. Uveo je francuski kao službeni jezik (što je utjecalo na evoluciju staroengleskog u srednjeenglski jezik), feudalni sustav i imovinski katastar. Miješanjem Normana i Anglosasa počinje se formirati engleska nacija.

Francuski su vitezovi igrali značajnu ulogu u Križarskim ratovima, do te mjere da je arapska riječ za križara Al-Franj, što znači Franak.

1328. godine bez nasljednika umire Karlo IV. "Lijepi". Prema Salijskom zakoniku, kruna nije mogla pripasti ženi, niti rođaku po ženskoj liniji. U skladu s time, krunu umjesto engleskog kralja Edvarda III. nasljeđuje Karlov rođak Filip IV. Edvard je osporio njegovo nasljedstvo, pa su Engleska i Francuska 1337. godine započele sukob koji je kasnije prozvan Stogodišnjim ratom. Iako su tijekom rata izgubili značajnu količinu teritorija, Francuzi su pod vodstvom Ivane Orleanske uspjeli vratiti većinu izgubljenih posjeda.

U to je doba Francuska, kao i ostatak Europe, bila zahvaćena epidemijom kuge, koja je prepolovila Francusku populaciju od 17 milijuna ljudi.

 Od Renesanse do Napoleona
Za vrijeme Renesanse, Francuska je vodila ratove sa Svetim Rimskim Carstvom, poznate pod imenom Talijanski ratovi. Došlo je do standardizacije francuskog jezika, koji će postati jezikom europske aristokracije.

Francuska moć u Europi je postupno rasla, da bi kulminirala za vrijeme kralja Luja XIV. u 17. stoljeću. Francuska je tada imala najbrojniju populaciju na kontinentu i enorman utjecaj na europsku politiku, ekonomiju i kulturu. Francuski je postao jezikom diplomacije, znanosti i književnosti, te je ostao najznačajniji svjetski jezik sve do 20. stoljeća. Francusko se kraljevstvo prostiralo Sjevernom Amerikom, Afrikom i Azijom, te je bilo manje samo od Britanskog Carstva.
thumb|250px|left|Juriš na Bastilju
Pod vladavinom Luja XV. Francuska je pretrpila poraz u Sedmogodišnjem ratu i izgubila dio prekomorskih posjeda, ali je stekla nove teritorije u Europi, poput Korzike i pokrajine Lorraine. Luj XV. je svom unuku i nasljedniku Luju XVI. zemlju ostavio u financijski, politički i vojno nepovoljnoj situaciji. On je pak podržavao američku borbu za neovisnost, što je dodatno produbilo francuske dugove. Financijska kriza i primjer Američke revolucije bili su među glavnim povodima njene francuske inačice.

Francuska revolucija započela je Padom Bastilje 14. srpnja 1789. Apsolutna monarhija je zamijenjena ustavnom monarhijom. Donesena je Deklaracija o pravima čovjeka i građanina, kojom su definirana ljudska prava građana Francuske i svih ljudi bez iznimke. Deklaracija utvrđuje prirodna ljudska prava na slobodu, vlasništvo, sigurnost i otpor opresiji. Poziva na ukidanje aristokratskih privilegija poput izuzetaka kod oporezivanja, te jamči mogućnost rada u javnim službama na osnovi zasluga, a ne roda. Također proglašava slobodu govora i tiska, te zabranjuje neosnovana uhićenja. Ukidanjem privilegija plemstva i svećenstva uvodi se socijalna jednakost.

Iako je Luj XVI. uživao popularnost kao ustavni monarh, javno mnijenje se polako počelo okretati protv njega, što je samo pogoršano njegovim bijegom u Varenne. Istovremeno, ostale europske monarhije bile su užasnute razvojem događaja u Francuskoj. 1792. godine je austro-pruska koalicija donijela Manifest u Braunschweigu, kojim prijeti razaranjem Pariza u slučaju da kraljevska obitelj Francuske nastrada. To dovodi do proglašenja rata s Austrijom u travnju, te ukidanja ustavne monarhije i proglašenja Republike u rujnu 1792.
thumb|150px|right|Napoleon Bonaparte
Godinu dana kasnije, Luj XVI. i njegova žena Marija Antoaneta osuđeni su za izdaju i smaknuti na giljotini. Pod utjecajem stranih monarhija izbijaju mnoge proturevolucije i unutarnji ratovi, te nastupa Vladavina terora. Unutar godine dana smaknuto je između 16 i 40 tisuća ljudi u sukobima suprotstavljenih revolucionarnih frakcija, Žirondinaca i Jakobinaca. Tek je Termidorskom reakcijom 1794. i pogubljenjem Maximiliena Robespierrea nasilju došao kraj.

Na vlast 1799. godine stupa Napoleon Bonaparte, prvo kao Konzul, a zatim i kao car. Napoleon je pokorio većinu kontinentalne Europe, usprkos različitim koalicijama europskih zemalja koje su mu se suprotstavljale. Tim pobjedama svijetom su pronešeni francuski revolucionarni ideali i reforme, poput metričkog sustava. Napoleon je poražen nakon katastrofalnog pohoda na Rusiju, te je Burbonska dinastija 1815. vraćena na vlast.

 Od monarhije do Republike
Do političkih promjena ponovno dolazi 15 godina kasnije, kada su Burbonci svrgnuti i uspostavljena ustavna Srpanjska monarhija; ona je pak trajala do proglašenja Druge republike u jeku europskih revolucija 1848. Odluke o ukidanju ropstva i univerzalnom muškom pravu glasa, donesene za vrijeme Revolucije pa kasnije ukinute, su ponovno stupile na snagu. Predsjednik Louis-Napoleon Bonaparte se proglasio carem Drugog carstva pod imenom Napoleon III.; 1870. je izgubio vlast nakon Francusko-pruskog rata i njegov je režim zamijenila Treća republika.

Francuski kolonijalni posjedi su rasli u 19. i 20. stoljeću, da bi kulminirali 1920-ih i 30-ih godina, kada je Francuska pod kontrolom držala oko 13 milijuna četvornih kilometara teritorija, odnosno 8,6% svjetske kopnene površine.

Uoči Prvog svjetskog rata Francuska je bila članica Antante. Rat je odnio živote 1,4 milijuna francuskih državljana. Međuratno razdoblje obilježile su napetosti u međunarnodnim odnosima i različite socijalne reforme, poput godišnjeg odmora, smanjenja broja radnih sati, te prisutsva žena u politici.

Ubrzo nakon izbijanja Drugog svjetskog rata, Kontinentalnu je Francusku osvojila Njemačka, te ju podijelila na okupacijsku zonu na sjeveru i Višijsku Francusku — marionetsku državu koja je surađivala s Hitlerom — na jugu. U suradnji sa Saveznicima, Slobodna Francuska pod vodstvom generala de Gaullea i Francuski pokret otpora uspjeli su izvojevati pobjedu nad Silama Osovine i vratiti francuski suverenitet.
thumb|250px|left|Oslobođenje Pariza 25. kolovoza 1944.
Nakon rata osnovana je Četvrta republika, na čelu s predsjednikom de Gaulleom. Uslijedilo je trideset godina spektakularnog gospodarskog rasta (Les Trente Glorieuses). Žene su pravo glasa dobile 1944. Francuska je bila jedna od osnivačica NATO-a 1949.

U 50-im i 60-im godinama Francuska je vodila dva kolonijalna rata. 1954. poražena je u pokušaju da zadrži kontrolu nad Francuskom Indokinom. Samo nekoliko mjeseci kasnije izbili su je sukob u Alžiru, kojeg je tada nastanjivalo oko milijun Europljana, uglavnom Francuza. U intenzivnoj debati o neovisnosti Alžira, koja je gotovo dovela do građanskog rata, 1958. dolazi do ustavnih promjena i uspostave Pete republike, s osnaženom ulogom predsjednika. To je de Gaulleu omogućilo da rat u Alžiru privede kraju 1962., proglašenjem alžirske neovisnosti. Preostale francuske kolonije postupno su dobivale neovisnost, posljednja među njima Vanuatu 1980.

Prosvjedi 1968. godine značajno su utjecali na socijalna pitanja u Francuskoj. Bio je to prijelomni trenutak kada se konzervativna Francuska, s izraženom ulogom religije, patriotizma i respekta prema autoritetu, okrenula liberalnijim idealima.

Francuska je od početka bila među glavnim protagonistima europskog ujedinjenja. Put prema Europskoj uniji započeo je povijesnom deklaracijom francuskog ministra vanjskih poslova Roberta Schumana, 9. svibnja 1952. Francuska se i danas zalaže za čvršće ujedinjenje europskih država i uspostavu snažnijeg političkog i obrambenog europskog aparata.

 Zemljopisna obilježja

Kontinentalna Francuska leži na zapadnom kraju Europe, između 41° N i 51° N zemljopisne širine, i 6° W i 10° E zemljopisne dužine. Nalazi se u sjevernom umjerenom klimatskom pojasu. Površina joj iznosi 547.030 km², što znači da je teritorijem najveća članica Europske unije.

Zbog tako velike površine, u Francuskoj postoje mnogi reljefni oblici i različita klimatska obilježja. Na sjeveru i zapadu Francuske nalaze se goleme ravnice, na jugozapadu Pireneji, u južnom središnjem dijelu izdiže se Središnji masiv, dok jugoistokom dominiraju Alpe. 4810 metara visok Mont Blanc, dugo smatran najvišim vrhom Europe, nalazi se na granici Francuske i Italije. Francusku ispresijecaju njene četiri najveće rijeke: Seine, Loire, Garonne i Rhône. U Kontinentalnu Francusku spada i otok Korzika.

Južnim dijelom Francuske prevladava mediteranska klima, u središnjem kontinentalna s toplim ljetima i oštrim zimama, dok sjeverni i zapadni dio imaju oceansku klimu s blažim ljetima i zimama, i s više oborina. Alpe i ostala planinska područja imaju alpsku klimu.

Francuski prekomorski posjedi dodaju njenom teritoriju još 127.813 km², čime se ukupna površina penje na 674.843 km². Francuska ima drugi najveći isključivi gospodarski pojas na svijetu, koji pokriva 11.035.000 km², odmah iza američkih 11.351.000 km².

 Administrativna podjela

Francuska je podijeljena na 27 administrativnih pokrajina (région), od kojih se 22 nalaze u Kontinentalnoj Francuskoj. Pokrajine su podijeljene na 101 departman (département), koji su pobrojani (uglavnom abecednim redom). Broj departmana se koristi, između ostalog, u poštanskim brojevima i registracijskim oznakama vozila.

Departmane čini 341 okrug (arrondissement), koji se pak sastoje od 4051 kantona (canton), a njih sačinjava 36697 komuna (commune). Komune biraju (gradska) vijeća, zbog čega je većina komuna član određene grupe koja se sastoji od dviju ili više komuna, sa zajedničkim vijećem.

thumb|300px|right|Pokrajine Kontinentalne Francuske
 Pokrajina Departmani Glavni grad Elzas (Alsace) Bas-Rhin, Haut-Rhin Strasbourg Akvitanija (Aquitaine) Dordogne, Gironde, Landes, Lot-et-Garonne, Pyrénées-Atlantiques Bordeaux Auvergne Allier, Cantal, Haute-Loire, Puy-de-Dôme Clermont-Ferrand Donja Normandija (Basse-Normandie) Calvados, Manche, Orne Caen Burgundija (Bourgogne) Côte-d'Or, Nièvre, Saône-et-Loire, Yonne Dijon Bretanja (Bretagne) Côtes-d'Armor, Finistère, Ille-et-Vilaine, Morbihan Rennes Centre Cher, Eure-et-Loir, Indre, Indre-et-Loire, Loiret, Loir-et-Cher Orléans Champagne-Ardenne Ardennes, Aube, Haute-Marne, Marne Châlons-en-Champagne Korzika (Corse) Corse-du-Sud, Haute-Corse Ajaccio Franche-Comté Doubs, Haute-Saône, Jura, Territoire de Belfort Besançon Gornja Normandija (Haute-Normandie) Eure, Seine-Maritime Rouen Île-de-France Essonne, Hauts-de-Seine, Paris, Seine-et-Marne, Seine-Saint-Denis, Val-de-Marne, Val-d'Oise, Yvelines Paris Languedoc-Roussillon Aude, Gard, Hérault, Lozère, Pyrénées-Orientales Montpellier Limousin Corrèze, Creuse, Haute-Vienne Limoges Lorraine Meurthe-et-Moselle, Meuse, Moselle, Vosges Metz Pireneji-Jug (Midi-Pyrénées) Ariège, Aveyron, Gers, Haute-Garonne, Hautes-Pyrénées, Lot, Tarn, Tarn-et-Garonne Toulouse Nord-Pas-de-Calais Nord, Pas-de-Calais Lille Regija Loire (Pays-de-la-Loire) Loire-Atlantique, Maine-et-Loire, Mayenne, Sarthe, Vendée Nantes Pikardija (Picardie) Aisne, Oise, Somme Amiens Poitou-Charentes Charente, Charente-Maritime, Deux-Sèvres, Vienne Poitiers Provansa-Alpe-Azurna obala (Provence-Alpes-Côte d'Azur) Alpes-de-Haute-Provence, Alpes-Maritimes, Bouches-du-Rhône, Hautes-Alpes, Var, Vaucluse Marseille Rona-Alpe (Rhône-Alpes) Ain, Ardèche, Drôme, Haute-Savoie, Isère, Loire, Rhône, Savoie Lyon

Od 101 departmana, njih pet (Francuska Gvajana, Gvadalupa, Martinik, Mayotte, Réunion) je u prekomorskim pokrajinama, koje su ujedno i departmani (Départements d'outre-mer). Ostali prekomorski posjedi Francuske svrstani su u pet kolektiva (Collectivité d'outre-mer) (Francuska Polinezija, Saint Barthélemy, Sveti Martin, Sveti Petar i Mikelon, Wallis i Futuna), jedan sui generis kolektiv (Nova Kaledonija), te Francuski južni i antarktički teritoriji i otok Clipperton.

 Politika

Ustav Pete Republike usvojen je općim referendumom 28. rujna 1958. godine. Dao je mnogo veće ovlasti izvršnoj vlasti u odnosu na Parlament. Predsjednik se izravno bira na pet godina. Predsjednik imenuje predsjednika vlade, predsjeda kabinetom, zapovijeda oružanim snagama i sklapa državne sporazume.

Assemblée Nationale (francuski parlament) je glavno zakonodavno tijelo. Svi se zastupnici izravno biraju na pet godina. Postoji i Senat, gdje senatore bira izborni odbor na devet godina, a svake tri godine bira se jedna trećina Senata. Senat ima ograničene zakonodavne ovlasti, a u slučaju neslaganja između dva doma, Parlament ima posljednju riječ. Vlada ima jak utjecaj na određivanje dnevnog reda Parlamenta.

 Gospodarstvo

Francusko gospodarstvo se sastoji od razvijenog privatnog poduzetništva i znatnog ali opadajućeg državnog vlasništva.

Velike površine obradive zemlje, primjena najnovije tehnologije i subvencije učinile su Francusku vodećom poljoprivrednom silom Zapadne Europe.

Vlada i dalje vrši znatan utjecaj na ključne segmente infrastrukture. Ima većinsko vlasništvo u željezničkim, energetskim, zrakoplovnim i telekomunikacijskim tvrtkama.

Od početka 1990-ih država postupno prodaje svoje udjele u France Telecom, Air France i osiguravajućim, bankovnim i vojnim segmentima.

Francuska je zajedno s 11 drugih članica Europske unije uvela euro 1. siječnja 1999. godine.

Euro je početkom 2002. godine posve zamijenio francuski franak.
thumb|Veduta suvremenog Pariza
Dominantno političko, gospodarsko, znanstveno i kulturno središte Francuske je Pariz, a u usporedni s njim ostali su gradovi mali. Uzrok leži u povijesnim događajima, u političkom centralizmu i pogodnom geografskom položaju.

Francusko gospodarstvo šesto je po veličini u svijetu, a četvrti je po redu svjetski izvoznik, što je čini jednom od najbogatijih zemalja svijeta čiji stanovnici ostvaruju vrlo visok brutto nacionalni dohodak. Jedna je od osnivača Europske unije, a po veličini teritorija, njezina je najveća članica. Francuska je također jedna od osnivačica Ujedinjenih naroda, te jedna od pet stalnih članica Vijeća sigurnosti, što potvrđuje njeno veliko političko značenje u svijetu. Uz to, jedna je od 8 svjetski priznatih nuklearnih sila, kao i jedna od članica NATO saveza.

 Stanovništvo

Stanovništvo Francuske ima oko 66 milijuna, a prosječna gustoća naseljenosti je 110 stanovnika po km2. Najgušće su naseljeni dijelovi oko Pariza, velikih luka, industrijskih regija, a najmanje planinska područja. Danas 70,8% stanovništva radi u tercijarnim djelatnostima (najviše u turizmu), samo 4,3% u moderniziranoj poljoprivrednoj proizvodnji, a ostalih 24,9% u sekundarnom sektoru. Privredni razvoj i potreba za radnom snagom doveli su do useljavanja znatnog broja stanovništva iz drugih europskih država i francuskih prekomorskih kolonija. Uz to, veliki je mortalitet, a slab natalitet, pa Francuska daje najmanji broj iseljenika, a prima najveći broj useljenika.

Tri četvrtine stanovništva Francuske žive u gradovima.

Sastav stanovništva Francuske relativno je homogen, iako su današnji Francuzi nastali miješanjem više naroda.

Velika većina stanovnika su politički Francuzi, unutar kojih razlikujemo etničke Francuze, i njima više ili manje srodne narode koji se bore za svoj etnički identitet, među ovima su, viz.: Franko-Provansalci, Okcitanci, Katalonci, Baski pa i keltski Bretonci. Najaktivniji su Korzikanci čiji je najpoznatiji pripadnik Napoleon Bonaparte, rođen 1769. u Ajacciu. Alzašani i Lorenci, germanskog su porijekla.

Nisu se doskora znali točni podaci o manjinama, jer je pojam "etnička manjina" gotovo nepoznat u Francuskoj. Naime, još od Francuske revolucije država primjenjuje "zakon tla" (droit du sol), koji kaže da su prebivalište i etnički identitet nerazdvojni, tj. onaj tko živi u Francuskoj automatski je Francuz. Etničke manjine su kroz povijest asimilirane na sve načine, i to vrlo uspješno.

Tek je nedavno, i to pod pritiskom Europske unije, Francuska dala iole važnija prava etničkim manjinama.

Službeni jezik je francuski, ali postoji više lokalnih jezika: baskijski, bretonski, katalonski, korzički, flamanski, njemački (elzaški), okcitanski. Francuska vlada i školstvo tek su odnedavno dopustili njihovo korištenje. Regionalni se jezici danas uče u nekim školama, ali francuski ostaje jedini službeni jezik, kako na lokalnoj tako i na državnoj razini.' Religije

Glavna religija u Francuskoj je katoličanstvo. Više od 80% stanovnika se izjašnjava kao katolici, ali to je zapravo samo tradicionalna vjerska pripadnost, jer najveći dio ljudi uopće ne drži katoličkih obreda, s obzirom na to da je Francuska još od Francuske revolucije vrlo svjetovna zemlja. Ipak, u njoj se nalazi Lourdes, možda najslavnije katoličko mjesto hodočašća na svijetu.

Islam se u zadnjih pedeset godina jako proširio Francuskom zbog muslimanskih doseljenika iz bivših kolonija u sjevernoj Africi. Danas oko 5% stanovništva Francuske prakticira islam.

Protestantizam se znatno smanjio nakon progona u 16. i 17. stoljeću, pa protestanti danas čine samo 2% stanovništva.

Židovi čine samo 1% stanovništva, ali to je čak jedna trećina ukupnog broja Židova u Europi. Židovska je zajednica oduvijek igrala vrlo važnu ulogu u Francuskoj, kako gospodarski tako i kulturno.

 Kultura

Francuska je svijetu dala ogroman doprinos u kulturi. U 17. i 18. stoljeću je njezin kulturni utjecaj bio toliki da je francuski bio lingua franca Europe, kao danas engleski.

Među nebrojenim velikanima i genijima, spomenimo samo nekolicinu:

 arhitekt Le Corbusier
 izumitelj André-Gustave Citroën
 filozofi Calvin, Descartes, Pascal, Sartre i Rousseau, Voltaire
 fizičar Becquerel,de Coulomb, André-Marie Ampère
 kemičari Lavoisier,Louis Pasteur ,bračni par Marie i Pierre Curie
 kipar Rodin
 književnici Prudhomme, Lamartine, La Fontaine, Dumas, Dumas, de Saint-Exupéry, Verne, Rousseau, Camus, Gide, Stendhal, Flaubert, France, Ionesco, Nostradamus, Rabelais, Hugo, Balzac, Baudelaire, Rimbaud, Zola, Prévert, Molière i Proust
 redatelji Truffaut i Godard
 skladatelji Debussy, Berlioz, Ravel ,Bizet ,François Couperin,Camille Saint-Saëns.
 slikari Braque, Cézanne, Corot, Courbet, Degas, Delacroix, Duchamp, Gauguin, Manet, Matisse, Monet, Renoir i Toulouse-Lautrec

 Državni praznici (neradni dani)

<TR style=background:#efefef;>
<th>datum
<th>hrvatski naziv
<th>lokalni naziv
<th>napomene
<tr><td>1. siječnja<td>Nova godina<td>Jour de l'An<td>
<tr><td>klizni datum<td>Uskrsni ponedjeljak<td>Lundi de Pâques<td>dan nakon Uskrsa
<tr><td>1. svibnja<td>Praznik rada<td>Fête du Travail<td>
<tr><td>8. svibnja<td>Dan pobjede<td>Victoire 1945<td>kraj 2. svjetskog rata
<tr><td>klizni datum<td>Uznesenje Kristovo<td>Ascension<td>četvrtak 40 dana nakon Uskrsa
<tr><td>klizni datum<td>Duhovi<td>Pentecôte<td>sedma nedjelja nakon Uskrsa
<tr><td>14. srpnja<td>Dan pada Bastilje<td>Fête Nationale<td>najveći francuski praznik
<tr><td>15. kolovoza<td>Velika Gospa<td>Assomption<td>
<tr><td>1. studenog<td>Svi sveti<td>Toussaint<td>
<tr><td>11. studenog<td>Dan primirja<td>Armistice 1918<td>kraj 1. svjetskog rata
<tr><td>25. prosinca<td>Božić<td>Noël<td>

 Hrvati u Francuskoj

U Francuskoj živi između 30.000 i 40.000Hrvatsko iseljeništvo u Francuskoj , hrvatiizvanrh.hr, pristupljeno 23. prosinca 2018. Hrvata, od čega u Parizu oko 5.000, a nešto manje na području Azurne obale /Cote d'Azur/ (4.000 do 5.000), koji žive uglavnom u gradovima Marseilleu, Nici te u okolici kneževine Monaka.

Premda nisu tako brojni kao npr. u Njemačkoj ili Austriji, oni imaju niz udruga, katoličkih misija, glasila, zajednica i ostalih oblika udruživanja diljem Francuske. Postoji i festivalFestival de la Croatie en France Croatie, la voici.

 Povezani članci
 Popis francuskih vladara
 Promet Francuske

 Izvori

Dodatna literatura
 J. Carpentier, F. Lebrun, E. Carpentier, J.-M. Mayeur, A. Tranoy, Povijest Francuske, Barbat, Zagreb, 1999.
 Goran Sunajko, Filozofija politike francuskih enciklopedista i njezin utjecaj na Francusku revoluciju, Studia lexicographica, Vol.2 No.1(2), veljača 2008.
 Albert Soboul, Francuska revolucija: historijski pregled, Naprijed, Zagreb, 1989.,
 Eduard Kale, Francuska revolucija i novo doba, Politička misao, Vol.26 No.3, rujan 1989.
 Konrad Repgen, Troškovi slobode: Francuska revolucija kao šansa i opasnost, Politička misao, Vol.26 No.3, rujan 1989.
 Alistair Horne, Napoleonovo doba, Alfa, Zagreb, 2009.,
 Ivan Pederin, Francuska, Napoleon i Hrvati, Croatica et Slavica Iadertina, Vol.7/2 No.7., ožujak 2012.
 Vlado Puljiz, Francuska: spor uspon socijalne države, Revija za socijalnu politiku, Vol.2 No.4, travanj 1995.
 Juergen Hartmann, Politički sustavi Velike Britanije, SAD i Francuske: parlamentarni, predsjednički i polupredsjednički sustav vlasti'', Politička kultura, Zagreb, 2006.,
 D. Lalić, J. Zlatković-Winter, Nemiri u Francuskoj 2005.: priča sa zapadne strane, Politička misao, Vol.43 No.2, prosinac 2006.

Vanjske poveznice
 Hrvatska enciklopedija - Francuska
 europa.eu - Francuska
 The World Factbook - France
 Francuski institut u Hrvatskoj
 Francuska alijansa u Hrvatskoj
 www.ambafrance-hr.org, stranice francuskog veleposlanstva u Hrvatskoj
 www.france.fr, službeni francuski informativni portal
 www.elysee.fr, stranice francuskog predsjednika
 www.gouvernement.fr, stranice francuske vlade
 rendezvousenfrance.com, stranice francuske turističke zajednice

 Ostali projekti

Kategorija:Države članice Europske unije
Kategorija:Države članice NATO-a

Question: how many tourists visit francuska annually

how many tourists visit francuska annually

Question: what is the constitution of france defined as

Sunday, secular, democratic and social state

, sekularna , demokratska i socijalna država

Sunday , secular , democratic and social state

what is the constitution of france defined as

Question: what day of the week is francuska

Question: how many tourists visit francuska each year

how many tourists visit francuska each year

Question: what defines francuska as a sunday state

what defines francuska as a sunday state

Question: what day is francuska defined as

It is defined by the Constitution as a Sunday , secular , democratic and social state .

It is one of the most developed , rich and recognizable countries in the world , and with 82 million tourists annually and the most visited .

It is defined by the Constitution as a Sunday, secular, democratic and social state. It is one of the most developed, rich and recognizable countries in the world, and with 82 million tourists annually and the most visited.

Veliki broj suvremenih država sastavljen je od više nacija ili etničkih grupa. Razlikujemo nacionalne manjine koje su dio multinacionalnih država i etničke grupe u polietničkim državama. Multinacionalne države nastale su kao rezultat kolonizacije, pripajanja teritorija ili stvaranja konfederacija (kao što su SAD, Kanada, Finska, Novi Zeland, Belgija, Švicarska). Polietničke države su rezultat individualnih i obiteljskih imigracija (kao što su Ujedinjeno Kraljevstvo, Francuska, Australija, ali i Kanada i SAD). Dakle, pojedina država može biti i multinacionalna i polietnička, kao što su Kanada i SAD.
Ustavne odredbe europskih država, ukazuju na to da nema jedinstvenog modela ostvarivanja prava nacionalnih manjina. Postoji dvojba: garantirati ista prava individui ili garantirati dodatna prava grupama? Događaji u Istočnoj Europi i bivšem SSSR-u pokazali su da treba garantirati prava grupama. Iz toga proizlazi da se osnovna ljudska prava ne poštuju dok se ne riješe manjinska prava. Kolektivna prava nacija i ljudi na kulturu, jezik i razvoj postupno ulaze u domenu ljudskih prava.
NACIONALNE MANJINE U FRANCUSKOJ
Kao Francuzi danas se popisuju svi narodi koji žive u Francuskoj, pa tako i drugi narodi na području Francuske koji su nastali romanizacijom stare Galije i germanskih plemena. Među ovima danas razlikujemo Franko-Provansalce iz istočne Francuske u pograničnim krajevima sa Švicarskom i Italijom; Oksitance na jugu Francuske; Provansalce sa obale Sredozemlja; Gaskonjce koji su po svoj prilici akvitanijskim jezikom romanizirani Baski i nalaze se na jugozapadu Francuske i u susjednoj Španjolskoj; Korzikance sa Korzike kojih ima i u SAD-u i Italiji. Francuski jezik naravno ima daleko najveći broj govornika, ali je etno-kulturno nasljeđe tih naroda sasvim različito. Postoji više lokalnih jezika: baskijski, bretonski, katalonski, korzički, flamanski, njemački (alzaški), oksitanski. Francuska vlada i školstvo tek su odnedavno dopustili njihovo korištenje. Regionalni se jezici danas uče u nekim školama, ali francuski ostaje jedini službeni jezik, kako na lokalnoj tako i na državnoj razini.
Do nedavno se nisu znali točni podaci o manjinama, jer je pojam “etnička manjina” gotovo nepoznat u Francuskoj. Naime, još od Francuske revolucije država primjenjuje “zakon tla” (droit du sol), koji kaže da su prebivalište i etnički identitet nerazdvojni, tj. onaj tko živi u Francuskoj automatski je Francuz. Etničke manjine su kroz povijest asimilirane na sve načine, uglavnom vrlo uspješno. Tek je nedavno, i to pod pritiskom Europske Unije, Francuska dala, tek neka važnija prava etničkim manjinama.
Oksitanci je naziv koji se u širem smislu koristi za stanovnike francuske južne regije Oksitanije, a u užem smislu za romansku etnolingvističku grupu definiranu korištenjem oksitanskog jezika. Oksitanci su u srednjem vijeku razvili vlastitu kulturu i jezik. Nakon što je lokalna aristokracija prihvatila francuski jezik umjesto oksitanskog, oksitanski jezik ostaje u uporabi seoskog stanovništva. Napori francuskih republikanskih vlasti da se jezik iskorijeni djelomično su urodili plodom u XX. stoljeću pa ga danas govori relativno malo ljudi te se još manje u etničkom ili nacionalnom smislu identificiraju kao Oksitanci.
Slika 1. Pokrajina Oksitanija
Izvor: http://www.eurominority.org/
Bretonci je naziv za keltsku etničku grupu koja živi u francuskoj regiji Bretanji. Bretonci, potječu od britanskih naseljenika koji su se od IV. do VI. stoljeća naselili na Bretanju s otoka Britanije. Pretpostavlja se da su drevni Bretonci zbog relativne izoliranosti u odnosu na ostale dijelove tadašnje Galije bili manje pod utjecajem romanske i germanske kolonizacije. Zbog toga su, prilikom stvaranja francuske nacije uspjeli očuvati svoj kulturni i jezični identitet. Tome je doprinijelo i postojanje nezavisnog vojvodstva Bretanje, koje je igralo važnu ulogu u Stogodišnjem ratu. Uz etničko porijeklo, Bretonce je od ostatka Francuske dijelila i snažna privrženost Katoličkoj crkvi.
Slika 2. Pokrajina Bretanja
Izvor: www.brittany-ferries.co.uk/
Korzikanci je naziv koji u najširem smislu označava stanovnike Korzike, dok u užem smislu označava južnoromanski narod, odnosno pripadnike etničke grupe definirane korištenjem korzikanskog jezika. Razvitku posebnog korzikanskog identiteta je, pored relativne izoliranosti u odnosu na europsko, odnosno talijansko kopno, pogodovala i činjenica da je otok u XVIII. stoljeću došao pod francusku vlast. Ona je godinama nastojala suzbiti iskazivanje korzikanskog identiteta, čime su se Korzikanci žestoko odupirali. Krajem XX. stoljeća razvio se pokret za autonomiju Korzike u sastavu Francuske, pa čak i nezavisnost. Neki od članova tog pokreta djeluju i teroristički u svrhu postizanja toga cilja.
Slika 3. Prosvjedi na Korzici
Izvor: www.hrvatski-vojnik.hr/
Alzašani (Elzašani), germanski su narod alemanskog porijekla nastanjen u francuskoj regiji Alsace između Vogeza i njemačke granice u departmanima Bas-Rhin i Haut-Rhin. Alemane nalazimo još od I. stoljeća prije Krista na granici germanskih i keltskih plemena. Područje današnje regije Alsace često je mijenjalo gospodare. Godine 1648. aneksirala ju je Francuska, 1870. Njemačka, 1918. godine Francuska te 1940. opet Njemačka da bi na kraju, od 1945. ostala u sastavu Francuske. U kraju koji će naseliti preci današnjih Alzašana nalazila se, još prije Krista, rimska utvrda Argentoratum (današnji Strasbourg), koja je sagrađena kako bi zaštitila aneksirani teritorij na zapadnoj obali Rajne od germanskih plemena. Oko 250. godine Alemani, preci Alzašana prodiru na područje Alsaca sukobljavajući se s Rimljanima, koji će naposljetku pred kraj IV. stoljeća odustati od Argentoratuma i prepustiti ga Alemanima. Godine 496. napadaju ih Franci, da bi kasnije došli pod vlast Nijemaca, odnosno njemačkih vladarskih obitelji, sve do 1806. godine, što je pogodovalo očuvanju alemanskog jezika među Alzašanima.
Katalonci su romanska etnička grupa koja živi u španjolskoj autonomnoj zajednici Kataloniji (kat. Catalunya) te u Francuskoj i Andori. Na formiranje katalonske nacionalne svijesti važan utjecaj imala je činjenica ranoga oslobođenja od arapskih osvajača u procesu reconquiste čime su stanovnici formirali zaseban kulturni, i politički identitet. Godine 1640. godine došlo je do katalonskog ustanka u koji se umiješala Francuska. On je zaključen 1659. godine Pirinejskim mirom i podjelom Katalonije na španjolski i francuski dio. Katalonci su u obje države bili izloženi nastojanjima središnje vlasti da se zatre njihov nacionalni identitet. Danas Katalonci, njih oko 7 milijuna, zahtijevaju punu nezavisnost.
POLOŽAJ CRNACA U FRANCUSKOJ
Pripadnici crne rase danas čine gotovo 4 % francuskog stanovništva iznad 18 godina. Od ukupnog broja crnaca, njih 56 % misli da su ‘osobno žrtve rasne diskriminacije u svakodnevnom životu’. Istaknuto je to u istraživanju objavljenom 2007. godine, koje je predstavljeno kao prvo takvo u Francuskoj. Današnji nemiri u Francuskoj nastavak su, ne samo pobune koja je počela prije dvije godine, nego i problema koji je započeo još s kolonijalističkim projektom velike Francuske. To je u svom govoru 27. srpnja 2007. u Senegalu potvrdio sam francuski predsjednik Nicolas Sarkozy, pojašnjavajući zašto su i imigranti sami sebi krivi što ne mogu naći posao i živjeti kao drugi Francuzi. U govoru je, između ostalog rekao: “Tragedija Afrike je u tome da Afrikanci nikada nisu doista stupili u povijest… Oni se nikada nisu projicirali u budućnost… Afrički seljak, koji je tisućama godina živio ovisno o godišnjim dobima, a čiji je ideal bio harmonija s prirodom, samo je znao za vječno ponavljanje vremena… U tom imaginarnom svijetu, gdje sve počinje iznova, ne postoji mjesto za ljudski trud, ne postoji ideja napretka… Problem Afrike se može naći ovdje”.
Slika 4. Prosvjedi crnaca u Francuskoj
Izvor: www.zarez.hr
EUROPA BEZ JEDINSTVENOGA STAVA PREMA MANJINAMA
U brojnim europskim državama većinski narodi i nacionalne manjine činili su i čine brojne međusobne ustupke i kompromise, dolazeći do određenih modela suživota. Ni većinski narodi niti nacionalne manjine nisu olako pristajali na kompromise i ustupke. Oni su uglavnom bili rezultat vanjskog pritiska, a vrlo rijetko rezultat vlastite spremnosti na ustupke. S obzirom na stav prema manjinama europske države mogu se podijeliti u tri skupine.
U prvoj skupini su države koje zastupaju ustavni princip jedinstvene nacije i ne priznaju svojim građanima nikakvo drugo etničko porijeklo, osim pripadanja jedinstvenoj naciji. Karakteristični primjeri su Francuska i Bugarska. One ne priznaju kategoriju nacionalne manjine i njihov je službeni stav da na njihovim teritorijima ne postoje nacionalne manjine. U drugoj skupini su države koje svoje etničke zajednice ne dijele na većinske i manjinske, te i one stoga nemaju kategoriju nacionalnih manjina. Tako, ove države nemaju kategoriju nacionalne manjine, već građane koji govore različitim jezicima, zbog čega im se najprije omogućava korištenje njihova jezika i na taj način osigurava nediskriminacija. Takve su primjerice skandinavske države. Treću skupinu država čine one koje poznaju pojam većinskog naroda i kategoriju nacionalne manjine, bez obzira na to kako je oni službeno nazivali. U ovu se skupinu ubraja velik dio država u tranziciji, ali i pojedine države EU kao što je Austrija.
ZAKLJUČAK
Političko predstavljanje nacionalnih manjina može se ostvarivati na državnoj razini. U većini slučajeva za nacionalne manjine značajnije je političko predstavljanje na lokalnoj razini gdje ostvaruju najveći broj manjinskih prava. Veliki broj nacionalnih manjina u mnogim državama i živi na jednom, manjem teritoriju države. Političko predstavljanje nacionalnih manjina doprinos je značajnijem sudjelovanju u odlučivanju unutar najvišega predstavničkog tijela zemlje, bez obzira na to što ono po broju zastupnika i njihovom utjecaju na državnu politiku, ima više simboličan karakter.
Literatura
Benhabibi, S. (1999): Citizens, Residents and Aliens in Changing world: Political Membership in the Global Era, Social Research 66 (3)
Collinson, S. (1993): Beyond borders: West European Migration policy towards the 21st century, Royal Institiute of International Affairs, London
Kymlicka, W. (1995): Multicultural Citizenship, Oxford University Press Inc., New York
Tatalović, S. (2000): Europski modeli ostvarivanja prava nacionalnih manjina, Politička misao 37 (2)
Tatalović, S. (1997): Manjinski narodi i manjine, Prosvjeta, Zageb

Question: what law states that residence and ethnic identity are inseparable

Question: what is the french word for law of soil

Question: what is a person who lives in france automatically called

Question: what term was almost unknown in france until the french revolution

Question: where did the term "ethnic minority" come from

where did the term "ethnic minority" come from

Question: the law of soil states that one who lives in france is automatically a what

The exact details of the minorities were unknown , as the term " ethnic minority " was almost unknown in France .

Indeed , since the French revolution the state applies the " law of soil " ( droit du sol ) , which states that the residence and ethnic identity are inseparable , i.e. the one who lives in France is automatically a French .

The exact details of the minorities were unknown, as the term "ethnic minority" was almost unknown in France. Indeed, since the French revolution the state applies the "law of soil" (droit du sol), which states that the residence and ethnic identity are inseparable, i.e. the one who lives in France is automatically a French.

Croats in France in France live between 30,000 and 40,000Croatian settlement in France, chvatiizvanrh.hr, accessed on December 23, 2018.

Question: when can i find out how many croats live in france

Question: what group of people live in france

Question: how many croatians live in france

Question: where can one find the  croatian settlement in france

Question: where do the croats live in france

Croats in France in France live between 30,000 and 40,000Croatian settlement in France , chvatiizvanrh.hr , accessed on December 23 , 2018 .

Although they are not as numerous as, for example, in Germany or Austria, they have a number of associations, Catholic missions, bulletins, communities and other forms of associations throughout France.

Comment choisir une base pour votre café racer
Le café racer est un concept, un mode de vie qui est adopté par de nombreux motards. Mêlant à la fois le style vintage et celui sportif, il implique la…Lire la suite »
12 meilleures villes à visiter en Croatie
L’un des pays les plus populaires à visiter en Europe, la Croatie abrite des sites éblouissants et des villes magnifiques. Alors que certaines villes de Croatie comme Dubrovnik et Split sont réputées pour leur beauté et attirent…Lire la suite »
10 meilleurs endroits à visiter en Croatie
Située dans les Balkans, la Croatie est redevenue l’une des principales destinations touristiques d’Europe depuis sa guerre d’indépendance à la fin des années 1990. Comme une grande partie de l’Europe, la…Lire la suite »
11 choses à savoir sur la culture croate
Qu’est-ce qui distingue les Croates du peloton? Dans une partie du monde où les langues s’entremêlent et où une grande partie de l’histoire est partagée, c’est la culture qui sépare les…Lire la suite »
Comment voyager en Croatie
Le pays de la Croatie est situé sur la mer Adriatique, en face de l’Italie. Pendant une grande partie de la fin du 20e siècle, il était inaccessible aux voyageurs d’Europe…Lire la suite »
Beros: le système de santé a été adapté avec succès pour répondre à l’épidémie
ZAGREB, 3 novembre 2020 – S’adressant au Parlement à l’heure des questions mardi, le ministre Vili Beros a déclaré que le système de santé croate était en cours d’adaptation pour…Lire la suite »

Question: where are francuska more numerous than in france

where are francuska more numerous than in france

Question: where do the francuska live in europe

Question: what country has more Francuska than france

what country has more Francuska than france

Question: what types of associations are there in france

katoličkih misija , glasila , zajednica i ostalih oblika udruživanja diljem Francuske .

what types of associations are there in france

Question: where are the francuska located in europe

where are the francuska located in europe

Question: how many francoiska are there in france

niz udruga , katoličkih misija , glasila , zajednica i ostalih oblika udruživanja diljem Francuske

Although they are not as numerous as , for example , in Germany or Austria , they have a number of associations , Catholic missions , bulletins , communities and other forms of associations throughout France .

Foreign links Croatia Encyclopedia - France europa.eu - France The World Factbook - France French Institute in Croatia French Alliance in Croatia www.ambafrance-hr.org, page of the French Embassy in Croatia www.france.fr, official French information portal www.elysee.fr, page of the French President www.gouvernement.fr, page of the French government rendezvousenfrance.com, page of the French tourist community

Question: what is the name of the french president's website

what is the name of the french president's website

Question: where is the french embassy located in croatia

where is the french embassy located in croatia

Question: what is the name of the french tourist community

what is the name of the french tourist community

Question: what is the name of the french institute in croatia

Question: what is the official french information portal

what is the official french information portal

Question: what is the name of the french alliance in croatia

what is the name of the french alliance in croatia

Question: what is the name of the french embassy in croatia

what is the name of the french embassy in croatia

Question: where is the french embassy in croatia located

where is the french embassy in croatia located

Foreign links Croatia Encyclopedia - France europa.eu - France The World Factbook - France French Institute in Croatia French Alliance in Croatia www.ambafrance-hr.org , page of the French Embassy in Croatia www.france.fr , official French information portal www.elysee.fr , page of the French President www.gouvernement.fr , page of the French government rendezvousenfrance.com , page of the French tourist community


Sjedinjene Meksičke Države (španj. Estados Unidos Mexicanos), ili kraće Meksiko, je država u Sjevernoj Americi koja graniči na sjeveru sa Sjedinjenim Američkim Državama, na jugoistoku s Gvatemalom, Belizeom i Karipskim morem, dok na zapadu ima izlaz na Tihi ocean, a na istoku na Meksički zaljev. Po ustavnom uređenju, Meksiko je federalna republika koja se sastoji od 31 savezne države i jednog federalnog distrikta (México, D. F.) koji je 31. siječnja 2017. prestao postojati pa je glavni grad proglašen 32. saveznom državom pod imenom Ciudad de MexicoCiudad de México (eng. Mexico City, hrv. Grad Meksiko).

S površinom od gotovo 2 milijuna kvadratnih kilometara, Meksiko je peta država po veličini u Americi i četrnaesta u svijetu. Po ukupnom broju stanovnika, Meksiko se nalazi na jedanaestom mjestu najnaseljenijih zemalja svijeta, a po broju izvornih govornika španjolskog nalazi se na prvom mjestu.

 Povijest

Pretkolumbovsko razdoblje

mini|lijevo|upright|Arheološka nalazišta, Chichén-Itzá.
Smatra se da su prvi ljudi na Meksičku visoravan došli prije 40.000 godina. Dugo vremena su se bavili lovom i skupljanjem plodova. Prije 9000 godina su počeli uzgajati kukuruz. Nakon toga je došlo do formiranja prvih civilizacija. Od 1800. g. p. K. su se razvile razne indijanske kulture kao što su: Olmeci, Izapa, Maje, Zapoteci, Huasteci, Tarascan, Tolteci i Azteci. Razvili su značajna dostignuća u matematici i astronomiji. Glavni grad Azteka Tenochtitlan je 1500. bio najveći grad na svijetu s oko 350.000 stanovnika.

Španjolska kolonizacija
mini|left|Montezuma
Španjolci su u Meksiko došli 1519, a do 1521. su osvojili Tenochtitlan i srušili državu Azteka. 1535. je osnovano Vicekraljevstvo Nova Španjolska (prva španjolska kolonija u Americi). Obuhvaćalo je teritorij od Britanske Kolumbije u današnjoj Kanadi do Nikaragve. Kralj Karlo V. je imenovao Antonija de Mendoza prvim potkraljem. Španjolci su uništavali domorodačke svetinje i podizali crkve i samostane, ali su zabilježene i pojave miješanja i povezivanja starih vjerovanja s kršćanstvom. Mit o Quetzalcoatlu prilagođen je kršćanskoj viziji sv. Tome Apostola, a religiozni misterij Tonantzine poistovjetio se s Gospom Guadalupe. Kad se 1531. godine jednom domorocu između mjesta Pueble i Tlaxcale ukazalo priviđenje boga Quetzalcoatla, pernate zmije kako leti, Španjolci su na tom mjestu sagradili novu crkvu nazivajući ju Sv. Toma/Quetzalcoatl. Iste godine pojavila se Gospa Guadalupe u gradu Meksiku, pa je na tom mjestu sagrađena mala kapela kojoj je kasnije pridodano ime Tonantzin/Guadalupe, zajedničko svetište obiju naroda. Na taj način je kršćanstvo ulazilo u domorodačke zajednice i nastajao religiozni sinkretizam. Redovnici su staru astečku školu preuredili u učilište Santa Cruz de Tlatelolco.Maria Teresa Toribio Brittes Lemos - Asteci i Inke (civilizacije koje su preživjele u šutljivom biću), Euroknjiga, Zagreb 2004., str. 13.-65. Godine 1959. pod vodstvom Angel Marie Garibaya i Miguela Leona Portille tiskao se časopis Estudios de Cultura Nahuatl, u kojemu su predstavljeni istraživački radovi s različitih područja astečke kulture.

Nezavisnost
16. rujna 1810. je Miguel Hidalgo y Costilla proglasio nezavisnost Meksika u mjestu Dolores kod Guanajuata. Prvu skupinu je formirao buntovnik Miguel Hidalgo y Costilla. Potkraljevski kapetan je bio Ignacio Allende, Šef policije Juan Aldama i "La Corregidora" Josefa Ortiz de Domínguez. Španjolski plemić y Costilla i njegovi preostali vojnici su uhvaćeni u državi Jalisco. Suđeno mu je na sudu za inkviziciju, a proglašen je krivim za izdaju. Bio je pogubljen od plamena odjeljenja u Chihuahuau 31. srpnja 1811. Nakon smrti oca španjolskog plemića y Costilla, rukovodstvo revolucionarne vojske je preuzeo svećenik José María Morelos. Pod njegovim vodstvom gradovi Oaxaca i Acapulco su bili zauzeti. 1813. Kongres u Chilpancingou je sazvan 6. studenog te godine i potpisao je prvi službeni dokument o nezavisnosti. 1815. Morelosa su zarobile španjolske kolonijalne vlasti, suđeno mu je za izdaju i pogubljen je u San Cristóbalu Ecatepecu 22. prosinca. Ropstvo je ukinuto 1829. godine.Mirjana Polić-Bobić - Rađanje hispanskoameričkog svijeta, Naklada LJEVAK d.o.o., Zagreb 2007., str. 79.

Druga polovica 19. stoljeća, 20. i 21. stoljeće
Prva republika i odvajanje Teksasa
Drugi predsjednik Meksika Visent Gerero je pobijedio na izborima, iako većina stanovništva nije bila za njega. Meksički ustav je bio sličan američkome, ali većini stanovništva nije bilo omogućeno glasanje. Konzervativna partija je potakla revoluciju pod vodstvom generala Bustamantea, koji postaje predsjednik 1830. Federalisti su zamolili generala Antonija Lopeza de Santa Anu da zbaci Bustamantea.

Nakon uspješnog preokreta održani su izbori, na kojima general Santa Ana 1832. postaje predsjednik. General Santa Ana je bio predsjednik nekoliko puta, stalno mijenjajući političke stranke. Tijekom 1834. ukinuo je savezni ustav, izazivajući pobune na Yucatanu i najsjevernijim teritorijama u Teksasu. Oba teritorija su tražila nezavisnost. Poslije pregovora Yucatan se vraća pod meksički suverenitet. Stanovnici Teksasa su bili predvođeni uglavnom od strane naseljenika, koji su govorili engleski. Teksas se osamostalio 1836., a 1845. je postao dio SAD-a.

Rat sa SAD-om

SAD su 1846. prihvatile teksašku želju da postanu dio SAD i šalju vojsku u Teksas, da osiguraju novi teritorij. Meksiko je zahtijevao da se vojska SAD-a povuče iz Teksasa. Smatrao je to miješanjem SAD-a u unutrašnje poslove, jer Meksiko nije priznao nezavisnost Teksasa. Meksička vojska je napala, ubila nekoliko američkih vojnika, zarobila jedan odred vojnika. Američki predsjednik je tražio od Kongresa sa se krene u rat, što je Kongres izglasao 13. svibnja 1846. Meksiko je proglasio rat 23. svibnja 1846. Tijekom Meksičko-američkog rata (1846. – 1848.) Meksiko je poražen. Vojska SAD-a je zauzela meksički glavni grad Meksiko i mnoge druge dijelove Meksika.

Rat je završen Ugovorom iz Guadalupe Hidalga, po kome su SAD kupile uglavnom prazne sjeverne teritorije za 15 milijuna dolara. Tijekom sljedećih desetljeća Amerikanci su nastanili te teritorije i stvorili su niz država: Kalifornija, Nevada, Utah, velik dio Arizone, Novi Meksiko i Colorado. Poluotok Baja California nije bio uključen u taj ugovor.

Borba za vlast
U Meksiku na vlast dolaze liberali. 1857. je proglašen novi ustav prema kojem katoličanstvo prestaje biti jedina vjera. Konzervativci su se pobunili i pokrenuli tzv. Reformski rat 1857. – 1861. Tijekom rata su postojale dvije vlade, konzervativna u Mexicu i liberalna u Veracruzu. Nakon rata su pobijedili liberali (predsjednik Benito Juárez).

Nakon toga je Francuska intervenirala u Meksiku u korist konzervativaca i dovela na vlast hasburškog nadvojvodu Ferdinanda Maximilijana kao cara Meksika. SAD podržava svrgnutog predsjednika Juareza koji je 1862. pobijedio Maximilijana. Time je Meksiko ponovo postao republika. 1864. se uz francusku pomoć na vlast vratio car, a 1867. je ponovo vraćena republika i Maximilijan je ubijen. 1876. dolazi na vlast predsjednik Porfirio Diaz koji je vladao do 1911.

1910. su održani izbori nakon kojih kandidat Francisco Madero smatra da su lažirani i pokreće revoluciju protiv Diaza. Vođe revolucije su bili Emiliano Zapata na jugu i Pancho Villa na sjeveru. 1911. je Diaz podnio ostavku, ali je došlo do borbi za vlast između Madera, Zapate i Ville. Svi oni su ubijeni u borbama.

1920. je na vlast došao Álvaro Obregón. On je postigao koncenzus u državi i borbe su prestale. 1929. je predsjednik postao Plutarco Elias Calles. On je osnovao Nacionalnu revolucionarnu partiju koja je ostala na vlasti sve do kraja 20. st. U razdoblju do 2. svj. rata dolazi do gospodarske krize, a nakon rata se smjenjuju razdoblja krize i gospodarskog rasta. Od 1994. dolazi do pobune Indijanaca u pokrajini Chiapas. Iste godine Meksiko ulazi sa SAD-om i Kanadom u Zonu slobodne trgovine NAFTA. 2000. nakon 60 godina na vlast dolazi oporba (predsjednik Vicente Fox). Od 2006. vlada Felipe Calderón koji je iste godine poveo rat protiv narko-kartela.

 Politika

Prema Političkom ustavu Sjedinjenih Meksičkih Država (španj. Constitución Política de los Estados Unidos Mexicanos ), usvojenim 5. veljače 1917., Meksiko je demokratska, predstavnička i savezna republika koja se sastoji od trideset i jedne slobodne i suverene države i jednog federalnog distrikta kao glavnog grada, sjedišta savezne vlade. Savezna tijela ustrojena su po načelu trodiobe vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudbenu.

Na čelu izvršne vlasti je predsjednik Republike (predsjednički sustav vlade). Predsjednik Republike je šef države, istovremeno i šef vlade, a također i vrhovni zapovjednik oružanih snaga. Mandat predsjednika Republike traje šest godina i ne postoji mogućnost ponovnog obnašanja dužnosti. Predsjednik se bira na općim i neposrednim izborima. Od 2006. godine predsjedničku dužnost obnaša Felipe Calderón. Predsjednik imenuje državne tajnike i druge članove svog kabineta (tj. vlade).  Osim toga, imenuje meksičke veleposlanike, ima ovlast sklapanja međunarodnih ugovora, ima pravo veta na zakone izglasane u Kongresu, predlaže kandidate za članove Vrhovnog suda pravde (ministre). Također ima ovlast donošenja predsjedničkih dekreta.

Zakonodavnu vlast obavlja Kongres Unije (španj. Congreso de la Unión), koja se sastoji od dva doma: Dom senatora (La Cámara de Senadores) (gornji dom) i Dom zastupnika (donji dom).

Na čelu sudbene vlasti nalazi se Vrhovni sud pravde (Suprema Corte de Justicia de la Nación). Sudbenu vlast čine i niži te specijalni sudovi. Vrhovni sud sastoji se od 11 ministara koje bira Kongres. Mandat ministara traje petnaest godina.

 Savezne države

Sjedinjene Meksičke Države su federacija koja se sastoji od trideset i jedne slobodne i suverene države (španj. estado). Federalni distrikt (španj. distrito federal) ne pripada niti jednoj saveznoj državi, već cijelokupnom savezu, te je on glavni grad i sjedište savezne vlade.

Politička podjela Meksikasredište|600px Federalna jedinica Stanovništvo (2005.) Površina (km2) Glavni grad Sjedinjene Meksičke Države 103.088.000 1.959.248  México, D.F. 1. Aguascalientes  1.065.416  5.625  Aguascalientes2. Baja California  2.842.000  71.546  Mexicali3. Baja California Sur  517.000  73.943  La Paz4. Campeche  751.000 57.727  San Francisco de Campeche5. Chiapas  4.256.000  73.681  Tuxtla Gutiérrez6. Chihuahua  3.238.000  247.487  Chihuahua7. Coahuila de Zaragoza  2.475.000  151.445  Saltillo8. Colima  562.000 5.627  Colima9. Durango  1.489.000 123.367  Victoria de Durango10. Guanajuato  4.893.000 30.621  Guanajuato11. Guerrero  3.116 000 63.618  Chilpancingo de los Bravo12. Hidalgo  2.334.000 20.856  Pachuca de Soto13. Jalisco  6.652.000 78.630  Guadalajara14. México  14.161.000 22.333  Toluca de Lerdo15. Michoacán de Ocampo  3.988.000 58.667  Morelia16. Morelos  1.605.000 4.892  Cuernavaca17. Nayarit  943.000 27.862  Tepic18. Nuevo León  4.164.000 64.203  Monterrey19. Oaxaca  3.522.000 93.343  Oaxaca de Juárez20. Puebla  5.391.000 34.251  H. Puebla de Zaragoza21. Querétaro Arteaga  1.593.000 11.658  Santiago de Querétaro22. Quintana Roo  1.134.000 42.535  Chetumal23. San Luis Potosí  2.412.000 61.165  San Luis Potosí24. Sinaloa  2.610.000 57.331  Culiacán Rosales25. Sonora  2.384.000 179.516  Hermosillo26. Tabasco  2.013.000 24.747  Villahermosa27. Tamaulipas  3.020.000 80.148  Ciudad Victoria28. Tlaxcala  1.061.000 3.997  Tlaxcala de Xicohténcatl29. Veracruz de Ignacio de la Llave  7.081.000 71.856  Xalapa de Enríquez30. Yucatán  1.803.000 39.671  Mérida31. Zacatecas  1.357.000 75.416  Zacatecas32. Distrito Federal  8.670.000 1.484

 Ekonomija

 Stanovništvo

 Etničke grupe

Indijanci su podijeljeni po brojnim plemenima što jezično pripadaju porodicama Mayan, Juto-astečki (jezična porodica), Hokan i drugima koji su manje zastupljeni. Plemena Meksika su: Acaxee (s: Acaxee, Sabaibo, Tebaca, Papudo, Tecaya), Achire, Acolhua, Aguacatec, Ahome, Aibine, Akwa’ala, Amuzgo, Aripa, Aztec (s: Acolhua, Tlacopan, Tenochca), Baciroa, Bagaces, Baimena, Bamoa, Cahita (s: Bamoa, Cinaloa, Mayo, Tehueco, Yaqui i Zuaque), Carrizo, Cazcan (s: Coca, Tecuexe, Cazcan), Chañabal, Chatino, Chiapanec, Chicomuceltec, Chinantec (s: Hume i Wahmi), Chinarra, Chinipa, Chizo, Chocho, Chol, Chontal, Cinaloa, Coahuiltec (s Hume), Coano, Coca, Cochimi, Cocomacaque, Cocopa (dijelom), Colotlan, Comanito, Comecrudo, Comopori, Concho, Conicari, Cora (s: Coano, Huaynamota, Zayahueco), Cora, Cuahcomeca, Cuicatec, Cuitlatec, Cuyuteca, Didú, Diegueño (dijelom), Edú, Eudeve, Gocoyome, Guachichil, Guasapar, Guasave (s: Achire, Ahome, Comopori, Vacoregue), Halyikwamai ili Kikima (dijelom), Himeri (u Pima), Hine, Hio, Huastec, Huave, Huaynamota, Huichol, Huite, Icaiche, Ika, Irritila, Itzuco, Ixcatec, Janambre, Jano, Jocome, Jova, Jumano, Kamia (dijelom), Kiliwa, ili Kiliwi, Kohuana (dijelom), Lacandon, Lagunero, Laymon, Liyu, Macoyahui, Mame (dijelom), Matlatzinca (s: Atzinca, Matlame, Ocuiltec, Quata), Maya (s: Icaiche, Lacandon, Maya, Santa Cruz ili Cruzob), Mayo, Mazahua, Mazatec, Meztitlanec, Mixe, Mixtec, Mocorito, Monqui, Motozintlec, Nebome, Nio, Ocoroni, Ocuiltec, Olive, Olmeci, Ópata, Otomi (s: Serrano), Pachera, Pame, Papabucos, Papudo, Pericu, Piato (u Pima), Pima Bajo (s: Cocomacaque, Yecora, Nebome, Ures), Pisone, Pochutla, Popoloca, Popoluca, Potlapiqua (u Pima), Quata, Sabaibo, Seri (s: Guayma, Tepocas, Salineros, Upanguayma, Tiburones), Sayula, Sayultec, Soltecos, Suma, Tahue (s: Comanito, Mocorito), Tamaulipec, Tamazulteca, Tapachultec, Tarahumara, Tarasco, Tebaca, Tecaya, Teco-Tecoxquin, Tecual, Tecuexe, Tehueco, Temori, Tenochca, Tepahue, Tepanec, Tepecano, Tepehua, Tepehuane, Tequistlatec, Teul, Texixtepec, Tlacopan, Tlacotepehua-Tepuzteca, Tlapanec, Tlascala ili Tlaxcalteca, Toboso (s: Gocoyome), Tolimeca, Totonac, Totorame, Trique, Tubar, Tzeltal, Tzotzil, Uchita, Ures, Vacoregue, Varohío (s: Chinipa, Guasapar, Temori), Vigitega, Waicuri, Xilotlantzinca, Xixime (s: Aibine, Hine, Hume), Yaqui, Yecora, Zacateco, Zapotec, Zayahueco, Zoe (s: Baimena, Zoe), Zoque i Zuaque.

 Kultura

 Državni blagdani i neradni dani

 Zemljopis

desno

 Klima
Klima u Meksiku dijeli se na tropsku i suptropsku klimu, a ovisi i o nadmorskoj visini:
do 1000 m. - Tierra caliente - vruća zemlja/prašuma,
od 1000-2000 m. - Tierra templada - umjerena zemlja/tropske klime i kukuruz,
od 2000-3000 m. - Tierra fria - svježa zemlja/žitarice,
od 3000-4000 m. - Tierra helada - hladna zemlja/visokoplaninski pašnjaci,
preko 4000 m. - Tierra nevada - snježna zemlja/najviši planinski vrh-stalni snijeg.

 Razno

Komunikacije u Meksiku
Prijevoz u Meksiku
Oružane snage Meksika
Vanjski poslovi Meksika
Popis gradova u Meksiku
Hrvatsko-meksički odnosi

 Izvori

 Vanjske poveznice

Mexico News
Gob.mx - slušbena vladina stranica
Presidencia - službena predsjednička stranica
Cámara de Diputados  -
Cámara de Senadores - službena senatska stranica

«Es por su gente que, desde hace mucho tiempo, esta ciudad ha luchado por su autonomía política. Hoy, después de varios intentos y muchas discusiones, la Ciudad de México ha sido objeto de una reforma constitucional que la proyecta en un diálogo directo con todos los estados», sostuvo el jefe de gobierno capitalino, Miguel Ángel Mancera, quien ahora tendrá las facultades de un gobernador.
«Esta reforma reconoce sin regateos su condición de ciudad capital, que la define como una entidad autónoma, una reforma que le da el respaldo por primera vez de tener una Constitución», agregó, visiblemente emocionado.

Question: what is the name of mexico's north american border

Question: how many states are there in mexico right now

Question: what is the capital of mexico called

Question: where does mexico exit from in the west

Karipskim morem , dok na zapadu ima izlaz na Tihi ocean

Question: where is mexico's capital located on the world map

Question: when did mexico's capital cease to be

Question: meksiko is the latin name for which country

Question: mexico borders which country in the north

Estados Unidos Mexicanos , or shorterly Mexico , is a country in North America that borders in the north with the United States , in the southeast with Guatemala , Belize and the Caribbean , while in the west it has an exit to the Pacific Ocean , and in the east to the Gulf of Mexico .

According to the Constitution , Mexico is a federal republic which consists of 31 federal states and one federal district ( Mexico , D.F. ) which on 31 January 2017 ceased to exist and the capital was declared the 32nd federal state under the name of Ciudad de MexicoCiudad de México ( Eng .

Estados Unidos Mexicanos, or shorterly Mexico, is a country in North America that borders in the north with the United States, in the southeast with Guatemala, Belize and the Caribbean, while in the west it has an exit to the Pacific Ocean, and in the east to the Gulf of Mexico. According to the Constitution, Mexico is a federal republic which consists of 31 federal states and one federal district (Mexico, D.F.) which on 31 January 2017 ceased to exist and the capital was declared the 32nd federal state under the name of Ciudad de MexicoCiudad de México (Eng.

Mexico News Gob.mx - official government page Presidencia - official presidency page Cámara de Diputados - Cámara de Senadores - official senate page

1.
Presupuesto de Egresos de la Federacion para el ejercicio fiscal de 2006 (en lo particular el articulo 7 en relacion con el anexo 1 y anexo 18 reservado, si se admite la propuesta del Diputado Vega y Galina).
|
||
||
||
||
|
|
||
||
||
||
|
2.
Presupuesto de Egresos de la Federacion para el ejercicio fiscal de 2006 (si se admite a discusion la propuesta del Diputado Martinez della Rocca).
|
||
||
||
||
|
|
||
||
||
||
|
3.
Presupuesto de Egresos de la Federacion para el ejercicio fiscal de 2006 (en lo particular los anexos 1 y 18 reservados, si se admite la modificacion propuesta por la Diputada Micher Camarena).
|
||
||
||
||
|
|
||
||
||
||
|
4.
Presupuesto de Egresos de la Federacion para el ejercicio fiscal de 2006 (si se admite la propuesta del Diputado Adrian Chavez Ruiz).
|
||
||
||
||
|
|
||
||
||
||
|
Mas Votaciones y Anteriores..........

Question: meksiko is the official name of which government

Question: what are the names of the meksiko senate

Question: what is the name of the mexican senate

Question: what is the meksiko in mexico called

Question: where does the meksiko get their money from

Question: meksiko is the official website of which country

Question: where does meksiko stand in mexico government

Question: what is the official meksiko of mexico