Ljudevit Gaj (Krapina, 8. srpnja 1809. – Zagreb, 20. travnja 1872.), bio je hrvatski političar, jezikoslovac, ideolog, novinar i književnik. Središnja osoba ilirskog pokreta koja je imala važnu ulogu i u hrvatskom narodnom preporodu.

 Životopis
mini|desno|190px|Ljudevit Gaj

Ljudevit Gaj rodio se u Krapini 1809. godine. U njegovoj obitelji govorio se njemački jezik, no majka Julijana mu je njegovala i kajkavštinu. Gimnaziju je pohađao u rodnoj Krapini, Varaždinu i u Karlovcu. Godine 1826. upisao je studij filozofije u Beču, koji je nastavio u Grazu, a 1829. godine upisao se je na pravo u Pešti.Gaj, Ljudevit, enciklopedija.hr, pristupljeno 20. rujna 2019.

Godine 1830. u Budimu je tiskao knjižicu Kratka osnova horvatsko-slavenskoga pravopisaňa, dvojezično, na hrvatskom i njemačkom jeziku, koja mu je pronijela ime cijelom domovinom. Ta knjižica od 27 stranica uzima se kao početak hrvatskih preporodnih gibanja.Djela Ljudevita Gaja, db.nsk.hr, pristupljeno 20. rujna 2019. Početkom 1832. godine došao je u Zagreb, gdje je radio u pravnoj struci. Doktorirao je filozofiju 1834. godine u Leipzigu.

Potaknut primjerom i nastojanjima Pavla Vitezovića, a po uzoru na već ustrojeni češki pravopis, slovnom reformom nastoji za svaki fonem u hrvatskom jeziku uvesti jedan grafem latiničkog pisma, zbog toga se po njemu hrvatska abeceda naziva još i gajicom, čime je ujedinio slovopisno cijeli hrvatski narod te je, uz to što je bio središnja osoba ilirskog pokreta, postao važna osoba u cijelom narodnom preporodu. A kad mu je 1834. godine uspjelo ono što petnaest godina ranije Jurju Šporeru nije, naime, pribaviti kraljevsku suglasnost za pokretanje hrvatskih dnevnih novina s književnim prilogom, vidio se on već sasvim u ulozi vođe. Napokon, 6. siječnja 1835. godine pojavile su se Novine Horvatske, a 10. siječnja i njihov književni prilog Danicza horvatzka, slavonzka y dalmatinzka; bio je to golem napredak u ostvarivanju zadanog cilja, nagovještaj da će se hrvatska književnost konstituirati kao jedinstvena cjelina, time je bio uspostavljen moderni književni instrumentarij za okupljanje svih književnika. Sve do kraja prvoga godišta ta glasila vodit će preporodni pokret pod hrvatskim imenom; do kraja te godine Novine izlaze na kajkavskom, a Danicu će usporedo s kajkavskima tiskati i štokavski pisane priloge. Promjena njihova imena u Ilirske narodne novine i Danicu ilirsku, početkom drugoga godišta (1836.), značila je korak dalje u provođenju Gajevih zamisli.

Trenutak je da raspravimo što je zapravo ilirska tradicija, otkud i što znači interferiranje i podudaranje ilirstva i hrvatstva koje pratimo tijekom povijesti od Jurja Šižgorića (1420. – 1509.) i njegova djela De situ lllyriae et civitate Sibenici do Jurja Ratkaja (Memoria regum et banorum regnorum Dalmatiae, Croatiae et Sclavoniae), pa od njega do obnovitelja hrvatske svijesti Pavla Rittera-Vitezovića (Kronika aliti spomen svega svita vikov), i od njega do Matije Petra Katančića. To je vjera u krvno srodstvo, genetsku povezanost između stanovništva nekadašnje Velike Ilirije i Hrvata, koji su njihov biološki nastavak, vjera da taj davni narod u nama nastavlja svoj život, pa smo mi dakle baštinici njihove nekadašnje veličine i slave. Hvaranin Vinko Pribojević tiskao je još u 16. stoljeću knjigu "O porijeklu i zgodama Slavena" (1532.), s tezom da su Slaveni potomci Ilira, Tračana i Makedonaca. Sada je tu hipotezu obnovio Gaj, a studijom Tko su bili stari Iliri? u nekoliko brojeva petoga godišta Danice služeći se tvrdnjama i citatima Herodota, Polibija, Livija i drugih izvora, dokazivao je ime Ilir "na sjevernoistočnoj obali mora Jadranskoga (Adrianskoga) tako staro, kako su najstarie vijesti o rodu Čovječanskom. Imenom ovim nazivahu stari gerčki i rimski pisaoci sve puke med Dunavom i morem jadranskim prebivajuće osim nekojih među Iliri naseljenih celtogalskih plemenah".Danica ilirska tečaj 4 (1838), 5 (1839), 6 (1849) reprint izdanje, str. 262., pristupljeno 9. siječnja 2021.

mini|lijevo|190px|Ljudevit Gaj, spomenik u Krapini

Na tim osnovama izgradio je Gaj koncepciju ilirstva kao vraćanje iskonu hrvatskog etničkog bića, ali je ono kasnije raznim interpretacijama, shvaćeno kao iskonstruirana nadnacionalna ideja. Dokaz kako događaji tijekom povijesti stvaraju ponekad nove situacije, a u njima i pojmovi dobivaju nova značenja koja poslije više nije moguće ispraviti vraćanjem u prijašnje stanje svijesti ni kad bi za takvu regresiju objektivno bilo znanstveno opravdanih razloga.

Bio je Gaj čovjek odlučan i okretan, neumoran, poletan i rječit; njegova pojava očaravala je ne samo mnoštvo nego i birane pojedince. Tako je postigao da ilirski zanos učas preplavi cijelu Hrvatsku. "Za Ilirstva nebiaše druga nego da budeš Ilir ili Magjaron. Reći da si Hervat, znamenova da si Magjaron."Marković, Ivan. Bilješke o jeziku Ante Starčevića // Filologija, br. 71, (2018.), str. 75.-114., , str. 78. Tako je poslije tri desetljeća posvjedočio već prvom rečenicom svojih memoara sam Ante Starčević. I dok je Vitezović bio nositelj hrvatske svijesti odjevene u ruho ilirskog mita, Gaj i preporoditelji istakli su sada ilirsku misao prožetu hrvatskim duhom. Ustvari, bila je to velikoilirska koncepcija kojom je Gaj, svjestan da se slavenska književnost i kultura ne mogu nositi s vodećom njemačkom i francuskom, nastojao ujedinici sve Slavene na temelju pretpostavke o zajedničkom, ilirskom podrijetlu.

mini|desno|190px|Arkada preporoditelja na MirogojuGradska groblja Zagreb - Početak gradnje arkada, gradskagroblja.hr, pristupljeno 11. listopada 2019.

Punih sedam godina trajat će u Hrvatskoj silni ilirski zanos i davati ton cjelokupnom narodnom životu. Ime naroda i teritorija, jezika i književnosti. Sve je bilo podvrgnuto ilirskoj ideji, sve je nosilo ilirsko ime. Mnoštvo pjesama, bezbroj stihova ispjevano je u slavu Velike Ilirije i ilirskog jedinstva, a da se ni jedan jedini od tih pustih pjesmotvora ne može nazvati poezijom; grandiozna, magična ilirska ideja nije mogla istinski inspirirati ni neosporne pjesnike među pjesnicima ilirizma. Znak da i nije bila duboko ukorijenjena! Kraljevska naredba o zabrani ilirskog imena izišla je 17. siječnja 1843. godine s obrazloženjem da kralj neće zaustavljati razvitak narodnog jezika, ali ni dopustiti da se među njegovim podanicima sije sjeme razdora. Da bi se stvorili uvjeti za slogu i suradnju među njima, i uklonilo ogorčenje koje ilirstvo izaziva kod Mađara, zabranjuje se naziv ilirizam, ilirski i Ilirija za Hrvatsku i Slavoniju te za njezin narodni jezik i književnost.

Sutradan je kraljevska naredba bila proglašena u Zagrebu; toga dana, 18. siječnja 1843. godine, izišle su Ilirske narodne novine posljednji put. I kao da se ništa nije dogodilo već je idući broj izišao pod naslovom Narodne novine, s književnim prilogom koji se opet zove kao i u prvom godištu - Danica Hrvatska, Slavonska i Dalmatinska. Sedmogodišnja ilirska epizoda bila je tako završena, ali razdoblje hrvatskoga narodnog preporoda nije time ni prekinuto ni završeno. Preporodni pokret nastavio je djelovati na istim osnovama, hrvatskima, na kojima je i počeo prije osam godina. Bilo je to moguće upravo zato što je i sam Gaj kraljevski dekret primio bez prosvjeda, štoviše sa zahvalnošću; a to je mogao jer je i njemu ilirstvo bilo samo sinonim za hrvatstvo. Njime je htio ojačati hrvatsku narodnu svijest u danima kad je to bilo najpotrebnije; a kako je u međuvremenu ta svijest ojačala, ilirski mit nije mu više bio ni potreban.

Gaj je umro u prostorijama svoje tiskare u Ćirilometodskoj ulici u Zagrebu. Pokopan je u obiteljskoj grobnici na Jurjevskom groblju. Dana 15. listopada 1885. godine, nakon dovršetka gradnje arkada na zagrebačkome groblju Mirogoju, njegovi posmrtni ostatci preneseni su u arkadu preporoditelja.Mirogoj - Galerija spomenika preminulima, hismus.hr, pristupljeno 11. listopada 2019.

 Književni rad
Politički ideolog, organizator i vođa preporoda, Ljudevit Gaj bio je i književnik. Njegove književne, upravo pjesničke sposobnosti bile su izrazite. Budnica "Još Horvatska ni propala", napisana još 1833. godine, bila je najpopularnija pjesma u ono doba, a pjeva se često još i danas. Pjesme su mu, pisao je Antun Barac, bile "pune osjećaja i zaokružene, a riječi njihove, povezane ritmom i građom stiha, doimaju se snažno", a osobito njegovi članci i proglasi. Oni nose izrazito književna obilježja živih slika i prispodoba, dobra stila i skladne kompozicije, Barac ih je pribrajao "među najbolju hrvatsku prozu u doba ilirizma."

 Djela
thumb|190px|Sbirka nekojih rěčih, koje su ili u gornjoj ili u dolnjoj Ilirii pomanje poznane

 Die Schlösser bei Krapina sammt einem Anhange von der dortigen Gegend in botanischer Hinsicht, Karllovac, 1826.
 Kratka osnova horvatskoga - slavenskoga pravopisaňa, poleg mudroľubneh, narodneh i prigospodarneh temeľov i zrokov = Kurzer Entwurf einer kroatisch = slavischen Orthographie nach philosophischen, nazionälen und ökonomischen Grunjdsätzen, iz tiskarnice Kralevskoga Vseučilišta, Budim, 1830. (Faksimilno izd. Međunarodni slavistički centar SR Hrvatske - Sveučilišna naklada Liber - Nacionalna i sveučilišna biblioteka, Zagreb, 1983.)
 Na grobu poglavitoga i preizvishenoga horvatzkoga domorodca gozpodina Henrika Mixicha od Dolnyega Lukavca, ... koteri na veliku salozt verneh trojjedne domovine szinov 18. proszinca 1832 vu cvétu sitka szvoga preminushe, iz szlovotizke Ferenca Suppana, Zagreb [1832.]
 Szlavoglaszje iz Zagorja preizvishenomu i viszokopoglavitomu gozpodinu Stefanu Osegovichu od Barlabassevca ... kakti trojjednoga Kraljeztva dalmatinzkoga, horvatzkog i szlavonzkoga ter viszoke chazti banzke mestru pervobilesniku: vu orszachkom zjedinjenih treh Kraljeztv Zbora v Zagrebu 24 rosnjaka 1832 zebranomu, Pritizkano pri Francu Suppanu, Zagreb, 1832.
 Kosenke ilirske, Pritiskano pri Franji Suppanu, Zagreb, 1835.
 Sbirka nekojih rěčih, koje su ili u gornjoj ili u dolnjoj Ilirii pomanje poznane, (trudom i troškom c. kr. priv. narodne novinarnice ilirske.), Zagreb, 1835.
 Proglas: [Teče evo dvadeset i osma godina, kako smo s Narodnim novinama i Danicom ...], Tiskom dra. Ljudevita Gaja, Zagreb, 1862.
 Gedanken zum Ausgleich Croatiens und Slavoniens mit der Regierung, Narodna tiskarnica dra. Ljudevita Gaja, Zagreb, 1864.
 Gajuša: izbor iz "Narodnoga blaga" Ljudevita Gaja / [sakupio] Ljudevit Gaj, prir. Nikola Bonifačić Rožin, Yugodidacta, Zagreb, 1973.

 Spomen
 1891.: Podignut mu je spomenik u središtu Krapine.Zaslužni građani grada Krapine, krapina.hr, pristupljeno 20. rujna 2019.
 Glavni trg gdje mu je podignut spomenik (rad kipara Ivana Rendića) i ulica koja vodi do njegove rodne kuće nose njegovo ime.Muzej Ljudevita Gaja, krapina.hr, pristupljeno 20. rujna 2019.
 1966.: Rodna kuća mu je uređena u memorijalni muzej Grada Krapine.

 Zanimljivosti
 Hrvatsku abecedu koju je reformirao hrvatski preporoditelj Ljudevit Gaj za Hrvate i hrvatski jezik, koriste i susjedni narodi Slovenci, Bošnjaci, Srbi i Crnogorci.Nikša Stančić, Hrvatski narodni preporod - ciljevi i ostvarenja // Cris : Časopis Povijesnog društva Križevci, sv. 10, br. 1, 2008., str. 6.-17., , str. 10., pristupljeno 9. siječnja 2021.

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Gaj, Ljudevit, Nikša Stančić (1998.), Redakcija (1998.), Josip Vončina (1998.), hbl.lzmk.hr
 Kratka osnova horvatsko-slavenskoga pravopisaňa, archive.org
 Kosenke ilirske Elektroničko izd. izvornika objavljenog 1835. Knjižnice grada Zagreba, 2013.
 Gaj, Ljudevit.Hrvatska tehnička enciklopedija - portal hrvatske tehničke baštine

Kategorija:Hrvatski jezikoslovci
Kategorija:Hrvatski književnici
Kategorija:Hrvatski novinari
Kategorija:Hrvatski narodni preporod
Kategorija:Hrvatski političari do 1918.
Kategorija:Životopisi, Krapina

People's Gay was born in Krapina in 1809.

Gaj, Ljudevit, vođa hrvatskoga narodnoga preporoda i pisac (Krapina, 8. VII. 1809 – Zagreb, 20. IV. 1872). Odrastao u obitelji u kojoj se govorio njemački jezik, ali je majka njegovala i kajkavštinu. Gimnaziju je pohađao u rodnoj Krapini, Varaždinu i u Karlovcu. God. 1826. upisao je studij filozofije u Beču, nastavio u Grazu, a 1829. upisao se na pravo u Pešti. Početkom 1832. dolazi u Zagreb, gdje radi u pravnoj struci. Doktorirao filozofiju 1834. u Leipzigu. Dobivši 1834. odobrenje, 1835. počeo izdavati Novine horvatske s tjednim književnim prilogom Danica horvatska, slavonska i dalmatinska i otada se potpuno posvetio narodnomu preporodu.
Na oblikovanje Gajeve hrvatske nacionalne i slavenske ideologije, koju je s vremenom mijenjao i dograđivao, uvelike su utjecali teorija o ilirskom podrijetlu južnih Slavena, legenda o braći Čehu, Lehu i Mehu koja je stvarala sliku slavenskoga jedinstva (Krapinski dvorci – Die Schlösser bei Krapina, 1826), srednjoeuropska nacionalna koncepcija po kojoj je jezik glavno obilježje nacionalnog identiteta, poznanstvo s J. Kollárom, ideologom slavenske uzajamnosti, hrvatska kulturna baština i politička povijest kao potvrda etničke, političke i jezične hrvatske individualnosti. Gaj je znao za tadašnju slavističku klasifikaciju slavenskih jezika s četiri jezika (ruski, poljski, češki i ilirski) te za Kopitarovo i Šafařikovo negiranje hrvatskoga jezika. Družeći se s izobraženim pripadnicima slavenskih naroda, još za studija upoznao se s kulturnim zbivanjima i književnim djelima te širio vidike o slavenskom svijetu. Zato mu se zarana rodila ideja o hrvatskoj slovopisnoj i književnojezičnoj reformi, što će postati središtem njegove sveukupne djelatnosti. U početku je smatrao da kajkavsko narječje najbolje čuva obilježja starijega stanja hrvatskoga jezika, a poslije je temelje jedinstvenoga književnoga jezika vidio u bogatoj hrvatskoj književnoj baštini s dubrovačkom kao uzorom.
Gaj je 1832. u Zagrebu okupio skupinu mladih ljudi, kojoj se od starijih pridružio grof J. Drašković, koja je počela planirati kulturno, znanstveno, prosvjetno i gospodarsko uzdizanje Hrvatske po uzoru na razvijenije europske zemlje. Pod ilirskim imenom u širem smislu imali su program kulturnoga povezivanja južnih Slavena, a u užem smislu ujedinjavanja hrvatskih zemalja. Za širenje pokreta Gaju su služile ponajprije Danica i njegova tiskara, osnovana 1838. Svoj je program najjasnije izložio u proglasima uoči svakoga godišta Danice. Počeo je s objavljivanjem i kajkavskih i štokavskih prilogâ, postupno je već u prvom godištu prelazio na štokavski književni jezik i na novi slovopis, a od 1836., s promjenom imena u Ilirske narodne novine i Danica ilirska, svojoj je ideologiji dao južnoslavenski značaj, ali je istodobno isticao etničku samostalnost Hrvata i teritorijalnu cjelokupnost Trojednice na osnovi povijesnih municipalnih prava. Kao vođa preporodnoga pokreta bio je poznat širom Hrvatske, ali i u slavenskim zemljama Habsburške Monarhije. Zbog troškova svoje tiskare, političkog djelovanja i mnogobrojnih putovanja bio je u dugovima, pa se s vremenom okrenuo tajnoj politici tražeći sredstva za svoj rad. God. 1838. počeo je održavati tajne veze s Rusijom nastojeći da ona ojača svoju ulogu na Balkanu. Vrhunac svojega političkog djelovanja doživio je s uspjehom Ilirske narodne stranke u županijskim skupštinama u Varaždinu 1841. i u Zagrebu 1842. U krilatici »Da Bog živi konstituciju ugarsku, kraljevinu Hrvatsku i narodnost ilirsku!«, iznesenoj u povodu skupštinskoga zasjedanja u Varaždinu, Gaj je sažeo sav program narodnoga preporoda: hrvatska samostalnost u okviru zemalja krune sv. Stjepana i pripadnost južnoslavenskom etničkomu i kulturnom prostoru.
Nakon zabrane ilirskoga imena 1843. Gaj je izgubio vodeću ulogu u ilirskom pokretu. Uspostavio je veze s poljskom emigracijom, koja je djelovala protiv Austrije i Rusije, videći Srbiju kao središte buduće južnoslavenske države. Gaj je promijenio svoja politička stajališta pa je sada zagovarao jaču ulogu Austrije u Srbiji i potiskivanje ruskog utjecaja. Ponovno je imao znatnu ulogu u političkom životu u revolucionarnoj 1848., kada je vodio Narodnu skupštinu Trojedne Kraljevine Dalmacije, Hrvatske i Slavonije, koja je prihvatila Zahtijevanja naroda. Surađivao je s banom J. Jelačićem, ali nakon afere u kojoj ga je bivši srpski knez Miloš Obrenović optužio da je u njega iznudio novac i preuzeo ga u banovo ime, njegova se politička karijera naglo gasi, iako mu krivnja nije nikada dokazana. Suradnici su ga već otprije napuštali, a ilirski se pokret nije više mogao rasplamsati ni nakon dopuštenja upotrebe ilirskog imena 1845. Podupirući na kraju centralističku politiku Beča, ali i hrvatsku teritorijalnu sveukupnost (Misli o nagodbi Hrvatske i Slavonije s vladom – Gedanken zum Ausgleich Croatiens und Slavoniens mit der Regierung, 1864), doživio je Austro-ugarsku nagodbu 1867. kao poraz svojih političkih ideja. U povijesti će ostati trajno zabilježena njegova uloga vođe narodnoga preporoda, kojim je započelo stvaranje moderne Hrvatske.
Kao književnik Gaj nije ostavio dublji trag. Među pjesmama, uglavnom kajkavskima, jedino je Horvatov sloga i zjedinjenje (poznata po početnom stihu Još Horvatska ni propala, u Danici, 1835) stekla veliku popularnost kao preporodna budnica. Povijesno djelo Dogodovština Ilirije velike ostalo je nedovršeno i neobjavljeno.
Gajeve zasluge za hrvatski standardni jezik nisu toliko u onome što je napisao, nego više u onome što je pokrenuo. Ujedinjavanje Hrvata u jednom latiničnom slovopisu bilo je prvi korak prema ujedinjavanju u jednom standardnom jeziku, a u toj je integraciji Gaj odigrao odlučujuću ulogu. Poticaje za slovopisnu reformu našao je u domaćim nastojanjima slovnoga usustavljivanja, ponajprije u A. Jambrešića i P. Vitezovića, te u češkom slovopisu. U knjižici Kratka osnova horvatsko-slavenskoga pravopisaňa (1830) predložio je jednoslovni sustav, polazeći od kajkavskoga književnog jezika, rješavajući dotadašnji problem pisanja palatala uvođenjem nadslovnih znakova. Prijedlog nije prihvaćen, ali je označio početak rješavanja jedinstvenoga slovopisa i hrvatskoga standardnoga jezika. U članku Pravopisz (Danica, 1835) vratio se djelomice dvoslovima (dj, gj, lj, nj, tj), ostavio jednoslove (č, š, ž) s kvačicom, a ne s prvotnom tildom, uveo ć i ě. Taj će slovopis, nazvan gajica, doživjeti neznatne promjene, bit će postupno prihvaćen u cijeloj Hrvatskoj, a prihvatit će ga i Slovenci. Premda je Gaj u svojem programu imao zacrtano da osnovica »ilirskomu« jeziku bude cijela Ilirija, ilirski su gramatičari, ponajprije V. Babukić i A. Mažuranić, u svojim gramatikama normirali hrvatski jezik na novoštokavskoj jekavskoj osnovici s otvorenošću prema sveukupnosti pisane hrvatske književne baštine. Zaslugom Gaja i njegovih suradnika hrvatski je jezik nakon višestoljetnoga izgrađivanja kodificiran i proglašen službenim jezikom u Hrvatskom saboru 1847.

Question: when was ljudevit gaj born

People's Gay was born in Krapina in 1809.

Question: where was ljudevit gaj born

Question: ljudevit gaj was born in krapina in 1809. what

ljudevit gaj was born in krapina in 1809. what

Question: what is the german name for ljudevit gaj

what is the german name for ljudevit gaj

Question: ljudevit gaj is better known by what name

ljudevit gaj is better known by what name

Question: what language does ljudevit gaj speak

Question: what is the first name of ljudevit gaj

Question: who taught ljudevit gaj to speak german

People 's Gay was born in Krapina in 1809 .

In his family , the German language was spoken , but Julian 's mother also taught him Kayser .

Ljudevit Gaj rodio se u Krapini 1809. godine.

People's Gay was born in Krapina in 1809. In his family, the German language was spoken, but Julian's mother also taught him Kayser.

People's Gay was born in Krapina in 1809.

In 1830, in Buddha, he printed the Book of the Short Foundations of the Croatian-Slavic Orthodoxy, in two languages, in the Croatian and German languages, which gave him the name throughout his homeland.

Ljudevit Gaj (1809-1872), književnik i vođa kulturnog, političkog i narodnog preporoda u Hrvatskoj. Pokrenuo je 1835. Novine horvatzke s književnim prilogom Danicza horvatzka, slavonzka y dalmatinzka.Objavio je u Budimu 1830. na hrvatskokajkavskom i njemačkom jeziku Kratku osnovu horvatsko–slavenskoga pravopisańa. Ta se knjižica (27 stranica) uzima kao početak hrvatskih preporodnih gibanja i premda u početku nezapažena, poslije je imala dalekosežne posljedice za stabilizaciju hrvatskoga slovopisa i za standardizaciju hrvatskoga jezika. Kada ju je pisao, Gaj je imao 21 godinu, ali je duboko razmišljao o položaju hrvatskoga naroda i o tome kako da se, usprkos nepovoljnim prilikama, taj narod kulturno i politički ujedini.Lit.: Velimir Gaj, Knjižnica Gajeva. Zagreb, 1875.; Jaroslav Šidak, Studije iz hrvatske povijesti XIX. stoljeća. Zagreb, 1973.; Josip Horvat, Ljudevit Gaj : njegov život, njegovo doba. Zagreb, 1975.

Question: when was the book of short foundations printed

when was the book of short foundations printed

Question: ljudevit gaj wrote the short foundations of the croatian-

i njemačkom jeziku , koja mu je pronijela ime cijelom domovinom

ljudevit gaj wrote the short foundations of the croatian-

Question: where does ljudevit gaj get his name

i njemačkom jeziku , koja mu je pronijela ime cijelom domovinom

Question: what language does ljudevit gaj write in

what language does ljudevit gaj write in

Question: ljudevit gaj is associated with which religion

ljudevit gaj is associated with which religion

Question: how many languages did ljudevit gaj print the short foundations of the

In 1830 , in Buddha , he printed the Book of the Short Foundations of the Croatian - Slavic Orthodoxy , in two languages , in the Croatian and German languages , which gave him the name throughout his homeland .

1509 and his works.

Question: who is the creator of the holy vikov

1509 and his works.

Question: who did ljudevit gaj write about

1509 and his works.

Question: what is the faith of ljudevit gaj

1509 and his works.

Question: what does ritter-vitezovic mean

Cronica aliti memorial of all the holy vikov

1509 and his works.

Cronica aliti memorial of all the holy vikov

Question: what is the name of the work by ljudevit gaj

Memoria regum et banorum regnorum Dalmatiae, Croatiae et Sclavoniae

Memoria regum et banorum regnorum Dalmatiae , Croatiae et Sclavoniae ) , pa od njega do obnovitelja hrvatske svijesti Pavla Rittera - Vitezovića ( Kronika aliti spomen svega svita vikov ) , i od njega do Matije Petra Katančića

1509 and his works.

what is the name of the work by ljudevit gaj

Question: who is the renewator of croatian consciousness

Pavla Rittera - Vitezovića ( Kronika aliti spomen svega svita vikov

1509 and his works.

who is the renewator of croatian consciousness

Question: what is the genetic connection between great illyria and croatia

1509 and his works.

what is the genetic connection between great illyria and croatia

De situ lllyriae et civitate Sibenici do Jurja Ratkaja ( Memoria regum et banorum regnorum Dalmatiae , Croatiae et Sclavoniae ) , then from him to the renewator of the Croatian consciousness Pavel Ritter - Vitezovic ( Cronica aliti memorial of all the holy vikov ) , and from him to Matije Petra Katančića .

It is the faith in blood relativity , the genetic connection between the population of the former Great Illyria and the Croats , which are their biological continuation , the faith that this ancient people in us continues their lives , so we are thus the heirs of their former size and glory .

1509 and his works. De situ lllyriae et civitate Sibenici do Jurja Ratkaja (Memoria regum et banorum regnorum Dalmatiae, Croatiae et Sclavoniae), then from him to the renewator of the Croatian consciousness Pavel Ritter-Vitezovic (Cronica aliti memorial of all the holy vikov), and from him to Matije Petra Katančića. It is the faith in blood relativity, the genetic connection between the population of the former Great Illyria and the Croats, which are their biological continuation, the faith that this ancient people in us continues their lives, so we are thus the heirs of their former size and glory.

in 1966:

ARNOLD, Đuro (Gjuro) filozof, pedagog i pjesnik (Ivanec, 24.3.2853. - Zagreb, 22. 3. 1941.). Djetinjstvo je proveo u Krapini, gdje je službovao njegov otac. Njegovu pažnju već tada privlači krapinska kulturna baština - Franjevačka legenda, O Trškom Vrhu, Krapinske legije, O crkvi Sv. Nikole, Na rijeci Krapinici, Legenda sa Tkalaca - legende objavljene u časopisu Vijenac, Zagreb i 1923. u posebnoj knjizi. Studirao filozofiju (prvi je doktor filozofije Zagrebačkog sveučilišta) zemljopis i povijest. Proglašen je začasnim građaninom Krapine - Diploma 2.12.1923.
BARTUŠ, Franjo pedagog i književnik, (Krapina, 8.23.1860. - Zagreb, 6.4.1934.). Školovao se u Zagrebu, a službovao širom Hrvatske. Počasni član humanitarnog društva "Dobrotor", Pedagoškog književnog zbora i drugih kulturno-prosvjetnih ustanova. Proslavio se uređivanjem đačkih listova te listova za mladež (Almanah hrvatskoj mladeži, 1806.) i drugo. Objavio je veliki broj knjiga, priča, narodnih pripovjedaka i pjesama.
CRKVENAC, Mirko doktor medicine (Čazma 8.2.1860. - Krapina, 18.11.1936.) U Krapini djeluje od 1.5.1906. najprije na dužnosti sanitarnog inspektora. Za vrijeme Prvog svjetskog rata (1914. - 1918.) organizator je i voditelj privremene vojne bolnice, koja je u Krapini djelovala zahvaljujući pomoći općina i građana. Vodio je, do 1930. Kneippovo lječilište, a bio je aktivan u krapinskom društvu Crvenog križa i DVD-a te u Hrvatskom sokolu.
FUČEK, Stjepan (Štefan) pisac, Mihovljan 1691. - Krapina, 8.7.1741. Gimnaziju je polazio u Zagrebu, teologiju studira u Beču 1711. i 1712. te u Bologni. Zaređen je 1712., a od 6.10.1716. pa do kraja života bio je krapinski župnik. Kao kajkavski nabožni pisac, autor je djela "Historie z kratkem duhovnem razgovorom od poszlednyeh dugovany...", tiskano u Zagrebu 1735.
GAJ, Ivan ljekarnik, Krapina 1754. - 18.4.1826. Prvi je uočio fosilne nalaze krapinskih praljudi i poslao ih peštanskom profesoru Paulu Kitaiblu da o tome kaže svoje mišljenje. U doba Napoleonovih ratova i zauzimanja dijelova Hrvatske, Ivan (otac dr. Ljudevita Gaja) je u Krapini, uz bavljenje ljekarništvom, organizirao uređenje improvizirane bolnice za bjegunce i bolesnike.
GAJ, Ljudevit vođa Hrvatskog narodnog preporoda, Krapina 8.7.1809. - Zagreb, 20. 4. 1872. Doktorat filozofije položio u Leipzigu. Prvo djelo, Povijest o gradu Krapini i botaničkom bilju napisao na njemačkom jeziku 1826. godine. 1835. pokrenuo tiskanje prvih novina na hrvatskom jeziku. Novine horvatske i književni prilog Danica hrvatska, slavonska i dalmatinska, na kajkavskom, a zatim na štokavskom. Dr. Ljudevitu Gaju u središtu Krapine, 27.9.1891. podignut je spomenik, a rodna kuća mu je 1966. uređena u memorijalni muzej Grada Krapine.
GORUP, Nikola vjerski pisac, Lipnik pokraj Ozlja 1713. - Krapina, 5. 2. 1778. Župnik je u Krapini od 1747. Pod njegovim je vodstvom započeta izgradnja barokne crkve Majke Božje Jeruzalemske, gdje je na glavni oltar smješten kipić donijet iz Jeruzalema 1669. Autor je djela "Zercalo Marijansko kipa Jeruzalemskoga vu Krapine" (1768.) Prvotisak pri "Andrasu Besse purgaru klobucharu, per Anton Jandera factorem"" 1996. izdan reprint, uvodni tekst vlč. Matije Burija, krapinski župnik.
GRMEK, Mirko Dražen povjesničar medicine i znanosti; Krapina, 9.1.1924. - Pariz, 6.3.2000. Gimnaziju završava u Zagrebu 1942. Politehničku akademiju u Torinu i Luci 1943. Odlazi u Švicarsku te Francusku gdje kao časnik Pokreta otpora sudjeluje u oslobađanju te zemlje. Vraća se u Zagreb gdje 1951. završava Medicinski fakultet, a 1958. prvi u Hrvatskoj postiže doktorat znanosti iz povijesti medicine. 1971. na Sorboni stječe doktorat filozofije. Bio je urednik Medicinske enciklopedije u Zagrebu i obavljao niz akademskih dužnosti.
HALPER, Eduar SIGETSKI pravnik i dobrotvor; Škarićevo pokraj Krapine 14.12.1824. - 23.8.1877. Završio Pravoslavnu akademiju 1843. u Zagrebu. Imenovan podbilježnikom i kotarskim pristavom Varaždinske županijske skupštine, obavljao je dužnost kotarskog suca u Pregradi. Na svojem posjedu dao je sagraditi obiteljsku spomen - kapelu, a njegova supruga Terezija pl. Halper, r. Rozgaj, dala je sagraditi mauzolej na krapinskom gradskom groblju, prema projektu Zagrebačkog arhitekta Stjepana Podgorskog (1911.) Uz sudačko službovanje u Krapini E. Halper bio je član više preporodnih ustanova u Zagrebu te aktivan kao glumac u Ilirskom amaterskom kazalištu.
HRANILOVIĆ, pl. Mirko - župnik, Zavalje pokraj Senja 22. 9.1893. - Zagreb 23. 10.1947. Školovao se u Korenici, Otočcu, Varaždinu i Zagrebu, gdje je završio Teološki fakultet. U Krapini je župničku dužnost preuzeo 1925. Bavio se glazbom i vodio nekoliko crkvenih zborova. U suradnji s glumcima amaterima izvodio je poznati "Misterij" Seljačkog festivala u Trškom Vrhu, uz prostor barokne crkve Majke Božje Jeruzalemske, prema tekstu dr. Velimira Deželića: "Na Trškom Vrhu", koji je uglazbio dr. Božidar Širola. Bavio se vjerskom publicistikom, izdavao molitvenike i surađivao u katoličkom listu te Zborniku za promicanje glazbe, Sbv: Cecilija u Zagrebu.
HRAŠČANEC, Rudolf sociolog; Donja Dubrava 6.4.1914. - Philadephia 23.5.1993. U Zagrebu završio klasičnu gimnaziju i studij teologije (1937.) na Bogoslovnom fakultetu, gdje je 1940. doktorirao. Za svećenika je zaređen 1938., a u svojstvu vjeroučitelja, kapelana u Krapini službuje u razdoblju 1941. - 1943. Uz ostalo napisao je i objavio zapaženu publikaciju o Krapini i zavjetnoj crkvi Majke Božje Jeruzalenske na Trškom Vrhu (1943.), te više katoličkih svjetovnih studija. Bio je hrvatski misionar.

Question: when did ljudevit gaj die

in 1966:

Question: where is the family house of ljudevit gaj located

in 1966:

where is the family house of ljudevit gaj located

Question: in which french city was ljudevit gaj born

in 1966:

in which french city was ljudevit gaj born

Question: where is ljudevit gaj's family house located

in 1966:

where is ljudevit gaj's family house located

Question: where is the memorial museum of ljudevit gaj

in 1966:

where is the memorial museum of ljudevit gaj

His family house was arranged in the Memorial Museum of the City of Krapine .

1966.: Rodna kuća mu je uređena u memorijalni muzej Grada Krapine.

Rodna kuća mu je uređena u memorijalni muzej Grada Krapine.

in 1966: His family house was arranged in the Memorial Museum of the City of Krapine.

Otvoren je 1966. godine u njegovoj rodnoj kući, u Gajevoj ulici na broju 14., a izložen je namještaj iz njegova vremena, slike (ulja na platnu, rad slikara Ivana Tišova) - portreti Gaja i njegove obitelji, fotokopije njegovih rukopisa, tiskanih tekstova, knjiga i brošura te novina i časopisa koje je uređivao i izdavao.
ŽIVOT I DJELO LJUDEVITA GAJA
Ljudevit Gaj rođen je u Krapini 8. srpnja 1809. godine. Već je u najranijoj mladosti pokazivao velik interes za povijest svoga grada, a posebice kada je u knjižnici Franjevačkog samostana u Krapini pronašao rukopis patera Sklenszkog Brevis Descriptio loci Krapina ejusque oppidi nec non conventus Franciscanorum in hoc oppido collocati
(1779. godine). Inspiriran tim rukopisom izdaje u Karlovcu 1828. godine knjižicu Die Schlösser bei Krapina, sammt einem Anhange von der dortigen Gegend in botanischer Hinsicht.
Iako obrazovan na njemačkom jeziku, svim je srcem bio vezan za Krapinu i svoju domovinu Hrvatsku.
U Hrvatskoj je početkom 19. stoljeća službeni jezik u Saboru, vladi i crkvi bio latinski, a uz snažan pritisak nametali su se njemački i mađarski te u južnim hrvatskim pokrajinama i talijanski jezik. Osim navedenih jezika bila su aktivna i tri narječja hrvatskog jezika (štokavsko, kajkavsko i čakavsko) i zbog svega navedenog najvažniji korak hrvatskog narodnog preporoda, koji svoj uspon doživljava između 1835. i 1848. godine, bilo je prihvaćanje jedinstvenog književnog jezika, pisma i načina pisanja. Taj revolucionarni korak u nacionalnoj kulturi izveo je upravo Ljudevit Gaj svojom knjižicom Kratka osnova horvatsko-slavenskoga pravopisanja
izdanoj u Budimu 1830. godine u kojoj je nov način pisanja prema češkom uzoru za slova s kojima je bilo najviše teškoća - č, ć, ž i š.
Ustrajnim naporima, Gaj 1835. godine pokreće u Zagrebu prve novine na hrvatskom jeziku. Bile su to Novine horvatzke
i njihov književni prilog Danica Horvatska, Slavonska i Dalmatinska
s geslom „Narod bez narodnosti je tijelo bez kosti“. Već po svom naslovu, oba glasila imaju temelj na službenoj hrvatskoj politici, prije svega u pogledu integracije hrvatskog prostora. Budući da se novine nisu smjele izravno baviti političkom problematikom, Gaj je osobiti naglasak u tome smjeru stavio na Danicu. Zato se u svakom broju Danice, koja se čita i na krapinskom području, govori o važnijim pitanjima kao što su odnos prema prošlosti, problemi pravopisa i književnoga jezika i perspektivni ciljevi za budućnost. U Danici je i Antun Mihanović objavio svoju pjesmu „Hrvatska domovina“ koja kasnije (1891. godine) kao „Lijepa naša“ postala hrvatskom himnom.
Do siječnja 1836. godine Gaj se služio kajkavskim narječjem i starim načinom pisanja, a potom je uveo štokavsko narječje kao književni jezik, prihvatio novi pravopis i u ime narodnog jedinstva uzeo ilirsko ime.
1838. godine osnivaju se prve ilirske čitaonice koje postaju središta preporodnog rada. Uz njih se ubrzo osnivaju Gospodarsko društvo, Matica ilirska (utemeljena 1842. godine, a od 1874. nosi naslov Matica hrvatska), Prva hrvatska štedionica, Narodni muzej i Narodni dom. Matica je imala za cilj „kultiviranje“ narodnog jezika i književnosti, a osim što je organizirala brojne koncerte, izdavala knjige i na sve moguće načine pokušala promicati hrvatski jezik i stvaralaštvo, bila je i organizator diletantskih tkz. ilirskih kazališta u Zagrebu, ali i u drugim većim gradovima i mjestima, pa tako i u Krapini. Kako piše Danica, cilj je ilirskoga kazališta u Krapini „izobrazba i probuđenje narodnoga duha, koji je kod nas uspavan bio“. Između 1841. i 1846. godine u izvedbama ilirskoga teatra u Krapini dobrovoljno je sudjelovalo dvanaest žena s područja Krapine, pripadnica različitih slojeva ujedinjenih u težnji da hrvatsku riječ prenesu hrvatskom puku. Sve to svjedoči da je Krapina u vrijeme hrvatskog narodnog preporoda bila jedno od kulturnih središta Hrvatske. 1847. godine u Krapini je izvedena prva hrvatska opera Ljubav i zloba
, samo godinu dana nakon praizvedbe u Zagrebu.
1843. godine kralj Ferdinand zabranjuje upotrebu ilirskog imena pa se otad ono zamjenjuje hrvatskim koje se otada sve više širi na sve hrvatske pokrajine i postaje nacionalnim imenom dok je dotada označavalo samo kajkavski dio Hrvatske. Te je iste godine, točnije 2. svibnja, strastveni ilirac Ivan Kukuljević Sakcinski prvi progovorio na hrvatskom jeziku u Hrvatskom saboru propagirajući borbu za nacionalno oslobođenje s neobičnom smionošću, zahtijevajući da se hrvatski uvede kao službeni jezik u škole i urede, tako da uvođenje u javni život bude postupno. Dotadašnji govori u hrvatskom Saboru su bili samo na latinskom jeziku. U svom govoru je naglasio pogubnost nadomještanja hrvatskog stranim jezicima. Njegovo zalaganje urodilo je plodom 1847. godine kada je hrvatski jezik konačno proglašen „diplomatičkim“ tj. službenim jezikom u Hrvatskoj.
Unatoč nekim lutanjima (ime „ilirski“) i povijesnim zabludama (sjedinjenje svih južnoslavenskih zemalja) u političkom smislu, hrvatski narodni preporod svojim je razvojem išao ka svojem primarnom cilju – kulturnom, jezičnom i političkom ujedinjenju svih hrvatskih zemalja.
Krapina se odužila svom istaknutom građaninu postavljenjem spomenika (rad kipara Ivana Rendića) na glavni gradski trg 27. rujna 1891. godine. Sam glavni trg i ulica koja vodi do njegove rodne kuće nose Gajevo ime. U rodnoj kući, na broju 14., danas je zavičajni muzej.
Gaj je umro 20. travnja 1872. godine u Zagrebu gdje je pokopan na Jurjevskom groblju, a 1885. njegovi su ostaci zajedno s Vjekoslavom Babukićem, Dimitrijem Demetrom, Franom Kurelcom, Vatroslavom Lisinskim i Stankom Vrazom preneseni u arkadu iliraca na Mirogoju.
Gaj je kao predvodnik mlade nacionalno osviještene građanske klase uveo Hrvatsku iz feudalnog u moderno građansko doba te je svoj narod pretvorio u naciju sa svim njenim obilježjima (jedan narod, jedan jezik, jedan teritorij). Iako postoje mnoge nedoumice spram njegova političkog djelovanja, nitko mu ne može osporiti zasluge na kulturnom planu. Dignuo je Hrvatsku na noge, probudio već gotovo mrtvu nacionalnu svijest i pronio hrvatski jezik u svaki kutak domovine.
Podaci iz djela:
1. Grupa autora. Krapina – grad povijesti i kulture. Krapina. 2004.
2. Antun Kozina (prikupio i uredio građu). Krapinskih osam stoljeća. Krapina. 1998.

Question: who is the sculptor of the monument to ljudevit gaj

who is the sculptor of the monument to ljudevit gaj

Question: when will the monument to gaj be found

Question: where is the monument to ljudevit gaj located

where is the monument to ljudevit gaj located

Question: when will the monument to gaj be built

Question: who sculpted the monument to ljudevit gaj

who sculpted the monument to ljudevit gaj

Question: what did gaj receive in the center of krapine

what did gaj receive in the center of krapine

He received a monument in the center of Krapine . Zaslužni građani grada Krapine , krapina.hr , accessed on 20 September 2019 .

The main square where the monument ( the work of the sculptor Ivan Rendić ) was raised and the street leading to his hometown carries his name . Museum Ljudevita Gaja , krapina.hr , accessed on 20 September 2019 .

He received a monument in the center of Krapine.Zaslužni građani grada Krapine, krapina.hr, accessed on 20 September 2019. The main square where the monument (the work of the sculptor Ivan Rendić) was raised and the street leading to his hometown carries his name.Museum Ljudevita Gaja, krapina.hr, accessed on 20 September 2019.

Interesting the Croatian alphabet reformed by the Croatian author Ljudevit Gaj for the Croats and the Croatian language, are also used by the neighboring peoples Slovenci, Bošnjaci, Serbi and Crnogorci.Nikša Stančić, Croatian national resurrection - goals and achievements // Cris : Journal of the Historical Society of Križevci, p. 10, p. 1, 2008, p. 6.-17, p. 10, accessed on 9 January 2021.

Question: who reformed the croatian alphabet

Question: when will the journal of the historical society of križevci be accessed

Question: who is the author of ljudevit gaj

Question: the croatian alphabet is also used by which neighboring peoples

Slovenci , Bošnjaci , Serbi and Crnogorci

the croatian alphabet is also used by which neighboring peoples

Question: what does ljudevit gaj reform

hrvatski preporoditelj Ljudevit Gaj za Hrvate i hrvatski jezik , koriste i susjedni narodi Slovenci , Bošnjaci , Srbi i Crnogorci . Nikša Stančić , Hrvatski narodni preporod - ciljevi i ostvarenja // Cris : Časopis Povijesnog društva Križevci , sv . 10 , br . 1 , 2008 . , str . 6.-17 . , , str . 10 . ,

Question: ljudevit gaj reformed which alphabet

Question: what is nikša stančić known for

Croatian national resurrection - goals and achievements

Hrvatski narodni preporod - ciljevi i ostvarenja

Croatian national resurrection - goals and achievements

Question: what is the name of the author who reformed the croat alphabet

what is the name of the author who reformed the croat alphabet

Interesting the Croatian alphabet reformed by the Croatian author Ljudevit Gaj for the Croats and the Croatian language , are also used by the neighboring peoples Slovenci , Bošnjaci , Serbi and Crnogorci . Nikša Stančić , Croatian national resurrection - goals and achievements // Cris : Journal of the Historical Society of Križevci , p. 10 , p. 1 , 2008 , p. 6.-17 , p. 10 , accessed on 9 January 2021 .