mini|300px|Bašćanska ploča
right|thumb|upright=1.35|Tekst ploče na starohrvatskom

Bašćanska ploča starohrvatski je spomenik, pisan prijelaznim oblikom glagoljice, oko 1100. godine. Pronađena je 15. rujna 1851. godine u crkvi sv. Lucije u Jurandvoru kod Baške na otoku Krku, zahvaljujući bašćanskom kleriku Petru Dorčiću.Uoči obljetnice otkrivanja dragog kamena hrvatskoga jezika, nsk.hr, (pristupljeno 14. rujna 2012.)

Spomenikom je dokumentirano darovanje zemlje hrvatskoga kralja Dmitra Zvonimira mjesnom benediktinskom samostanu. Danas se čuva u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti, a u crkvi Sv. Lucije nalazi se njezina kopija.

 Značenje

Bašćanska ploča izvorno je bila lijevi plutej, pregrada ili paravan, na crkvenom septumu ili pregradi koja je dijelila redovnički kor od prostora za puk, a svojim značajkama, oblikom, veličinom i ornamentom loze koji se proteže rubom ploče odgovara tipičnim plutejima predromaničkog i romaničkog razdoblja na hrvatskoj obali. Teška je oko 800 kilograma, visoka 99,5 cm, široka 199 cm, debela od 7.5 do 9 cm; isklesana je od bijelog vapnenca.

Izrađena je oko 1100. godine, a predstavlja značajan izvor za povijest hrvatskog naroda, jezika i razvitak hrvatske glagoljice. Ona pokazuje suverenitet hrvatskoga kralja Zvonimira kao donatora zemljišnog posjeda na otoku; uz jezično i književno, ta ploča ima i povijesno značenje zbog prvog spominjanja vladareva imena na narodnome jeziku.

Bašćansku ploču pronašao je župnik Petar Dorčić ugrađenu u pod crkve 1851. godine te upozorio Ivana Kukuljevića Sakcinskog, koji ju je predstavio znanosti. Godine 1865. djelomično ju je pročitao krčki kanonik i istraživač glagoljaških epigrafskih spomenika Ivan Crnčić,7. siječnja 1987. umro je povjesničar Ivan Črnčić _ Otok Krk Dogodilo se na današnji dan _ Gradske vijesti _ 7.1.2013., otok-krk.org, (MK) Autor: Admin, 7. siječnja 2013.Črnčić, Ivan, Hrvatska enciklopedija LZMK a potpuno je to učinio 1875. godine Franjo Rački. Zbog toga što je na nekim mjestima oštećena, postoje i različita čitanja istoga teksta. Najpoznatiji su istraživači Bašćanske ploče Branko Fučić i Eduard Hercigonja. Stjepan Ivšić nazvao ju je "zlatnom pločom" hrvatskoga jezika, našim "dragim kamenom", "dragim kamikom" koji će Hrvati čuvati "dok bude koljena Hrvata".Bašćanska ploča, info.hazu.hr, pristupljeno 12. listopada 2021.

Uz nju su na istom mjestu pronađeni i jurandvorski ulomci, jedan nađen u 19. stoljeću i još dva nađena 1957. godine.

 Datiranje
U samoj se Bašćanskoj ploči navodi da je kralj Zvonimir darovao zemljište u prošlosti (v dni svoje). Crkva je zidana u vrijeme opata Dobrovita koji je živio u vrijeme kneza Kosmata koji je vladao Krajinom te se to vjerojatno može povezati s vremenom prije mletačke dominacije nad Krkom oko 1116. godine ili krčkih knezova Frankapana, mletačkih vazala koji počinju vladati između 1118. i 1139. godine. Dobrovit je vjerojatno postavio pluteje. Postojale su dvije ploče, a od druge su nađeni samo dijelovi.

Uzevši u obzir romanička obilježja same ploče, smrt kralja Zvonimira 1089. godine i vladavinu nad Krkom, Bašćanska ploča može datirati u početak 12. stoljeća, odnosno oko 1100. godine.

 Sadržaj
 invokacija (zazivanje Boga)
 zapis opata Držihe u prvom licu kojim tvrdi da je hrvatski kralj Zvonimir poklonio crkvi svete Lucije zemljište za što navodi svjedoke
 riječi protiv onih koji bi darovanje zanijekali
 obveza redovnika te crkve koji neka mole za darovatelje i svjedoke
 zapis opata Dobrovita u prvom licu koji govori da je on sagradio tu crkvu sa svojih devetero redovničke braće za vrijeme kneza Kosmata
 zapis u kojem se navodi da su u to vrijeme "Mikula v Otočcu" i "Sveta Lucija" bili ujedinjeni.
Iz sadržaja se može zaključiti da je tekst sastavljen od više dijelova koji nisu nastali u istom razdoblju, nego u rasponu upravljanja barem dvaju opata, Držihe i Dobrovita. Nije zamislivo postupno klesanje tih sastavnih dijelova teksta u dovršen i postavljen plutej septuma. Stoga Branko Fučić pretpostavlja postojanje samostanskoga kartulara koji je poslužio kao sadržajni predložak sastavljaču Bašćanske ploče.Bašćanska ploča, Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje

 Jezik
Ploča dokumentira živi hrvatski jezik s natruhama knjiškog crkvenoslavenskog jezika. Mjesni dijalekt i staroslavenski miješaju se i u gramatici i u leksiku.

Pisana je prijelaznim tipom glagoljice, s oble na uglatu. Usporedno s glagoljičkim slovima, javljaju se i neka latinična i ćirilićna (I, M, N, O, T, V), a isti je slučaj i s drugim hrvatskim spomenicima pisanih glagoljicom iz 11. i 12. stoljeća. Zanimljivo je da počinje sa slovom A, a završava slovom O, kao alfa i omega (grč.), početak i kraj.

 Natpis

Transliteracija 13 redaka Bašćanske ploče na latinicu, prema Branku Fučiću:

AZЪ [VЪ IME O]TCA I S(I)NA [I S](VE)TAGO DUHA AZЪ
OPAT[Ъ] DRŽIHA PISAHЪ SE O LEDI[N]Ě JuŽE
DA ZЪVЪNIM[I]RЪ KRALЪ HRЪVATЪSKЪÏ [VЪ]
DNI SVOJĘ VЪ SVETUJu LUCIJu I S[VEDO]-
MI ŽUPANЪ DESIMRA KRЪ[BA]VĚ MRA[TIN]Ъ VЪ L(I)-
CĚ PR(I)BЪNEBŽA [S]Ъ POSL[Ъ] VIN[OD](O)LĚ [ĚK](O)VЪ V(Ъ) O-
TOCĚ DA IŽE TO POREČE KLЪNI I BO(G) I BÏ(=12) AP(OSTO)LA I G(=4) E-
VA(N)J(E)LISTI I S(VE)TAĚ LUCIĚ AM(E)NЪ DA IŽE SDĚ ŽIVE-
TЪ MOLI ZA NE BOGA AZЪ OPATЪ D(O)BROVITЪ ZЪ-
DAH CRĚKЪVЪ SIJu I SVOEJu BRATIJu SЪ DEV-
ETIJu VЪ DNI KЪNEZA KOSЪMЪTA OBLAD-
AJuĆAGO VЪSU KЪRAINU I BĚŠE VЪ TЪ DNI M-
IKULA VЪ OTOČЪCI [SЪ S]VETUJu LUCIJu VЪ EDINO

Glagoljički natpis nema razmaka između riječi, zareza i oznaka kraja rečenice.

Dijelovi u uglatim zagradama su rekonstruirani (na tim je mjestima ploča oštećena) a u oblim zagradama je ono što je klesar namjerno ili slučajno izostavio; Ju je jedno glagoljičko slovo; Ъ je jor, znak kojim je označavan /ə/, tzv. poluglas.

Prijepis na suvremeni standardni hrvatski jezik:

Ja, u ime oca i Sina i Svetoga Duha. Ja
opat Držiha pisah ovo o ledini koju
dade Zvonimir, kralj hrvatski u
dane svoje svetoj Luciji. Svjedoče
mi župan Desimir u Krbavi, Martin u Li-
ci, Piribineg u Vinodolu i Jakov na o-
toku. Da tko poreče, neka ga prokune i Bog i 12 apostola i 4 e-
vanđelista i sveta Lucija. Amen. Neka onaj tko ovdje živi,
moli za njih Boga. Ja opat Dobrovit zi-
dah crkvu ovu sa svoje dev-
etero braće u dane kneza Kosmata koji je vl-
adao cijelom Krajinom. I bijaše u te dane Mi-
kula u Otočcu sa svetom Lucijom zajedno.

 Literatura
 Stjepan Ivšić, Bašćanska ploča,  Omladina, 1940.
 Branko Fučić, Najstariji hrvatski glagoljski natpisi u: Slovo: časopis Staroslavenskoga instituta, No. 21, rujan 1971.,
 Milan Moguš, Baščanska ploča u našoj znanstvenoj literaturi
 Andre Mohorovičić, Petar Strčić, Bašćanska ploča, 1988.
 Mateo Žagar, Kako je tkan tekst Bašćanske ploče, 1997.
 Ivo Frangeš, Ploča nad vratima književnog početka: o devetstotoj obljetnici Bašćanske ploče, Dubrovnik, 2000.
 Mateo Žagar, Ortografija natpisa Bašćanske ploče, 2000.
 Zbornik Odsjeka povij. znanosti Zavoda za povijesne i društvene znanosti HAZU, 19. (2001.), str. 291-347.,
 Stjepan Damjanović, Kojim je jezikom pisana Bašćanska ploča?, Od fonetike do etike, 2005.
 Amir Kapetanović, Reflections of Church Slavonic-Croatian diglossia on the Baška tablet: a new contribution concerning its language and linguistic layers, Zeitschrift für Slawistik 60/3 (2015.), str. 335–365.
Marin Buovac: Otočac – od japodskih krajobraza do ličke prijestolnice: povijesno-heraldički osvrt / Otočac - From Iapydic Landscapes to the Lika Capital: A Historical and Heraldic Review, Grb i zastava 28, 2020, str. 29-30.

 Izvori

 Vanjske poveznice
 Darko Žubrinić, Bašćanska ploča, dragi kamen hrvatske pismenosti, croatianhistory.net
 Dr. sc. Mateo Žagar, Bašćanska ploča, opis i značenje
 Goran Jovetić, Nova datacija Bašćanske ploče?, Vjesnik, 26. rujna 2000., (u međumrežnoj pismohrani archive.org 11. svibnja 2003.)
 Bašćanska ploča, enciklopedija.hr

 Drugi projekti Wikimedije

Kategorija:Arheološki artefakti u Hrvatskoj
Kategorija:Povijest hrvatskoga jezika
Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Spomenici u Hrvatskoj
Kategorija:Baška
Kategorija:Izvori za hrvatsku povijest
Kategorija:Dmitar Zvonimir

Uoči obljetnice otkrivanja dragog kamena hrvatskoga jezika
Az, v ime Otca i Sina i Svetago Duha. Az opat Držiha pisah se o ledine, juže da Zvanimir kralj hrvatskij v dni svoje v Svetuju Luciju – i svedomi: župan Desimira Krbave, Mratin v Lice, Pribineža posal Vinodole, Jakov v otoce. Da iže to poreče, klni j Bog i dvanadeste apostola i četiri evanjelisti i svetaja Lucija, amen. Da iže sde živet, moli za nje Boga.
Az opat Dobrovit zdah crekav siju i svojeju bratiju s devetiju v dni kneza Kosmata obladajućago vsu Krajinu. I beše v ti dni Mikula v Otočci s svetuju Luciju v jedino.
Baščanska ploča, nastala vjerojatno 1105. godine, jedan je od najdragocjenijih hrvatskih spomenika. Pronađena je 15. rujna 1851. na otoku Krku, u crkvici sv. Lucije u Jurandvoru kod Baške, zahvaljujući baščanskom kleriku Petru Dorčiću.
Zapis se sastoji od 13 redaka glagoljskih slova, a gornji dio ploče zauzima bordura u obliku lozice. Za pismo kojim je natpis pisan obično se kaže da odražava prijelaz oble glagoljice u uglatu te da sadržava neka latinička i ćirilička slova.
Danas se čuva u palači Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u Zagrebu, dok je u Jurandvoru, kao dio oltarne pregrade, pohranjena replika.
Kamena ploča, duga 198 cm, visoka 99 cm i debela 8 cm, isprva je bila lijevi plutej oltarne pregrade, a kasnije je ploča postavljena na crkveni pod, kao nadgrobna ploča. Otočani su po njoj hodali, tarući na površni uklesana slova. Ipak, tekst što ga je čuvala ploča danas je poznat gotovo u cijelosti.
Taj je natpis na kamenu darovnica hrvatskog kralja Zvonimira koji je crkvi darovao jedan posjed.
On svečanim tonom govori o tomu kako su dva benediktinska opata podigla crkvicu sv. Lucije na zemljištu što im ga je darovao hrvatski kralj Zvonimir.
Od 2011. godine odljevak Baščanske ploče nalazi se i u predvorju Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu.

Question: when was the christian plate found

Question: who found the christian plate in st lucia

who found the christian plate in st lucia

Question: which ancient croatian monument, written in the transitional form of a glagole

Question: when was the christian plate written

Question: what is the original form of the christian plate

Question: when was the christian plate found in krk

when was the christian plate found in krk

Question: where was the ancient croatian plate found

where was the ancient croatian plate found

The Christian plate is an ancient Croatian monument , written in the transitional form of a glagole , around 1100 .

It was found on 15 September 1851 in the church of St. Lucia in Jurandvor , near the Basque on the island of Krk , thanks to the Basque clergy Peter Dorcic .

The Christian plate is an ancient Croatian monument, written in the transitional form of a glagole, around 1100. It was found on 15 September 1851 in the church of St. Lucia in Jurandvor, near the Basque on the island of Krk, thanks to the Basque clergy Peter Dorcic.

The Christian plate was found by the priest Petar Dorčić, built under the church in 1851, and was warned by Ivan Kukuljević Sakcinsky, who presented it to science.

Question: who found the christian plate in the church

who found the christian plate in the church

Question: who presented the christian plate to science

who presented the christian plate to science

Question: when was the christian plate found in the church

Question: where did ivan kukuljević sakcinsky present the

Question: what is the name of the plate found under the church

Question: what type of plate was found under the church in 1851

The Christian plate was found by the priest Petar Dorčić , built under the church in 1851 , and was warned by Ivan Kukuljević Sakcinsky , who presented it to science .

Bašćanska ploča – jedan je od najdragocjenijih hrvatskih spomenika: najdulji i podatcima najbogatiji među najstarijim hrvatskim glagoljskim natpisima, nastao oko 1100. godine. U 13 redaka (gotovo 100 riječi) natpis je uklesan na ploči od bijeloga vapnenca vel.: 199 x 99,5 x 9 cm. Govori o tome kako hrvatski kralj Zvonimir daruje neku „ledinu“ (zemlju) Svetoj Luciji (u Jurandvoru kod Baške na otoku Krku). Glagoljica Bašćanske ploče ide u prijelazni tip između oble i uglate glagoljice. Gornjim rubom teče istaknuta bordura s ornamentalnim motivom lozice u istoj stilizaciji na ukrašenim dijelovima crkvene arhitekture na hrvatskoj obali u kasnom XI. st. i XII. st. Izvorno je bila lijeva pregradna ploča (plutej) na kamenoj crkvenoj pregradi (septumu), koja je dijelila redovnički kor pred oltarom od vjernika u crkvenoj lađi u benediktinskoj crkvi Svete Lucije u Jurandvoru kod Baške na otoku Krku.
U tituli kralja Zvonimira – „kralj hrvatskij“ – na Bašćanskoj ploči prvi je put na hrvatskom jeziku zapisano hrvatsko nacionalno ime (otud naziv „Zvonimirova ploča“, „Kraljevska ploča“). Njezin je natpis temeljni tekst od kojega polazi svako istraživanje hrvatskoga jezika i književnosti. Kad se uvidjelo da Sveta Lucija više nije povoljno mjesto za čuvanje Ploče i da je treba spasiti od propadanja, očuvati je za „najdalja pokoljenja“, jer „pripada svima nama“, odlučeno je da se iz Jurandvora prenese u Jugoslavensku akademiju znanosti i umjetnosti u Zagrebu, da se očisti, uredi i na počasno mjesto postavi u palači Akademije. U ime Akademije Ploču je preuzeo u Krku pred zoru 30. kolovoza 1934. jezikoslovac Stjepan Ivšić, a u ime Konservatorskoga ureda liturgičar i povjesničar umjetnosti Dragutin Kniewald. U Zagreb je stigla 31. kolovoza teretnim autom sa Sušaka. Ivšić je nadahnuto opisao prijenos Ploče i nazvao je „zlatnom pločom“ hrvatskoga jezika, našim „dragim kamenom“, „dragim kamikom“ koji će Hrvati čuvati „dok bude koljena Hrvata“. U Akademiju će „dolaziti mnogi poklonici naših narodnih svetinja“; pred njom će osjećaj pijeteta „obuzimati svako pravo naše srce“.
O Bašćanskoj ploči postoji opsežna literatura. Prvi je na nju upozorio 1851. godine bogoslov Petar Dorčić, (kasnije župnik) u Baški. Od tada su je čitali i proučavali mnogi: Ivan Kukuljević Sakcinski, Franjo Rački, Ivan Črnčić, Vatroslav Jagić, Rudolf Strohal, Josip Hamm, Vjekoslav Štefanić, Eduard Hercigonja, Mateo Žagar, Lujo Margetić i drugi, ponajviše Branko Fučić. Čitanje natpisa odgonetavalo se postupno jer je tekst na više mjesta nečitljiv. Najpotpunijim se smatra čitanje Branka Fučića. On se služio rezultatima prethodnika i suvremenika i nadgradio ih vlastitim ispravcima i tumačenjima. Njegovo čitanje prenosimo.
Bašćanska je ploča nadahnula skladatelje i pjesnike: K. Fribeca (kantata za sola, zbor i komorni orkestar, 1977.); S. Šuleka (skladba za zbor a capella, 1980.) i Lj. Kuntarića. O Bašćanskoj ploči pjesme su napisali: Vladimir Nazor, Silvije Strahimir Kranjčević i Josip Pupačić.
Natpis na Bašćanskoj ploči
Transkripcija teksta Bašćanske ploče na latinici:
Az, v ime Otca i Sina i Svetago Duha. Az opat Držiha pisah se o ledine, juže da Zvanimir kralj hrvatskij v dni svoje v Svetuju Luciju – i svedomi: župan Desimira Krbave, Mratin v Lice, Pribineža posal Vinodole, Jakov v otoce. Da iže to poreče, klni j Bog i dvanadeste apostola i četiri evanjelisti i svetaja Lucija, amen. Da iže sde živet, moli za nje Boga.
Az opat Dobrovit zdah crekav siju i svojeju bratiju s devetiju v dni kneza Kosmata obladajućago vsu Krajinu. I beše v ti dni Mikula v Otočci s svetuju Luciju v jedino.
Tekst pretočen u suvremeni hrvatski književni jezik:
Ja, u ime Oca i Sina i Svetoga Duha, ja opat Držiha pisah ovo o ledini koju dade Zvonimir, kralj hrvatski, u svoje dane Svetoj Luciji, i svjedoci: Desimira, župan u Krbavi, Mratin u Lici, Pribineža, posal u Vinodolu, Jakov na otoku. Da tko to poreče, neka ga prokune Bog i 12 apostola i 4 evanđelista i sveta Lucija, amen. Da tko ovdje živi, moli za njih Boga.
Ja opat Dobrovit zidah crkvu ovu s moje braće devetoro u dane kneza Kosmata koji je vladao svom Krajinom. I bješe u te dane Mikula u Otočcu sa Svetom Lucijom zajedno.

Question: when was ivan croatia encyclopedia published

when was ivan croatia encyclopedia published

Question: when was the bašćanska ploča partially read

when was the bašćanska ploča partially read

Question: ivan crnčić was a researcher of what

Question: when did ivan crnčić die

Question: what is the name of the city news that was partially read by ivan crn

Question: what is the name of the website where the historian ivan crnčić

Question: who is the author of bašćanska ploča

Ivan Crnčić,7 . siječnja 1987 . umro je povjesničar Ivan Črnčić _ Otok Krk Dogodilo se na današnji dan _ Gradske vijesti _ 7.1.2013 . , otok-krk.org , ( MK ) Autor : Admin , 7 . siječnja 2013.Črnčić

In 1865 , it was partially read by the Cracovia canonist and researcher of the glagolya epigraphic monuments Ivan Crnčić , on 7 January 1987 , the historian Ivan Črnčić died _ Isok Krk occurred on the present day _ City news _ on 7 January 2013 , isok-krk.org , ( MK ) Author : Admin , on 7 January 2013.Črnčić , Ivan , Croatia Encyclopedia LZMK and completely this was done in 1875 .

Because it has been damaged in some places , there are also different readings of the same text .

In 1865, it was partially read by the Cracovia canonist and researcher of the glagolya epigraphic monuments Ivan Crnčić, on 7 January 1987, the historian Ivan Črnčić died _ Isok Krk occurred on the present day _ City news _ on 7 January 2013, isok-krk.org, (MK) Author: Admin, on 7 January 2013.Črnčić, Ivan, Croatia Encyclopedia LZMK and completely this was done in 1875. Because it has been damaged in some places, there are also different readings of the same text.

The contents of the invocation (invitation to God) record of the ophth Držihe in the first face which claims that the Croatian king Zvonimir gave the church of the holy Lucia land for which the witnesses say words against those who would donate deny the obligation of the ordinator and the church who should pray for the donors and the witnesses record of the ophth Dobrovita in the first face which says that he built that church with his nine ordinary brothers during the time of the prince Kosmata record in which it is stated that at that time "Mikula in Otočc" and "Sveta Lucia" were united.

Bašćanska ploča
Bašćanska ploča jedan je od najvrednijih spomenika rane hrvatske pismenosti, a datira se u doba oko 1100. godine. Izvorno je bila natpis na pregradnoj ploči (pluteus) pregrade koja je dijelila redovnički kor od crkvene lađe u crkvi svete Lucije u Jurandvoru (Baška Draga na otoku Krku). Od 1934. smještena je u zgradi Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti.
Transliteracija B. Fučića:
a[zъ vъ ime o]tca i s(i)na [i s](ve)tago duha azъ
opat[ъ] držiha pisahъ se o ledi[n]ě juže
da zъvъnimirъ kralъ hrъvatъskъï [vъ]
dni svoję vъ svetuju luciju i sv[edo]-
mi županъ desim(i)ra krъ[ba]vě mra[tin]ъ vъ l(i)-
cě pr(i)bъnebža [s]ъ posl[ъ] vin[od](o)lě [ěk](o)vъ v(ъ) o-
tocě da iže to poreče klъni i bo(g) i bï ap(osto)la i g e-
van(je)listi i s(ve)taě luciě am(e)nъ da iže sdě žive-
tъ moli za ne boga azъ opatъ d(o)brovitъ zъ-
dah crěkъvъ siju i svoeju bratiju sъ dev-
etiju vъdni kъneza kosъmъta oblad-
ajućago vъsu kъrainu i běše vъ tъ dni m-
ikula vъ točъci [sъ s]vetuju luciju vъ edino
prijevod:
Ja, u ime Oca i Sina i Svetoga Duha.
Ja opat Držiha pisah to o ledini koju
dade Zvonimir, kralj hrvatski,
u svoje dane svetoj Luciji
pred svjedocima: županom Desimirom iz Krbave, Martinom iz
Like, Pribenežom poslanikom iz Vinodola, Jakovom iz otoka.
Tko to porekne, neka ga Bog prokune i 12 apostola i 4
evanđelista i sveta Lucija. Amen.
Da tko ovdje živi, moli za njih Boga.
Ja opat Dobrovit zidah ovu crkvu sa svoje devetero braće
U dane kneza Kosmata koji je vladao cijelom Krajinom.
I u te dane bio je (samostan) sv. Mikule u Otočcu
sa svetom Lucijom u zajednici.
O sadržaju teksta Bašćanske ploče
Tekst Bašćanske ploče sadržava:
1.
invokaciju
2. zapis opata Držihe pisan u prvome licu, koji bilježi da je hrvatski kralj Zvonimir „v dni svoje” darovao svetoj Luciji zemlju („ledinu”), te nabraja svjedoke darovanja
3. formulu minacije protiv onih koji bi zanijekali darovanje
4. obvezu da redovnici sv. Lucije mole za darovatelja (i svjedoke)
5. zapis opata Dobrovita, također pisan u prvome licu, koji bilježi da je on s devetero svoje samostanske braće (redovnika) sagradio tu crkvu, pa gradnju datira vremenom kneza Kosmata, koji je vladao cijelom Krajinom
6. zapis u kojem se navodi da su u to vrijeme sv. Mikula u Otočcu i sv. Lucija bili ujedinjeni.
Iz sadržaja se može zaključiti da je tekst sastavljen od dijelova koji nisu svi nastali u istome vremenskom razdoblju, nego u rasponu upravljanja barem dvaju opata, Držihe i Dobrovita. Nije zamislivo postupno klesanje tih sastavnih dijelova teksta u dovršen i postavljen plutej septuma. Stoga B. Fučić pretpostavlja postojanje samostanskoga kartulara koji je poslužio kao sadržajni predložak sastavljaču Bašćanske ploče.
Bašćanska ploča kao arheološki spomenik
Bašćanska ploča kameni je spomenik (isklesan bijeli vapnenac) visok 99,5 cm, širok 199 cm, debeo 7.5 – 9 cm i težak oko 800 kg.
Izvorno
je Ploča bila lijevi plutej (pregradna ploča) na kamenoj crkvenoj pregradi
(septum, canceli). Ta je pregrada prostorno dijelila kor pred oltarom, koji je bio određen
za redovnike, od crkvene lađe, određene za vjernike. Oblikom i proporcijama
Ploča odgovara plutejima predromaničkoga i romaničkoga razdoblja na našemu
obalnom pojasu (Istra, otoci, Dalmacija). Ornamentalni motiv lozice što teče
duž istaknute bordure gornjim rubom Ploče javlja se u jednakoj stilizaciji na
ukrašenim dijelovima crkvene arhitekture na našoj obali u kasnome 11. i u 12.
stoljeću.
Datiranje
Iz
podataka teksta Bašćanske ploče zaključujemo da je ona bila klesana
poslije smrti kralja Zvonimira (1089. g.) jer opat Držiha o Zvonimirovoj
donaciji izvješćuje kao o događaju koji se zbio u prošlosti („v dni svoje”).
Doznajemo da je crkva zidana u vrijeme uprave drugoga opata, Dobrovita, u
vrijeme kneza Kosmata, koji je vladao svom Krajinom. To upućuje na vrijeme
prije mletačke dominacije Krkom godine 1116. ili prije serije poznatih krčkih
knezova, mletačkih vazala (poslije zvanih Frankopani), od kojih prvi počinje
vladati između 1118. i 1130. godine. I sama crkva svete Lucije tipološki pripada razdoblju naše rane romanike.
Sve to navodi na datiranje Bašćanske ploče pod sam kraj 11. ili na početak 12. stoljeća, dakle oko 1100. godine.
Bašćanska ploča kao jezični spomenik
Pismo
kojim je klesana Bašćanska ploča pripada prijelaznomu stupnju iz
starije, oble glagoljice u uglatu. Usporedno s glagoljičnima javlja se i
nekoliko latiničnih i ćiriličnih slova (I, M, N, O, T, V), a jednaka je pojava
zabilježena i na drugim spomenicima hrvatske glagoljice 11. i 12. stoljeća. Na
jednome mjestu bilježi se znak za prednji nazal ę (svoję), koji u to doba ima
još samo grafijsku vrijednost.
U tekstu Bašćanske ploče zrcali se čakavski fonološki sustav, a u gramatici i leksiku uočljivo je miješanje i preklapanje čakavskoga i crkvenoslavenskoga idioma.
Tekst Bašćanske ploče kao književno djelo
E. Hercigonja najviše je doprinio proučavanju teksta Bašćanske ploče kao književno vrijedna djela. On književnu vrijednost toga teksta iščitava u ritmičkome pulsiranju, tempu i fluidnosti njegove strukture. „Ova proza otkriva se kao osebujna ritmička struktura zasnovana na različitoj dispoziciji članaka: susljednosti i alterniranju specifičnih prozodijskih konstrukcija, sekvenci komponiranih od članaka s istim ili različitim brojem jedinica.”
Istraživači
I. Kukuljević (1857, 1873), P. Šafařik (1853), F. Rački (1858, 1875, 1877), I. Črnčić (1865, 1875, 1888), V. Jagić (1911, 1913), R. Strohal (1912), V. Štefanić (1925, 1934, 1936, 1940, 1955, 1966, 1969), F. Barbalić (1934), D. Kniewald (1934), S. Ivšić (1934, 1940), J. Vajs (1934), M. Deželić (1943), B. Fučić (1951, 1957, 1971, 1978), M. Moguš (1967), N. Klaić (1969), N. Bonifačić-Rožin (1970, 1971), J. Bratulić (1971, 1978, 1993), E. Hercigonja (1976, 1994), A. Stamać (1987), A. Mohorovičić-Strčić (1988), S. Damjanović (1994, 1995), M. Žagar (1997), L. Margetić (2000), I. Frangeš (2000), I. Čubranić (2000), V. Fugošić (2001).

Question: what is the meaning of invocation in bašanska ploča

Question: how many brothers did zvonimir build the church

Question: who is mentioned in the invocation to god

who is mentioned in the invocation to god

Question: who built the church of the holy lucia land

who built the church of the holy lucia land

Question: who built the church of sveta lucia

The contents of the invocation ( invitation to God ) record of the ophth Držihe in the first face which claims that the Croatian king Zvonimir gave the church of the holy Lucia land for which the witnesses say words against those who would donate deny the obligation of the ordinator and the church who should pray for the donors and the witnesses record of the ophth Dobrovita in the first face which says that he built that church with his nine ordinary brothers during the time of the prince Kosmata record in which it is stated that at that time " Mikula in Otočc " and " Sveta Lucia " were united .


mini|Krstionica kneza VišeslavaVišeslav je bio knez primorskih Hrvata, na području Primorske Hrvatske oko godine 800., premda se ne zna koliko je područje bilo pod njegovom vlašću.

Nakon što su porazili avarsku državu i pokorili hrvatska plemena koja su živjela u staroj Panoniji, Franci su čini se odlučili osvojiti i prostore Dalmacije kojom je vladao knez Višeslav. Tako franački markgrof Erik, gospodar Istre, Furlanske i drugih zemalja, kreće sa svojom vojskom prema Primorskoj Hrvatskoj, te god. 799. dolazi do Tarsatike kraj Rijeke (Opsada Trsata), gdje se u "Franačkim ljetopisima" (Annales regni Francorum) za njega kaže da je poginuo u zasjedi.Labus 2000, str. 1–7. Povjesničari još uvijek raspravljaju koje je naravi bila ta bitka i tko je zapravo ubio Erika. Neki drže da su to bili Hrvati (Rački, Nada Klaić, Lujo Margetić, Neven Budak), drugi da su to bili avarsko-slavenski izaslanici koji su na taj način htjeli spriječiti odlazak Erika u borbu protiv njih (Nenad Labus), a postoji i mišljenje da se radi o Bizantincima (Ivo Goldstein).Labus 2000, str. 9–13.

Ipak do god. 803. kad je Višeslav vjerojatno već bio mrtav, Primorska Hrvatska priznaje vrhovnu frančku vlast (800. je Karlo Veliki u Rimu okrunjen za cara).

 Krstionica kneza Višeslava iz Nina

Višeslavova krstionica jedini je dokaz o eventualnom Višeslavovu postojanju. Visoka je 90 cm i izrađena od jednog komada kamena na kojem je, iznad reljefa križa s tropletom, latinski natpis:

Višeslav je ovdje jasno nazvan „knezom“ (), premda nije određeno čiji je knez bio. S obzirom na to da je krstionica vjerojatno nađena u Ninu, moguće je da je bio knez u Primorskoj Hrvatskoj, ili pak u unutrašnjosti, na području Panonske Hrvatske.

Njezino datiranje i točno podrijetlo i dalje su predmetom znanstvene rasprave.Matijević-Sokol 2007.

 Izvori

Izvori
Annales regni Francorum inde ab a. 741 usque ad a. 829, qui dicuntur Annales Laurissenses maiores et Einhardi. Herausgegeben von Friedrich Kurze. XX und 204 S. 8°. 1895. Nachdruck 1950.
Nenad Labus, "Tko je ubio vojvodu Erika", Radovi Zavoda povijesnih znanosti HAZU u Zadru, sv. 42/2000, str. 1–16.
Mirjana Matijević Sokol, "Krsni zdenac Hrvata. Paleografsko-epigrafska raščlamba natpisa s krstionice kneza Višeslava", Croatica Christiana Periodica 59 (2007) 1–31.

Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Hrvatski vladari

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Povijest Hrvatske I. (R. Horvat)
Prijeđi na navigaciju Prijeđi na pretraživanje
|Povijest Hrvatske I. (od najstarijeg doba do g. 1657.)
|
autor: Rudolf Horvat
|Mjesto uvoda >|
Prva knjiga, od njih više planiranih, Povijesti Hrvatske Rudolfa Horvata, objavljena u Zagrebu 1924., skladan je publicistički prikaz povijesti Hrvatske. Grafiju donosimo izvornu ali nedostaju bilješke, ali će i one biti s vremenom dodane.
PRVO DOBA - Hrvatski narodni vladari
I. Prije uredjenja hrvatske države.
- Iliri i Grci
- Japodi i Panonci
- Rimljani
- Dalmacija
- Panonija
- Seoba naroda
- Južni Slaveni
- Avari
- Car Heraklije
- Kakvu su kulturu Hrvati sa sobom donijeli?
- Karakteristika Hrvata
- Pokrštenje Hrvata
- Prve hrvatske oblasti
II. Posavska i dalmatinska Hrvatska.
- Karlo Veliki
- Ljudevit Posavski
- Ban Ratimir
- Mislav i Trpimir
- Ban Domagoj
- Sedeslav
- Branimir
- Mutimir i Braslav
III. Hrvatska za narodnih kraljeva
- Tomislav, prvi kralj hrvatski
- Splitski sabori
- Nasljednici kralja Tomislava
- Kralj Svetoslav
- Krešimir »Surinja« i Gojslav
- Kralj Stjepan I
- Petar Krešimir
- Kralj Slavić
- Dmitar Zvonimir
- Borba za hrvatske zemlje
DRUGO DOBA - Vladari iz raznih kuća
IV. Arpadovci.
- Kralj Koloman
- Kolomanovi nasljednici
- Bela II. (III.) i Mirko
- Andrija I.
- Kralj Bela III.
- Posljednji Arpadovci
V. Anžuvinci.
- Hrvatska odijeljena od Ugarske
- Pavao i Mladen Šubić
- Ban Mikac i vojvoda Nelipić
- Borbe za Knin i Zadar
- Mlečani gube Dalmaciju
- Drugo doba Ljudevita I.
- Kraljica Marija i kralj Karlo Drački
VI. Sigismund i njegovi potomci.
- Sigismund postaje kraljem
- Stjepan Tvrtko
- Propast braće Horvata
- Krvavi sabor u Križevcu
- Ladislav Napuljski
- Herceg Hrvoje
- Drugo doba vladanja Sigismundova
- Albreht i Jelisava
- Vladislav Varnenčik
- Gubernator Ivan Hunjad
- Ladislav Posmrtni
VII. Matija Korvin.
- Borba za prijestolje
- Propast kraljevine Bosne
- Hrvatska god. 1466.—1478.
- Hrvatska god. 1479.—1490.
VIII. Jagelovići.
- Kako je Vladislav II. postao kraljem Hrvatske i Ugarske
- Hrvatska god. 1491.—1495.
- Banovanje Ivana Korvina
- Ban Andrija Bot
- Hrvatska god. 1508.—1512.
- Ban Petar Berislavić
- Ban Ivan Karlović
- Bitka na Muhačkome polju
TREĆE DOBA - Hrvatska za Habsburgovaca
- Kako je Ferdinand postao kraljem
- Turci pomažu Zapolji
- Ban Petar Keglević
- Banovanje Nikole Zrinskoga
- Ban Petar Erdedi
X. Kraljevi Maksimilijan i Rudolf.
- Prve godine vladanja kralja Maksimilijana
- Ban Juraj Drasković
- Ban Krsto Ungnad
- Prvo banovanje Tome Erdeda
- Ban Ivan Drašković I.
- Posljednje godine kralja Rudolfa
XI. Matija II., Ferdinand II. i Ferdinand III.
- Drugo banovanje Tome Erdeda
- Ban Benko Turoc
- Ban Nikola Frankopan Tržački
- Ban Juraj Zrinski
- Ban Sigismund Erdedi
- Ban Ivan Drašković II.
- Ban Nikola Zrinski mladji

Question: what is the title of the book suddenly labus wrote

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: in what year was višeslav founded

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: where is suddenly labus work

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: in what year did nachdruck die

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: who was killed in višeslav in 1923

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: who wrote the book who killed duke eric

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: where is the works of the institute of historical sciences hazu in zadra

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Question: hazu is which organization

in 1895.

Nachdruck in 1950.

Suddenly Labus , " Who Killed Duke Eric " , Works of the Institute of Historical Sciences HAZU in Zadra , s. 42/2000 , pp . 1–16 .

in 1895. Nachdruck in 1950. Suddenly Labus, "Who Killed Duke Eric", Works of the Institute of Historical Sciences HAZU in Zadra, s. 42/2000, pp. 1–16.


Borna, hrvatski knez (~810., druga polovica VIII. st. – ?, 821.). Prema starijoj historiografiji, vjerojatno sin i nasljednik kneza Višeslava. Godine 814. kao franački vazal došao u Paderborn iskazati lojalnost caru Ludoviku Pobožnomu pri njegovu stupanju na prijestolje. Borna se spominje kao knez Gačana (dux Guduscanorum) 818., dux Dalmatiae 819. i dux Dalmatiae atque Liburniae 821. Godine 818. nije pristupio pokretu kneza Ljudevita, nego se kao franački vazal s njime sukobio na Kupi. Tu je Borni prešao Ljudevitov tast Dragomuž, ali su ga napustili njegovi Gačani pa je bio poražen. Ubrzo je opet skupio vojsku i pod svoju vlast vratio odmetnute Gačane. Početkom 820. izvijestio je cara o svojim uspjesima i iste godine išao u Aachen, gdje se vijećalo o načinu borbe protiv kneza Ljudevita. Po povratku umire, po jednima naravnom, a po drugima nasilnom smrću. U povijesnoj znanosti najčešće izjednačavan s Porfirogenetovim Porgom (Lj. Hauptmann, B. Grafenauer, N. Klaić, L. Margetić), a iznimno i s knezom Branimirom (F. Šišić).Hrvatska enciklopedija (LZMK) – Borna

Svjedočanstva

Jedina povijesna svjedočanstva o Borni dolaze iz franačkih izvora. Riječ je o Vita Hludowici imperatoris, Annales regni Francorum, Annales Sithienses i još nekoliko njihovih varijacija.Antoljak, Stjepan, Izvori za historiju naroda Jugoslavije, Zadar 1978, str. 19–20. Vita Hludowici imperatoris nazivaju ga pod zapisom za 818. godinu dux Guduscanorum et Timocianorum, da bi pod 819. bio naveden kao dux Dalmatiae.Rački, Franjo, Documenta historiae Chroaticae periodum antiquam illustrantia, Zagreb 1877, str. 320–322. Pod 821. godinom stoji da bio je dux Dalmatiae atque Liburniae.Rački, Franjo, Documenta historiae Chroaticae periodum antiquam illustrantia, Zagreb 1877, str. 325. Prema tome, Borna je prvi knez na hrvatskom prostoru čije ime je zapisano u povijesnim vrelima, osim eventualno Višeslava koji se spominje na "znamenitoj, ali i nedatiranoj krstionici".Raukar, Tomislav, Hrvatsko srednjovjekovlje, Zagreb 1997, str. 26. Starija historiografija, oslanjajući se na rano datiranje Višeslavove krstionice, držala je Bornu Višeslavovim nasljednikom, pa i sinom.Hrvatski biografski leksikon – Borna Dopušteno je korištenje ili citiranje pojedinih članaka u dijelovima ili u cjelini uz naznaku izvora. Ostala autorska prava zadržava Leksikografski zavod Miroslav Krleža.

Ratovi protiv Ljudevita
Godine 814. zajedno s knezom Ljudevitom Posavskim (dux Pannoniae inferioris) pošao se u Paderborn pokloniti caru Ludoviku Pobožnom prilikom njegova stupanja na franačko prijestolje. Kako pitanje granica između bizantske Dalmacije i hrvatskoga kneževskog područja nije bilo riješeno Aachenskim mirom 812., Borna prihvaća vrhovništvo Franaka protiv presizanja bizantskih gradova, što djelomice razjašnjuje i njegovo kasnije suprotstavljanje Ljudevitu, koji je uživao potporu Bizanta. Međutim, čini se da su se nesuglasice između Borne i Ljudevita pojavile već prilikom zasjedanja dvorskog vijeća 818. u Aachenu.

Kad je 819. Ljudevit podignuo ustanak protiv Franaka, Borna mu se suprotstavio te su zametnuli bitku kod Kupe. Borni se pridružio Ljudevitov tast Dragomuž (Dragomusos), koji je u bitki poginuo ("Dragomuž, Ljudevitov tast, koji je u početku odmetništva bio napustio svoga zeta i pristao uz Bornu", kako navode franački anali.),I. Mužić, Hrvatska povijest 9. stoljeća, 3. izdanje. Split: MHAS, 2011. str. 152–153. a na Ljudevitovu stranu prešli su Gačani (stanovnici Gacke župe sa središtem u Otočcu). Unatoč tešku porazu, Borna se spasio uz pomoć tjelesnih čuvara te poslije uspio ponovno podvrgnuti pod svoju vlast Gačane.

Za nove Ljudevitove provale u Dalmaciju, kad je ovaj »ognjem i mačem« pustošio Borninu zemlju, bio je prisiljen izbjeći otvorenu bitku te se povukao u svoje utvrde. Tek je povremenim iznenadnim napadima u bok i leđa uznemirivao Ljudevitovu vojsku. Prema suvremenim izvorima, u siječnju 820. uputio je caru poslanstvo s izvještajem da je u borbama, nakon kojih se Ljudevit povukao, osim ratnog plijena, ubio 3000 njegovih vojnika i oteo više od 300 konja. Otišavši zatim Ludoviku u Aachen, sudjelovao je u savjetovanju o načinu borbe protiv Ljudevita.

Kraj života

Sukobi se nastavljaju sve do 822. kada je Ljudevit prisiljen na bijeg. U jeku tih borbi 821. Borna umire, a franački ga ljetopisac tom prigodom opisuje kao kneza Dalmacije i Liburnije. Okolnosti Bornine smrti nisu posve jasne. Prema franačkim analima umro je prirodnom smrću (defunctus est, tj. "umro je"), dok Vita Hludowici imperatoris navode da je ubijen (vita privato, tj. "lišen života").Rački, Franjo, Documenta historiae Chroaticae periodum antiquam illustrantia, Zagreb 1877, str. 323. Bornina nasilna smrt spominje se i u Catalogus ducum et regum Dalmatię et Croatię, sastavljenom u prvoj polovici 18. stoljeća.S. Antoljak, "Da li bi se još nešto moglo reći o hrvatskim knezovima Borni i Ljudevitu Posavskom". Godišen zbornik 19 (1967), str. 134. Naslijedio ga je Vladislav (prema Theganu autoru Vita Hludowici imperatoris, njegov nećak). Pokopan je uz crkvu sv. Marije na Crkvini u Biskupiji i to u sarkofagu načinjenom od rimskih spolija (s urezanim kršćanskim križem na poklopcu) 821. godine.Heritage Route Biskupija Crkvina (pristupljeno 1. veljače 2018.)Heritage Route Knez Borna (pristupljeno 1. veljače 2018.)

 Porga
mini|230px|Osim spornih poistovjećivanja imena i vladarskih naslova, nije precizno utvrđen ni teritorij kojim je Borna vladao (na slici je zemljovid Europe 814. godine autora Williama R. Shepherda iz 1923. g.
Jedno od spornih historiografskih pitanja u vezi s Bornom jest njegovo poistovjećivanje s Porgom (Porinom) iz 31. glave Porfirogenetova djela De administrando imperio. Za razliku od Ferde Šišića, koji Bornu poistovjećuje s Branimirom, pristaše tzv. franačke teorije o pokrštenju Hrvata (E. Dümmler, Lj. Hauptmann, B. Grafenauer, Nada Klaić, Lujo Margetić) drže Porgu i Bornu istom osobom. Inspiriran hrvatskom povjesnicom prvih desetljeća IX. stoljeća, Vatroslav Lisinski skladao je 1851. operu Porin, praizvedenu 1897.Klaić, Nada, Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku, Zagreb 1971, str. 195.

Bilješke

 Literatura

 Povijest hrvatskog naroda, Trpimir Macan, Školska knjiga, Zagreb 1999.
 Povijest Hrvata u srednjem vijeku, Nada Klaić, Globus, Zagreb 1990,

Kategorija:Hrvatski vladari
Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara

Borna, hrvatski knez (?, druga polovica VIII. st. – ?, 821). Godine 814. kao franački vazal došao u Padeborn iskazati lojalnost caru Ludvigu I. Pobožnomu pri njegovu stupanju na prijestolje. Borna se spominje kao knez Gačana (dux Guduscanorum) 818., dux Dalmatiae 819. i dux Dalmatiae atque Liburniae 821. Godine 818. nije pristupio pokretu kneza Ljudevita Posavskoga, nego se kao franački vazal s njime sukobio na Kupi. Tu je Borni prešao Ljudevitov tast Dragomuž, ali su ga napustili njegovi Gačani pa je bio poražen. Ubrzo je opet skupio vojsku i pod svoju vlast vratio odmetnute Gačane. Početkom 820. izvijestio je cara o svojim uspjesima i iste godine išao u Aachen, gdje se vijećalo o načinu borbe protiv kneza Ljudevita. Nakon povratka umire, prema jednima izvorima prirodnom, a prema drugima nasilnom smrću. U povijesnoj znanosti najčešće izjednačavan s Porfirogenetovim Porgom i Porinom (Ljudmil Hauptmann, Bogo Grafenauer, Nada Klaić, Lujo Margetić), a iznimno i s knezom Branimirom (Ferdo Šišić).
Citiranje:
Borna. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=8816>.

Question: where did the emperor go in 820

Question: who was the emperor advised to fight at aachen

Question: what year did the emperor go to aachen

Question: who did borna defeat in battle

Question: when did the emperor celebrate his victories

Question: who did borna return to power after his defeat

Question: who was the emperor advised to fight

Soon he again gathered the army and returned to his power the defeated Gačane .

At the beginning of 820 , the Emperor < unk > his successes and went to Aachen in the same year , where it was advised about how to fight Prince Ludevit .

Soon he again gathered the army and returned to his power the defeated Gačane. At the beginning of 820, the Emperor<unk> his successes and went to Aachen in the same year, where it was advised about how to fight Prince Ludevit.

The only historical testimony of Borni comes from French sources.

BORNA, knez primorske Hrvatske (? — na početku 821). Spominje se prvi put 818. u Einhardovim analima kao dux Guduscanorum (Gačana), zatim 819. kao dux Dalmatiae, a 821. kao dux Dalmatiae atque Liburniae. Starija historiografija, oslanjajući se na rano datiranje Višeslavove krstionice, drži Bornu Višeslavovim nasljednikom, pa i sinom. God. 814. zajedno s knezom Ljudevitom Posavskim (dux Pannoniae inferioris) pošao se u Paderborn pokloniti caru Ludoviku Pobožnom prilikom njegova stupanja na franačko prijestolje. Kako pitanje granica između bizantske Dalmacije i hrvatskoga kneževskog područja nije bilo riješeno Aachenskim mirom 812, B. prihvaća vrhovništvo Franaka protiv presizanja bizantskih gradova, što djelomice razjašnjuje i njegovo kasnije suprotstavljanje Ljudevitu, koji je uživao potporu Bizanta. Međutim, čini se da su se nesuglasice između Borne i Ljudevita pojavile već prilikom zasjedanja dvorskog vijeća 818. u Aachenu. Kad je 819. Ljudevit podignuo ustanak protiv Franaka, B. mu se suprotstavio te su zametnuli bitku kod Kupe. Borni se pridružio Ljudevitov tast Dragomuž (Dragomusos), koji je u bitki poginuo, a na Ljudevitovu stranu prešli su Gačani (stanovnici Gacke župe sa središtem u Otočcu). Unatoč tešku porazu, B. se spasio uz pomoć tjelesnih čuvara te poslije uspio ponovno podvrgnuti pod svoju vlast Gačane. Za nove Ljudevitove provale u Dalmaciju, kad je ovaj »ognjem i mačem« pustošio Borninu zemlju, bio je prisiljen izbjeći otvorenu bitku te se povukao u svoje utvrde. Tek je povremenim iznenadnim napadima u bok i leđa uznemirivao Ljudevitovu vojsku. Prema suvremenim izvorima, u siječnju 820. uputio je caru poslanstvo s izvještajem da je u borbama, nakon kojih se Ljudevit povukao, osim ratnog plijena, ubio 3000 njegovih vojnika i oteo više od 300 konja. Otišavši zatim Ludoviku u Aachen, sudjelovao je u savjetovanju o načinu borbe protiv Ljudevita. Ne zna se da li je bio sudionikom kasnijih ratnih operacija, jer već iduće godine umire (prema Einhardovim analima, a prema Theganovu djelu Vita Hludovici, bio je ubijen). Naslijedio ga je Vladislav (prema Theganu, njegov nećak). — Jedno od spornih historiografskih pitanja u vezi s Bornom jest njegovo poistovjećivanje s Porgom (Porinom) iz 31. glave Porfirogenetova djela De administrando imperio. Za razliku od F. Šišića, koji Bornu poistovjećuje s Branimirom, pristaše tzv. franačke teorije o pokrštenju Hrvata (E. Dümmler, Lj. Hauptmann, B. Grafenauer, Nada Klaić, L. Margetić) drže Porgu i Bornu istom osobom. Inspiriran hrvatskom povjesnicom prvih desetljeća IX st., V. Lisinski skladao je 1851. operu Porin, praizvedenu 1897.
LIT.: E. L. Dümmler:
Über die älteste Geschichte der Slawen in Dalmatien (549–928). Wien 1856, 390. — F. Rački:
Documenta historiae Chroaticae periodum antiquam illustrantia. Zagrabiae 1877. — F. Šišić:
Genealoški prilozi o hrvatskoj narodnoj dinastiji. Vjesnik Hrvatskoga arheološkoga društva, NS 13(1913–14) str. 18–48. — Isti:
Povijest Hrvata u doba narodnih vladara. Zagreb 1925. — Lj. Hauptmann:
Konstantin Porfirogenit o porijeklu stanovništva dubrovačkoga zaleđa. Zbornik iz dubrovačke prošlosti Milanu Rešetaru o 70-oj godišnjici života. Dubrovnik 1931, 19. — B. Grafenauer:
Prilog kritici Konstantina Porfirogeneta o doseljenju Hrvata. Historijski zbornik, 5(1952) 1/2, str. 26. — Isti:
Vprašanje konca Kocljeve vlade v Spodnji Panoniji. Zgodovinski časopis, 6–7(1952–53) str. 171–172. — M. Suić:
Granice Liburnije kroz stoljeća. Radovi Instituta JAZU u Zadru, 2(1955) str. 288–290. — N. Klaić:
Svetislav M. Prvanović, Ko je bio hrvatski knez Borna. . . Historijski zbornik, 10(1957) str. 258–259. — S. M. Prvanović:
Ko je bio hrvatski knez Borna. (Da li je poreklom iz istočne Srbije.) Rad JAZU, 1957, 311, str. 301–310. — S. Antoljak:
Da li bi se još nešto moglo reći o hrvatskim knezovima Borni i Ljudevitu Posavskom. Godišen zbornik. Filozofski fakultet na Univerzitetot vo Skopje, 1967, 19, str. 129–138. — R. Novaković:
Teze za raspravu o knezu Borni. (Istorijsko-geografski pristup.) Prilozi za književnost jezik istoriju i folklor, 1971, XXXVII/3–4, str. 169–189. — Glossar zur Frühmittelalterlichen Geschichte im östlichen Europa, 2. Wiesbaden 1973, 130–132. — N. Klaić:
Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku. Zagreb 1975 2. — L. Margetić:
Konstantin Porfirogenet i vrijeme dolaska Hrvata. Zbornik Historijskog zavoda JAZU, 8(1977) str. 22, 25–26, 31. — R. Katičić:
Filološka razmatranja uz izvore o začecima hrvatske države. Starohrvatska prosvjeta 5. III 1986, 16; str. 80, 85–87.
Josip Lučić i Redakcija (1989)

Question: where does the only historical testimony of Borni come from

Question: who is the only historical witness of Borna

Question: where did the story of borna come from

Question: where does the name borna come from

Question: what kind of testimony does Borni have

Question: where does the story of borna come from

The only historical testimony of Borni comes from French sources .

This is the battle of 821.

prije 850. g.
Krajolik
Hrvatska se smatra klasičnom zemljom krša u europskim okvirima. Krške pojave su u Hrvatskoj najbolje istražene u Dinaridima, te su riječi o krškim pojmovima ušle iz hrvatskog u sve svjetske jezike (npr. njem. Doline, Polje, Uvala, fr. doline, poljé, ponor, šp. dolina, poljé) . Mjesto Biskupija smješteno je 7 km jugoistočno od Knina te se nalazi u krškom Kosovom polju. Sl. 1
Kosovo polje u kojem se nalazi mjesto Biskupija krško je polje nastalo kombiniranim djelovanjem tektonike i riječne erozije te se na njegovu dnu taložilo rastresito tlo koje ga je učinilo veoma plodnim i pogodnim za naseljavanje. Kosovo polje površine je 33 četvorna kilometra. Nalazi se između Kninskog i Petrovog polja s kojima je spojeno.
Na sjeveru, spoj Kosovog i Kninskog polja suzuju brdo Konj i greben Burum, a južnije položeno Petrovo polje odvojeno je od Kosova polja niskim vapnenačkim prijevojem kod Tepljuha. Obližnjim kninskim područjem i Kosovim poljem teče pet rijeka i rječica. To su Krka i njezini pritoci Butižnica, Orašnica, Kosovčica i Krčić Sl. 2
Krka je ihtiološki najbogatija rijeka jadranskog slijeva, a osim brojnosti ribljih vrsta Krka je prvorazredni spomenik prirode po brojnosti i raznovrsnosti ptica, pa spada među najvrjednija europsa ornitološka područja. 1. U Kosovom polju nalaze se i Šarena i Burumska jezera, a u neposrednoj blizini lokaliteta u Biskupiji i Bračića jezero Sl. 3
Čitavo je područje ruralnog karaktera s raspršenim naseljima. Lokalno stanovništvo se oduvijek bavilo poljoprivredom i stočarstvom.
Naselja
Postoje indicije (pojedinačni arheološki nalazi keramike) da je polje bilo naseljeno već u neolitičkom i eneolitičkom razdoblju, ali dosada arheološki nije istražen niti jedan lokalitet. Na širem prostoru sponu između neolitika i ranog brončanog doba predstavlja cetinska kultura, ali također nije bilo arheoloških istraživanja. Isto se odnosi i na brončano doba, pa se može govoriti tek o pojedinačnim nalazima bez šireg arheološkog konteksta. U razdoblju od početka prvog tisućljeća pr. Krista počinju se oblikovati različita ilirska plemena, a na prostoru Knina i Kosova polja žive Liburni. Stoga se u željezno doba čitavo kninsko područje pa tako i Biskupija nalazi u okviru liburnske kulturne skupine. Osnovni oblik naselja u tom, kao i prethodnom periodu brončanog doba, su gradine. 2
Područje Knina i Kosova polja tijekom rimskog razdoblja nalazi se u sklopu Ilirika koji je 9. g.nakon Krista uređen kao provincija, te je podijeljen u dvije potprovincije Panoniju i Dalmaciju. Područje Knina i Kosova polja otad se nalazi u Dalmaciji 3. Na području Kosova polja otkrivene su, ali na žalost samo djelomično istražene tri ville rustice Sl. 4. Arhitektonski kompleks na Crkvini u Biskupiji razvio se nad ostacima rimske vile. 4 Sl. 5
Prostor Kosova polja pripadao je Salonitanskoj biskupiji koja je bila osnovana tijekom 3. stoljeća. O širenju kršćanstva na području polja svjedoči ranokršćanski mozaični natpis u villi rustici na položaju Doline u Orliću. 5
Nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva Dalmacija najprije dolazi pod vlast Odoakra (480-490.), zapovjednika germanskih četa u Italiji, a potom je najvećim svojim dijelom u državi koju osnivaju Istočni Goti (490-530.). Sl. 6
Na crkvenom saboru održanom 533. godine odlučeno je da se u opsegu Salonitanske nadbiskupije osnuju još tri biskupije, od kojih je jedna imala središte u mjestu Ludrum koje se locira upravo u Kosovo polje kod Knina. O životu u to doba svjedoče temeljni ostaci manje crkve iz 5. ili 6. stoljeća otkrivene u neposrednoj blizini lokaliteta Crkvina u Biskupiji. 6
Nedugo poslije avarske provale u Dalmaciju (597.), južnim se krajevima počinju primicati Slaveni, a nedugo potom i Hrvati. Upravo iz Biskupije potječe jedan od najznačjnijih avarskih nalaza iz 7. stoljeća u Hrvatskoj. 7 Sl. 7
Naseljenost Kosova polja tijekom 8. stoljeća dokazuju dva slavenska groblja pod humcima u Biskupiji i Orliću. Krajem 8. stoljeća u okviru spomenutih grobalja pojavljuju se grobovi s pokojnicima opremljenim luksuznim oružjem i konjaničkom opremom karolinške provenijencije, koji svjedoče o početku formiranja društvene elite pod zapadnim utjecajem 8 Sl. 8. S prihvaćanjem kršćanstva od strane najvišeg društvenog sloja svakako je povezana i izgradnja ranosrednjovjekovne crkve sv. Marije na položaju Crkvina [Sl.9]. Uz crkvu je u sarkofagu načinjenom od rimskih spolija 821. godine pokopan i prvi imenom poznati hrvatski knez Borna. 9 Sl. 10
1 Veliki atlas Hrvatske, Zagreb, 2002.
2 Milojko BUDIMIR, ‘Arheološka topografija kninske općine’ [The archaeological topography of the Knin district], in Arheološka istraživanja u Kninu i Kninskoj krajini / Archeological research in Knin and the Region of Knin, Znanstveni skup / Conference – Knin 13-15, X. 1987, IzdHAD 15 (1987), 1992, pp. 23-32 [eng. 32]
4 Marin ZANINOVIĆ, ‘Ranokršćanski mozaični natpis iz Orlića kraj Knina’, Starohrvatska prosvjeta, III, 30, 2004, pp.25-32
6 Stjepan GUNJAČA, Review of the excavations in Biskupija near Knin in 1950. Yearbook of the Yugoslav Academy of Arts and Sciences, 57, Zagreb, 1953, pp. 9-49
7 Josip KOROŠEC, ‘Ostava brončanih matrica za otiskivanje u Biskupiji kod Knina’, Starohrvatska prosvjeta, III, 6, 1958, pp. 29-44
8 Ante JURČEVIĆ, ‘Nalazi ranokarolinškog oružja i konjaničke opreme u doba formiranjaHrvatske Kneževine’, Starohrvatska prosvjeta III, 38, 2011, pp. 111-147

Question: when did the battle of borna take place

This is the battle of 821.

Question: what did the french summer writer describe Borna as

This is the battle of 821.

Question: what is the date of the battle of borna

This is the battle of 821.

Question: borna was the prince of dalmatia and which other region

This is the battle of 821.

Question: what is the date of the battle of Borna

This is the battle of 821.

Question: who was the prince of dalmatia in 821

This is the battle of 821.

Question: what happened in the battle of dalmatia

This is the battle of 821.

Borna dies , and the French summer writer describes him as the prince of Dalmatia and Liburnia .

This is the battle of 821. Borna dies, and the French summer writer describes him as the prince of Dalmatia and Liburnia.


Mislav, također i Mojslav, bio je knez Primorske Hrvatske otprilike od 835. do 845. godine. U povelji kneza Trpimira njegovo je ime Mislavus, ali u nekim prijepisima i Oyslavus, a u kronici Ivana Đakona i Muisclavus.

Početak vladanja
Došao je na vlast nakon Borne i Vladislava, a već je na početku svoga vladanja ratovao s Mlečanima. Uzroci i tijek ratovanja pouzdano se ne znaju, ali se zna da je 839. mletački dužd Petar Tradonik sa svojom ratnom mornaricom krenuo navaliti na hrvatsko primorje. Međutim kod primorskog dvorca sveti Martin, sukobivši se s hrvatskim snagama, dužd se predomislio, te je ugovorio mir s knezom Mislavom.

Potom je dužd krenuo na jug napasti neretvanske otoke, ali je i tamo ugovorio mir s neretvanskim velikim županom Družakom. O tome izvješćuje Ivan Đakon († nakon 1018.) u svom djelu Venetska kronika gdje Mislavu daje naslov princeps, a Družaku iudex. Ovaj drugi naslov doista odgovara županu, a prvi, „princeps“, obično je hijerarhijski iznad naslova dux, no Ivan Đakon piše kasnije i moguće je da prenosi prilike s kraja 10. stoljeća.  Sljedeće godine (840.), Neretvani su predvođeni velikim županom Deodatom potpuno razbili Mlečane u pomorskom boju, pa se tako dužd Petar kao veliki gubitnik morao vratiti u Veneciju.

Jačanje države i veća samostalnost
Knez Mislav nije više stolovao u Ninu (ili u Lici kako misle neki), kao njegovi prethodnici, nego u Klisu. Čini se da sjedište vladara u to doba nije bilo stabilno, nego se mijenjalo između Klisa, Nina i Bijaća. Mislav je bio pobožan vladar koji je počeo graditi prve kulturne i crkvene zadužbine. Tako je dao sagraditi crkvu sv. Jurja u mjestu Putalju, kojoj je darovao zemljišni posjed i kmetove. Kao susjed grada Splita, u kojem je tada nadbiskupom bio Justin, Mislav je odredio da splitska nadbiskupija dobiva desetinu od plodova i životinja s njegovoga kneževskog posjeda u susjednom Klisu.Ferdo Šišić, Povijest Hrvata, Marjan tisak, Split, 2004., str. 103

To je bio prvi dar što ga je splitska crkva dobila od hrvatskog vladara na hrvatskom zemljištu, ali i mudar politički potez, jer je splitska crkva tada bila na bizantskom teritoriju i pod carigradskim patrijarhom. Bio je to početak uspostavljanja dobrih odnosa s dalmatinskim gradovima i njihova približavanja Primorskoj Hrvatskoj.

Još boljom organizacijom vojne snage na kopnu i na moru, knez Mislav sve je više jačao hrvatsku kneževinu. Uvijek je imao na raspolaganju velik broj pješaka i konjanika, koji su tada rabili lukove sa strelicama, mačeve, koplja i drugo oružje. Na raspolaganju je imao i dobar broj brodova s odgovarajućom posadom mornara-ratnika. Od 840. godine morali su se Neretvani i Hrvati boriti, zajedno s Bizantom i Mlečanima protiv zajedničke opasnosti – arapskih gusara koji su opsjedali Boku kotorsku, Dubrovnik i ostale krajeve u Jadranu. Čini se da se u to vrijeme dogodilo i oslobođenje primorskih Hrvata od franačke vlasti. Konstantin VII. Porfirogenet u svome djelu De administrando imperio (gl. 30) spominje o sedmogodišnjoj borbi ovih Hrvata protiv Franaka i konačnoj pobjedi Hrvata.

Prema recentnoj reviziji nalaza pronađenih na lokalitetu Begovača u Biljanima Donjim kod Zadra, ime kneza Mislava zapisano je na dedikacijskom natpisu oltarne ograde. Rekonstruirani natpis preveden na hrvatski jezik glasi: "Od darova Božjih i... ...u vrijeme kneza Mislava... ...sa suprugom... ...za spas duše svoje obnovio je ovaj hram".I. Josipović, "Prijedlog za čitanje imena kneza Mislava na natpisu s Begovače", Archaeologia Adriatica 6 (2012), str. 129–148.

Kneza Mislava naslijedio je oko 845. knez Trpimir.

 Izvori

Literatura
Konstantin Porfirogenet, O upravljanju carstvom, prijevod i komentari Nikola pl. Tomašić (hrvatski), R. [Romilly] J. [James] H. [Heald] Jenkins (engleski), priređivač grčkog izvornika Gyula Moravcsik, Zagreb : Dom i svijet (Biblioteka Povjesnica), 2003. .
Rudolf Horvat, Povijest Hrvatske I. (od najstarijeg doba do g. 1657.), Zagreb 1924.
Nada Klaić, Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku, Zagreb 1975.
Ivan Mužić, „Hrvatska povijest devetoga stoljeća“, (Povjesnice Hrvata 3), Split 2007.

Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Hrvatski vladari

According to a recent review of the findings found at the site of Begovača in Biljanima Donji near Zadra, the name of Prince Mislav is recorded on the dedication list of the altar gardens.

Question: who is on the dedication list of the altar gardens

Question: in which city is prince mlislav buried

Question: where is prince mislav buried

Question: where is prince mlislav buried

Question: what is recorded on the dedication list of the altar gardens

According to a recent review of the findings found at the site of Begovača in Biljanima Donji near Zadra , the name of Prince Mislav is recorded on the dedication list of the altar gardens .


mini|Fragment grede s natpisom kneza Trpimira iz 9. stoljeća, pronađen u Rižinicama kraj Solina

Trpimir (lat. Tirpimiro, Tibimir, Trapimir) je bio knez Primorske Hrvatske od oko 845. do 864. godine, te utemeljitelj vladarske dinastije Trpimirovića. Prvi je hrvatski vladar koji se nazivao knezom Hrvata (dux Chroatorum). Vladarsko sjedište imao je na Klisu i u Bijaćima kraj Trogira, a moguće i u Kninu.Trpimir I. – Hrvatska enciklopedija

Jačanje kraljevstva
Oko 845. naslijedio je kneza Mislava. Formalno je priznavao vrhovnu vlast franačkog kralja Lotara, ali je vladao kao samostalan i jak vladar. U svom kneževskom dvoru imao je dvorske svećenike, dvorske komornike, te stalnu pratnju u kojoj su pored ostalih bili uključeni i najugledniji župani, koji su bili Trpimirovi savjetnici i suradnici.

Napade Arapa, koji su oslabili Bizant i Veneciju, knez Trpimir je mudro iskoristio. Prema svjedočanstvu benediktinca Gottschalka, Trpimir je između 846. i 848. uspješno ratovao protiv Bizanta i Venecije na moru i na kopnu. Kad su Neretvani napali i sam mletački grad Caorle, Trpimir je razbio bizantskog arhonta koji je tada stolovao u Zadru. Njemački opat i teolog Gottschalk (o. 805. – 868./869.), optužen kao krivovjerac zbog svog nauka o predestinaciji, sklonio se na dvor kod Trpimira, kako bi umakao Francima, što već dokazuje snagu i samostalnost ovoga kneza.

Između 854. i 860. Bugari su napali Hrvatsku, koju je Trpimir s lakoćom obranio, a konačan udarac zadao im je u sjeveroistočnoj Bosni, gdje su tada graničile Primorska Hrvatska i Bugarska.

Trpimirova darovnica

mini|Povelja kneza Trpimira
Osobito je znamenita Trpimirova darovnica na latinskom jeziku od 4. ožujka 852. (nekad je se datira i prije 840. godine), kojom je splitskoj nadbiskupiji potvrdio darovnicu svoga prethodnika Mislava, te joj je još darovao crkvu sv. Jurja u Putalju i neke posjede s pripadajućim kmetovima. Tu najstariju sačuvanu ispravu hrvatskih vladara napisao je jedan svećenik u svojstvu kneževog kancelara, a u njoj su i navedeni svjedoci: pet župana, knežev upravitelj dvora (Negotin), tri svećenika (Dominik, Ciprijan i Martin) i pet ostalih uglednika. U povelji se Trpimir naziva „pomoću Božjom knezom Hrvata“ (iuvatus munere divino dux Croatorum), a svoju zemlju naziva regnum Croatorum. Ovaj naziv, premda bi se mogao doslovno prevesti kao „kraljevstvo Hrvata“, vjerojatnije u to doba označava zemlju nad kojom vladaju Hrvati. Trpimir se naziva oslovljava "milošću Božjom, knez Hrvata" (u lat. izvorniku: "Dux Chroatorum iuvatus munere divino"), što vjerojatno znači da ga na vlast nije postavio car. Iz Povelje se također saznaje da je Trpimir stolovao u Bijaćima, a posjedovao je i Klis. Treba spomenuti i da Gottschalk u svom djelu De Trina deitate, Trpimira naziva "kraljem Slavena" (Rex Sclavorum), što sugerira tadašnju ojačanu Trpimirovu poziciju u odnosu na Bizant i Franačku.

Ostala svjedočanstva
mini|350px|Trpimirova Primorska Hrvatska Kneževina
Knez Trpimir je pozvao nekoliko benediktinaca iz poznatog benediktinskog središta Montecassino (između Rima i Napulja) s Apeninskog poluotoka i nastanio ih u benediktinskom samostanu u Rižinicama podno Klisa. Benediktinci koji su se nastanili u samostanu odigrali su značajnu ulogu u vjerskom i prosvjetnom životu, te širenju pismenosti. Na tom područje pronađen je ulomak oltarne pregrade s natpisom "...za kneza Trpim(ira)" (...pro duce Trepim(ero)). Knez Trpimir i njegov najstariji sin Petar hodočastili su u talijanski grad Čedad (16 km istočno od grada Udine), a dokaz tome su zabilježena imena u poznatom Evanđelju sv. Marka (Čedadski evanđelistar), u kojem su zapisana i imena mnogih drugih europskih vladara, posebice slavenskih i germanskih. Ondje je njegovo ime zapisano kao domno Tripimiro (gospodin Trpimir), s naslovom koji se tada rado davao najvišim uglednicima.Klaić, Nada, Izvori za hrvatsku povijest do 1526. godine, str. 22–23. Njemački teolog Gottschalk (oko 805. – 868./869.) naziva ga u odlomku svog djela De Trina Deitate "kraljem Sklavina" (rex Sclavorum), što opet označava njegovu vrhovnu vlast i činjenicu da u stvarnosti nije bio ničiji vazal.Klaić, Nada, Izvori za hrvatsku povijest do 1526. godine, str. 19–20. i 22. Također, Trpimira spominje kao hrvatskog arhonta bizantski car Konstantin VII. Porfirogenet (913. – 959.) u djelu De administrando imperio u kojem ga naziva ocem kralja Krešimira i smješta njegovu vladavinu u 10. stoljeće. Mletački kroničar Ivan Đakon († nakon 1018.) spomenuo je u Venetskoj kronici da je knez Zdeslav iz roda Trpimirova.Klaić, Nada, Izvori za hrvatsku povijest do 1526. godine, str. 26.

Također, Trpimir se spominje i u mletačkoj kronici Corona Venetorum, sastavljenoj od dvaju kronika iz 15. i 16. stoljeća kao "Trpimir kralj Hrvatske" (Trapimir re di Croatia).

Kraj vlasti i nasljednici
Potkraj Trpimirova vladanja, 863. godine, došlo je i do prvog raskola između rimskoga pape i carigradskog patrijarha Focija, a Hrvatska se našla između dviju sila.

Kraj Trpimirove vlasti nije sasvim jasan, baš kao i točan slijed njegovih nasljednika. Trpimir je imao tri sina, Petra, Zdeslava i Muncimira, te ga prema jednoj od teorija naslijeđuje sin Zdeslav, kojega ubrzo svrgava Domagoj koji nije bio iz njegove obiteljske loze. Prema drugoj, Trpimira je izravno naslijedio knez Domagoj oko 864. godine, koji pritom, kako neki drže, pogubljuje Trpimirova sina Petra.

Izvori

Literatura
Konstantin Porfirogenet, O upravljanju carstvom, prijevod i komentari Nikola pl. Tomašić (hrvatski), R. [Romilly] J. [James] H. [Heald] Jenkins (engleski), priređivač grčkog izvornika Gyula Moravcsik, Zagreb : Dom i svijet (Biblioteka Povjesnica), 2003.
Rudolf Horvat, Povijest Hrvatske I. (od najstarijeg doba do g. 1657.), Zagreb 1924.
Nada Klaić, Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku, Zagreb 1975.
Ivan Mužić, „Hrvatska povijest devetoga stoljeća“, (Povjesnice Hrvata 3), Split 2007.

 Vanjske poveznice

 Trpimir I. – Hrvatska enciklopedija
 Trpimir – Proleksis enciklopedija

Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Trpimirovići
Kategorija:Hrvatski vladari

The Late (Late)

TRPIMIR I., dio oltarne pregrade s imenom Trpimira I., IX. st., Split, Muzej hrvatskih arheoloških spomenika
Trpimir I., hrvatski knez, vladao približno od 845. do 864. Ne zna se je li bio nasljednik svojeg prethodnika Mislava ili je na prijestolje došao izborom. On je prvi vladar koji se nazivao knezom (ili vojvodom) Hrvata (Chroatorum dux). Svoje je sjedište imao na Klisu i u Bijaćima kraj Trogira, a možda i u Kninu. Splitskoga nadbiskupa Petra nazivao je kumom pa se može pretpostaviti da se krstio kao odrasla osoba. Svoju naklonost kršćanstvu pokazao je gradnjom samostana u Rižinicama podno Klisa, gdje su benediktinci trebali moliti za spas njegove duše (o čem govori i ulomak kamenoga natpisa s njegovim imenom, nađen u Rižinicama). Moguće je da je za njegove vladavine bio podignut i samostan sv. Bartola na Kapitulu kraj Knina, pa mu se može pripisati dovođenje benediktinaca u Hrvatsku (možda iz Beneventa). Iskazujući novu vjeru, hodočastio je u Cividale, gdje su se on i njegov sin Petar dali upisati u Čedadsko evanđelje. Na svojem je dvoru 846–848. primio i znamenitoga benediktinskog teologa Gottschalka, koji je o svojem boravku na Klisu ostavio kraći zapis u kojem je Trpimira nazvao rex Sclauorum (kralj Slavena) i zabilježio njegovu pobjedu nad »narodom Grka«, pri čem je vjerojatno mislio na neku bizantsku ekspediciju. Ne može se pouzdano tvrditi da je Trpimir imao veze s pljačkom grada Caorlea kraj Venecije, koju su poduzeli Hrvati 846. god., ali izvori kazuju da je Hrvate 852. napao bugarski kan Boris s kojim je Trpimir potom sklopio povoljan mir. God. 852. dao je sastaviti darovnicu (Trpimirova darovnica) kojom je splitskomu nadbiskupu potvrdio imanja splitske Crkve na hrvatskom području te mu darovao desetinu sa svojega kliškog posjeda, a kao zahvalu za određenu količinu srebra koju mu je splitski nadbiskup dao za samostan u Rižinicama. Veći dio teksta darovnice autentičan je, ali je dio umetnut poslije. Iz darovnice je vidljivo da je kršćanstvo tek počelo prodirati u Hrvatsku (nema kršćanskih imena), da je Trpimir bio okružen županima nepoznatih ingerencija, te da je nastojao organizirati dvor po uzoru na franačke (kapelani kao voditelji kancelarije). U darovnici Trpimir ističe da je vladar Hrvata »milošću Božjom«, što znači naglašavanje samostalnosti, a spominjanje italskoga kralja Lotara I. u dataciji treba shvatiti kao formalno priznavanje njegova vrhovništva. Osim titule dux, i titula dominus (gospodin) u Čedadskom evanđelju svjedoči o njegovu samostalnom statusu, što potvrđuje i Gottschalk. Imao je dva ili tri sina (Petar, Zdeslav i Muncimir – ako ime Petar nije bilo krsno ime jednoga od dvojice potonjih) koji ga nisu uspjeli odmah naslijediti, već su nakon njegove smrti izbjegli u Bizant. Vjeruje se da su nakon Muncimira svi hrvatski vladari bili njegovi potomci, pa se uvriježilo nazivati ih Trpimirovićima.
Citiranje:
Trpimir I.. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=62489>.

Question: who was the founder of the ruling dynasty of croatia

The Late (Late)

Question: when did trpimirovic die

The Late (Late)

Question: when did trpimirovic rule croatia

845 . do 864 . godine , te utemeljitelj vladarske dinastije Trpimirovića .

The Late (Late)

Question: who was the founder of the primorsk croatian dynasty

The Late (Late)

Question: what was the position of trpimirovic in 845

The Late (Late)

Question: what was the name of the late king of croatia

The Late (Late)

Tirpimiro , Tibimir , Trapimir ) was the prince of Primorsk Croatia from around 845 to 864 , and the founder of the ruling dynasty of Trpimirovic .

The Late (Late) Tirpimiro, Tibimir, Trapimir) was the prince of Primorsk Croatia from around 845 to 864, and the founder of the ruling dynasty of Trpimirovic.


Branimir je bio knez Primorske Hrvatske od 879. do oko 892. godine, posljednji vladar iz dinastije Domagojevića.

 Dolazak na vlast, podrijetlo i naslov
Mletački ljetopisac Ivan Đakon navodi da je „neki Slaven, imenom Branimir, umorivši Zdeslava, prisvojio njegovu kneževinu“ (ipsius ducatum usurpavit). Iz toga se zaključuje da Branimir nije bio iz vladarske obitelji Trpimirovića kojoj je pripadao Zdeslav. Nije točno poznato Branimirovo podrijetlo, no po natpisima, kao i po obliku imena, zaključuje se da je bio iz Ravnih kotara ili iz unutrašnjosti, dakle iz banske Hrvatske. Postoje mišljenja da je Branimir mogao biti jedan od Domagojevih sinova, no to nije ničim dokazano. Njegovo ime se spominje, kao i ime njegove žene u Čedadskom evanđelistaru kao i knezova Trpimira i Braslava, za predpodstaviti je su sva trojica bili predstavnici iste politike (značajni Rimu) na ovim prostorima (moguće kao velikaški saveznici ili kao povezanih rodbinskim vezama), što otvara mogućnost još jedne nove dinastije za borbe za vladarsko prijestolje.

mini|450px|lijevo|Fragment grede s natpisom kneza Branimira, 888. g., Muć Gornji
Njegov natpis iz predromaničke crkve u Muću iz 888. godine (ulomak grede dužine 87 cm i visine 27 cm) ne donosi nikakav vladarski naslov. Na natpisu arhitrava oltarne pregrade iz crkve sv. Mihovila u Ninu (879. – 892.) naziva ga se (Bra)nnimero dux Sclavorum. Na ulomcima iz predromaničke crkve kod Skradina stoji (Bra)nimero duce(m) Clavitnoru(m), a slično i na ostalim natpisima s njegovim imenom (u Ninu je nađen ulomak oltarne pregrade koji je bio uzidan u zid crkve sv. Mihovila, a uz Branimirovo ime spominje se ime opata Teodeberta; u Ždrapanju kraj Skradina na ulomku zabata spominju se uz kneza Branimira i župan Priština i njegova žena kao donatori crkve; najmlađi je nalaz iz Otresa kraj Bribira). Na ploči, koju je 1928. našao hrvatski arheolog don Mate Klarić 1928. u Šopotu kod BenkovcaZadarski list Pavao Jerolimov: Na današnji dan, Mate Klarić, 28. rujna 2008. (pristupljeno 17. listopada 2016.) napisano je Branimiro com... dux Chruatoru(m). U Čedadskom evanđelistaru zapisano je: Brannimero comiti. Mariosa cometissa, što se odnosi na Branimira i vjerojatno na njegovu ženu Marušu (Mariju). Očito je da se hrvatsko i slavensko ime rabe kao sinonimi, a Branimir je vjerojatno istovremeno nosio i naslove bana (comes) i kneza (dux). Ipak, papa Ivan VIII. nikad ga ne oslovljava naslovom dux, nego mu pridaje naslove princeps, a kasnije comes, što bi moglo značiti da je Branimir vladao kao nečiji vazal, no vjerojatno je bila riječ samo o simboličnom podlaganju, s obzirom na Branimirovu snagu. Moguće je da papa ima pred očima i čitavo područje na kojem žive Slaveni, a koje uključuje Velikomoravsku kneževinu, Hrvatsku i Bugarsku, pa su svi vladari toga područja viđeni kao pokrajinski vladari. Naslov comes, dux i princeps kroz sljedeća su stoljeća dobili sasvim određena značenja, pa je comes označavao grofa, dux vojvodu, a princeps kneza, no takva jasna podjela ne može se primijeniti na Hrvatsku 9. stoljeća. Jasno je samo da princeps već označava viši stupanj samostalnosti, pa je to već oznaka jačanja utjecaja knezova Primorske Hrvatske.

 Životopis

 Odluka o vjernosti Rimu

Važan izvor za Branimirovu biografiju predstavlja prepiska s papom Ivanom VIII. 7. lipnja 879. papa Ivan VIII. u svome pismu hvali Branimira jer se vraća Rimskoj crkvi, te ga naziva „ljubljenim sinom Branimirom“, a istovremeno piše i slično pismo ninskome biskupu Teodoziju, te svećenstvu i svemu puku, svojim „predragim sinovima.“ U papinom pismu Branimiru kaže se:

U pismu Teodoziju, papa poziva ninskoga biskupa da biskupsko posvećenje ne prima od drugih, nego polaganjem papinih ruku. U vrijeme teških nesporazuma s Carigradskom patrijaršijom, dok je u Carigradu patrijarh Focije, papa nastoji uspostaviti i učvrstiti svoju jurisdikciju u Primorskoj Hrvatskoj u kojoj je prije Branimira, kao bizantski vazal, a stoga i sklon Carigradskoj patrijaršiji, vladao Zdeslav. I u pismu svećenstvu i svemu puku, papa ih poziva da se „vrate svetoj Rimskoj Crkvi.“ Sva tri pisma pisana su istog dana i odgovor su na ranije pismo kneza Branimira što ga je ovaj poslao po „časnom svećeniku Ivanu.“ Taj je Ivan bio papin izaslanik koji je, osim Hrvatima, papina pismo ponio i okolnim krajevima.

Tako već sljedećeg dana (8. lipnja 879.) papa piše i dalmatinskim biskupima, koji su tada bili pod izravnom jurisdikcijom Carigrada, te im prijeti izopćenjem ne vrate li se rimskoj stolici. Pismo upućeno ovim biskupima znatno je oštrijega tona, pa valja pretpostaviti da su s njima odnosi bili vrlo loši. Slična pisma, datirana između 7. i 14. lipnja 879. papa šalje i bugarskom kralju Borisu I. (Mihajlu), velikomoravskom knezu Svatopluku i nadbiskupu Metodu u Panoniji. Nakon Teodozijeva posjeta papi, ovaj (vjerojatno 881. ili 882.) piše Branimiru, svećenstu i svemu puku. Iz ovoga se pisma vidi da je Branimir pozitivno odgovorio na poziv tješnjih veza s Rimom, pa ga papa upućuje da u Rim pošalje svoje izaslanike, a papa će onda, o njihovu povratku, poslati i svoje u Hrvatsku.
mini|350px|Branimiro com(ite) (dio natpisa iz Šopota).

Ipak, Hrvati nisu ovu vjernost Rimu pokazivali izravno i bez zadrške, nego preko akvilejske patrijaršije. Na taj je način Branimir, poput franačkih vladara, zadržao veću samostalnost u imenovanju biskupa na svome području. Kasnije će papa Stjepan V. prekoravati Teodozija što je preuzeo biskupsko mjesto davši se posvetiti od akvilejskoga patrijarha, a da nije tražio izričitu dozvolu pape. Teodozije kasnije postaje i splitskim nadbiskupom, te se tako u njegovoj osobit sjedinjuje Crkva na području Teme Dalmacije i Primorske Hrvatske, što opet govori o snazi i mudroj politici što su je zajedno vodili Branimir i Teodozije.

Branimir je zajedno s ninskim biskupom Teodozijem poslao pismo papi Ivanu VIII., u kojem su mu obojica u svoje i u ime hrvatskog naroda izrazili odanost i povratak prijestolju svetoga Petra Apostola. Zajedničko pismo kneza Branimira i biskupa Teodozija veoma je razveselilo papu.

Kneza Branimira naslijedio je oko 892. knez Muncimir, najmlađi sin kneza Trpimira i otac kralja Tomislava.

 Mlečani i Bizant
mini|400px|Fragment grede s natpisom kneza Branimira 879. – 892. g.
Mlečanima je smetala jaka i samostalna hrvatska država na Jadranu, pa su je pokušali ratom slomiti, ali su ih 18. rujna 887. Neretvani razbili u bitci kod Makarske i u boju ubili dužda Petra Candiana. Iz spisa Ivana Đakona jasno je da su Mlečani otada Hrvatima i Neretvanima plaćali danak (tributum pacis) za plovidbu Jadranom i takvo se stanje održalo do početka 11. stoljeća. Također i gradovi Teme Dalmacije nastavljaju plaćati danak Branimiru.

"Danak mira" plaćali su i dalmatinski gradovi i otoci, a Hrvatska se snažno razvijala u miru i dobrim susjedskim odnosima. Tako je Split plaćao 200, Zadar 110, a Trogir, Osor, Rab i Cres po 100 zlatnika.

Jaka Hrvatska je tako pružila utočište Metodovim učenicima, koji su bili protjerani iz Moravske. Otada se u crkvama Dalmatinske Hrvatske pored latinskog jezika širio slavenski crkveni jezik i slavensko pismo glagoljica. Metodovi učenici su tako utjecali i na razvoj hrvatske narodne kulture, osobito u krajevima zapadne Hrvatske.

 Značenje
Knez Branimir dodatno je ojačao Primorsku Hrvatsku i postigao samostalnost, kako u odnosu na Bizant, tako i u odnosu na Mlečane i već oslabjele Franke. S njime Hrvatska konačno određuje svoju budućnost u krugu zapadnih zemalja, a odlukom pape Ivana VIII. prihvaćena je i kao samostalna zemlja kršćanskoga zapada. Tu je odluku papa donio na Uzašašće, 21. svibnja 879., a potvrdio u pismu od 7. lipnja. Branimir je tako priznat zakonitim vladarom, a Hrvatska zakonitom državom.Stjepan Antoljak, Pregled hrvatske povijesti, Split 1993., str. 43.

 Literatura
Rudolf Horvat, Povijest Hrvatske I. (od najstarijeg doba do g. 1657.), Zagreb 1924.
Nada Klaić, Izvori za hrvatsku povijest do 1526. godine, Zagreb 1972.
Nada Klaić, Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku, Zagreb 1975.
Ivan Mužić, Hrvatska povijest devetoga stoljeća, (Povjesnice Hrvata 3), Split 2007. ; dostupno na Internetu
 Matijević Sokol, M., V. Sokol. Hrvatska i Nin u doba kneza Branimira. Zagreb, 2005.

 Izvori

 Wikizvor
 Pisma pape Ivana VIII. Branimiru, Teodoziju, hrvatskom svećenstvu i narodu i dalmatinskim biskupima
 Povijest Hrvatske R. Horvata

 Vanjske poveznice
Hrvatska znanstvena bibliografija Pregled bibliografske jedinice broj: 463502; Milošević, Ante: Sarkofag kneza Branimira  // Histria antiqua : časopis Međunarodnog istraživačkog centra za arheologiju, 18 (2009), 2; 355–370.

Kategorija:Hrvatski vladari
Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Hrvatski vojni zapovjednici

Branimir was the prince of Primorsk Croatia from 879 to about 892 and was the last ruler of the Domagoevich dynasty.

Pregled bibliografske jedinice broj: 126052
Pisana povijesna svjedočanstva o knezu Branimiru
Pisana povijesna svjedočanstva o knezu Branimiru // Hrvatska u doba kneza Branimira / Batović, Šime ; Valentić, Mirko ; Marić, Mile (ur.).Pisana povijesna svjedočanstva o knezu Branimiru // Hrvatska u doba kneza Branimira / Batović, Šime ; Valentić, Mirko ; Marić, Mile (ur.).
Zadar: Hrvatski institut za povijest/Zagreb – Matica hrvatska/Zadar – Podogranak Matice hrvatske Benkovac, 2002. str. 23-41 (predavanje, domaća recenzija, cjeloviti rad (in extenso), znanstveni)
CROSBI ID: 126052 Za ispravke kontaktirajte CROSBI podršku putem web obrasca
Naslov
Pisana povijesna svjedočanstva o knezu Branimiru
(Written historical sources on duke Branimir)
Autori
Matijević Sokol, Mirjana
Vrsta, podvrsta i kategorija rada
Radovi u zbornicima skupova, cjeloviti rad (in extenso), znanstveni
Izvornik
Hrvatska u doba kneza Branimira / Batović, Šime ; Valentić, Mirko ; Marić, Mile - Zadar : Hrvatski institut za povijest/Zagreb – Matica hrvatska/Zadar – Podogranak Matice hrvatske Benkovac, 2002, 23-41
ISBN
953-6419-70-X
Skup
Znanstveni skup Hrvatska u doba kneza Branimira, Hrvatski institut za povijest u Zagrebu i Zavod za povijesne znanosti Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u Zadru, Benkovac, 12. lipnja 1998.
Mjesto i datum
Benkovac, Hrvatska, 12.06.1998
Vrsta sudjelovanja
Predavanje
Vrsta recenzije
Domaća recenzija
Ključne riječi
Hrvatska; knez Branimir; srednji vijek; epigrafija; arheologija; povijesni izvori
(Croatia; duke Branimir; Middle Ages; epigraphy; archeology; historical sources)
Sažetak
Nakon dva tamna stoljeća hrvatske povijesti o kojima zapisi šute, o IX. st. svjedoče stranci - sjetimo se Gottschalka -, ali su također i Hrvati u kamenu zabilježili prve vladare Višeslava i Trpimira. U kasnijim prijepisima, pak, sačuvana su i prva diplomatička vrela - isprave kneza Trpimira i Muncimira - proizašla iz vladarskih kancelarija, dok je rimska kurija također ostavila trajno svjedočanstvo o crkvenim - pa i političkim - prilikama na istočnoj obali Jadrana. Upravo razdoblje kneza Branimira može se rasvijetliti zaista vrlo velikim brojem vjerodostojnih i vrela prvoga reda, osobito s obzirom na doba ranog srednjovjekovlja. Uz diplomatička vrela, pisma pape Ivana VIII. (872.-882.), koja su sačuvana u prijepisu XI. st., te pisma pape Stjepana VI. (885.-891.), poznata iz prijepisa XII. st., arheološka istraživanja iznijela su na svjetlo dana jedinstvene spomenike. To su dijelovi crkvenoga namještaja s uklesanim zapisima na latinskom jeziku, koji čak pet puta navode ime kneza Branimira. Na jednom od njih se, uz Branimirovo ime, prvi put javlja ime Hrvata, a na drugom je zabilježeno prvo datiranje po kršćanskoj eri. Većinu tih epigrafa resi lijep srednjovjekovni latinski jezik s obilježjima koja mu daje karolinška renesansa.
Izvorni jezik
Hrvatski
Znanstvena područja
Povijest
POVEZANOST RADA
Ustanove:
Filozofski fakultet, Zagreb
Profili:
Mirjana Matijević-Sokol (autor)
Citiraj ovu publikaciju:
Zadar: Hrvatski institut za povijest/Zagreb – Matica hrvatska/Zadar – Podogranak Matice hrvatske Benkovac, 2002. str. 23-41 (predavanje, domaća recenzija, cjeloviti rad (in extenso), znanstveni)

Question: who was the last ruler of primorsk croatia

Question: when did branimir become ruler of croatia

Question: branimir was the last ruler of which dynasty

Question: what was the title of branimir

knez Primorske Hrvatske od 879 . do oko 892 . godine , posljednji vladar iz dinastije Domagojevića .

Question: branimir was the last ruler of which country

Branimir was the prince of Primorsk Croatia from 879 to about 892 and was the last ruler of the Domagoevich dynasty .

Question: when was the church of st mikhail in nine built

Question: what name is given to the roof of the pre-romanian church near skrad

Question: in how many years was the roman prince branimir born

Question: what is the name of the daughter of the roman prince branimir

Question: who is mentioned on the roofs of the pre-romanian church near skradina

Question: the name of branimir is mentioned on the roof of the church of st m

Question: where is the church of branimir located

Question: on the roofs of the pre-romanian church near skradina, what is

On the archive of the altar barriers from the church of St. Mikhail in Nine ( 879 .

It is named Bra ( nnimero dux sclavorum ) .

On the roofs of the pre - Romanian church near Skradina stands ( Bra)nimero duce(m ) Clavitnoru(m ) , and similarly on other inscriptions with his name ( in Nina was found a roof of the altar barrier that was bound to the wall of the church of St. Mihovil , and with the name of Branimir is mentioned the name of the opate Theodebert ; in Ždrapanje the end of Skradina on the roof of the roofs are mentioned with the prince Branimir and the mayor Priština and his wife as donors of the church ; the youngest is the find from Otresa the end of Bribir ) .

On the archive of the altar barriers from the church of St. Mikhail in Nine (879. It is named Bra (nnimero dux sclavorum). On the roofs of the pre-Romanian church near Skradina stands (Bra)nimero duce(m) Clavitnoru(m), and similarly on other inscriptions with his name (in Nina was found a roof of the altar barrier that was bound to the wall of the church of St. Mihovil, and with the name of Branimir is mentioned the name of the opate Theodebert; in Ždrapanje the end of Skradina on the roof of the roofs are mentioned with the prince Branimir and the mayor Priština and his wife as donors of the church; the youngest is the find from Otresa the end of Bribir).