Događaji
 5. travnja - Praizvedena opereta »Šišmiš« Johanna Straussa mlađeg u Beču.
 29. studenoga - Matica ilirska mijenja naziv u Matica hrvatska.Kolo br.3/2007. Zvonimir Radić: Začeci hrvatske tehnologije – grof Janko Drašković
 osnovana je tekstilna industrija Čateks d. d., Čakovec iz male bojadisaonice vlasnika Samuela Neumana i njegove obiteljihttp://www.cateks.hr/povijest.php

 Rođenja
 13. listopada – Jožef Klekl političar, pisac i svećenik, koji je htio autonomiiju Slovenskoj krajini (Prekmurju) († 1948.)

 Siječanj – ožujak
 5. siječnja – Joseph Erlanger, američki fiziolog, nobelovac († 1965.)
 19. siječnja – Ljerka Šram, hrvatska kazališna glumica († 1913.)
 25. siječnja – William Somerset Maugham, engleski pripovjedač i dramatičar († 1965.)
 15. veljače – Josip Bach, hrvatski glumac i redatelj († 1935.)
 25. ožujka – Ivša Lebović, hrvatski političar i odvjetnik († 1936.)

 Travanj – lipanj
 18. travnja – Ivana Brlić-Mažuranić, hrvatska književnica († 1938.)
 25. travnja – Guglielmo Marconi, talijanski inženjer i fizičar († 1937.)
 28. travnja – Karl Kraus, austrijski prozaist, publicist i dramatik († 1936.)

 Srpanj – rujan
 14. srpnja – Abaz II. Hilmi, treći egipatski kediv († 1944.)
 10. kolovoza – Herbert Hoover, 31. predsjednik SAD-a († 1964.)
 22. kolovoza – Max Scheler, njemački filozof († 1928.)
 27. kolovoza – Carl Bosch, njemački kemičar († 1940.)
 11. rujna – Franjo Dugan, hrvatski skladatelj, orguljaš i glazbeni pisac († 1948.)
 13. rujna – Arnold Schönberg, austrijski skladatelj († 1951.)

 Listopad – prosinac
 9. listopada – Nikolaj Rerih, ruski slikar i filozof († 1947.)
 15. studenog – August Krogh, danski liječnik, nobelovac († 1949.)
 16. studenog – Aleksandar Kolčak, ruski vojskovođa († 1920.)
 30. studenog – Winston Churchill, premijer Ujedinjenog Kraljevstva († 1965.)

 Smrti
 Siječanj – ožujak
 16. siječnja – Max Schultze, njemački anatom i histolog (* 1825.)
 8. ožujka – Millard Fillmore, 13. predsjednik SAD-a (* 1800.)

 Travanj – lipanj
 18. lipnja – Fran Kurelac, hrvatski književnik i filolog (* 1811.)

 Srpanj – rujan

 Listopad – prosinac

Izvori

 Vanjske poveznice

Teza koju ću obrazložiti i potkrijepiti činjenicama može se ovako sažeti:
Naši vrli pređi koji su tridesetih i četrdesetih godina devetnaestoga stoljeća osnivali Maticu hrvatsku znali su već tada da su kultura i gospodarstvo ili, točnije rečeno, kultura i na nacionalnoj tehnologiji zasnovano gospodarstvo međusobno nerazdvojno isprepletene i povezane pojave.
Prije no što nastavim izlagati tezu, moram protumačiti nazive koje rabim1.
Naziv nacionalna tehnologija označava pretvorbu nacionalnoga blaga u nacionalno bogatstvo, pri čemu nacionalno blago čine poglavito radini, nadareni, obrazovani i poduzetni ljudi te društvene skale vrijednosti i društveni poticajni potencijali, a zatim i brojni drugi općepoznati društveni i prirodni sadržaji2.
Tehnika koju nacionalna tehnologija stvara ima univerzalne značajke. Zato, na primjer, japanska tehnologija koju ne možemo preuzeti jer ima jaka nacionalna obilježja stvara univerzalne automobile koje preuzimamo bez poteškoća.
Racionalno postupanje nacionalnim bogatstvom, to jest blagom koje je nacionalnom tehnologijom pretvoreno u nacionalno bogatstvo, naziva se ekonomika (engl. economics). Ekonomika ima univerzalne značajke kao i tehnika.
Nacionalno gospodarstvo ili ekonomija (engl. economy) naziv je za tehnološki i ekonomički racionalno postupanje nacionalnim blagom i nacionalnim bogatstvom na dobrobit pojedinca, obitelji, države i one zajednice država koje se međusobno podupiru u tehnološkom razvoju.
Ove nazive rabit ću u daljnjem izlaganju samo u opisanom značenju.
Izlaganje teze nastavljam tvrdnjom da naši pređi nisu osnivali Maticu hrvatsku radi nacionalne kulture same, čak ni samo radi obrane nacionalnoga identiteta, nego zato što su shvatili da bez hrvatske kulture i identiteta nema hrvatskoga gospodarstva, to jest gospodarstva zasnovana na hrvatskoj tehnologiji, niti da može biti hrvatske tehnologije, a to znači i gospodarstva bez hrvatske kulture i identiteta.3
To je tada bila velika spoznaja koju je tek komunizam uspio protjerati iz narodne svijesti, a danas je protjeruje financijsko–tehnička globalizacija koju reciklirani ideolozi u Hrvatskoj svesrdno podržavaju.
Već je grof Janko Drašković shvatio da tehnološku komponentu gospodarstva nikakvim novcem narod ne može kupiti nego ju mora sam stvarati i pribavljati učenjem. Zato je svim svojim duhovnim, fizičkim i financijskim snagama radio na osnivanju Matice hrvatske u ulozi kakvu ova teza tumači.
Neprijatelji Hrvatske kroz cijelu su noviju povijest priječili osnivanje i rad Matice hrvatske, ili tražili da Matica bude samo kulturna institucija koja se ni u kojem slučaju ne upušta u rasprave o nacionalnoj tehnologiji i na njoj zasnovanom nacionalnom gospodarstvu. Oni su znali kakvi se moćni potencijali stvaraju međusobnim prožimanjem nacionalne kulture i nacionalne tehnologije, potencijali koji, u procesima vlastita oslobađanja dobrom nacionalnom politikom tehnološkoga razvoja, mogu sasvim onemogućiti pljačku nacionalnoga blaga tehnološki nerazvijenih država u korist tehnološki razvijenih, zaogrnutu različitim ideološkim plaštevima međunarodne financijske ili savjetodavne pomoći.
Drašković je tehnološki (gospodarski) i književni program Matice ilirske ostvario Čitaonicom
Za tezu izloženu u uvodu pronašao sam obilje povijesnih dokaza čije su tumačenje i sami »matičari« prepuštali »boljim vremenima«. Prešućivanje se može razumjeti samo ako se dobro poznaju okolnosti u kojima je Hrvatska branila svoj državni entitet, okolnosti koje simboliziraju srpanjske žrtve prije 1848. i tamnica Mirka Bogovića poslije 1848. godine. Srpanjske su žrtve4 pale u zaštiti hrvatskoga jezika5, a Mirka su Bogovića osudili na dvije godine teške tamnice zato što je kao urednik Matičina književnog časopisa Neven objavio jednu sasvim nedužnu domoljubnu pjesmu Ivana Filipovića.6
Već je 1815. Antun Mihanović u tekstu Reč domovini od hasnovitosti pisanja vu domorodnem jeziku naslutio da je taj jezik važan ne samo za hrvatski kulturni nego i tehnološki razvoj. Zato piše:
»... s žalostjum spoznajem da narod naš... tak... zaostaje, da nikakova znanostih znamenja vu jeziku svome pokazati ne more, nego, o tuga! jarem stranskeh jezikov nosi.«7
Presudnu je ulogu jezika u bitci za povijesna državna prava i budućnost Trojedne Kraljevine razumio, tumačio i branio tek grof Janko Drašković. On je počeo s bitkom za hrvatski jezik radi obrane hrvatskoga državnog entiteta u Ugarsko–hrvatskom saboru u Požunu i pred kraljem Hrvatske, Slavonije i Dalmacije u Beču, i to snažno potkrijepio 1832. svojim slavnim tekstom Disertacija ili Razgovor — darovan gospodi poklisarom zakonskim i budućim zakonotvorcem kraljevinah naših za buduću dietu ugarsku8. No na pameti je imao mnogo više toga što u javnome tekstu nije bilo mudro napisati.
Nakon Disertacije krenuo je Ljudevit Gaj sa svojim Novinama Horvatzkim i Daniczom Horvatzkom, Slavonzkom i Dalmatinzkom 1835. godine te je uslijedio članak XV. Hrvatskoga sabora 1836. kojim Sabor prihvaća Gajevu zamolbu (s podrškom zagrebačke i varaždinske županije) za osnivanje društva »za uzgajanje narodnoga jezika i književnost u Zagrebu«9 i kojega šalje kralju na odobrenje, ali bez ikakva učinka i te i svih idućih godina.
I tada je grof Janko Drašković — velikom mudrošću — proveo svoje zamisli koje svrstavam u začetke hrvatske tehnologije, one tehnologije čiju sam definiciju na početku dao: pretvorbe hrvatskoga nacionalnoga blaga u hrvatsko nacionalno bogatstvo.
Umjesto književnoga društva, koje po članku XV. Hrvatskoga sabora nikada ne će biti osnovano, Janko Drašković s ostalim preporoditeljima osniva Čitaonicu 1938. godine. Na osnivačkome sastanku on drži govor u kojem kaže i ovo:
»Korist presladkoga našega naroda i domovine privesti ćemo ako naš jezik temeljito i savršeno naučimo. Ako zatim koristne knjige drugih izobraženih naroda u naš jezik prevedemo ili sami takove osnujemo. Ako trgovačku i poljodjelsku vrst izbistrimo, najviše pako ako primjerno odhranjenje naroda našega i pridobavljanje većega imetka njemu pripravimo.«10
Važno je razumjeti da je društvo Čitaonica ostvarivalo program koji je Janko Drašković imao na umu kad je zastupao ideju o osnivanju učenoga, a ne samo književnoga društva. Da je učeno društvo ranije osnovano pod imenom Matice ilirske, cijeli program Čitaonice ostvarila bi Matica ilirska. To se kasnije i dogodilo preuzimanjem programa Čitaonice od novoosnovane Matice ilirske.
Koju je koncepciju programa Matice ilirske grof Janko Drašković imao, možemo razumjeti iz prvih programskih zadataka koje je Čitaonica po zamisli Janka Draškovića i s njegovom financijskom potporom preuzela.11
Već nekoliko mjeseci nakon osnivanja Čitaonica raspisuje nagradu od dvadeset dukata za najbolju knjigu kojom bi se povećao izvoz hrvatskih vina. Pravi, tehnološki razlozi za to nisu navedeni, ali je navedeno nešto što se ne može osporavati, a to je »što se ne može izvoziti u susjedne pokrajine, na puk nećudoredno djeluje, koji ga prekomjerno tako rekuć trošiti mora«.
Zatim je raspisana nagrada od četrdeset dukata za knjigu o tehnologiji suknarstva i kožarstva. Ne, doduše, tim jezikom, nego »kako bi se u nas podigla suknara i kožara«. Ti su razlozi već bliži gospodarskim, pa se navodi da te »dvije grane odjeće i obuće obćenito se traže i uvijek su potrebne«. Također su napisali da kože ima dosta u našoj zemlji, a vunu možemo uvoziti sve dok je »slabo u nas odgojenje ovaca«.
Zatim su petnaest dukata nagrade raspisali za knjigu o tehnologiji papira, ili tadašnjim jezikom o papirani. Toj potrebi za papiranom bi se »tim laglje odoliti moglo, čim se množina prnjaka u domovini našoj nalazi, koji se u inostrane zemlje izvažaju«.
I konačno šesnaest dukata nagrade obećali su onome »koji prikladnu priručnu knjigu sastavi, koja bi sve moguće predmete na gospodarstvo spadajuće sadržavala i u selskih učionicah upotrebiti se mogla«.
Za sve ove nagrade jamčio je osobno grof Janko Drašković unatoč sve većoj materijalnoj oskudici u koju je zapadao.
No, istodobno je valjalo razvijati hrvatski jezik da bi se svekolika »znanostih znamenja vu jeziku svome pokazati« mogla. I zato Janko Drašković sa svojim preporoditeljima 7. ožujka 1839. na sjednici društva Čitaonice upozorava:
»Premda je cilj društva Čitaonice naše svestrano izobraženje u svakoj vrsti znanosti i obrtnosti rasprostranjivati, ništamanje su ime društva i koristi iz njega proizlazeće preuske, za tako svestranome cilju potpunoma odgovoriti moći.«
Zato zaključuju da se s Čitaonicom »jošte jedan novi zbor pod imenom Matica ilirska skopča«12. To je u prvi mah mogla biti samo glavnica (fond), ali se očekivalo da nakon kraljeva odobrenja Matica preuzme od Čitaonice njezine programe te uključi u svoju strukturu sve čitaonice u Hrvatskoj (Varaždin, Karlovac, Zagreb).
U predstavci kralju (radi odobrenja) Čitaonica predlaže pravila Matice ilirske u kojima piše da će učeno društvo u Zagrebu »izdavati znanstvene, poučne i beletrističke knjige«. A piše i sve ostalo što čini statut jednog društva čija je svrha skrb o hrvatskoj kulturi i hrvatskome gospodarstvu. Dva odbora Matice, koja će stvarati i izvoditi Matičine programe: literarni od šest osoba i gospodarski od šest osoba, nastavit će, po Draškovićevoj zamisli, ono što je on započeo — stvarati društvene (poglavito jezično–kulturne) uvjete za razvoj hrvatske tehnologije i na njoj zasnovanoga hrvatskoga gospodarstva, i gospodarske uvjete za hrvatski kulturni razvoj.
U očekivanju kraljevoga odobrenja, koje nije stizalo godinama, sužen je koncept Matice ilirske na književnu glavnicu (fond) čija je glavna i prva zadaća »izdavanje klasika dubrovačkih«. Glavnica je dobila svoju upravu koja je po vlastitome prijedlogu integrirana u Upravu Čitaonice. Tada je Ljudevit Gaj prvi put, preko uprave glavnice Matica ilirska, postao članom uprave Čitaonice.13
Već je 1841. godine Čitaonica osnovala Gospodarsko društvo, tako da je osnivanjem Matice kao glavnice izgradila strukturu s programima kakve je Janko Drašković imao na umu u svome prvome prijedlogu za osnivanje učenoga društva Matice ilirske.
Tajnik Gospodarskoga društva u Čitaonici Dragutin Rakovac objavio je 1842. godine svoj Mali katekizam za velike ljude14 u kojem piše ono što je bitno za hrvatski tehnološki i na njemu zasnovani gospodarski razvoj: da se u bitci između Hrvata u »ilirskoj« stranci i odnarođenih Hrvata u »nadrimađarskoj« stranci, valja prikloniti Hrvatima u ilirskoj stranci i da, u slučaju napuštanja latinskoga jezika, u »naše poslove« valja uvesti svima razumljivi hrvatski (ilirski) jezik, a ne nerazumljivi mađarski.
Matica hrvatska kao »živa akademija«
Tako je Čitaonica kao stvarna ali ne i formalna Matica hrvatska očekivala kraljevo odobrenje za vlastitu pretvorbu u učeno društvo. To odobrenje konačno je stiglo krajem 1847. godine, o čemu Ferdo Šišić piše15 ovako: »Kraljevskim rješenjem od 10. jula 1847. potvrđuje se društvo narodne Čitaonice zagrebačke zajedno s književnom glavnicom, Maticom ilirskom zvanom i književno društvo.« No, nastupile su burne godine 1848. i 1849. te je pretvorba čekala bolje dane. Premda ti bolji dani nisu došli, jer je nastupio Bachov apsolutizam koji je Čitaonicu kao prebuntovnu instituciju snažno gasio, ipak je upravo time otvoren put pretvorbi Čitaonice u Maticu ilirsku 1851. godine. Novo je učeno društvo dobilo nova pravila, različita od pravila dotadašnje Matice ilirske kao glavnice. Bitna je razlika nastala u odredbama o strukturi i o programu.16
U strukturi, umjesto jednoga odbora za hrvatsku književnost, Matica je dobila dva dopredsjednika od kojih je jedan bio na čelu Odbora za (hrvatsku) književnost, kojega bismo danas prikladnije nazvali Odborom za hrvatsku kulturu, a drugi na čelu Odbora za (hrvatsko) gospodarstvo, kojega bismo danas prikladnije nazvali Odborom za hrvatsku tehnologiju.
U programu umjesto izdavanja dubrovačkih klasika i drugih hrvatskih književnika na prvome mjestu, na to je mjesto stavljeno »izdavanje obće korisnih knjiga«, a tek je na drugome mjestu stavljeno izdavanje starih klasika i to ovim riječima: »a uz to izdavanje klasika dubrovačkih u koliko je moguće i ukoliko to sile Matičine dopustile budu«.
Uvjeti za rad Matice ilirske postajali su sve teži i malo tko se odzivao na njezine pozive. Kad nije išlo drugačije, Matica je opet, kao svojedobno Čitaonica, naručila dvije knjige. Ne od književnika. Naručila je prijevode Popperovog Nauka o obrtu i Litrowljeve Popularne geometrije17. Uskoro se, 1858. godine, u Matičinoj nakladi pojavila druga knjiga čudesne »Cvjetane« Bogoslava Šuleka18 (prva je tiskana u Beču). Predlažući tu knjigu Matici hrvatskoj, Šulek je napisao: »Biljarstvo je po gotovo jedina znanost, koju može mladež naša samoučice u svom materinskom jeziku naučiti, pošto se sve ostale nauke u tuđem jeziku predaju«.19
Dvije godine nakon osnivanja Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti i početnog utapanja Matice u njezinu strukturu i njezine programe, osnovana je (godine 1869.) zaklada grofa Ivana Nepomuka Draškovića kojom je Matica dobila financijska sredstva s obvezom da tim sredstvima nagrađuje »koristna djela« za napredak naroda (pri čemu djelo nije moralo biti svojina Matice) te ocjenjuje i po mogućnosti unaprjeđuje hrvatsku narodnu knjigu. O prvome je bio dužan odlučivati gospodarski odbor, a o drugome književni odbor.20
Nedugo zatim (29. studenoga 1874.), možda kao odgovor na naziv »Jugoslavenska akademije znanosti i umjetnosti« i na neprikladne odnose između Akademije i Matice, Matica se ilirska konačno preimenovala u Maticu hrvatsku reformskim programom koji je obrazložio Tade Smičiklas ovako21: »Matica Hrvatska ima biti ono, što je Matica ilirska bila u prvom svom početku, t.j. živa akademija, i nadajmo se da će to i biti, ali sa opredijeljenim širim djelokrugom i znatnijim brojem radnika... Niti imena ne ostavismo Matici, pokopasmo i zadnji još ostatak imena ilirskoga. Zašto to učinismo? Priznajemo imenu ilirskomu, da je prije trideset godina bilo kao narodno, još i više, jer je potrgana uda naroda sklapalo u jedno živo tijelo; priznajemo da je s imenom ilirskim poraslo najljepše i najzanosnije doba hrvatske povijesti. Ali sav je narod to ime pokopao, pak mu ni mi ne mogosmo sada istom novi hram graditi. Ime je hrvatsko jače, ono zove Hrvata pod narodnu zastavu, ono promiče svu svijest narodu, ono se glasno javlja svakim dahom narodnim. Suvišno bi malne bilo duljiti govor o njegovom pravu na staru Maticu ilirsku.«
Matica je osnovala ili sudjelovala u osnivanju mnogih hrvatskih institucija, među kojima i Hrvatske (Jugoslavenske) akademije znanosti i umjetnosti, ali nikada nije izgubila svoju integracijsku ulogu svih važnijih hrvatskih tijekova, koju nitko drugi nije mogao preuzeti. U pravilima Matice, reformirane 1874. u Maticu hrvatsku, upisano je u članku 1. da je »poglaviti smjer« Matice: a) »širiti korisne nauke, na koliko ne spadaju na strogo znanstvenu i pučku knjigu« i b) »unapredjivati hrvatsku liepu knjigu«.22
Zaključak
Pretvorba je hrvatskoga nacionalnog blaga u nacionalno bogatstvo, što je definicija hrvatske tehnologije, bila osnovna ideja–vodilja grofa Janka Draškovića u njegovu radu na osnivanju Matice ilirske. Dok je Gaj predlagao osnivanje književnoga društva, Drašković je razumio da bez dubokoga prožimanja nacionalne kulture i gospodarstva zasnovana na nacionalnoj tehnologiji Hrvatska ne može odoljeti brojnim, moćnim dezintegracijskim utjecajima čiji je cilj bio zaposjedanje i pljačka hrvatskoga blaga. Zato je predložio osnivanje učenoga društva čija je misija bila: stvaranje uvjeta za napredak i blagostanje hrvatskoga naroda. Njegove su se zamisli ostvarile osnivanjem Čitaonice ilirske s Gospodarskim društvom i književnom glavnicom u njezinoj strukturi — u očekivanju kraljevske potvrde učenoga društva Matice ilirske s Odborom za (hrvatsko) gospodarstvo i Odborom za (hrvatsku) književnost.
Nemjerljivo su velike zasluge grofa Janka Draškovića i njegove Čitaonice ilirske (kasnije Matice ilirske i Matice hrvatske, što su povijesni nazivi institucija s jednim te istim programom) za hrvatske integracijske procese te za razvoj hrvatske tehnologije i na njoj zasnovanoga hrvatskoga gospodarstva. Ali je njegova najveća zasluga sama spoznaja da se to može ostvariti samo dubokim prožimanjem nacionalne kulture i nacionalne tehnologije (to jest gospodarstva zasnovana na toj tehnologiji).
Danas u Hrvatskoj, u poplavi više desetaka tisuća specijaliziranih institucija — vladinih, nevladinih, gospodarskih i drugih — koji su jaki dezintegracijski činitelji i koji stvaraju opasne globalističke vrtloge, Matica hrvatska sa svojim povijesnim odborima — Odborom za (hrvatsko) gospodarstvo (danas bismo rekli hrvatsku tehnologiju) i Odborom za (hrvatsku) književnost (danas bismo rekli hrvatsku kulturu) — te svojom integracijskom ulogom u stvaranju matice hrvatskih tijekova potrebnija je no ikada.
Gotovo simbolično ponovno su na programu Matice hrvatske dva projekta koje bi grof Janko Drašković svesrdno podržao: Živi hrvatski tehnološki rječnik, koji pokreće Odjel za nacionalnu tehnologiju i čudesni Hrvatski biljni imenoslov našega vrloga profesora Ivana Šugara.
3, 2007.
Klikni za povratak

Question: where was john strauss' shishmish operet released

Question: when was shishmish released in vienna

travnja - Praizvedena opereta » Šišmiš « Johanna Straussa mlađeg

Question: what name did matica ilirska change its name to on 29 nove

Question: what was the name of matica ilirska in 1874

Question: what is the name of john strauss' operet

Question: who wrote the shishmish operet

Question: what happened to matica ilirska in 1874

On April 5th , John Strauss ’s “ Shishmish ” operet was released in Vienna .

29 November - Matica ilirska changes its name to Matica chorvatska . Kolo br.3/2007 .

Question: who founded the textile industry chateks d.d., chakovec

Janko Drašković osnovana je tekstilna industrija Čateks d. d. ,

Question: where was the shishmish operet released

Question: when was the shishmish operet released in vienna

Question: who was the owner of chateks d.d., chakovec

Question: matica ilirska changed its name to what

Question: what name did matica ilirska change its name to in november

Zvonimir Radić : The Beginnings of Croatian Technology – Count Janko Drašković founded the textile industry Chateks d.d . , Chakovec from the small bojadisaonice of the owner of Samuel Neuman and his family

On April 5th, John Strauss’s “Shishmish” operet was released in Vienna. 29 November - Matica ilirska changes its name to Matica chorvatska.Kolo br.3/2007. Zvonimir Radić: The Beginnings of Croatian Technology – Count Janko Drašković founded the textile industry Chateks d.d., Chakovec from the small bojadisaonice of the owner of Samuel Neuman and his family


Događaji
 25. srpnja – Odlukom Dalmatinskog sabora zapisnici saborskih sjednica moraju se pisati hrvatskim jezikom.<Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom
 4. rujna – Dva dana nakon francuskog poraza kod Sedana i zarobljavanja Napoleona III., zastupnici Leon Gambetta i Jules Favre objavili su svrgnuće cara i proglasili Treću Republiku. Vlada nacionalne obrane organizirala je narodni rat protiv Nijemaca koji je neslavno završio.
 20. rujna – Rim se priključuje Kraljevini Italiji; završeno Ujedinjenje Italije
 8. prosinca - Papinskom odlukom »Quemadmodum Deus« Pia IX. sv. Josip proglašen zaštitnikom sveopće Katoličke Crkve. Papa proglasio Godinu svetog Josipa Informativna katolička agencija, 8. prosinca 2020.

 Rođenja
 2. siječnja – Ernst Barlach, njemački kipar i književnik († 1938.)
 7. veljače – Alfred Adler, austrijski psiholog († 1937.)
 10. travnja – Ferdo Kovačević, hrvatski slikar († 1927.)
 22. travnja – Vladimir Iljič Lenjin, ruski revolucionar, državnik, pisac; osnivač komunizma i Sovjetskoga Saveza († 1924.)
 4. lipnja – Elisabeth Hesselblad, švedska redovnica († 1957.)
 13. lipnja – Jules Bordet, belgijski znanstvenik († 1961.)
 16. srpnja – Hermann Harms – njemački taksonom i botaničar  († 1942.)
 17. srpnja – Ludvík Čelanský, češki dirigent i skladatelj († 1931.)
 22. listopada – Ivan Aleksejevič Bunin, ruski književnik († 1953.)
 1. studenog – Viktor Car Emin, hrvatski književnik († 1963.)
 30. studenog – Frano Supilo, hrvatski političar i publicist († 1917.)
 7. prosinca – Marija Tomšić-Im, hrvatska književnica († 1950.)
 10. prosinca – Adolf Loos, austrijsko-češki arhitekt († 1933.)
 14. prosinca – Karl Renner, austrijski kancelar († 1950.)
 19. prosinca – Dragutin Boranić, hrvatski jezikoslovac († 1955.)
 24. prosinca – Emanuel Vidović, hrvatski slikar († 1953.)
 28. prosinca – Džemaludin Čaušević, hrvatski imam i prevoditelj Kurana († 1938.)

 Smrti
 21. siječnja – Aleksandr Ivanovič Hercen, ruski književnik i političar (* 1812.
 9. lipnja – Charles Dickens, engleski književnik (* 1812.)
 23. rujna – Prosper Mérimée, francuski književnik (* 1803.)
 12. listopada – Robert Edward Lee, američki vojskovođa (* 1807.)
 24. listopada – Antun Marija Claret, španjolski svetac (* 1807.)
 5. prosinca – Alexandre Dumas (otac), francuski književnik (* 1802.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

|
|
OD 1897. DO 1921.
GIMNAZIJA S HRVATSKI NASTAVNIM JEZIKOM 1897. – 1921.
Hrvatski narodni preporod imao je svoje skromne začetke u Zadru početkom XIX. stoljeća, a puni je intenzitet doživio tridesetih godina istog stoljeća u Zagrebu te ponovno u Zadru tridesetak godina kasnije, posebice nakon pada Bachova apsolutizma i uvađanja parlamentarnnnog života u Dalmaciji. Začeci preporoda mogu se vidjeti izdavanjem prvih novina na hrvatskom jeziku tiskanih u Hrvata Il Regio Dalmata - Kraglski Dalmatin 1806. te godinu dana kasnije osnivanjem čitaonice. Jedan od prvih značajnijih nadnevaka je i carska naredba od 30. listopada 1820. godine o osnivanju primaljske škole u Zadru, prve takve škole u Hrvata, a nastava se dijelom održavala na hrvatskom jeziku. U kasnijem razdoblju veliku je ulogu imalo izdavanje Zore dalmatinske od 1844. do 1849. prvog preporodnog časopisa u Dalmaciji, kojeg je pokrenuo dr. Ante Kuzmanić. Nešto manje značajnu ulogu imalo je i utemeljenje društva Slavjanska lipa 1848. godine. U listopadu te iste 1848. grupa je zadarskih intelektualaca tražila od novog kralja Franje Josipa I. da se u srednje škole uvede ilirski jezik, kako se tada nazivao hrvatski jezik. Taj su prijedlog, koji je začudo bio odobren, odbile sve dalmatinske gimnazije, osim zadarske, koja je uvela hrvatski jezik kao neobvezni, a svake se godine potvrđivalo njegovo izvođenje. U Banskoj Hrvatskoj u to je vrijeme bila na snazi zabrana ilirskog imena, no to nije vrijedilo za Dalmaciju. Narodni je preporod za cilj imao u prvom redu uvođenje narodnog, hrvatskog jezika u sve dijelove društva, posebice u školstvo, sudstvo i upravu. Ta borba za hrvatski jezik bila je duga i teška.
Osnutkom Dalmatinskog sabora 1861. godine sa sjedištem u Zadru borba za hrvatski jezik nastavljena je nesmanjenom žestinom te je vrijedno izdvojiti nekoliko značajnih datuma. Već na prvoj sjednici Dalmatinskog sabora, 6. travnja 1861. raspravljalo se o tome kojim će se jezikom govoriti u saboru. Mihovil Pavlinović govorio je hrvatskim pa je njegovom zaslugom odlučeno da se u Saboru može govoriti i hrvatskim jezikom. Treba znati da su u to doba narodnjaci bili u manjini u odnosu na autonomašku stranku, koja se zalagala za talijanski jezik, koji je austrijska uprava uvela u Dalmaciju kao službeni jezik. Kažimo i to da je Mihovil Pavlinović kao zastupnik u Carevinskom vijeću u Beču, krajem sedamdesetih godina XIX. stoljeća, na zgražanje Nijemaca, govorio hrvatskim jezikom što su kasnije učinili i svi ostali zastupnici iz hrvatskih zemalja. Na sjednici Dalmatinskog sabora od 12. siječnja 1863. Narodna se stranka na čelu s Mihovilom Pavlinovićem žestoko zauzela za službeno priznanje hrvatskog jezika i njegovo uvođenje u Sabor, školstvo, sudstvo i vladine urede. Zapisnici Dalmatinskog Sabora počeli su se pisati hrvatskim jezikom nakon saborske odluke od 25. srpnja 1870. godine. Na sjednici od 21. srpnja 1883. prihvaćen je prijedlog kojim hrvatski postaje službeni jezik u Dalmatinskom saboru i Zemaljskom (pokrajinskom) odboru, a Mihovil Pavlinović braneći hrvatski jezik izrekao je na kraju svoga govora i ovu rečenicu: Ptici su prostori nebeski da leti, ribi more da pliva, tako narodu njegov jezik da živi. Odlučeno je i da se sa strankama obraća hrvatskim jezikom i da u državnu službu nitko ne može biti primljen ne poznaje li hrvatski jezik, no te će se odredbe kasnije često kršiti. Borba za hrvatski jezik u Dalmaciji rezultirala je i tzv. jezičnom naredbom od 26. travnja 1909. kojom se hrvatski jezik u potpunosti uvodi kao službeni jezik u Dalmaciji, no ta se odluka počela primjenjivati tek. od 1. siječnja 1912. što svjedoči o vrlo teškoj i dugoj borbi dalmatinskih Hrvata za svoj jezik.
Do kraja XIX. stoljeća bile su pohrvaćene sve dalmatinske gimnazije, osim zadarske. U toj borbi za hrvatski jezik u dalmatinskom školstvu značajnu su, gotovo presudnu, ulogu odigrali Mihovil Pavlinović i Miho Klaić. Među inim zaslugama treba istaknuti njihovu upornost i borbu kako bi u učiteljskom preparandiju u Arbanasima, po osnutku 1866., došao za upravitelja Stjepan Buzolić, umjesto talijanaškog kandidata. Taj je izbor imao dalekosežne posljedice, jer su učitelji bili školovani na narodnom hrvatskom jeziku pa su mogli i uspješnije djelovati među pučanstvom. Učiteljska škola s talijanskim nastavnim jezikom u Zadru zbog malog broja đaka bila je ugašena početkom sedamdesetih godina XIX. stoljeća. Bečka je vlada 20. listopada 1897. odlučila da se u ratnu mornaricu uvede hrvatski kao službeni jezik umjesto talijanskog. No ni ta se naredba nije u potpunosti ostvarila jer bečkoj vladi nije bila toliko važna briga za hrvatski jezik, koliko joj je on trebao biti sredstvo kojim bi u Dalmaciju uvela njemački kao službeni jezik. U tome su je omeli kasniji događaji i Prvi svjetski rat. Borba za hrvatski jezik u Dalmaciji, Istri i tadašnjoj banskoj Hrvatskoj bila je vrlo teška, jer svi koji su posezali za Lijepom našom, od nje su nastojali napraviti svoju koloniju. Da borba za hrvatski jezik i nije bila uvijek uspješna kazuje i primjer Istarskog sabora u Poreču u kojem je hrvatskim jezikom prvi prozborio Matko Laginja, potom Vjekoslav Spinčić i ostali hrvatski zastupnici, no talijanski je element bio jači, nerijetko su hrvatski zastupnici izvlačili jedva živu glavu od fizičkih napada plaćenika njihovih saborskih kolega Talijana. I Zadar je nažalost platio svoju tešku cijenu u borbi za hrvatski jezik i hrvatsku misao, možemo kazati gotovo do ovih naših današnjih dana.
Nakon gubitka Splita, kao svog jakog uporišta, početkom osamdesetih godina XIX. stoljeća, autonomaši, koji su u međuvremenu postali talijanaši, svim su silama nastojali zadržati svoje posljednje uporište Zadar. U Zadru autonomaška stranka nije bila brojčano jaka, ali je zato bila ekonomski vrlo moćna, što je bilo presudno. Borba za pohrvaćenje gimnazije s talijanskim nastavnim jezikom u Zadru dosegla je svoj vrhunac baš u spomenutom razdoblju kada je ravnatelj bio Josip Peričić. Njegov naum nije uspio, no pitanje zadarske gimnazije našlo se na dnevnom redu u Dalmatinskom saboru. Miho Klaić kao zastupnik, na četvrtoj je sjednici Dalmatinskog sabora 29. listopada 1890. predložio da se u zadarskoj gimnaziji umjesto talijanskog uvede hrvatski kao naukovni jezik. U to je doba zadarski kotar obuhvaćao područje od Raba do gotovo Šibenika i bilo je 60 pučkih škola, 59 s hrvatskim nastavnim jezikom i jedna četverorazredna s talijanskim nastavnim jezikom, u Zadru. Tadašnji su zakoni sprječavali mogućnost školovanja na tri nastavna jezika, pučke škole na hrvatskom, srednje na talijanskom i visoke na njemačkom nastavnom jeziku, što je Klaić i naglasio u raspravi pa je Dalmatinski sabor donio odluku koja glasi: SABOR DALMATINSKI NA TEMELJU ČLANA 19. ZEMALJSKOG REDA IZJAVLJUJE VLADI NJEGOVA VELIČANSTVA ŽELJU, DA U SREDNJIM UČIONAMA ZADARSKIM MJESTO TALIJANSKOG BUDE NAUKOVNI JEZIK HRVATSKI. Rasprava o tome prijedlogu vodila se na devetoj sjednici 6. studenoga 1890. gdje je prijedlog usvojen s 33 glasa, jednim protiv, a četiri zastupnika nisu glasovala. Zadarski nadbiskup Petar Dujam Maupas glasovao je protiv, dok su Ante Bajamonti, Nikola Trigari, Ante Žmirić i Lovro Benevenia ranije napustili sjednicu. Sva četvorica bili su članovi autonomaške stranke. Bečka je vlada odugovlačila s tom odlukom o promjeni nastavnog jezika i tek je 22. rujna 1896. obznanila da se može u Zadru otvoriti nova gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom već za školsku godinu 1897./1898. Austrijskoj je vladi bilo u interesu zadržati gimnaziju s talijanskim nastavnim jezikom, jer su na taj način davali podršku autonomašima u borbi protiv većinskoga hrvatskog stanovništva. Osnutak gimnazije s hrvatskim nastavnim jezikom konzervativna bečka vlada nije prihvatila s oduševljenjem, no argumenti Mihe Klaića bili su dovoljno jasni i uvjerljivi. Talijanaši su na tu odluku reagirali vrlo žestoko, ne samo protestnim notama upućenim u Beč, već i uličnim neredima u Zadru.
Osnivanje i početak rada nove gimnazije nisu išli bez poteškoća. Naime, valjalo je pronaći odgovarajući prostor. Zemaljski je odbor zahtijevao od tadašnjeg dalmatinskog namjesnika Emila Davida ustupanje vojarne Sv. Marcele no zbog higijenskih uvjeta ona nije odgovarala potrebama. Povjerenstvo koje je ispitivalo mogućnost korištenja vojarne Sv. Marcele odlučilo je sredinom listopada da se ta zgrada ne može koristiti, premda je tadašnji pokrajinski školski nadzornik i član Povjerenstva Mihovil Glavinić smatrao da su prikladni za nastavu prizemlje i prvi kat, uz dodatno preuređenje. Članovi Povjerenstva još su bili: Božo Korlaet, prisednik Zemaljskog odbora, Petar Erzo, Jakov Đivanović i Lavoslav Golf, kasnije su uključeni Ambroz Maroičić, Rikard Hämisch i Stefan Yllheim. Deset dana kasnije 26. listopada 1897. i Zemaljski (pokrajinski) odbor obavještava Pokrajinsko školsko vijeće da odustaju od zahtjeva za vojarnom Sv. Marcele. Novo se rješenje našlo u iznajmljivanju prizemnih prostorija kuće Oštrić. Ta je kuća bila prva iza današnjeg hotela Zagreb s jugozapadne strane. Zgrada je uništena za bombardiranja u Drugom svjetskom ratu. U prizemlju je bila kavana Stefanija, a te su prostore kasnije koristili Hrvatski Sokol, Hrvatska pučka škola i Gimnazija. Tu je zgradu krajem sedamdesetih godina XIX. stoljeća dao izgraditi tadašnji kotarski poglavar Franjo Kirchmayer. U kratko je vrijeme promijenila nekoliko vlasnika te je zadnjeg desetljeća XIX. stoljeća došla u posjed novigradskog posjednika i načelnika Grgura Oštrića. Zgrada je nosila građanski broj 1080, no koji je bio kućni broj u tadašnjoj ulici N. Tommasseo nije nam poznato. Građanski je broj označavao broj kuće u Zadru, vjerojatno redni broj izgrađene kuće. Naime, nekad se koristio dvostruki način označavanja.
Upisi su počeli 1. i 2. listopada, a nastava 3. listopada 1897. Svi učenici su morali doći u pratnji roditelja, a za upis su trebali donijeti: Izvod iz matične knjige krštenih, kao potvrdu da su napunili ili će do 31. prosinca navršiti deset godina te svjedodžbu o završenoj pučkoj školi. Trebali su i polagati prijemni ispit iz nauka vjere, hrvatskog jezika i matematike. Prijavilo se 98 dječaka, a kriterije je zadovoljilo 91. Već prvih dana nastale su velike teškoće s nastavom, jer prostori nisu bili dostatni, premda je Hrvatski Sokol ustupio svoje prostore na južnom i zapadnom dijelu prizemlja. Hrvatski je Sokol na sjednici od 22. listopada 1897. jednoglano odlučio ustupiti veći dio prostorija za potrebe niže gimnazije. Nastava se do 2. prosinca, kada se Hrvatski Sokol u potpunosti iselio, odvijala otežano, samo u jednoj prostoriji, a zbornica i školska uprava bile su u drugoj. U Zadru je 3. lipnja 1897. sklopljena pogodba između vlasnika zgrade i Pokrajinskog školskog vijeća, koje je predstavljao učitelj Antun Pavličević, ravnatelj hrvatske pučke škole. Prema pogodbi najam je trebao trajati pet godina, počevši od 15. kolovoza tekuće godine, uz najamninu od 45 forinti na ime stanarine. Ti su uvjeti trajali do nove pogodbe kada se prostor za potrebe gimnazije proširio odlaskom Sokola Zbog velikog broja upisanih đaka u prvi razred Ministarstvo je odobrilo 7. listopada otvaranje paralelnih razreda pa se radilo tako da je jedna skupina učenika imala nastavu od 8 do 10 sati, a druga od 10 do 12 sati, a poslijepodne prva grupa od 14 do 16 sati. Sutradan bi druga skupina počinjala nastavu u 8 sati i tako se naizmjenično pokušalo riješiti manjak prostora. Prvi je ravnatelj novoutemeljene niže gimnazije bio dotadašnji profesor kotorske gimnazije Tomo Brajković, dok su nastavnički zbor sačinjavali Josip Čičin, jezici i humanistički predmeti, Špiro Tomanović, povijest, zemljopis, matematika i prirodopis, Filip Crvarić predavao je rimokatolički, a Miloš Parenta grkoistočni vjeronauk. Za tek osnovanu gimnaziju s hrvatskim nastavnim jezikom rasli su problemi, jer se već sljedeće školske godine upisalo novih 66 učenika. To je značilo da će biti još manje prostora, a nedostajali su i profesori. Teškoće se se riješile tako da je iznajmljen dio Perlinijeve kuće u tadašnjoj ulici Starog kazališta, danas ulici Jurja Dalmatinca. Ta se zgrada nalazila između današnjeg kazališta, kina Pobjeda i tržnice. Nastavnički se zbor druge godine djelovanja povećao za tri suplenta Šimuna Urlića, Milana Begovića i Rudolfa Scarizze, a Nikola Batistić je premješten s Učiteljske preparandije u Arbanasima. Školske godine 1899./1900. također je upisano 66 učenika pa ih je ukupno bilo 184. Bilo je više i nastavnika, jer su došli Petar Macanović, Ivo Bellotti i Antun Gjivoje, dok je Rudolf Scarizza premješten u Pazin. I dalje je bilo premalo školskog prostora pa je jedan razred koristio obližnju zgradu Hrvatske pučke škole. Vlasnik je zgrade bio Alfons Borelli. U toj je zgradi, koja je još sačuvana, bila hrvatska pučka škola do 1920., a od 1944. do 1961. gimnazija, te kasnije OŠ Velimir Škorpik (današnja OŠ Šimuna Kožičića Benje). Sva ta povremena iznajmljivanja dijela drugih zgrada, nisu mogla nadomjestiti prostornu nestašicu. Ravnatelj Tomo Brajković nekoliko je puta oglašavao u Objavitelju dalmatinskom mogućnost iznajmljivanja većih kuća za gimnazijske potrebe, no nije našao nijednu ponudu. Stoga je oštro zahtijevao od Pokrajinskog školskog vijeća da se pronađe rješenje. U svibnju 1899. Grgur je Oštrić ponudio svoju kuću u ulici Svetog Šimuna, današnjoj ulici Ive Prodana. Sudeći po sačuvanim dokumentima kao i izvješćima ta se zgrada očito nije koristila, jer vjerojatno nije zadovoljavala uvjetima. U tim dokumentima je i brzojav Grgura Oštrića Pokrajinskom školskom vijeću datiran 11. kolovoza 1898. u kojem piše: Prostorija po Vašoj ponudi za iznajmit žao mi je da Vas nemogu udovoljiti. Je li pokrajinsko vijeće tražilo iznajmljivanje i prvog kata zgrade gdje je bila smještena gimnazija, možemo samo nagađati. Na potrebu iznajmljivanja ukazivao je Tomo Brajković i ranije, pa tako i 5. kolovoza 1898. pri sastavljanju protokola o unajmljivanju s Josipom Perlinijem Taj je protokol pisan talijanskim jezikom, no izjava Tome Brajkovića zapisana je hrvatskim jezikom. Protokol su potpisali Tomo Brajković, Ernesto Nagy, Mihovil Knego, Jakov Đivanović, Ambroz Maroičić i Josip Perlini. Nešto kasnije, 24. kolovoza 1898. napravljen je i ugovor o iznajmljivanju između Josipa Perlinija i Pokrajinskog školskog vijeća. Brajković je izjavio kako iz pedagoško-didaktičkih razloga ne može nipošto trpjeti da zavod, ako i privremeno, bude razdijeljen na lokale, koji su međusobno dosta udaljeni. Nerede i nedisciplinu ne bi se moglo spriječiti. Tu je još najmanji problem čišćenja različitih prostorija jednoj zaduženoj osobi, no taj pomoćni poslužnik, mi bismo danas kazali domar, mora biti u glavnoj ustanovi. Ugovor s Grgurom Oštrićem primicao se kraju dogovorenog datuma.
Uprava je gimnazije morala što prije riješiti smještaj, jer je u školskoj godini 1899/1900. imala ukupno 184 učenika i deset profesora, što je bilo previše za postojeći prostor. Ponovo se stoga aktualizirala kupnja ili najam vojarne Sv. Marcele. Vojarna Sv. Marcele sagrađena je na temeljima istoimene crkvice i samostana krajem XVIII. stoljeća. Ostaci te vojarne, odnosno kasnije popularno zvane Hrvatske gimnazije, i danas su vidljivi u sadašnjoj ulici Dalmatinskog sabora nedaleko od crkvica Sv. Andrija i Petar Stari. Zgrada je većim dijelom srušena u Drugom svjetskom ratu. Ne zna se pouzdano kada je vojska napustila tu vojarnu, no zna se da su vojnici bili smješteni u novoj koja je bila dovršena u veljači 1898. u tadašnjem Blažekovićevom parku, danas Perivoju Vladimira Nazora. I tu su vojarnu kratko vrijeme zvali Vojarna sv. Marcele, premda je njeno ime bilo Kasarna Franje Josipa. Ubrzo se uvriježio naziv Blažekovićeva vojarna, a pogotovo kada je 1916. ispred ulaza, otprilike kod današnje ograde s parkom, postavljeno spomen poprsje generalu Blažekoviću. Taj je spomenik nestao za talijanske okupacije Zadra. Danas je u prostorima te vojarne smještena i Gimnazija Vladimira Nazor koja baštini tradiciju hrvatske gimnazije. Austrijsko je vojno ministarstvo krajem 1897. ponudilo na dražbu vojarnu s početnom cijenom od 18.291 florina. Josip Perlini ponudio je 17.100 florina i Andrija Callusti 18.000 florina. Prodaja tada nije izvršena, no 1899. vojarnu su kupili hrvatski rodoljubi Stjepan Babić, Amalija udova pl. Vidović i Blaž Radaković, ponudivši zajedničkim snagama 18.500 florina. Nakon kupnje, sklopljenog ugovora i preuređenja unutrašnjosti zgrade bivše vojarne, novi su vlasnici zgradu dali na uporabu gimnaziji početkom školske godine 1900/1901. U četvrtoj godini postojanja gimnazije na neko se vrijeme riješilo prostorne probleme. Te se godine upisalo 55 novih učenika pa ih je ukupno bilo 205. Odlukom od 3. rujna 1900. zadarska je niža gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom od školske godine 1901./1902. podignuta na razinu Carske kraljevske velike gimnazije. Od tada su u Zadru postojale dvije velike gimnazije, obje klasične, jedna s hrvatskim, a druga s talijanskim nastavnim jezikom. Zbog postojanja dviju gimnazija uvriježio se njihov naziv po nastavnom jeziku, pa je tako bila hrvatska i talijanska gimnazija, no i potonja je bila hrvatska iz niza razloga a pogotovo što je u njoj bilo profesora Hrvata, a i većina je učenika bila hrvatske narodnosti.
Hrvatska je gimnazija brojem upisanih učenika ubrzo premašila talijansku. Naime, u hrvatsku su se gimnaziju 1899. upisala 184 učenika, a u talijansku 177. i porast đaka bio je vidljiv iz godine u godinu da bi u školskoj godini 1919./20. brojio rekordna 502 učenika. U prvih dvadeset godina XX. stoljeća to je bila dalmatinska gimnazija s najviše učenika. Školske godine 1909./10. postojale su tri paralelke, a od 1913. i četiri. Od osnutka, usprkos materijalnim poteškoćama za nabavku nastavnih sredstava i pomagala osobita se pozornost posvećivala odgojno-obrazovnom radu pa je po tome vrlo brzo stekla ugled. Pokrajinski školski nadzornik Mihovil Zavadlal, svojedobno ravnatelj dubrovačke gimnazije, koji je naslijedio Mihovila Glavinića, tražio je zajedno s gimnazijskom upravom dodatnu vladinu pomoć, što je udovoljeno iznosom od 1800 florina, pomoć koja se dobivala nekoliko narednih godina. Postupno su nabavljana potrebita pomagala te priručna djela za kabinete i knjižnice. Po osnutku gimnazije osnovana je i knjižnica koja je već tri godine kasnije imala više od 500 naslova. Izravno prije ukinuća, u prvoj polovici 1921. profesorska je knjižnica imala 5000 knjiga, dok je učenička bila još bogatija. Za talijanske okupacije Zadra poslije 1920. i nakon bombardiranja 1943. i 1944. u tim je knjižnicama ostalo vrlo malo knjiga. Osim knjižnicama, pridavala se velika važnost i opremi kabineta, posebice za prirodopis, fiziku, kemiju, povijest i zemljopis. Prema gimnazijskim izvješćima, ti su kabineti bili vrlo dobro opremljeni za ono doba, no doživjeli su istu sudbinu kao i knjižnice.
Nauk vjere učio se dva sata tjedno od I. do VIII. razreda. Hrvatski jezik u I. i II. razredu bio je zastupljen s četiri sata, u III. s tri, a od IV. do VII. pet sati te u VIII. razredu sa šest sati tjedno. Latinski jezik učio se u I. razredu sedam sati, II. i III. šest sati, a u ostalim razredima po pet sati tjedno. Grčki jezik učio se u III., IV. i VII. razredu po četiri sata, a u V., VI. i VIII. pet sati tjedno. Talijanski se u svim razredima učio tri sata, izuzev prva dva razreda gdje se učio četiri sata tjedno. Matematika je u svim razredima bila zastupljena s tri sata, a tjelesni s dva sata tjedno. Fizika i kemija učile su se u VII. i VIII. razredu tri sata tjedno, a filozofija po dva, također u zadnja dva razreda. Crtanje se učilo u prva četiri razreda po dva sata, kaligrafija samo jedan sat u I. razredu, dok su se povijest i zemljopis učili različito u svakom razredu, ukupno tjedno povijest se učila 17 sati, a zemljopis 9 sati. Slobodni, neobvezni predmeti bili su francuski jezik i pjevanje. Od osnutka 1897. pa do prisilnog zatvaranja hrvatske gimnazije nije bilo većih izmjena u izboru obveznih nastavnih predmeta kao ni njihove tjedne zastupljenosti. Nastavni predmeti tjelesni i crtanje u početku su bili neobvezni a od 1910. obvezni. Od te školske godine 1910./1911. ti su nastavni predmeti uvedeni u prve razrede kao obvezni, i utemeljena je nadzorna služba, mi bi danas kazali stručni prosvjetni inspektori i savjetnici. Prvi koji je imenovan za crtanje bio je Eduard Brechler, a od sljedeće godine imenovan je Bruno Bersa pl. Leidenthalski, dotadašnji profesor zadarske realke. Za tjelesni odgoj prvi je stručni nadzornik bio dr. Josip Tominšek, dotadašnji ravnatelj mariborske gimnazije. Na mjestu ravnatelja nalijedio ga je Emilijan Lilek, svojedobno profesor i v.d. ravnatelj hrvatske gimnazije. Hrvatska je gimnazija imala vrlo kvalitetan pjevački zbor koji je često nastupao na raznim dobrotvornim priredbama u organizaciji Hrvatske čitaonice i Hrvatskog Sokola, a većina je članova bila i u Hrvatskom pjevačkom i glazbenom društvu Zoranić. Zanimljivo je spomenuti kako je dječacima bilo zabranjeno sudjelovanje u radu Hrvatskog Sokola, pa su nastupali vrlo često s krivim podacima o godini starosti. Dobrotvorne priredbe održavali su i likovno nadareni učenici te su u nekoliko navrata organizirali prodajne izložbe u korist Dobrotvornog društva za pripomoć siromašnih đaka hrvatskih škola u Zadru, o čemu su redovito izvještavale zadarske novine Narodni list i Hrvatska Kruna. Te su novine kao i talijanaški Il Dalmata redovito izvještavale i o ponašanju zadarskih gimnazijalaca izvan škole dajući im vrlo često političko obilježje. Naime, izvještavali su o čestim sukobima i tučnjavama između đaka hrvatske i talijanske gimnazije, a svaka je novina za izgred optuživala drugu stranu. Disciplina u samoj gimnaziji bila je vrlo stroga, a isto tako i obrazovni kriterij. Hrvatska je gimnazija bila na glasu kao vrlo stroga ali i uspješna škola, čemu svjedoče uspjesi njihovih učenika u kasnijem djelovanju, bez obzira kojim su se zvanjem bavili.
Način ocjenjivanja bio je sljedeći: odlično (1), pohvalno (2), povoljno (3), dostatno (4), nedostatno (5) i posve nedostatno (6). Učenik koji je imao bar jednu ocjenu posve nedostatno ili više od polovice ocjena nedostatno, opći uspjeh bio mu je ocijenjen III. redom, danas je to nedovoljan uspjeh, odnosno ponavljanje godine. Postojale su dvije kategorije II. reda, prva kojom se ponavljalo razred ako je učenik imao dvije ili više ocjena, ali manje od pola, nedostatno. Samo jedna ocjena nedostatno povlačila je II. red uz mogućnost popravnoog ispita. Učenici koji nisu imali negativne ocjene, nedostatno i posve nedostatno, prolazili su s općim uspjehom I. reda. Opći uspjeh I. reda s odlikom, imali su učenici koji su imali više ocjena odlično negoli ocjena pohvalno. Odlukom Pokrajinskog školskog vijeća od 3. ožujka 1919. ovaj je sustav zamijenjen novim, gdje su ocjene bile: 10 i 9 kao vrlo dobro, 8 i 7 dobro, 6 je bilo dovoljno, a 5 do 0 bile su nedovoljno ocjene. Dvadesetak dana kasnije isto je vijeće donijelo odluku kojom se mijenjaju i propisi i kod ispita zrelosti odnosno matura. Učenici koji su imali ocjene 7 do 10 u nekom nastavnom predmetu bili su oslobođeni pismenog i usmenog ispita iz toga predmeta. Ocjenjivanje se vršilo tijekom cijele školske godine i bilježilo se svakih 15 dana i dakako učenici su dobivali izvješća. Roditelji ili skrbnici izvješćivani su svakih mjesec dana, pismeno ukoliko je bilo negativnih ocjena ili kakvih kazni. Postojali su i skupni roditeljski sastanci gdje su održavana prigodna predavanja, u pravilu dva puta godišnje.
Premda u svome nazivu Hrvatska gimnazija nije imala naznaku muška ona je to u osnovi bila do školske godine 1910./1911. kada su primljene prve hospitantice i to prema omjeru 5:100, a taj se odnos mogao prekoračiti za rata, nakon kojeg je u potpunosti ukinut te je ta gimnazija postala u stvari mješovita. Godine 1917. pokrenuta je inicijativa osnivanja ženske realne gimnazije u Zadru, već je bio i imenovan budući ravnatelj Silvije Alfirević, profesor na hrvatskoj gimnaziji. Neke su zadarske i splitske novine 1918. objavile vijest kako je u Zadru otvorena i ta gimnazija, što nije točno, jer se ta ideja nije nikada ostvarila. Profesorski kadar bio je na visokoj razini, čemu svjedoče brojni podaci među kojima možemo izdvojiti njihovo sudjelovanje u pisanju udžbenika, kulturnoj i javnoj djelatnosti ili u njihovom izboru za obnašanje visokih dužnosti u crkvenom ili u svjetovnom životu. Ovdje naglasimo onu pedagoško-didaktičku dimenziju profesora gimnazije s hrvatskim nastavnim jezikom. Udžbenike po kojima su učili i zadarski gimnazijalci pisali su Marcel Kušar, Marin Rabadan, Šimun Urlić, Emilijan Lilek, Ivan Juras, Juraj Božičević, Juraj Gasperini i drugi. Mnogi su kasnije postali ravnatelji srednjih škola u drugim sredinama, kao Petar Macanović, Silvije Alfirević, Emilijan Lilek, Ilija Maričić, Ljubomir Nardini, Josip Piasevoli itd., ili su postali sveučilišni profesori kao Marin Katalinić, Marijan Stojković, Petar Karlić, Ivan Šarić i brojni drugi. Postoji uzrečica, dobar je onaj učitelj kojeg učenik premaši i bude bolji, a da je to doista tako potvdili su zadarski gimnazijalci ne samo u tom prvom razdoblju do 1921. već tijekom svih godina od osnutka do danas.
U stoljetnoj borbi za hrvatski jezik i misao zadarska je gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom jamačno jedan od ponajboljih primjera kako je ta borba bila vrlo teška i mukotrpna. Slomom Austro-Ugarske Monarhije porasla su nacionalna trvenja u Zadru između Hrvata, Talijana i odnarođenih Hrvata. Tajne klauzule Londonskog ugovora 1915. i Rapallski ugovor 1920. imali su za posljedicu pripajanje Zadra Kraljevini Italiji i povećano proganjanje Hrvata, a među inim i ugasnuće, tj. zabranu rada Hrvatske gimnazije u lipnju 1921. godine. Zadarski su Hrvati školovanje na svom hrvatskom jeziku morali nastaviti u nekim drugim sredinama. Većina je svoje daljnje školovanje nastavila u Šibeniku.
| Prva generacija maturana hrvatske gimnazije š.g. 1904./1905.
|| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1911./1912.
|
| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1918./1919.
|| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1920./1921.
|
PROFESORI
|Silvije Alfirević
||Josip Barić
||Milan Begović
||Pavao Butorac
|
|Juraj Carić
||Milutin Cihlar
||Niko Dežulović
||Mate Garković
|
|Marko Granić
||Ljubomir Maštrović
||Stjepan Ratković
||Mate Tentor
|

Question: when will the year of st joseph be declared

Question: who declared the year of st joseph as the information catholic agency

Question: when did italy become part of italy

Question: who organized a national war against the germans

Question: who did the government of national defence organize a war against

Question: what country did rome join on september 20

Kraljevini Italiji ; završeno Ujedinjenje Italije 8 . prosinca - Papinskom odlukom » Quemadmodum Deus « Pia IX . sv . Josip proglašen zaštitnikom sveopće Katoličke

Question: who did the government of national defence organize a national war against

The government of national defence organized a national war against the Germans which ended unfamously .

September 20 – Rome joins the Kingdom of Italy ; ended the unification of Italy on December 8 – Pope ’s Decision “ Quemadmodum Deus ” by Pia IX St. Joseph proclaimed the protector of the universal Catholic Church .

The Pope declared the Year of St. Joseph as the Information Catholic Agency on 8 December 2020 .

The government of national defence organized a national war against the Germans which ended unfamously. September 20 – Rome joins the Kingdom of Italy; ended the unification of Italy on December 8 – Pope’s Decision “Quemadmodum Deus” by Pia IX St. Joseph proclaimed the protector of the universal Catholic Church. The Pope declared the Year of St. Joseph as the Information Catholic Agency on 8 December 2020.

Papa proglasio Godinu svetog Josipa
sv. Josip (Vatican Media)
Sveta Stolica objavila je u utorak 8. prosinca apostolsko pismo pape Franje „Patris corde“ (Očinskim srcem) u povodu 150. obljetnice proglašenja svetog Josipa zaštitnikom sveopće Crkve. Tim povodom od danas do 8. prosinca 2021. održat će se posebna Godina svetog Josipa uz koju su vezani posebni oprosti.
Ljubljeni otac, otac pun nježnosti, poslušni otac koji prihvaća; otac kojeg resi kreativna hrabrost, marljiv, uvijek u sjeni, tim riječima papa Franjo na nježan i dirljiv način opisuje svetog Josipa. Čini to u apostolskom pismu Patris corde objavljenom 8. prosinca prigodom 150. godišnjice proglašenja Marijina zaručnika zaštitnikom Katoličke Crkve. Naime, blaženi Pio IX. odlukom Quemadmodum Deus, potpisanom 8. prosinca 1870., uresio je tim naslovom svetog Josipa. Kako bi se prikladno proslavilo tu obljetnicu, Papa je najavio, od danas do 8. prosinca 2021., posebnu Godinu posvećenu Isusovu poočimu.
U pozadini Apostolskog pisma krije se pandemija covida-19 koja nam je – piše Franjo u pismu – pomogla da shvatimo važnost običnih ljudi, onih koji, daleko od očiju javnosti, svakodnevno iskazuju u kreposti strpljivosti i ulijevaju drugima nadu i potiču na suodgovornost. Po tome su nalik svetome Josipu, „čovjeku koji prolazi nezapaženo, čovjeku svakodnevne prisutnosti i povučenom u skrovitost“, a koji je ipak imao ulogu protagoniste u povijesti spasenja.
U novom apostolskom pismu Patris corde Papa otkriva jednu svoju naviku. Naime, svakoga dana, već više od četrdeset godina, Papa moli molitvu Marijinom zaručniku preuzetu iz francuskog molitvenika iz 19. stoljeća Kongregacije redovnica Isusa i Marije.

Question: when did the decision of the dalmatian sabor must write the records of

Question: who was kidnapped

Question: in what language did the dalmatian sabor teach

Question: who announced the declaration of the third republic

Question: what city joined the kingdom of italy

Question: what did leon gambetta and jules favre declare

Question: what did the representatives of leon gambetta and jules favre declare

Events 25 July – Decision of the Dalmatian Sabor must write the records of the Sabor sessions in the Croatian language.<Gymnasium Vladimir Nazor , Zadar Gymnasium with the Croatian teaching language 4 September – Two days after the French defeat at Sedana and the kidnapping of Napoleon III , the representatives of Leon Gambetta and Jules Favre announced the summit of the Emperor and declared the Third Republic .

Events 25 July – Decision of the Dalmatian Sabor must write the records of the Sabor sessions in the Croatian language.<Gymnasium Vladimir Nazor, Zadar Gymnasium with the Croatian teaching language 4 September – Two days after the French defeat at Sedana and the kidnapping of Napoleon III, the representatives of Leon Gambetta and Jules Favre announced the summit of the Emperor and declared the Third Republic. The government of national defence organized a national war against the Germans which ended unfamously. September 20 – Rome joins the Kingdom of Italy; ended the unification of Italy on December 8 – Pope’s Decision “Quemadmodum Deus” by Pia IX St. Joseph proclaimed the protector of the universal Catholic Church.


Događaji
 Rusko Carstvo prodalo Aljasku.
 Žene su dobile pravo glasa u Švedskoj.
 8. lipnja zaključena je Austro-ugarska nagodba
 27. lipnja – Barun Levin Rauch postaje banskim namjesnikom
 rujan - Osnovano Talijansko društvo katoličke mladeži, preteča Katoličke akcije.

 Rođenja
 13. siječnja – Ivo Ćipiko, hrvatski književnik († 1923.)
 25. ožujka – Arturo Toscanini, talijanski dirigent († 1957.)
 23. travnja – Johannes Andreas Grib Fibiger, danski liječnik, nobelovac († 1928.)
 8. lipnja – Frank Lloyd Wright, američki arhitekt i teoretičar arhitekture († 1959.)
 8. lipnja – Gajetan Bulat, hrv. političar i prevoditelj († 1927.),Pavao Jerolimov: Na današnji dan. , Zadarski list, 8. lipnja
 28. lipnja – Luigi Pirandello, talijanski književnik († 1936.)
 8. srpnja – Käthe Kollwitz, njemačka likovna umjetnica († 1945.)
 28. kolovoza – Umberto Giordano, talijanski skladatelj († 1948.)
 7. studenog – Marie Curie, francuska kemičarka i fizičarka poljskog porijekala († 1934.)

 Smrti
 14. siječnja – Jean Auguste Dominique Ingres, francuski slikar (* 1780.)
 11. ožujka – Dragojlo Kušlan, hrvatski odvjetnik i političar (* 1817.)
 31. kolovoza – Charles Baudelaire, francuski pjesnik i kritičar (* 1821.)
 26. prosinca – Jožef Košič, slovenski etnolog, pisac, pjesnik, povjesničar, rimsko katolički svećenik iz Mađarske (*1788.).

 Izvori

 Vanjske poveznice

Question: which american architect and theorist of architecture died on june 8, 1959

Question: which croatian writer was born on january 13, 1923

Question: who was a croatian politician and translator

Question: who was italian dirigent in 1957

Question: what was the name of the architect and theorist of architecture who died in 1959

Question: in what year was vo Ćipiko born

Question: who was the danish doctor who won the nobel prize in 1928

Question: in what year was johannes grib fibiger nobel laureate

13 January – Ivo Ćipiko , Croatian writer ( † 1923 )

25 March – Arturo Toscanini , Italian dirigent ( † 1957 ) 23 April – Johannes Andreas Grib Fibiger , Danish doctor , Nobel laureate ( † 1928 )

June 8 – Frank Lloyd Wright , American architect and theorist of architecture ( † 1959 )

June 8 – Gajetan Bulat , Croatian politician and translator ( † 1927 ) ; Paul Jerolimov :

13 January – Ivo Ćipiko, Croatian writer († 1923) 25 March – Arturo Toscanini, Italian dirigent († 1957) 23 April – Johannes Andreas Grib Fibiger, Danish doctor, Nobel laureate († 1928) June 8 – Frank Lloyd Wright, American architect and theorist of architecture († 1959) June 8 – Gajetan Bulat, Croatian politician and translator († 1927); Paul Jerolimov:


Događaji
 12. siječnja – Na sjednici Dalmatinskog sabora koja je održana ovog dana Narodna je stranka, na čelu s Mihovilom Pavlinovićem, zauzela se za uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u Saboru, školstvu, sudstvu i vladinim uredima.Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom
 Osnovana je Matica slovačka

 Rođenja
 Siječanj – ožujak
 1. siječnja – Pierre de Coubertin francuski sportski djelatnik, "otac" modernih Olimpijskih igara († 1937.)
 18. veljače – Josip Pazman, hrv. svećenik, ravnatelj Hrv. zavoda sv. Jeronima u Rimu († 1925.)

 Travanj – lipanj
 2. lipnja – Felix von Weingartner, austrijski dirigent i skladatelj († 1942.)
 29. travnja – Konstantin Kavafi,  grčki pjesnik († 1933.)
 30. lipnja – Alberico Crescitelli, talijanski misionar i svetac († 1900.)

 Srpanj – rujan
 19. srpnja – Hermann Bahr, austrijski književnik († 1934.)
 30. srpnja – Henry Ford, osnivač proizvođača automobila Ford Motor Company († 1947.)
 24. kolovoza – Dragutin Lerman, hrvatski istraživač i putopisac († 1918.)
 28. kolovoza – Marija Freudenreich, hrvatska operna pjevačica († 1944.)
 29. rujna – Hugo Haase, njemački političar i kancelar († 1919.)

 Listopad – prosinac
 6. studenog – Francis Ellingwood Abbot, američki filozof († 1903.)
 22. studenog – Jandre Kuzmić, gradišćanskohrvatski pedagog i pisac († 1940.)
 12. prosinca – Edvard Munch, norveški slikar († 1944.)
 18. prosinca – Franjo Ferdinand, austro-ugarski nadvojvoda i prijestolonasljednik († 1914.)
 19. prosinca – Milka Trnina, hrvatska operna pjevačica († 1941.)
 28. prosinca – Milena Mrazović, hrvatska novinarka († 1927.)

 Smrti
 Siječanj – ožujak

 Travanj – lipanj
 25. lipnja – Johann Karl Ehrenfried Kegel, njemački agronom († 1784.)

 Srpanj – rujan
 13. kolovoza – Eugène Delacroix, francuski slikar (* 1798.)
 22. kolovoza – Luka Botić, hrvatski književnik i političar (* 1830.)
 17. rujna – Alfred de Vigny, francuski pjesnik (* 1797.)
 20. rujna – Jacob Grimm, njemački filolog i književnik (* 1785.)

 Listopad – prosinac
 13. prosinca – Friedrich Hebbel, njemački dramatičar (* 1813.)
 14. prosinca – Jakob Sabar, vjerski pisatelj (* 1802.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

Events 12 January – At the meeting of the Dalmatian Sabor held this day, the National Party, led by Mihovil Pavlinović, engaged in the introduction of the Croatian language as official in the Sabor, school, court and government offices.Gymnasium Vladimira Nazora, Zadar Gymnasium with the Croatian teaching language

Question: what language did the national party introduce as official in the sabor

Question: when was the meeting of the dalmatian sabor held

Question: who was in charge of the introduction of croatian as official in the sabor

Question: what language did the national party introduce at the meeting of the dalmatian s

jezika kao službenog u Saboru , školstvu , sudstvu i vladinim uredima

Question: at what meeting was the croatian language made official

Question: at what meeting was croatian language made official

Question: where did the national party introduce the croatian language as official

sjednici Dalmatinskog sabora koja je održana ovog dana Narodna je stranka , na čelu s Mihovilom

Events 12 January – At the meeting of the Dalmatian Sabor held this day , the National Party , led by Mihovil Pavlinović , engaged in the introduction of the Croatian language as official in the Sabor , school , court and government offices . Gymnasium Vladimira Nazora , Zadar Gymnasium with the Croatian teaching language


Događaji
 osniva se Karlovačka pivovara u Karlovcuhttp://www.karlovac-touristinfo.hr/?
id=79&l=h&dod=2&solo_id=866
vjenčanje cara Franje Josipa I. i carice Elizabete

 Rođenja
 9. ožujka – Josip Margitaj, hrvatski pisac, učitelj i mađaron († 1934.)
 15. ožujka – Emil Adolf von Behring, njemački liječnik i imunolog († 1917.)
 29. travnja – Henri Poincaré, francuski matematičar i teorijski fizičar († 1912.)
 6. lipnja – Ante Kovačić, hrvatski književnik († 1889.)
 4. kolovoza – Marija Zankovecka, ukrajinska kazališna glumica († 1934.)
 16. listopada – Oscar Wilde, irski književnik († 1900.)
 20. listopada – Arthur Rimbaud, francuski pjesnik († 1891.)
 26. listopada – Ksaver Šandor Gjalski, hrvatski književnik († 1935.)
 31. listopada – Hermann Oldenberg, njemački indolog († 1920.)
 5. studenog – Paul Sabatier, francuski kemičar i nobelovac († 1941.)

 Smrti
 31. svibnja – Vatroslav Lisinski, hrvatski skladatelj (* 1819.)
 7. travnja – Georg Simon Ohm, njemački fizičar (* 1787.)

Izvori

 Vanjske poveznice

Events founded by the Karlovačka pivovara in Karlovec id=79&l=h&dod=2&solo_id=866 marriage of Emperor Francis Joseph I and Emperor Elizabeth

Croatia hosts on of the main locations in the iconic Game of Thrones HBO original series, the fictional place called Kings Landing. This city was written to be home of the Iron Throne, for which most of the characters will fight to keep and become the Ruler of the Seven Kingdoms.
Scouting for the series found the perfect location in Dubrovnik, Croatia, a picturesque town on the Dalmatian Coast, also know as the Pearl of the Adriatic and is a UNESCO World Heritage Site. Already a famous tourist location for its beautiful sea views and colourful red rooftops. The late-medieval walled city has an exceptional Old Town with beautiful Gothic, Renaissance and Baroque churches, monasteries, palaces and fountains.
Here is a list of locations in Croatia where many scenes where filmed and almost no CGI was needed, now there is nothing going to stop you from visiting Croatia and feel like you are inside the GoT series.
1. Walls of Dubrovnik
Dubrovnik’s city walls (Seaside, west and Bokar Fortress Walls) are a series of defensive stone walls that stretch completely around Old Town, which reach a maximum height of about 25 metres and can be of 4 to 6 meters thick, because they were built to protect the city and act as a defence against artillery fire.
The outer walls of Dubrovnik look as if they were built for this TV show, to represent a city that acted as a line of defence against foreign invaders. It’s clear that CGI (computer-generated imagery) was used to transform these real locations into the world of Game of Thrones, but even so it’s still very recognisable as Dubrovnik. In most cases when people walk around the city, they may not notice that the walls beside them were an important part of King’s Landing, capital of the Seven Kingdoms.
2. Minčeta Tower
The base of Minčeta Tower was used as the exterior of House of Undying in the town of Qarth. It is the place where Daenerys Targaryen walks around trying to find the entrance into the House of Undying looking for her stolen dragons in season two.
This is the most prominent and thick part of Dubrovnik’s walls. The tower Minčeta is the highest point of the walls which offers an unforgettable view on the old town of Dubrovnik. The tower’s name derives from the name of the Mencetic family, who owned the ground upon which the tower was built. Minčeta is the most beautiful and remarkable fort of Dubrovnik and often regarded as the symbol of the city.
3. Trsteno Arboretum
The Trsteno Arboretum covers an area of 25 hectares. It was established at the end of the fifteenth century as a park and summer residence of the patrician family Gučetić-Gozze.
Arboretum Trsteno was home for the beautiful gardens of King’s Landing and is one of the major filming locations of the Game of Thrones series, where all the main protagonists weave their plots and exchange secrets.
4. Jesuit Staircase
These play the steps of the Great Sept of Baelor in King’s Landing, which you can remember from the iconic scene in season five “Walk of Shame”, in which Cersei Lannister was forced to walk naked through the streets of King’s Landing. These magnificent and elegant Baroque stairs are located on the south side of Gundulic Square. The steps lead up to the Uz Jezuite Street, where the Jesuit Church of St. Ignatius and two of Dubrovnik’s colleges are located.
5. Island of Lokrum
The Game of Thrones production team used the Island of Lokrum as a set for the city of Qarth near the Jade Sea, which is visited by Daenerys Targaryen in season two. Some of the garden scenes were filmed in the botanical gardens on Lokrum and in the Former Benedictine monastery.
Lokrum island covers 72 hectares and is located on the eastern Croatian coast, near the city of Dubrovnik. About 15 minutes are needed to get there by a water-taxi which sales from the old city harbour.
6. Ethnographic Museum Rupe
The exterior of Littlefinger’s brothel. This museum contains folk costumes and textile work, all that date back to the 16th century. In this impressive building the Dubrovnik Republic kept all the state reserves of grain in deep silos carved out of stone called Rupe. The exterior of this museum doubles as the brothel of Petyr Baelish (Littlefinger) where Tyrion Lannister meets Oberyn Martell in season four. The residential area close to the museum is also a place where the High Septon is forced to walk naked through the street by a group of Sparrows in season five.
7. Ploče Gate
Used as the Red Keep Gate. The east entrance to the Old Town Dubrovnik, Ploče Gate was built in Romanesque style of the 14th century. Above the entrance of the Gate there is a statue of Sveti Vlaho, the patron saint of Dubrovnik. The gate consists of an inner and outer section and incorporates a stone bridge. Cersei Lannister walked over this bridge to enter the Red Keep after her walk of shame at the end of season five.
8. Rector’s Palace
The residence of the Spice King in Qarth. The scene in season two where Daenerys Targaryen asks the Spice King of Qarth for ships to take her army across the Narrow sea is shot in the external parts of Reactor’s Palace. This palace was built in the late 15th century for the elected rector who governed Dubrovnik at the time.
9. Fort Lovrijenac
This is the scenario for the Red Keep in King’s Landing, the capital of the Seven Kingdoms. Lots of the scenes are filmed at this Fort including the tournament thrown in honour of King Joffrey’s name day in season two. It is located at the western side of the Old Town, outside the city walls on a 37 meters high cliff. It’s also known as “Dubrovnik’s Gibraltar”.
10. Pile Gate
Pile is a meeting point for both visitors and locals, and it represents the main entrance to Dubrovnik’s Old Town. From Pile you can also enjoy the views over a nearby small fishing harbour which is located between Bokar and Lovrijenac fortress.

Question: who founded the karlovačka pivovara

Question: when was the marriage of pope francis joseph i and queen elizabeth ii

Question: who married elizabeth i in 1854

Question: how many events were founded by the karlovačka pivovara

Question: what event was founded by the karlovačka pivovara

Question: where was the karlovačka pivovara founded

Events founded by the Karlovačka pivovara in Karlovec id=79&l = h&dod=2&solo_id=866 marriage of Emperor Francis Joseph I and Emperor Elizabeth

Događaji osniva se Karlovačka pivovara u Karlovcu id=79&l=h&dod=2&solo_id=866 vjenčanje cara Franje Josipa I. i carice Elizabete


Događaji

 28. ožujka – Potpisan Bečki književni dogovor.
 4. travnja – Los Angeles službeno postao grad.
 15. travnja – San Francisco službeno postao grad.
 30. kolovoza – Honolulu službeno postao grad na Havajima.
 7. rujna – Kaptol, Gradec i Vlaška Ves i okolna naselja carskim patentom cara Franje Josipa ujedinjeni su u jedinstveni grad Zagreb.Dražen Krajcar: Gradec i Kaptol se ujedinili u jedinstveni grad Zagreb – 1850. , povijest.hr. Pristupljeno 2. veljače 2018.
 29. rujna – Josip Juraj Strossmayer postavljen u Đakovu za srijemsko-bosanskog biskupa.
 29. rujna – Papinskom bulom "Universalis Ecclesiae" je obnovljena katolička crkvena hijerarhija u Engleskoj i Walesu.
 Uveden Bachov apsolutizam kojim Hrvatska gubi sva ustavna prava i slobode

 Rođenja
 11. siječnja – Eugen Kumičić, hrvatski književnik i političar († 1904.)
 15. siječnja – Mihai Eminescu, rumunjski pjesnik († 1889.)
 7. ožujka – Tomáš Masaryk, češki političar († 1934.)
 9. ožujka – Josias von Heeringen, njemački general († 1926.)
 19. travnja – Louis Theodor Richard von Schubert, njemački general i vojni zapovjednik († 1933.)
 18. svibnja – Oliver Heaviside, elektroinženjer, matematičar i fizičar († 1925.)
 29. svibnja – Anton Bonaventura Jeglič, teolog i ljubljanski biskup († 1937.)
 3. kolovoza – Marija Ružička Strozzi, hrvatska operna pjevačica († 1937.)
 9. kolovoza – Günther von Kirchbach, njemački general i vojni zapovjednik († 1925.)
 14. kolovoza – Ljudevit Rossi, hrvatski botaničar i planinar, domobranski major († 1932.)
 16. kolovoza – Max von Boehn, njemački general i vojni zapovjednik († 1921.)
 14. rujna – Antun Mahnić, biskup Krčke biskupije († 1920.)
 19. rujna – Mate Meršić Miloradić,  gradišćanskohrvatski svećenik, matematičar, filozof, astronom († 1928.)
 7. studenog – Martin Borenić, gradišćanskohrvatski pisac, kalendarac, učitelj († 1939.)

 Smrti
 1. veljače – Baltazar Josić, subotički visoki gradski dužnosnik bačkih Hrvata (* 1806.)
 22. ožujka – Karl Sigismund Kunth, njemački botaničar, biolog i istraživač (* 1788.)
 23. travnja – William Wordsworth, engleski romantičarski pjesnik (* 1770.)
 9. svibnja – Joseph Louis Gay-Lussac, francuski fizičar i kemičar (* 1778.)
 9. srpnja – Zachary Taylor, 12. predsjednik SAD-a (* 1784.)
 18. kolovoza – Honore de Balzac, francuski književnik (* 1799.)
 23. rujna – José Gervasio Artigas, urugvajski general, političar, revolucionar i domoljub (* 1764.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

The 15

Gradec, Kaptol i okolna naselja ujedinjeni su u jedinstveni grad Zagreb 7. rujna 1850. godine carskim patentom Franje Josipa. Sve do tada bili su Gradec i Kaptol u pravnom i teritorijalnom smislu odvojene cjeline. Gradec je bio po pravnom statusu slobodan i kraljevski grad, što mu je bilo zajamčeno još Zlatnom bulom kralja Bele IV. iz 1242. godine. Kaptol je, s druge strane, bio pod Crkvenom vlašću. Naziv Zagreb odnosio se izvorno više na biskupsko sjedište, a manje na Gradec.
Prvim gradonačelnikom ujedinjenog Zagreba postao je Janko Kamauf, koji je prethodno bio gradski sudac Gradeca. Naime, Gradec na čelu uprave svojedobno nije imao osobu s titulom gradonačelnika, nego s titulom gradskog suca (lat. iudex civitatis). Ujedinjeni je Zagreb 1850. godine imao oko 16.000 stanovnika, po čemu je bio mnogo manji od, primjerice, Graza u Štajerskoj te od velikog broja drugih gradova Habsburške Monarhije.
Treba spomenuti i da je tri godine kasnije Zagreb je proglašen nadbiskupijom kada je papin izaslanik Viale-Prela blagoslovio Jurja Haulika kao prvog zagrebačkog nadbiskupa i metropolita.
Dražen Krajcar

Question: which us city officially became a city on april 15, 1850

The 15

Question: what was the first city to become a city in hawaii

The 15

Question: in which city was the capitol, gradec and vlaška ves

The 15

Question: when was zagreb created

The 15

Question: which us city officially became a city on april 4, 1850

The 15

Question: where did hawaii become a city on august 30, 1850

The 15

Question: who was the founder of zagreb

The 15

Question: when did hawaii officially become a city

30 . kolovoza – Honolulu službeno postao grad na Havajima

The 15

March 28 – The Vienna Literary Agreement is signed .

April 4 – Los Angeles officially becomes a city .

April – San Francisco officially becomes a city .

August 30 – Honolulu officially becomes a city in Hawaii .

September 7 – Capitol , Gradec and Vlaška Ves and the surrounding settlements by the Emperor 's Patent of Emperor Francis Joseph were united into the unique city of Zagreb . Drazen Krajcar : Gradec and Capitol united into the unique city of Zagreb – 1850 .

March 28 – The Vienna Literary Agreement is signed. April 4 – Los Angeles officially becomes a city. The 15 April – San Francisco officially becomes a city. August 30 – Honolulu officially becomes a city in Hawaii. September 7 – Capitol, Gradec and Vlaška Ves and the surrounding settlements by the Emperor's Patent of Emperor Francis Joseph were united into the unique city of Zagreb.Drazen Krajcar: Gradec and Capitol united into the unique city of Zagreb – 1850.


Događaji
 2. veljače – Kraj Američko-meksičkog rata
 13. ožujka – Revolucija u Beču
 15. ožujka – Revolucija u Pešti
 25. ožujka – donijeto je Zahtijevanja naroda
 5. lipnja – Josip Jelačić otvara u Zagrebu Hrvatski Sabor koji su bečki dvor i ugarska vlada zabranili. Svečano je ustoličen za hrvatskog bana. Tom prigodom prvi je put službeno upotrijebljena hrvatska trobojnica.(): 5. lipnja 1848. - Prva upotreba hrvatske trobojnice HRT. 5. lipnja 2020. Pristupljeno 6. lipnja 2020.

 Rođenja
 31. svibnja – Vatroslav Kolander, hrvatski orguljaš i skladatelj († 1912.)
 7. lipnja – Paul Gauguin, francuski slikar i grafičar († 1903.)
 28. kolovoza – Ivan Mušković, gradišćanskohrvatski pisac i pjesnik († 1930.)
 1. listopada – Milan Amruš, hrvatski liječnik i političar († 1919.)
 23. listopada – Vjekoslav Spinčić, hrvatski političar († 1933.)
 8. studenog – Gottlob Frege, njemački matematičar i fizičar († 1925.)
 27. studenog – Maximilian von Prittwitz, njemački general († 1917.)
 6. prosinca – Johann Palisa, austrijski astronom († 1925.)
 24. prosinca – Ivan Musić, hrvatski katolički svećenik († 1888.)

 Smrti
 23. veljače – John Quincy Adams, 6. predsjednik SAD-a (* 1767.)
 8. travnja – Gaetano Donizetti, talijanski skladatelj (* 1797.)
 7. kolovoza – Jöns Jakob Berzelius, švedski kemičar (* 1779.)
 19. prosinca – Emily Brontë, književnica (* 1818.)
 26. prosinca – George Stephenson, engleski inženjer i izumitelj (* 1781.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

Events 2 February – End of the American-Mexican War 13 March – Revolution in Vienna 15 March – Revolution in Pešti 25 March – was taken Requirements of the Peoples 5 June – Josip Jelačić opens in Zagreb the Croatian Sabor which has been banned by the Vienna court and the Hungarian government.

Question: who was the leader of the croatian sabor

Question: where did the revolution take place

Question: where did josip jelačić open

Question: where did the vienna revolution take place

Question: who banned the croatian sabor

Question: when did the american-mexican war end

2 . veljače – Kraj Američko - meksičkog rata

Events 2 February – End of the American - Mexican War 13 March – Revolution in Vienna 15 March – Revolution in Pešti 25 March – was taken Requirements of the Peoples 5 June – Josip Jelačić opens in Zagreb the Croatian Sabor which has been banned by the Vienna court and the Hungarian government .


Događaji
 10. lipnja – „junačkom igrom“ Ivana Kukuljevića Sakcinskog Juran i Sofija ili Turci kod Siska u izvedbi novosadskog Domorodnog teatralnog društva svoju djelatnost započinje Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu.
 Osmanlije protjerale 320 obitelji iz Mostara
 Utemeljena je najstarija hrvatska pivovara Pivovara Daruvarhttp://www.starocesko.com/vdp3.php
 Nastaje kriza Hrvatskog narodnog preporoda i dolazi do odvajanja Vraza, Rakovca i Vukotinovića

 Rođenja
 3. siječnja – Otac Damien, belgijski svećenik, svetac († 1889.)
 5. veljače – John Boyd Dunlop, škotski veterinar i pronalazač († 1921.)
 13. veljače – Mihovil Jordan Zaninović, hrvatski biskup († 1917.)
 22. veljače – August Bebel, njemački socijalist († 1913.)
 2. travnja – Émile Zola, francuski književnik († 1902.)
 1. svibnja - Rose Monteiro, engleska sakupljačica biljaka i prirodoslovkinja († 1898.)
 7. svibnja – Petar Iljič Čajkovski, ruski skladatelj († 1893.)
 27. svibnja – Lars Fredrik Nilson, švedski kemičar i otkrivač skandija († 1899.)
 9. srpnja – Štefan Žemlič, slovenski pisac († 1891.)
 9. rujna – Petar Brani, hrvatski glumac i redatelj († 1914.)
 21. rujna – Murat V., turski sultan († 1904.)
 27. rujna – Mihovilj Naković, hrvatski pisac i učitelj iz Gradišća († 1900.)
 14. studenog – Claude Monet, francuski slikar († 1926.)

 Smrti
 27. svibnja – Niccolo Paganini, talijanski skladatelj (* 1782.)
 11. rujna – Ivan Gabrijel Perboyre, francuski misionar (* 1802.)

Izvori

 Vanjske poveznice

Events on June 10 – “June play” by Ivan Kukuljević of Sakcinski Juran and Sofia or Turci kod Siska in the performance of the Novosad Domorodny theatral society its activity begins by the Croatian National Theatre in Zagreb.

Question: who wrote the june play

Question: what society was founded by ivan kukuljevic

Question: where does the activity of the june play begin

Question: when did ivan kukuljevic play

Question: what is another name for the june play by ivan kukuljev

Question: what is the name of the society that began its activity by the croatian national

Question: where does the activity of the novocad domorodny begin

Events on June 10 – “ June play ” by Ivan Kukuljević of Sakcinski Juran and Sofia or Turci kod Siska in the performance of the Novosad Domorodny theatral society its activity begins by the Croatian National Theatre in Zagreb .


Događaji
 31. siječnja – Napoleonov maršal Auguste Marmont ukinuo Dubrovačku Republiku.Magazin HRT '31. siječnja 1808. - Pad Dubrovačke Republike 31. siječnja 2020. (pristupljeno 1. veljače 2020.)
 John Dalton postavlja atomističku hipotezu, kemijski element sastavljen je od istovrsnih atoma.

 Rođenja
 20. travnja – Napoleon III. Bonaparte, francuski predsjednik i car († 1873.)
 28. srpnja – Selim III., turski sultan (* 1761.)
 29. prosinca – Andrew Johnson, američki političar i predsjednik († 1875.)

 Smrti
 28. srpnja – Selim III., turski sultan (* 1761.)
 5. studenog – Mustafa IV., turski sultan (* 1779.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

Events 31 January – Napoleon's Marshal Auguste Marmont destroyed the Dubrovnik Republic.Magazin HRT '31 January 1808.

Question: which marshal destroyed the dubrovnik republic

Question: when was the magazin hrt established

Question: on what date was the dubrovnik republic destroyed

Question: in january 1808, napoleon's marshal auguste marmont destroyed

Question: in january 1808, what was the name of the russian military unit that

Events 31 January – Napoleon 's Marshal Auguste Marmont destroyed the Dubrovnik Republic . Magazin HRT ' 31 January 1808 .


Događaji
 Amerikanac Robert Fulton sagradio prvi parobrod koji se zvao Clermont.
7. srpnja francuski car Napoleon I. i ruski car Aleksandar I. potpisali mirovni sporazum u Tilzitu na rijeci Njemen
9. srpnja pruski kralj Frederik Vilim III. potpisao ponižavajući mirovni sporazum u Tilzitu s Napoleonom I.

 Rođenja
 3. siječnja –  Morren, Charles François Antoine – belgijski botaničar i hortikulturist  († 1858.)
 19. siječnja – Robert Edward Lee, američki vojskovođa († 1870.)
 4. srpnja – Giuseppe Garibaldi, talijanski revolucionar i borac za jedinstvo i slobodu Italije
 23. prosinca – Antun Marija Claret, španjolski svetac († 1870.)

 Smrti
 5. studenoga – Angelica Kauffmann, slikarica (* 1741.)
 8. studenog – Daredžan Dadiani, gruzijska kraljica

 Izvori

 Vanjske poveznice

Angelica Kauffman RA (1741 - 1807)
RA Collection: People and Organisations
Angelica Kauffman spent only 15 years in England, but made a significant impact on the 18th-century London art scene, becoming one of only two female Founder Members of the Royal Academy.
Born in Chur, Switzerland in 1741, Kauffman was quickly recognised as a child prodigy. Her father, a painter himself, gave her drawing lessons from a young age as the family moved between Austria, Switzerland and Italy. In Italy she established a reputation as an artist and was elected a member of the Roman Accademia di San Luca at the age of 23. After moving to London in 1766, Kauffman struck up a close friendship with Joshua Reynolds, commemorated in the portraits they painted of each other. When the Royal Academy of Arts was established in 1768 with Joshua Reynolds as President, she and Mary Moser were the only two women invited to become Founder Members.
Kauffman painted portraits and landscapes, but identified herself primarily as a history painter, the genre Reynolds placed at the heart of the Academy’s teaching. During this period, women were still prohibited from drawing nude models and could only draw the male figure from existing casts, as Kauffman depicts in Design.
Kauffman did have influence, though. In 1775, she successfully prevented a painting she found offensive from being displayed in the Summer Exhibition. Nathaniel Hone’s The Conjurer casts Joshua Reynolds in the title role, while Kauffman is possibly depicted as a child leaning against his knee. Reynolds was 18 years older than Kauffman, and the painting was scandalously interpreted as a thinly veiled critique of a rumored affair between the two. This may have been too embarrassing for Kauffman to acknowledge so she expressed outrage over a naked female figure in the background dancing in black stockings, which was subsequently painted over in the final painting. In her letter to the President and Council, Kauffman threatened to remove her work from the show, stating:
“I have but one request to make, to send home my Pictures if that is to be exhibited”
The Committee’s ready compliance with her demands reflects her important status within the Academy. In 1778, Kauffman was commissioned by the Royal Academy to paint a set of four ‘Elements of Art’, to be displayed in a new Council Chamber. A visual representation of the theories that Reynolds set out in his Discourses on Art, the four huge ceiling paintings present four female figures as Invention, Composition, Design and Colour. In her later years, Kauffman retired to Rome, where she died in 1807. Soon after, a bust of Kauffman sculpted by her cousin Johann Peter Kauffmann was placed in the Pantheon in Rome, beside Raphael’s.
Profile
Foundation Member
Born: 30 October 1741 in Coire, Switzerland
Died: 5 November 1807
Nationality: Swiss
Elected RA: 10 December 1768
Gender: Female
Preferred media: Painting
Works by Angelica Kauffman in the RA Collection
12 results
Angelica Kauffman RA
Woman resting her head on a book, 1770
Etching
Angelica Kauffman RA
Invention, 1778-80
Oil on canvas
Angelica Kauffman RA
Composition, 1778-80
Oil on canvas
Angelica Kauffman RA
Design, 1778-80
Oil on canvas
Angelica Kauffman RA
Colour, 1778-80
Oil on canvas
Angelica Kauffman RA
A scene from the story of Rhodope and King Psammetichus of Egypt, 1780
Pen and ink and wash on cream laid paper
Angelica Kauffman RA
Cow, 1762-1807
Etching
Angelica Kauffman RA
Telemachus at the Court of Sparta, 1770
Angelica Kauffman RA
Lady in a Turkish Dress, 1775
Printed in sanguine.
Angelica Kauffman RA
Ariadne abandoned by Theseus, 1778
Angelica Kauffman RA
Sappho composing an ode to Venus, 1778
Angelica Kauffman RA
Diana Preparing for Hunting, 1780
Stipple engraving
Works after Angelica Kauffman in the RA Collection
14 results
After Angelica Kauffman RA
Helen, 24 July 1776
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
Catullus and Lesbia, 16 October 1784
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
Portrait of Elizabeth (Vernon), Countess of Harcourt, 1 October 1784
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
Self-portrait personifying Painting, May 1783
Stipple-engraving
After Angelica Kauffman RA
Angelica and Sacripante, 1783
Line engraving
After Angelica Kauffman RA
Self-portrait, 1 May 1809
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
Portrait of Mrs Anne Damer with emblems of Fame and Sculpture
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
The Nursing of Bacchus, 20 February 1791
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
Self-portrait, 1 May 1809
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
The Three Fine Arts, 10 November 1783
Stipple engraving
After Angelica Kauffman RA
Self-portrait, ca. 1805?
Line engraving
After Angelica Kauffman RA
Mourners at a Tomb, 1 February 1781
Stipple-engraving
Jean-Marie Delatre
Dido invoking the Gods, 15 March 1784
Stipple-engraving and etching
Jean-Marie Delatre
Penelope weeping over the bow of Ulysses, 15 March 1784
Stipple-engraving and etching
Works associated with Angelica Kauffman in the RA Collection
4 results
Jean-Marie Delatre
A scene from the story of Rhodope and King Psammetichus of Egypt, 1 May 1780
Etching and engraving
John Hamilton Mortimer ARA
Bacchanal, 1762-1807
Etching
After Unidentified artist
Portrait of Angelica Kauffman RA
Stipple engraving
Henry Singleton
The Royal Academicians in General Assembly, 1795
Oil on canvas
Associated books
6 results
Giovanni Gherardo De Rossi
Vita Di Angelica Kauffmann Pittrice Scritta Dal Cav. Giovanni Gherardo De Rossi - Firenze: [1810]
05/2404
A Collection Of Prints, From Pictures Painted For The Purpose Of Illustrating The Dramatic Works Of Shakspeare, By The Artists Of Great-Britain. Volume I. (II.) - London,: [1803]
04/3171
Richard Morton Paye
Etchings, by & from the most esteem'd English artists - [s.l.]: c.1875]
05/341
Léon de Wailly
Angelica Kauffmann Par Léon De Wailly. Tome Premier (Second) - Paris: 1859 Droit de traduction réservé
05/3592
Associated archives
20 results
James Northcote, Rome, to Saml. Northcote, Plymouth, Devonshire, England
29 May 1779
Item NOR/50
Kauffman: memoria delle pittura
1781-1798
Fonds KAU
James Northcote, Argyll Place, to J. H. Burn
22 Sep 1827
Item JU/2/136
Angelica Kauffman, Golden Square [to an unidentified recipient]
19 Feb 1777
Item JU/1/73

Question: what year was angelica kauffmann born

Question: who was the queen of georgia in 1807

Question: which painter, born 1741, died in november 1807

Question: what was angelica kauffmann's profession

Question: on which day of the year was the painter angelica kauffmann born

Question: what title was given to daredjan dadiani in 1807

Question: how many november marks were there in 1807

Question: on what day of the year was daredjan dadiani crowned queen of georg

5 November – Angelica Kauffmann , painter ( born 1741 )

November 8 – Daredjan Dadiani , Queen of Georgia

5 November – Angelica Kauffmann, painter (born 1741) November 8 – Daredjan Dadiani, Queen of Georgia


Događaji
 Osnovana prva općinska štedionica (Sparkasse) u Göttingenu. Mreža štedionica proširila se po njemačkim zemljama, a one su odigrale presudnu ulogu u financiranju industrijalizacije Njemačke.Hrvatski povijesni muzej: [IZ FUNDUSA] Na današnji dan, 1. kolovoza 1778. osnovana je prva štedionica u Hamburgu.  Facebook. 1. kolovoza 2020. Pristupljeno 20. kolovoza 2020.
 11. rujna – U Lepzigu je premijerno izvedena romantična tragedija Friedricha Schillera "Djevica Orleanska", doživjevši velik uspjeh.

 Rođenja
 oko 13. veljače – Janoš Kardoš, slovenski pisac, pjesnik, prevoditelj i pastor († 1873.)
 21. veljače – John Henry Newman, engleski kardinal († 1890.)
 16. listopada – Josip Jelačić Bužimski, hrvatski grof, dalmatinsko-hrvatsko-slavonski ban († 1859.)
 23. listopada – Albert Lortzing, njemački skladatelj († 1851.)
 7. prosinca – Johann Nestroy, austrijski književnik i glumac († 1862.)

 Smrti
 11. siječnja – Domenico Cimarosa, talijanski skladatelj (* 1749.)
 25. veljače – Benedikt Stay Stojković, hrvatski pjesnik latinist (* 1714.)
 21. ožujka – Andrea Luchesi, talijanski skladatelj (* 1741.)
 25. ožujka – Novalis, njemački književnik (* 1772.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

The Historical Museum: [Fundus]

Facebook
Email or phone
Password
Forgot account?
Create new account
You’re Temporarily Blocked
You’re Temporarily Blocked
It looks like you were misusing this feature by going too fast. You’ve been temporarily blocked from using it.
English (US)
Español
Français (France)
中文(简体)
العربية
Português (Brasil)
Italiano
한국어
Deutsch
हिन्दी
日本語
Sign Up
Log In
Messenger
Facebook Lite
Watch
Places
Games
Marketplace
Meta Pay
Oculus
Portal
Instagram
Bulletin
Local
Fundraisers
Services
Voting Information Center
Groups
About
Create Ad
Create Page
Developers
Careers
Privacy
Cookies
Ad choices
Terms
Help
Contact Uploading & Non-Users
Settings
Activity log
Meta © 2022

Question: where was the first municipal warehouse founded

The Historical Museum: [Fundus]

Question: what museum was founded in germany in 1801

The Historical Museum: [Fundus]

Question: what was the name of the first municipal warehouse in germany

The Historical Museum: [Fundus]

Question: where did the network of warehouses spread

The Historical Museum: [Fundus]

Question: what was the name of the first warehouse in germany

The Historical Museum: [Fundus]

Question: what was the sparkasse

The Historical Museum: [Fundus]

Question: what did the warehouses play a crucial role in financing

The Historical Museum: [Fundus]

Question: where was the network of warehouses located

The Historical Museum: [Fundus]

The first municipal warehouse ( Sparkasse ) was founded in Göttingen .

The network of warehouses spread across the German countries , and they played a crucial role in financing the industrialization of Germany .

The first municipal warehouse (Sparkasse) was founded in Göttingen. The network of warehouses spread across the German countries, and they played a crucial role in financing the industrialization of Germany. The Historical Museum: [Fundus]