mini|200px|Uskrnuće KristovoIsenheimski oltar (Grünewald)200px|mini|Uskrsnuće IsusovoPiero della Francesca
Uskrsnuće Isusa Krista, u kršćanstvu, temeljna je vjerska istina, da je Bog Isusa treći dan uskrisio od mrtvih odnosno da je Isus umro i uskrsnuo (1 Sol 4,14).

U Novom zavjetu Pavao prvi svjedoči, da Raspeti nije ostao u smrti, nego da se nakon svog usksnuća trećeg dana (1 Kor 15,4) u različitim viđenjima ukazao svjedocima uskrsnuća. Evanđelja izvješćuju o ukazanjima uskrslog Isusa, ali i o praznom grobu (Mk 16,1-8). U užem smislu riječi Isusova ukazanja učenicima imaju povijesno, a izvješća o praznom grobu imaju više apologetsko značenje. Među svjedoke Isusova uskrsnuća Novi zavjet ponajprije ubraja apostole (Dj 1,22), među kojima su također skeptik Jakov, rođak Isusov, i nekadašnji Isusov protivnik Pavao (1 Kor 15,7), tako da se vjera u uskrsnuće Isusovo ne može tumačiti kao zamisao Isusovih učenika.

Iz Isusova uskrsnuća kršćani izvode i svoje vlastito uskrsnuće. Uskrsnuće Isusovo sastavni je dio vjeroispovijesti svih kršćanskih konfesija, te je postalo središnjim dijelom svih drevnih simbola vjere (vidi: Nicejsko vjerovanje, Nicejsko-carigradsko vjerovanje). Liberalne usmjerbe od Prosvjetiteljstva nadalje tumače uskrsnuće Isusovo na racionalan način, pokušavajući temeljnu kršćansku dogmu učiniti "prihvatljivijom" svjetovno orijentiranomu zapadnom društvu.

 Izvori

 Apostol Pavao

Najraniji pisani zapisi Isusove muke, smrti i uskrsnuća, potječu iz poslanica apostola Pavla, koje je napisao oko dva desetljeća, nakon Isusova uskrsnuća.Barnett, Paul, The Birth Of Christianity: The First Twenty Years (After Jesus) U njima se vidi vjerovanje prvih kršćana. U Prvoj poslanici Korinćanima sv. Pavao piše: "Doista, predadoh vam ponajprije što i primih: Krist umrije za grijehe naše po Pismima; bi pokopan i uskrišen treći dan po Pismima; ukaza se Kefi, zatim dvanaestorici" (1 Kor 15, 3-5).http://www.hbk.hr/biblija Pišući Drugu poslanicu Timoteju, svome vjernom suradnika, apostol Pavao ga potiče, da čuva pravovjerje: "Spominji se Isusa Krista, uskrsla od mrtvih, od potomstva Davidova - po mojem evanđelju" (2 Tim 2, 8).

 Evanđelja
200px|desno|mini|Johann Heinrich Tischbein Stariji: Uskrsnuće, 1778.

Prema Evanđeljima, Isus je uskrsnuo od mrtvih i slavno izišao iz groba treći dan, nakon pribijanja na križ.Matej 28, 5-10 ; Marko 16, 9 ; Luka 24, 12-16 ; Ivan 20, 10-17 ; Djela apostolska 2,24 ; 1 Kor 6,14 Evanđelje po Mateju navodi, da se anđeo pojavio kraj Isusova prazna groba i objavio Isusovo uskrsnuće pobožnim ženama Mariji Magdaleni i drugoj Mariji, koje su u osvit došle pogledati grob. Žurno su trčale javiti Isusovim učenicima, a putem su srele Isusa (Mt 28, 1-10). Prema Evanđelju po Luki, dva čovjeka u blistavoj odjeći (anđeli), rekoše pobožnim ženama, koje su došle na grob: "Što tražite Živoga među mrtvima? Nije ovdje, nego uskrsnu! " (Lk 24, 5-6). U Evanđelju po Marku, mladić zaogrnut bijelom haljinom poručio je pobožnim ženama, da je Isus uskrsnuo i da jave učenicima i Petru. U nastavku, sv. Marko piše, da se uskrsli Isus prvo ukazao Mariji Magdaleni, koja je to javila učenicima (Mk 16, 5-11). Prema Evanđelju po Ivanu, Marija Magdalena našla je prazan grob i javila to Petru i Ivanu (koji za sebe piše: učenik, kojeg je Isus ljubio). Ivan je prvi došao do groba, ali je iz poštovanja prema Petru, sačekao i pustio njega, da prvi uđe u prazan grob, gdje su našli povoje i ubrus, koji je bio na Isusovoj glavi. Povjeravali su i vratili se kući, a Marija Magdalena je vani stajala kraj groba. Ukazao joj se Isus i prenio vijest za učenike (Iv 20, 1-17).
U sva četiri Evanđelja, pokušava se na slikovit način izraziti iskustvo, koje su Isusovi učenici imali u susretu sa svojom vjerom. Prisustvo jednoga ili dvojice anđela, kao i pri Isusovu rođenju, podjeća na to, da se u tim prilikama objavljuje Bog na Zemlji.Svijet Biblije, Novi Zavjet, Mladinska knjiga, Zagreb 1991.

U Djelima apostolskim piše, da se Isus pojavljivao na različitim mjestima raličitim ljudima u četrdeset dana nakon uskrsnuća. Istoga dana, kada je Isus uskrsnuo, dvojica njegovih učenika, išla su u Emaus, gradić sjeverno od Jeruzalema. Dok su razgovarali, pridružio im se Isus, a oni ga nisu prepoznali. Makar su bili pobožni, nisu razumijeli otajstva Isusove muke i uskrsnuća. Isus im je objasnio, što se dogodilo. Prepoznali su ga tek u Emausu za vrijeme objeda, dok je Isus lomio kruh (Lk 13, 35). Prema Evanđelju po Ivanu, Isus se ukazao svojim učenicima uvečer nakon uskrsnuća (Iv 20, 19). Pri tome je rekao apostolima, da svim narodima propovijedaju Evanđelje.
Prema Djelima apostolskim, Savao (Pavao) iz Tarza, oslijepio je na putu u Damask, kamo je išao progoniti kršćane. Oslijepio je od svjetlosti s neba (munje) i čuo je Isusov glas: "Ja sam Isus, kojeg ti progoniš. Nego ustani, uđi u grad i reći će ti se što ti je činiti." (Dj 95, 6). Pavao se obratio i gorljivo navješćivao Evanđelje po tada poznatom svijetu.

 Crkveni oci

Crkveni oci raspravljali su o muci, smrti i uskrsnuću Isusa Krista. To su bili sv. Ignacije Antiohijski (* 35. ili 50. – † oko 98. – 115.), sv. Polikarp (* 69. – † 155.), sv. Justin Mučenik (* 100. ili 110. – † oko 164.) i dr.

 Nekršćanski izvori

Josip Flavije (* 37. – † 100.) židovski i rimski građanin i povjesničar, napisao je djelo "Hebrejske starine" u kojem spominje smrt i uskrsnuće Isusa: " Kada je Poncije Pilat, po optužbi židovskih vjerskih vođa, osudio Isusa na razapinjanje, oni koji su ga voljeli, nisu ga prestali slijediti, ukazao im se treći dan, ponovno živjeći, kako su Božji proroci prorokovali, usporedno s velikim brojem drugih veličanstvenih stvari vezanih uz njega." Josip Flavije nije bio kršćanin, služio je Rimljanima.

 Slijed događaja

 Proroštva

Stotine godina prije Isusova rođenja, starozavjetni proroci prorokovali su, da će doći obećani Mesija. Sagriješili su prvi ljudi Adam i Eva. Bog nije ljude prepustio vlasti smrti, nego je na otajstven način objavio pobjedju nad zlom i čovjekovo uzdignuće iz pada (Post 3,15). To je prvi navještaj Mesije Otkupitelja. Prorok Izaija obznanjuje, da će se roditi Mesija: «Evo, začet će djevica i roditi sina, i nadjenut će mu ime Emanuel (S nama Bog) (Iz 7, 14). Kršćani vjeruju, da su se u Isusu ispunila Izaijina proroštva. Za kršćane je Isus - Mesija, Božji pomazanik. Židovi ne vjeruju, da je Isus ispunio proroštva. Isusovo djelovanje, koje uključuje njegovu muku, smrt, uskrsnuće i proslavljenje, u središtu je kršćanske vjere, jer se spasenjski Božji naum ispunio jednom za svagda otkupiteljskom smrću njegova Sina Isusa Krista. Katekizam Katoličke Crkve, Kompendij, Verbum, Split 2006.

 Polaganje u grob

230px|desno|mini|Ikona Theophanesa iz Krete: Polaganje u grob, manastir Stavronikita, Brdo Atos

Sva četiri Evanđelja navode, da je uvečer nakon razapinjanja na križ, Josip iz Arimateje pitao Poncija Pilata, da dozvoli pokop Isusova tijela. Pilat je dozvolio i Josip iz Arimateje zatim ga skinu, povi u platno i položi u grob isklesan u koji još ne bijaše nitko pokiopan (Lk 23, 53). To je bilo prema zakonu, koji je zapovijedao, da osoba obješena na drvo ne smije tamo ostati preko noći, nego mora biti pokopana prije zalaska Sunca. Po Mateju i Ivanu, Josip iz Arimateje, također je bio Isusov učenik. Marko piše, da je Josip ugledan vijećnik, koji također iščekivaše kraljevstvo Božje. Marko navodi, da se prilikom Josipova traženja Isusova tijela, Poncije Pilat začudio, da je Isus već umro i pozvao je satnika, da ga pita, da li je već odavno umro. U Ivanovu Evanđelju, Josipu iz Arimateje, pomagao je i Nikodem, koji je donio smjesu smirne i aloja. Zajedno su povili Isusovo tijelo u povoje s miomirisima, što je bio židovski običaj kod ukopa.

Sinoptička Evađelja (Matejevo, Markovo i Lukino) pišu, da se ukop dogodio u dan Priprave, što je dan prije subote. Grob je bio nov i u njega još nitko nije bio ukopan, a pripadao je Josipu iz Arimateje. Ivan je napisao, da je grob u vrtu blizu mjesta razapinjanja.
Žene su bile prisutne prilikom polaganja u grob, za koje Matej piše da su bile "Marija Magdalena i druga Marija, a Marko da su bile "Marija Magdalena i Marija, majka Isusova". Luka jednsotavno piše, da su bile žene, koje su došle s njim iz Galileje. Po Evanđelju po Mateju, veliki svećenici i farizeji su od Poncija Pilata tražili, da osigura grob, jer su se bojali, da Isusovi učenici ne ukradu tijelo i ne počnu tvrditi, da je uskrsnuo od mrtvih. Reče im Pilat: "Imate stražu! Idite i osigurajte grob kako znate!" (Mt 27, 65). To su i učinili, zapečatili su grob i postavili stražu.

 Isusovo uskrsnuće

Čin uskrsnuća Isusa Krista od mrtvih nije opisan ni u jednom od Evanđelja. Prvi znak uskrsnuća je jednostavno grob, kojeg su pobožne žene našle praznoga – što se naziva najznačajnijom afirmacijom žena u Novom zavjetu.Stagg, Evalyn and Frank. Woman in the World of Jesus. Philadelphia: Westminster Press, 1978, p. 144–150.
Neki skeptici su tvrdili, da je Isusovo tijelo bilo pokopano na drugo mjesto ili ukradeno.

Sv. Petar u govorima na Duhove i poslije, ističe da je Bog Isusa, kojega su židovski poglavari razapeli, uskrisio (Dj 2,4-32; 3,15; 4,10; 5,30; 10,40). Prema Evanđelju po Marku (Mk 16,6) također više odgovara, da je Bog Isusa uskrsio, nego da je Isus ustao od mrtvih svojom voljom. Rečenicom, da je Raspeti uskrsnuo moglo je završiti cijelo evanđelje, jer Isusovo uskrsnuće kao posljednji Božji zahvat, dalo je odgovor na pitanja događaja Isusove muke i na pitanje: "Bože moj, Bože moj, zašto si me ostavio?" Bog je dopustio, da Sin padne u ruke grešnih ljudi, zato što je Bog jači od smrti i jer je želio darovati svoj božanski besmrtni život onome koji je dao sve, čak i svoj život, vršeći Božju volju. Sve što je Isus objavio o ovom Bogu, potvrdio je događaj uskrsnuća.Zovkić, Mato: Biblija danas, 4/2012, Zagreb

 Znakovi uskrsnuća

U sva četiri Evanđelja javljaju se četiri znaka Isusova uskrsnuća:Marko 16, 1–8, Matej 28, 1–8, Luka 24, 1–12 i Ivan 20, 1–13 otkriće praznoga groba i posjet žena "prvoga dana u tjednu"; uskrsnuli Isus odlučio je prvo se pokazati ženama i rekao im je, da jave Petru i ostalim apostolima; ukazanje Mariji Magdaleni i činjenica, da je kamen odvaljen s groba.

Evanđelisti se razlikuju po podacima: u koje vrijeme su žene posjetile grob, u broju i identitetu žena, svrsi njihova posjeta, o tome da li su im pred grobom, poruku prenijeli anđeli ili mladići, u porukama koje su dobile žene i u reakciji pobožnih žena. Premda ova četiri izvješća nisu ista, istraživanja iz područja psihologije i prava, pokazuju da čak i iskreni i pošteni svjedoci opisuju na različit način neke detalje istoga događaja, kojemu su prisustvovali.Eyewitness Evidence Improving Its Probative Value. http://www.psychology.iastate.edu/faculty/gwells/Wells_articles_pdf/pspi_7_2_article[1].pdf
Prema crkvenim piscima, razlike između četiri izvješća u Evanđeljima, uvelike eliminiraju mogućnost, da su evanđelisti pisali lažne činjenice. Naprotiv, pokazuju, da je svaki evanđelist istraživao događaje nezavisno od drugih.

 Uloga žena
200px|mini|desno|Ikona: Žene na Kristovom grobu, 18. stoljeće.

Sva četiri Evanđelja izvještavaju, da su žene našle prazan Isusov grob. Prema evanđelistima Marku i Luki, Isusovo uskrsnuće prvo je objavljeno ženama, a prema Mateju i Ivanu, Isus se i ukazao prvo ženama (u Ivanovu Evanđelju Mariji Magdaleni). U to vrijeme, smatralo se, da žene nisu ovlaštene naučavati. Stoga je iznenađenje, da se uskrsnuli Isus prvo pokazao ženama i poslao ih, da jave Petru i drugim apostolima. U Evanđeljima, posebno sinoptičkima, žene imaju ključnu ulogu kao svjedokinje Isusove smrti, polaganja u grob i otkrića praznoga groba. Smatra se, da se time povećala vjerodostojnost svjedočanstva, jer bi se u židovskoj i grčko - rimskoj kulturi očekivalo, da svjedoci budu društveno priznati muškarci, a ne "neke ožalošćene žene".Ben Witherington III, What have they done with Jesus (San Francisco: Harper Collins, 2006), p. 50.
Britanski teolog C. H. Dodd tvrdi, da je Ivanovo Evanđelje autentično, jer nitko ne bi izmislio podatak, da se Isus prvo ukazao "slabo poznatoj ženi" Mariji Magdaleni.C. H. Dodd, The Interpretation of the Fourth Gospel (Cambridge: Cambridge University Press, 1953) Premda su ponekad, ali jako rijetko Rimljani i Židovi uzimali žene za svjedoke.

 Iskustvo apostola

Evanđelist Luka piše u svom Evanđelju, kako je Petar potrčao na grob, u kojem je našao samo povoje. Vratio se kući, čudeći se što se dogodilo (Lk 24, 12). Ivan daje puno detaljniji opis događaja (Ivan 20, 2-10). Marija Magdalena javila je Petru i drugom učeniku, kojega je Isus ljubio (vjerojatno apostol Ivan), da je netko uzeo Gospodina iz groba. Dva apostola trčala su na grob. Onaj drugi učenik prvi je stigao, ali je iz poštovanja prema Petru pustio ga, da prvi uđe. Petar je pažljivo promatrao, a drugi je učenik odmah je povjerovao. Što je povjerovao, nije navedeno u Evanđelju. Potom su se vratili kući. U Evanđeljima po Marku i Mateju ne spominje se dolazak apostola na grob, već da je anđeo poručio pobožnim ženama, da jave učenicima, što se dogodilo.

 Ukazanja uskrsloga Isusa
200px|desno|mini|William Hole: Učenici posjećuju Isusov grob

Nakon otkrića praznoga groba, Evanđelja navode, da se uskrsli Isus više puta ukazao učenicima. Uvečer istoga dana, kada se Isus ukazao Mariji Magdaleni, ukazao se i učenicima, koji su se u strahu pred Židovima zatvorili u jednu sobu. Silno su se obradovali, kada su vidjeli Isusa. Pokazao im je ruke i bok. Toma apostol nije nazočio tome i nije vjerovao, da se Isus ukazao, dok se sam ne uvjeri i ne stavi svoj prst u mjesto čavala. I nakon osam dana, bili su prisutni svi apostoli, uključujući i Tomu. Isus je ušao kroz zatvorena vrata. Toma je povjerovao, makar evanđelist ne piše, da li je Toma stvarno dodirnuo Isusove rane.Bible Gateway (John 20) http://www.biblegateway.com/passage/?search=john%2020;&version=31 Učenici, koji su nakon Isusove smrti na križu postali preplašeni, nakon susreta s uskrslim Isusom, gorljivo su naviještali Evanđelje po tada poznatom svijetu.
Evanđelisti različito upisuju Isusovo ukazanje učenicima. Očito im nije bilo toliko stalo do preciznog opisa događaja, koliko do simboličnog izražavanja onoga u što vjeruju.

Dvojica učenika putovala su u Emaus. Putem im se ukazao Isus i s njima razgovarao, ali oni su ga prepoznali tek u Emausu kada je lomio kruh. Oba učenika su prostodušni i unatoč njihovoj gorljivoj pobožnosti, nisu u potpunosti shvatili Isusovu smrt i zašto se to trebalo dogoditi. Bila su im potrebna Isusova objašnjenja, kako bi shvatili bit događaja.

Isus se ukazao učenicima i na Tiberijadskom jezeru, gdje su bili Petar, Toma, Nataniel iz Kane Galilejske, Zebedejevi i još dva njegova učenika. Lovili su ribu, ali nisu ništa ulovili. Kada je već svanulo, pojavio se Isus i nakon šo su ponovno bacili mreže, nisu ih mogli izvući, koliko je puno bilo ribe. Nakon doručka, Isus je Petru dao prvenstveno u služenju i navijestio mu da će umrijeti proslavljajući Boga. (Iv 21, 1–19).

U Djelima apostolskim, koje je napisao apostol Luka piše, da se Isus poslije svoje muke mnogim dokazima pokazao, da je živ, ukazivao se učenicima 40 dana i govorio im o kraljevstu Božjem (Dj 1,3). Četrdeseti dan nakon uskrsnuća, Krist uzlazi na nebo, naviješta dolazak Duha Svetoga i daje nadu, da će vjernici jednom prispjeti k njemu u nebo.

Nekoliko mjeseci kasnije, na putu u Damask, ortodoksni Židov imenom Savao (rimskim imenom Pavao) iz grada Tarza doživio je susret s uskrslim Isusom. Čuo se Isusov glas: "Savle, zašto me progoniš?". Nakon toga se obratio na kršćanstvo. Par godina kasnije, postao je najpoznatiji kršćanski misionar, obratio je stotine ljudi, uspostavio desetke kršćanskih crkvi po Grčkoj i Maloj Aziji i napisao je poslanice, koje su postale dio Novoga zavjeta. Na jednom misionarskom putovanju, Pavao je putovao u Atenu i na Areopagu, zakonodavnoj vlasti u Ateni, tvrdio je, da je preko 500 ljudi vidjelo uskrsloga Krista i da su mnogi od njih tada još bili živi (1 Kor 15, 6).

Uskrsli Isus isti je Isus, koga su kroz više godina poznavali i slijedili njegovi učenici prije njegove smrti. To se u Evanđeljima vidi po više pojedinosti: Isus pokazuje svoje probodene ruke i rebra, Isus jede ribu i kruh s učenicima na Tiberijandskom jezeru itd.Pođimo zajedno, Katekizam, Kršćanska sadašnjost, Zagreb 1992. Uskrsli Krist ima i nov način postojanja. Ne ovisi o zemaljskim prirodnim zakonima, kreće se posve slobodno, dolazi i odlazi, dolazi učenicima, koji su bili iza zatvorenih vrata. Prije nego što je uzašao na nebo, uskrli Isus darovao je Duha i ostat će zauvijek prisutan sa svojim učenicima, premda ga više neće susretati na vidljiv način u ukazanjima.

 Stav drugih religija

Mormonizam

Mormoni vjeruju, da se uskrsli Isus ukazao i u Sjevernoj Americi. Zapis se nalazi u Knjizi Mormona.Book of Mormon. Third Nephi Chapter 11

Judaizam

Židovi smatraju, da Isus nije uskrsnuo, već da je Isusovo tijelo sklonjeno iste noći.

Islam

Muslimani smatraju, da Isus nije razapet na križ niti ubijen, već da je Bog njegovu dušu i tijelo uzdignuo sebi neposredno prije nego što su njegovi gonitelji došli da ga uhite. O tome u Kuranu stoji:

 I kad Alah reče: "O Isa (Isuse), dušu ću ti uzeti i k Sebi te uzdignuti." (Ali Imran, 55)

Isus je tada, kako naučava islam, upitao svoje učenike tri puta koji od njih želi da mu Bog da njegov lik, pa da mu navijeke bude drug u Raju. Sva tri puta se javio samo jedan isti mlađić, kome Bog daje lik Isusov i on biva uhićen i razapet. O tome Kuran kazuje:

I zbog riječi njihovih: "Mi smo Isaa sina Merjemina (Isusa sin Marijina), Alahova poslanika ubili, a nisu ga ni ubili niti su ga razapeli nego im se pričinilo, oni koji se razilaze u mišljenju i oni sami su u sumnji, oni o tome ne znaju ništa nego samo slijede pretpostavke, a oni ga nisu ubili zasigurno." (An-Nisa, 157)

Muslimani također vjeruju da će Isus ponovno sići na zemlju kao predznak Sudnjega dana i kada se pojavi razriješit će sva razilaženja i sumnje vezane za njega, njegovu vjeru, smrt i uskrsnuće. Islamska zajednica u Bosni i Hercegovini Bilal Hodžić: "Istina o Isau alejhisselam" 16. ožujka 2010. (pristupljeno 7. travnja 2020.)

Bahá'í

'Abdu'l-Bahá, sin utemeljitelja vjere Bahá'u'lláha, u svojim spisima vjernicima tumači da Isus nije uskrsnuo svojim fizičkim tijelom, već samo duhovnim, te se kasnije tako ukazivao svojim učenicima i sljedbenicima.Bahá'í knjižnica 'Abdu'l-Bahá: "Spisi - Ploča 192." (pristupljeno 11. travnja 2020.) Između ostalog, 'Abdu'l-Bahá kaže:
"A po pitanju uskrsnuća tijela Kristova, tri dana nakon Njegova odlaska: ovo predstavlja božanska učenja i duhovnu vjeru Njegove Svetosti Krista, koji sačinjavaju Njegovo duhovno tijelo, koje je živo i trajno navijeke." (Ploča br. 192)

 Galerija

 Unutarnje poveznice
 Uskrs
 Isus

 Vanjske poveznice
 Bruce, FF, The New Testament Documents: Are They Reliable?, 1985, Downers Grove, IL: InterVarsity Press
 Catholic Encyclopedia, The resurrection of Jesus Christ
 Craig, William Lane, Contemporary Scholarship and the Historical Evidence for the Resurrection of Jesus Christ, 1985, Truth 1 89–95
 Yamauchi, Edwin, Easter: Myth, Hallucination, or History?, 1974, Christianity Today

 Izvori

Kategorija:Uskrs
Kategorija:Kršćanstvo
Kategorija:Kršćanska ikonografija
Kategorija:Isus
Kategorija:Ikonografija Isusa

nl:Dood en herrijzenis van Christus#De opstanding

They see the faith of the first Christians.

Question: who wrote the first message to corinthians

They see the faith of the first Christians.

who wrote the first message to corinthians

Question: who did st paul talk to in the first message

who did st paul talk to in the first message

Question: who do christians see the faith of

Question: who do christians see in the bible

Question: what did st paul first give to corinthians

Korinćanima sv . Pavao piše : "" Doista , predadoh vam ponajprije što i primih

what did st paul first give to corinthians

Question: who wrote the first message to

Question: what do christians see in the bible

They see the faith of the first Christians .

In the First Message to the Corinthians , St. Paul writes : “ In truth , I first gave you what I received :

U njima se vidi vjerovanje prvih kršćana.

They see the faith of the first Christians. In the First Message to the Corinthians, St. Paul writes: “In truth, I first gave you what I received:

They see the faith of the first Christians.

Evangelists differ by data: in what time women visited the tomb, in the number and identity of women, the purposes of their visit, whether before the tomb, the message was transmitted to them by angels or young men, in the messages received by women and in the reaction of divine women.

Question: which group of people differ by data in the way women visited the tomb

Question: who transmitted the message to women at the tomb

who transmitted the message to women at the tomb

Question: who reacted to the messages received by women

who reacted to the messages received by women

Question: where do christians differ in their data about women visiting

where do christians differ in their data about women visiting

Question: what type of women reacted to the messages received by women

what type of women reacted to the messages received by women

Question: what data do orthodox women differ by

Evangelists differ by data : in what time women visited the tomb , in the number and identity of women , the purposes of their visit , whether before the tomb , the message was transmitted to them by angels or young men , in the messages received by women and in the reaction of divine women .

INTRODUCTION—THE NEW TESTAMENT IS THE MOST
HISTORICALLY ACCURATE BOOK
OF ANTIQUITY
Dismissing the miracles documented in the New Testament is a favorite pastime of many skeptics,
and even some religious leaders. However, this “dismissal” game gets extremely
complicated, because the miracles are so closely blended with historical facts that separating the
two soon becomes like trying to separate two different colors of modeling clay. Take, for
instance, the plight of Sir William Ramsay. His extensive education had engrained within him the
keenest sense of scholarship. Along with that sense of scholarship came a built-in prejudice about
the supposed inaccuracy of the Bible (especially the book of Acts). Ramsay noted: “... [A]bout
1880 to 1890 the book of the Acts was regarded as the weakest part of the New Testament. No one
that had any regard for his reputation as a scholar cared to say a word in its defence. The most
conservative of theological scholars, as a rule, thought the wisest plan of defence for the New
Testament as a whole was to say as little as possible about the Acts” (1915, p. 38).
As might be expected of a person trained by such “scholars,” Ramsay held the same
view—for a little while. He held the view for only a brief time, because he decided to do
what few people of his time dared to do. He decided to explore the actual Bible lands with an open
Bible—with the intention of proving the inaccuracy of Luke’s history in the book of
Acts. However, much to his surprise, the book of Acts passed every test that any historical
narrative could be asked to pass. After his investigation of the Bible lands, he was forced to
conclude:
The more I have studied the narrative of the Acts, and the more I have learned year
after year about Graeco-Roman society and thoughts and fashions, and organization in those
provinces, the more I admire and the better I understand. I set out to look for truth on the
borderland where Greece and Asia meet, and found it here [in the Book of Acts—KB]. You may press the words of Luke in a degree beyond any other historian’s, and
they stand the keenest scrutiny and the hardest treatment, provided always that the critic knows
the subject and does not go beyond the limits of science and of justice (1915, p. 89).
Renowned archaeologist Nelson Glueck put it like this: “It may be stated categorically
that no archaeological discovery has ever controverted a Biblical reference. Scores of
archaeological findings have been made which conform in clear outline or exact detail historical
statements in the Bible” (1959, p. 31).
Considering the fact that the land of Palestine in the days of the New Testament writers tossed
and turned on a sea of political, economical, and social unrest, I would say that its historical
accuracy is pretty amazing. But please remember, this argument is not being used in this
discussion to claim that the New Testament is inspired (although some have used it in this way
quite effectively). It is inserted at this point in the discussion to show that the books that
discuss the Resurrection the most have proven to be true when confronted with any checkable fact.
Travel to the Holy Lands and see for yourself if you doubt New Testament accuracy. Carry with you
an honest, open mind and a New Testament, and I assure you that you will respect the New Testament
writers as accurate historians.
ON SUPPOSED CONTRADICTIONS BETWEEN THE GOSPELS
So, maybe the New Testament documents are accurate when they discuss historical and
geographical information. But what about all the alleged contradictions between the Gospel
accounts of the Resurrection? Charles Templeton, in his book Farewell to God, devoted
several pages to comparisons among the statements from the four Gospels, at the end of which he
stated: “The entire resurrection story is not credible” (1996, p. 122). Another well-known preacher-turned-skeptic, Dan Barker, delights in attempting to find contradictions in the
different accounts of the resurrection. In his book Loosing Faith in Faith, he filled seven
pages with a list of “contradictions” that he found among the narratives. Eventually he
stated: “Christians, either tell me exactly what happened on Easter Sunday, or let’s
leave the Jesus myth buried...” (1992, p. 181) Interestingly, it should be noted that the
fact that Barker asks for “exact” details about a day in ancient history that happened
almost 2,000 years ago speaks loudly of the legitimacy of the resurrection story. Since no other
day in ancient history could ever be examined with such scrutiny. Historians today cannot tell
“exactly” what happened on July 4, 1776 or April 12, 1861, but Christians are asked to
give the “exact” details of Christ’s resurrection? Furthermore, these requested
details can be (and have been) supplied by the Gospel writers—without contradiction.
Let’s examine the evidence.
HEAD ON COLLUSION
Collusion: “A secret agreement between two or more parties for a fraudulent, illegal, or
deceitful purpose” (page 363, The American Heritage Dictionary of the English
Language, fourth edition, 2000, p. 363). Even if we have not heard the word before, most of us
understand the situation it describes. Suppose four bank robbers don their nylon-hose masks, rob
the city bank, stash the cash away in a nearby cave, and each go back to his own house until the
police search blows over. The first robber hears a knock on his door. He opens it to find a
policeman who “just wants to ask him a few questions.” The officer asks, “Where
were you and what where you doing on the night of June 1, 2001?” The thief promptly answers,
“I was at Joe Smith’s house watching television with three other friends.” The
policeman gets the three friends’ names and addresses and visits each one of their homes.
Every robber tells the exact same story. Was it true? Absolutely not! But did the stories all
sound exactly the same, with seemingly no contradictions? Yes.
Now, let’s fit this principle into our discussion of the resurrection narratives. If every
single narrative describing the resurrection sounded exactly the same, what do you think would be
said about the narratives? “They must have copied each other.” In fact, in other areas
of Christ’s life besides the resurrection story, when the books of Matthew and Luke give the
same information as the book of Mark, many people today claim that they must have copied Mark,
because it is thought to be the earliest of the three books. Another raging question in
today’s upper echelons of biblical scholarship is whether Peter copied Jude in 2 Peter
2:4-17, or whether Jude copied Peter, because the two segments of scripture sound so similar.
Amazingly, however, the Bible has not left the prospect of collusion open to the resurrection
narratives. Indeed, legitimately it cannot be denied that the resurrection accounts come to us
from various independent sources. Tad S. Clements, in his book Science Versus Religion
, vigorously denied that there is enough evidence to believe in the resurrection. However, he
acknowledged: “There isn’t merely one account of Christ’s resurrection but rather
an embarrassing multitude of stories that disagree in significant respects” (1990, p. 193).
And he makes it clear that the Gospels are separate accounts of the same story. Dan Barker
admitted the same when he boldly stated: “Since Easter [the resurrection story—KB] is told by five different writers, it gives one of the best chances to
confirm or disconfirm the account. Christians should welcome the opportunity” (1992, p. 179).
One door, which everyone involved in the resurrection discussion admits has been locked forever by
the resurrection accounts, is the dead-bolted door of collusion.
DEALING WITH “DISCREPANCIES”
Of course it will not be possible, in these few paragraphs, to deal with every alleged
discrepancy between the resurrection accounts. But some helpful principles will be set forth that
can be used to show that no genuine contradiction between the resurrection narratives has been
found.
Addition Does Not a Contradiction Make
Suppose a man is telling a story about the time he and his wife went shopping at the mall. The
man mentions all the great places in the mall to buy hunting supplies and cinnamon rolls. But the
wife tells about the same shopping trip, yet mentions only the places to buy clothes. Is there a
contradiction just because the wife mentions clothing stores while the husband mentions only
cinnamon rolls and hunting supplies? No. They are simply adding to (or supplementing) each
other’s story to make it more complete. That happens in the resurrection accounts quite
often.
For example, the Gospel of Matthew names “Mary Magdalene and the other Mary” as women
who visited the tomb early on the first day of the week (Matthew 28:1). Mark cites Mary Magdalene,
Mary the mother of James, and Salome as the callers (Mark 16:1). Luke mentions Mary Magdalene,
Joanna, Mary the mother of James, and “the other women” (Luke 24:10). Yet John mentions
Mary Magdalene visiting the tomb early on Sunday (John 20:1). (Dan Barker cites these different
names as discrepancies and contradictions on page 182 of his book.) Do these different lists
contradict one another? No, not in any way. They are supplementary, adding names to make the list
more complete. But they are not contradictory. If John had said “only Mary Magdalene
visited the tomb,” or if Matthew stated, “Mary Magdalene and the other Mary were the
only women to visit the tomb,” then there would be a contradiction. As it stands, no
contradiction occurs. To further illustrate this point, suppose that you have 10 one-dollar bills
in your pocket. Someone comes up to you and asks, “Do you have a dollar bill in your
pocket?” Naturally, you respond in the affirmative. Suppose another person asks, “Do you
have five dollars in your pocket?,” and again you say yes. Finally, another person asks,
“Do you have ten dollars in your pocket?” and you say yes for the third time. Did you
tell the truth every time? Yes. Were any of your answers contradictory? No. Were all three
statements about the contents of your pockets different? Yes—supplementation not
contradiction.
Also fitting into this supplementation discussion are the angels, men, and young man described
in the different resurrection accounts. Two “problems” arise with the entrance of the
“holy heralds” at the empty tomb of Christ. First, how many were there? Second, were
they angels or men? Since the former question deals with supplementation, we will discuss it
first. The account in Matthew cites “an angel of the Lord who descended from heaven” and
whose “appearance was as lightning, and his raiment white as snow” (28:2-5). Mark’s
account presents a slightly different picture of “a young man sitting on the ride side,
arrayed in a white robe” (16:5). But Luke mentions that “two men stood by them [the
women—KB] in dazzling apparel” (24:4). And, finally, John
writes about “two angels in white sitting, one at the head, and one at the feet, where the
body of Jesus had lain” (20:12). Do any of these accounts contradict any of the others as to
the number of men or angels at the tomb? Factoring in the supplementation rule, we must
answer, “No.” Although the accounts are quite different, they are not contradictory as
to the number of messengers. Mark does not mention “only a young man,” nor does
Luke say there were “exactly two angels, no less or no more.” Was there one
messenger at the tomb? Yes. Were two there as well, Yes. No contradiction here.
The second question concerning the messengers is their identity: Were they angels or were they
men? Most people who are familiar with the Old Testament have no problem answering this question.
Genesis chapters 18 and 19 mention three men who came to visit Abraham and Sarah. These men stay
for a short time, and then two of them continued on to visit the city of Sodom. Yet the Bible
tells us in the first verse of Genesis 19 that these “men” were actually angels. But
when the men of Sodom came to do violence to these angels, the city dwellers asked: “Where
are the men that came in to thee this night” (Genesis 19:5). Throughout the two chapters, the
messengers are referred to as men and as angels with equal accuracy. They looked like, talked
like, walked like, and sounded like men. Were they men? Yes. Were they angels? Yes.
To illustrate, suppose you saw a man sit down at a park bench and take off his right shoe. As
you watched, he began to pull out an antenna from the toe of the shoe and a number pad from the
heel. He proceeded to dial a number and began to talk to someone over his “shoe phone.”
If you were going to write down what you saw, could you accurately say that the man dialed a
number on his shoe? Yes. Could you say that he dialed a number on his phone? Indeed you could. The
shoe had a heel, a sole, a toe, and everything else germane to a shoe, but it was much more than a
shoe. In the same way, the messengers at the tomb would accurately be described as men—they
had a head held in place by a neck, perched on two shoulders, a body complete with arms and legs,
etc. Thus, they were men, but they were much more than men, so they were just as accurately
described as angels, holy messengers sent from God to deliver an announcement to certain people.
Taking into account the fact that the Old Testament often uses the term “men” to
describe angels, it is fairly easy to show that no contradiction exists concerning the identity of
the messengers.
Perspective Plays a Part
What we continue to see in the independent resurrection narratives is not contradiction, but
merely a difference in perspective. For instance, suppose a man had a 4x6-inch index card that was
solid red on one side and solid white on the other. Further suppose that he stood in front of a
large crowd, asked all the men to close their eyes, showed the women in the audience the red side
of the card, and then had them write down what they saw. Suppose, further, that he had all the
women close their eyes, showed the men the white side of the card, and had them write down what
they saw. One group saw a red card, and one group saw a white card. When their answers are
compared, it looks at first like they are contradictory, yet they are not. The reason the
descriptions look contradictory is because the two groups had a different perspective, each
looking at a different side of the card. The perspective phenomenon plays a big part in everyday
life. In the same way that no two witnesses ever see a car accident the exact same way, none of
the witnesses of the resurrected Jesus saw the activities from the same angle as the others.
I have not dealt with every alleged discrepancy in the resurrection accounts in this section.
However, I have discussed some of the major ones that can be shown to be supplementation or items
viewed from a difference of perspective. An honest study of the remaining “problems”
reveals that not a single legitimate contradiction exists among the narratives—they are
different, but they are not contradictory. Furthermore, the differences prove that no collusion
took place, and instead offer the diversity that would be expected from different individuals
relating the same event.
REFERENCES
Barker, Dan (1992), Loosing Faith in Faith (Madison, WI: Freedom from Religion
Foundation).
Clements, Tad S. (1990), Science vs. Religion (Buffalo, NY: Prometheus).
Glueck, Nelson (1959), Rivers in the Desert: A History of the Negev (New York: Farrar,
Strauss, and Cudahy).
Ramsay, William (1915), The Bearing of Recent Discovery on the Trustworthiness of the New
Testament (Grand Rapids, MI: Baker, 1975 reprint).
Templeton, Charles (1996), Farewell to God (Ontario, Canada: McClelland and Stewart).
<!-- <p>
Copyright © 2002 Apologetics Press, Inc. All rights reserved.
We are happy to grant permission for items in the "Alleged Discrepancies" section to be reproduced in their entirety, as long as the following stipulations are observed: (1) Apologetics Press must be designated as the original publisher; (2) the specific Apologetics Press Web site URL must be noted; (3) the authors name must remain attached to the materials; (4) any references, footnotes, or endnotes that accompany the article must be included with any written reproduction of the article; (5) alterations of any kind are strictly forbidden (e.g., photographs, charts, graphics, quotations, etc. must be reproduced exactly as they appear in the original); (6) serialization of written material (e.g., running an article in several parts) is permitted, as long as the whole of the material is made available, without editing, in a reasonable length of time; (7) articles, in whole or in part, may not be offered for sale or included in items offered for sale; and (8) articles may be reproduced in electronic form for posting on Web sites pending they are not edited or altered from their original content and that credit is given to Apologetics Press, including the web location from which the articles were taken.
For catalog, samples, or further information, contact:
Apologetics Press
230 Landmark Drive
Montgomery, Alabama 36117
U.S.A.
Phone (334) 272-8558
http://www.apologeticspress.org

Question: what do the differences in the gospels eliminate the possibility of

what do the differences in the gospels eliminate the possibility of

Question: what is the difference between the gospels

what is the difference between the gospels

Question: the differences in the gospels eliminate the possibility of what

the differences in the gospels eliminate the possibility of what

Question: the differences between the four reports in the gospels largely eliminate the possibility that the evangel

Question: who has studied events independently of others

who has studied events independently of others

Question: how many gospels are there in the bible

[ 1].pdf According to the church basics , the differences between the four reports in the Gospels largely eliminate the possibility that the evangelists wrote false facts .

On the contrary , they show that every evangelist has studied events independently of others .

[1].pdf According to the church basics, the differences between the four reports in the Gospels largely eliminate the possibility that the evangelists wrote false facts. On the contrary, they show that every evangelist has studied events independently of others.

Jesus entered through the closed door.

Evangelists write Jesus’ instructions differently to the disciples.

John 20
New International Version
The Empty Tomb(A)
20 Early on the first day of the week, while it was still dark, Mary Magdalene(B) went to the tomb and saw that the stone had been removed from the entrance.(C) 2 So she came running to Simon Peter and the other disciple, the one Jesus loved,(D) and said, “They have taken the Lord out of the tomb, and we don’t know where they have put him!”(E)
3 So Peter and the other disciple started for the tomb.(F) 4 Both were running, but the other disciple outran Peter and reached the tomb first. 5 He bent over and looked in(G) at the strips of linen(H) lying there but did not go in. 6 Then Simon Peter came along behind him and went straight into the tomb. He saw the strips of linen lying there, 7 as well as the cloth that had been wrapped around Jesus’ head.(I) The cloth was still lying in its place, separate from the linen. 8 Finally the other disciple, who had reached the tomb first,(J) also went inside. He saw and believed. 9 (They still did not understand from Scripture(K) that Jesus had to rise from the dead.)(L) 10 Then the disciples went back to where they were staying.
Jesus Appears to Mary Magdalene
11 Now Mary stood outside the tomb crying. As she wept, she bent over to look into the tomb(M) 12 and saw two angels in white,(N) seated where Jesus’ body had been, one at the head and the other at the foot.
13 They asked her, “Woman, why are you crying?”(O)
“They have taken my Lord away,” she said, “and I don’t know where they have put him.”(P) 14 At this, she turned around and saw Jesus standing there,(Q) but she did not realize that it was Jesus.(R)
15 He asked her, “Woman, why are you crying?(S) Who is it you are looking for?”
Thinking he was the gardener, she said, “Sir, if you have carried him away, tell me where you have put him, and I will get him.”
16 Jesus said to her, “Mary.”
She turned toward him and cried out in Aramaic,(T) “Rabboni!”(U) (which means “Teacher”).
17 Jesus said, “Do not hold on to me, for I have not yet ascended to the Father. Go instead to my brothers(V) and tell them, ‘I am ascending to my Father(W) and your Father, to my God and your God.’”
18 Mary Magdalene(X) went to the disciples(Y) with the news: “I have seen the Lord!” And she told them that he had said these things to her.
Jesus Appears to His Disciples
19 On the evening of that first day of the week, when the disciples were together, with the doors locked for fear of the Jewish leaders,(Z) Jesus came and stood among them and said, “Peace(AA) be with you!”(AB) 20 After he said this, he showed them his hands and side.(AC) The disciples were overjoyed(AD) when they saw the Lord.
21 Again Jesus said, “Peace be with you!(AE) As the Father has sent me,(AF) I am sending you.”(AG) 22 And with that he breathed on them and said, “Receive the Holy Spirit.(AH) 23 If you forgive anyone’s sins, their sins are forgiven; if you do not forgive them, they are not forgiven.”(AI)
Jesus Appears to Thomas
24 Now Thomas(AJ) (also known as Didymus[a]), one of the Twelve, was not with the disciples when Jesus came. 25 So the other disciples told him, “We have seen the Lord!”
But he said to them, “Unless I see the nail marks in his hands and put my finger where the nails were, and put my hand into his side,(AK) I will not believe.”(AL)
26 A week later his disciples were in the house again, and Thomas was with them. Though the doors were locked, Jesus came and stood among them and said, “Peace(AM) be with you!”(AN) 27 Then he said to Thomas, “Put your finger here; see my hands. Reach out your hand and put it into my side. Stop doubting and believe.”(AO)
28 Thomas said to him, “My Lord and my God!”
29 Then Jesus told him, “Because you have seen me, you have believed;(AP) blessed are those who have not seen and yet have believed.”(AQ)
The Purpose of John’s Gospel
30 Jesus performed many other signs(AR) in the presence of his disciples, which are not recorded in this book.(AS) 31 But these are written that you may believe[b](AT) that Jesus is the Messiah, the Son of God,(AU) and that by believing you may have life in his name.(AV)
Footnotes
- John 20:24 Thomas (Aramaic) and Didymus (Greek) both mean twin.
- John 20:31 Or may continue to believe
Holy Bible, New International Version®, NIV® Copyright ©1973, 1978, 1984, 2011 by Biblica, Inc.® Used by permission. All rights reserved worldwide.
NIV Reverse Interlinear Bible: English to Hebrew and English to Greek. Copyright © 2019 by Zondervan.

Question: who announced the gospel after jesus died

Učenici , koji su nakon Isusove smrti na križu postali preplašeni

Jesus entered through the closed door.

Evangelists write Jesus’ instructions differently to the disciples.

who announced the gospel after jesus died

Question: who believed that the disciples really touched the wounds of jesus

Jesus entered through the closed door.

who believed that the disciples really touched the wounds of jesus

Question: how did jesus enter the bible

Jesus entered through the closed door.

Question: who did the disciples meet on the cross

Jesus entered through the closed door.

Question: how did the disciples react after jesus died

Jesus entered through the closed door.

how did the disciples react after jesus died

Question: what is the name of the book in john 20

Jesus entered through the closed door.

Question: where did jesus enter the bible

Jesus entered through the closed door.

Thomas believed , even if the evangelist does n’t write , whether Thomas really touched the wounds of Jesus . Bible Gateway ( John 20 ) ; & version=31 The disciples , who , after Jesus ’ death on the cross became scared , after meeting with the resurrected Jesus , hotly announced the Gospel throughout the then - known world .

Evangelists write Jesus ’ instructions differently to the disciples .

Isus je ušao kroz zatvorena vrata. Toma je povjerovao, makar evanđelist ne piše, da li je Toma stvarno dodirnuo Isusove rane.Bible Gateway (John 20) ;&version=31 Učenici, koji su nakon Isusove smrti na križu postali preplašeni, nakon susreta s uskrslim Isusom, gorljivo su naviještali Evanđelje po tada poznatom svijetu. Evanđelisti različito upisuju Isusovo ukazanje učenicima.

Evanđelisti različito upisuju Isusovo ukazanje učenicima.

Jesus entered through the closed door. Thomas believed, even if the evangelist doesn’t write, whether Thomas really touched the wounds of Jesus.Bible Gateway (John 20) ;&version=31 The disciples, who, after Jesus’ death on the cross became scared, after meeting with the resurrected Jesus, hotly announced the Gospel throughout the then-known world. Evangelists write Jesus’ instructions differently to the disciples.

Evangelists write Jesus’ instructions differently to the disciples.

Jesus entered through the closed door.

Muslims also believe that Jesus will rise again on the earth as a prejudice to the Day of Judgment and when He appears, He will solve all the disagreements and doubts related to Him, His faith, Death and Resurrection.

Istina o Isau alejhisselam
Tek što su sa izloga širom Evrope poskidani novogodišnji ukrasi odmah nakon toga osvanuli su motivi uskršnjih jaja, zečića i dr. Ovim kršćani najavljuju svoj najveći praznik a to je Uskrs. Kršćani i muslimani zajedno predstvaljaju dvije najveće vjerske religije gdje imaju dosta dodirnih tačaka ali ujedno i velikih razilaženja. Najčešće debatirana tema jeste upravo rođenje i smrt pretposljednjeg Allahovog poslanika Isa a.s. Ovim tekstom bih želio da pobliže upozamo šta kršćani govore o Uskrsu kao i o tome šta Islam na sve to kaže. Znamo dobro da je Kur'an došao da potvrdi prijašnje objave i da u spornim pitanjima donese zaključnu riječ. Stoga pogledajmo stav kršćana u vezi Uskrsa a zatim stav Islama.
Kršćani kažu za Isa a.s. tj. Jesusa kao i za njegovo uskrsnuće iz mrtvih sljedeće:
„Prije otprilike 2000 godina rodio se jedan neobičan čovjek. Neobičan, jer se nazivao Božijim Sinom. Bilo je onih, koji su ga smatrali idealistom. Bilo je i drugih, koji su ga smatrali lašcem i šarlatanom. Neki su ga smatrali običnim luđakom, pa čak su mislili i da je opsjednut zlim duhovima. Bilo je, međutim, i onih, koji su vjerovali njegovim riječima i smatrali ga Bogom, Stvoriteljem i Otkupiteljem od grijeha - Mesijom. Svojim je djelima, taj čovjek, Isus iz Nazareta, pružao brojne dokaze u prilog vjerovanju ovih posljednjih: činio je čuda, proricao budućnost, iscjeljivao bolesne, čak je i nekoliko umrlih oživio, i to ne medicinskim sredstvima. Jedna od stvari o kojima je prilično često govorio bilo je ispunjenje Mojsijevoga zakona - zakona koji je Bog dao izraelskom narodu - u Njemu samome. Govorio je o tome, da će ga bezbožnici uhvatiti i ubiti, a da će on trećega dana ustati iz mrtvih. Tako je i bilo. Njegovi učenici nisu shvatili te riječi sve dok im se nije ukazao nakon svoje smrti, pokopa i uskrsnuća, ali su ipak shvatili. Poslije su se pojavili mnogi, koji su željeli osporiti istinitost tvrdnji onih, koji su svjedočili da je Isus Nazarećanin ustao iz mrtvih; da je bio mrtav, a sada je živ. Govorili su da su zapravo učenici ukrali njegovo tijelo pa počeli pričati bajke, no to jednostavno nije bila istina, jer je Isusov grob bio pod jakom stražom. Potom su govorili da su se Isusove riječi ostvarile, ali u nekakvoj duhovnoj, alegoričnoj sferi; da je Isus živ u sjećanjima onih koji su ga poznavali. Međutim takve su priče najobičnije besmislice. Od toga su se vremena pojavili mnogi koji su željeli osporiti činjenicu da je Isus uskrsnuo, a i dan-danas svijet obiluje njima, no nikome to nije pošlo za rukom. Naprotiv, mnogi koji su pokušali naći znanstvene dokaze da Isus nije uskrsnuo, na kraju su pali na koljena i zamolili uskrsloga Krista, da im oprosti grijehe! Nema tu, naime, nikakve alegorije: u Bibliji je pisano da je Isus uskrsnuo, a to ne znači ništa drugo, nego upravo to što piše: da je Isus uskrsnuo! Bilo bi puno manje problema i na svijetu i u crkvi kada bi ljudi čitali Bibliju onako kako piše, ne namećući joj svoja kvaziproduhovljenja, a često i vrlo duhovita shvaćanja.
Uskrsnuće Isusa Krista jedan je od najključnijih događaja o kojima Biblija piše, zašto? Zato što je Isusovo uskrsnuće označilo konačno razrješenje jednoga dugoga rata kozmičkih razmjera, rata koji se odigravao u nebeskim sferama, ali ne alegoričnim, nego itekako stvarnim, rata između Boga i sotone. Nije to rat između dobra i zla, između dva relativna filozofska pojma koji postoje da bi jedan drugoga uravnotežili. To je rat između dobroga i pravednoga Boga i zlog otpadnika sotone, koji se drznuo izjednačavati se sa Bogom i pobuniti se protiv njega.
Uskrsnuće Isusa Krista predstavlja temelj kršćanske vjere. Da Krist nije uskrsnuo, kršćanska crkva ne bi imala apsolutno nikakav osnov za svoje postojanje. Nikakav. Ni sva ona čuda i ozdravljenja ne bi bila dovoljna. Apostol Pavao je napisao vjernicima u korintskoj crkvi (1. Korinćanima 15,14.17): "Ako li Krist nije uskrsnuo, onda je neosnovano naše propovijedanje, neosnovana je i vaša vjera... A ako Krist nije uskrsnuo, bez ikakve je vrijednosti vaša vjera; vi ste još u svojim grijesima." Bez Kristova uskrsnuća se Kristova crkva ne bi niti održala.
Krist je umro da mi ne bismo morali umrijeti, već da bismo živjeli. Radi nas je Krist postao grijeh - ne grješnik, već grijeh - kako bismo se mi mogli osloboditi prokletstva grijeha. Krist je stao na naše mjesto, kako bismo mi mogli stati na njegovo. Pretrpio je smrt koju smo mi zaslužili, da bi nam dao život koji pripada njemu. Bog nas je toliko volio, da je sam došao podnijeti svoju kaznu za naš neposluh i zamijenio nas, kako bismo mi mogli živjeti njegovim životom."[1]
Dakle, ovako kršćani govore o Isa a.s. i njegovom uskrsnuću. Normalno da mi kao muslimani koji smatraju Isa a.s., pretposljednjim Allahovim poslanikom kojeg volimo i poštujemo, normalno je da se pitamo da li je ovo istina i šta Kur‘an kaže na sve ovo? Da li je Isa a.s. doista ubijen? Da li je razapet na križu? Da li je uskrsnuo iz mrtvih? Da li će ponovo doći na zemlju i kako?
Sve su ovo pitanja na koja nam direktno odgovara niko drugi do li Allah Uzvišeni u svojoj Časnoj Knjizi Kur‘ani Kerimu.
Ibn Kesir u svom čuvenom tefsiru o ovom događaju kaže ovako: «Jevreji, pošto je Allah poslao Isaa, sina Merjemina, s jasnim Dokazima i uputom, zavidjeli su mu na poslanstvu i očitim mudžizama kojima je, uz Allahovu dozvolu, mrtve oživljavao, liječio slijepe i gubave, oblikovao od zemlje pticu pa dahnuo u nju, te je ptica, uz dozvolu Moćnog i Uzvišenog Allaha, poletjela. Unatoč tome, negirali su ga, suprotstavljali su mu se, mučili ga na sve moguće načine tako da je Allahov poslanik Isa, a.s., prestao stanovati s njima u istome mjestu, pa su on i njegova majka često putovali. Ni to ih nije zadovoljilo, pa su poduzeli korake protiv njega i kod vladara Damaska. U to vrijeme to je bio čovjek koji je obožavao zvijezde, pripadao je grčkom narodu. Jevreji su obavijestili ovog vladara da u Svetom hramu ima jedan čovjek koji zavodi ljude, dovodi ih u zabludu i protiv kralja podiže podanike.
Vladar se rasrdio i napisao svom namjesniku u Svetom hramu da spomenutu osobu uhvate, te ga razapnu i da mu na glavu stave trnje. Pošto je pismo stiglo, po njemu se postupilo, pa su namjesnik i grupa jevreja otišli do stana u kojem je bio Isa, a.s., sa grupom od 12 ili 13 drugova. Kaže se da je to bilo u petak u predvečerje. Opkolili su ga, pa pošto ih je opazio i vidio da će zasigurno doći do njega ili će on izići njima, rekao je svojim drugovima: "Koji od vas pristaje da mu se da moj lik, bit će moj drug u Džennetu?" Na to se jedan mladić prijavio, a on kao da mu nije pridavao važnosti, pa je to ponovio drugi i treći put, i svaki put se javljao samo taj mladić. Pa je rekao: "Ti si on", a Allah je učinio da liči na Isaa, kao da je on. Otvorio se prozorčić na krovu kuće, Isaa je zahvatio drijemež kao da spava, pa je u takvom stanju uzdignut na nebo. A Uzvišeni Allah kaže:
إِذْ قَالَ اللَّهُ يَا عِيسَىٰ إِنِّي مُتَوَفِّيكَ وَرَافِعُكَ إِلَيَّ
I kad Allah reče: "O Isa, dušu ću ti uzeti i k Sebi te uzdignuti."[2]
Pošto je Isa uzdignut, ta grupa je izišla. Kad su mladića jevreji vidjeli, mislili su da je Isa, pa su ga uhvatili noću i razapeli, stavivši mu trnje na glavu. Tako su jevreji očito pokazali da su radili na njegovome razapinjanju i time su se ponosili i hvalisali. Kršćani su im povjerovali, uslijed svog neznanja i nedostatka pameti, izuzev onih koji su bili sa Mesihom u kući; oni su mislili kao što su mislili jevreji, da je Isa, a.s., razapet.
Allah je problem objasnio i objelodanio u Kur'anu časnom, koji je objavio svom plemenitom Poslaniku. Allah Uzvišeni, Koji najistinitije govori, Koji zna sve tajne i skrivene misli, Koji zna šta je bilo i šta će biti, kaže:
وَقَوْلِهِمْ إِنَّا قَتَلْنَا الْمَسِيحَ عِيسَى ابْنَ مَرْيَمَ رَسُولَ اللَّهِ وَمَا قَتَلُوهُ وَمَا صَلَبُوهُ وَلٰكِن شُبِّهَ لَهُمْ وَإِنَّ الَّذِينَ اخْتَلَفُوا فِيهِ لَفِي شَكٍّ مِّنْهُ مَا لَهُم بِهِ مِنْ عِلْمٍ إِلَّا اتِّبَاعَ الظَّنِّ وَمَا قَتَلُوهُ يَقِينًا
„I zbog riječi njihovih; Mi smo Isaa sina Merjemina, Allahova poslanika ubili, a nisu ga ni ubili niti su ga razapeli nego im se pričinilo, oni koji se razilaze u mišljenju i oni sami su u sumnji, oni o tome ne znaju ništa nego samo slijede pretpostavke, a oni ga nisu ubili zasigurno". [3]
Islam tvrdi da Isa a.s., nije ubijen i mi u to vjerujemo. Allah ga je uzdigao sebi i on će se ponovo pojaviti, ponovo će sići na zemlju kao predznak sudnjega dana i kada se pojavi dokinuće sva razilaženja i sumnje vezane za njega, njegovu vjeru, smrt i uskrsnuće.
Bilal Hodžić
[1] Davor Edelinski-Sionska truba

Question: who believes jesus will rise again on the earth

who believes jesus will rise again on the earth

Question: muslims believe that jesus will rise again on earth as a prejudice to

dana i kada se pojavi razriješit će sva razilaženja i sumnje vezane za njega , njegovu vjeru

muslims believe that jesus will rise again on earth as a prejudice to

Question: what are the three phases of jesus faith

what are the three phases of jesus faith

Question: muslims believe that jesus will rise again on the earth as a prejudice

Question: what do muslims believe jesus will solve when he appears

i sumnje vezane za njega , njegovu vjeru

what do muslims believe jesus will solve when Uskrsnuće Isusa Krista appears

Question: who do muslims believe will rise again on the earth

who do muslims believe will rise again on the earth

Question: what do muslims believe jesus will solve all the disagreements and doubts related

Muslims also believe that Jesus will rise again on the earth as a prejudice to the Day of Judgment and when He appears , He will solve all the disagreements and doubts related to Him , His faith , Death and Resurrection .

(Accessed on April 11, 2020)

Question: when will the bahá'u'lláh book be released

(Accessed on April 11, 2020)

when will the bahá'u'lláh book be released

Question: what type of body did jesus resurrect with

(Accessed on April 11, 2020)

what type of body did jesus resurrect with

Question: isusa krista is the founder of which religion

(Accessed on April 11, 2020)

isusa krista is the founder of which religion

Question: who is the son of the founder of the faith of bahá

(Accessed on April 11, 2020)

who is the son of the founder of the faith of bahá

Question: who is the founder of the religion of bahá

(Accessed on April 11, 2020)

who is the founder of the religion of bahá

Question: when is isusa krista coming out

(Accessed on April 11, 2020)

Question: what did abdu'l-bahá say about jesus

Jesus did not resurrect with his physical body

Isus nije uskrsnuo svojim fizičkim tijelom

(Accessed on April 11, 2020)

Jesus did not resurrect with his physical body

Question: who did jesus appear to in the bible

(Accessed on April 11, 2020)

' Abdu'l - Bahá , the son of the founder of the faith of Bahá'u'lláh , in his writings explains to the believers that Jesus did not resurrect with his physical body , but only spiritual , and later so appeared to his disciples and followers .

'Abdu'l-Bahá, the son of the founder of the faith of Bahá'u'lláh, in his writings explains to the believers that Jesus did not resurrect with his physical body, but only spiritual, and later so appeared to his disciples and followers. (Accessed on April 11, 2020)


Islam (arapski: الإسلام; latinično: al-'islām, predanost Bogu), monoteistička svjetska religija utemeljena je u Arabiji u VII. stoljeću. Utemeljio ju je Muhammed, a njezini sljedbenici nazivaju se muslimani. Pripada tipu objavljene i pravne religije. Islam znači religiju (din), stav predanosti Bogu (iman) i civilizaciju (ovozemaljsko uređenje zajednice po islamskim zakonima). Islamska era počinje 622., kad se Muhammed sa svojim pristašama seli iz Meke (gdje su se tadašnji Arapi protivili širenju islama) u Medinu (hidžra).

 Nastanak i izvori

Islam se razvija u VII. stoljeću u polunomadskome politeističkom društvu Arabijskog poluotoka, gdje je već bilo gradova s trgovačkom elitom. Karavane iz Meke i Jathriba (Medina) prometuju sa Sirijom i Palestinom, koje su onda bile unutar kršćanskoga Bizantskog Carstva. Na sjeveroistoku je zarathustrističko Perzijsko Carstvo, na jugu nestorijanski Jemen, a na zapadu, s one strane Crvenog mora, monofizitska Etiopija. U Medini i nekim drugim arapskim gradovima živjele su dobro organizirane židovske zajednice.

Islam, poput judaizma i kršćanstva, njeguju strog monoteizam. Islam je nastao usavršavanjem prethodnih abrahamskih religija. Kako su se razvijali narodi i njihova svijest, tako su se mijenjali propisi. Muslimanima se smatraju ne samo sljedbenici Muhammeda, već i ljudi koji su kao Božje poslanike i Božje robove prihvatili Abrahama (Ibrahima a.s.), Mojsija (Musu a.s.), Isusa (Isaa a.s.)i td.

Kabu su predislamski Arapi preuzeli od pravovjernih čistunaca tzv. hanifa, monoteista. Poligamija je kod predislamskih Arapa označavala moć i prestiž. U islamu je, pak, imala cilj da zbrine udovice palih boraca. Musliman ne smije oženiti drugu ženu bez pristanka prve, niti smije oženiti treću bez pristanka prve dvije, niti četvrtu bez pristanka prve tri. Svaku je ženu dužan darivati u istoj mjeri i nijednu ne smije preferirati. Unatoč tim složenim poticajima i utjecajima, islam će se oblikovati kao originalna religija, plod arapskoga religijskog iskustva.
Četiri su izvora islamskog zakona:

 kuranska objava (Kuran)
 Muhamedove upute i praktični primjeri (sunet i hadis)
 jednodušna suglasnost velikih islamskih zakonoznanaca ('idžma)
 teološko razmišljanje, logičke prosudbe po analogiji (kijas)

 Vjerovanje

Islamsko vjerovanje (akaid) sadrži šest temeljnih vjerskih istina, koje vjernik prihvaća dragovoljno, u njih čvrsto vjeruje i ispovijeda ih na arapskom jeziku, na sljedeći način:

Bog – Alah

thumb|left|180px|Alahovo ime, kaligrafski ispisano
Prva i temeljna istina vjere glasi: Amentu-bilahi - Ja vjerujem u Alaha. Bez nje čovjek ne može biti musliman. Označava vjerovanje u jednoga Boga – Alaha, stvoritelja i nestvorena, svemogućeg i milosrdnog, koji je slao objave preko poslanika svim ljudima. Islam njeguje strogi monoteizam, tako da je jedino Alah bog i jedino on ima božanska svojstva, dok pripisivanje tih svojstava bilo kome drugome (širk) predstavlja teški grijeh koji izravno izvodi iz vjere. Alah je stvoritelj i upravitelj svemira, oduvijek i zauvijek živi, nije rodio, niti je rođen, i nitko mu ravan nije. On sve zna, sve vidi i sve čuje. Alahov lik nikome nije poznat, ali će čast da vide njegovo lice i s njime razgovaraju imati samo oni vjernici najčvršćega vjerovamja, koji su zaslužili da budu na najvišoj, sedmoj razini Raja.

Meleci

Druga temeljna istina glasi: Ve melai-ketihi - I vjerujem u Njegove anđele (meleke), bezgriješna duhovna bića stvorena od svjetla (nur) kako bi služila Alahu, pokoravala mu se i izvršavala njegove naredbe. Njihova je dužnost veličati boga i izvršavati zadatke koje im je on dao, a odnose se na održavanje svemira, navođenje ljudi na dobro i bilježenje njihovih djela, kažnjavanje nevjernika, nošenje Alahovog prijestolja i sl. Najpoznatiji meleki su: Džibril (Gabrijel), Mikail (Mihael), Azrail (Melek smrti) i Israfil (Rafael). Meleci su bezgriješni, ne jedu, ne piju, nisu muškog ni ženskog roda, stvoreni su od svjetla i žive od veličanja Alaha. Njihov broj poznat je samo Alahu. Ova ispovijest podrazumijeva i vjerovanje u ostale dvije skupine duhovnih bića, to su džini i njihovi zli pripadnici šejtani, koji su suprotnost od meleka, ljudima čine zlo i nagovaraju ih na grijehe i nevjerovanje, a njihov je vladar Iblis (Sotona, prkosnik).

Objave

thumb|right|250px|Prvih pet ajeta (stihova) Kura'na objavljenih Muhamedu

Treća temeljna istina glasi: Ve kutubihi - I vjerujem u Njegove Knjige (Objave), to je vjerovanje u sve četiri pisane objave, koje su objavljene poslanicima:
 Tevrat (Tora), objavljena Musi, muslimani vjeruju da su njen sveti tekst Židovi previše izmijenili i prepravili kako bi njima odgovarao
 Zebur (Psalmi Davidovi), objavljen Davudu, muslimani smatraju da je i to govor Alahov, a ne djelo Davidovo, te da su i njega Židovi obezvrijedili, izmijenili i oskvrnuli pretvorivši ih u pjesme
 Indžil (Evanđelje), objavljen Isau, muslimani smatraju da su Židovi i Indžil izmijenili, prikazujući Isu kao sina Božjega (i tako počinili širk), i time u potpunosti obezvrijedili ovu objavu, te odveli kršćane u zabludu
 Kuran, objavljen Muhamedu, najveća je Alahova objava, pečat svih prijašnjih objava, jedina neizmijenjena i neoskvrnuta objava, direktno i bez izmjene prenesen govor Alaha, temelj islamskog vjerovanja i zakona, uputa za život svakome muslimanu.

Osim velikih Alahovih objava, postoje i one male kojih ima mnogo, a to su: suhufi (svitci) - njih ima 100 (dakle ukupno postoje 104 Alahove pisane objave), i njih su primili vjerovjesnici Adem, Šit, Idriz, Nuh, Ibrahim, te risale(poslanice) i kelime (riječi), koje je Alah upućivao raznim narodima, preko njihovih vjerovjesnika.
Proroci

Četvrta temeljna istina glasi:Ve rusulihi - I vjerujem u Njegove poslanike i proroke, to je vjerovanje u proroke, odnosno poslanike, ljude za koje se zna da su poslani od Boga, kako bi na pravi put izveli narode koji su zalutali, uzoholili se, postali bogohulni ili činili nered na Zemlji. U Kuranu ih je spomenuto dvadeset pet, a najpoznatiji su: Adem (Adam), Nuh (Noa), Ibrahim (Abraham), Musa (Mojsije), Isa (Isus) i Muhamed. Muhamed je naveo da je najviše proroka poslano Židovima, te da su oni većinu njih prognali ili ubili, i da je Alah ljudskom rodu poslao 124 000 proroka. Svakom proroku Alah je dao mudžize, natprirodne sposobnosti, kako bi dokazali nevjernicima da su doista poslani od Boga. Muslimani su dužni poštovati i vjerovati u proroštvo svih u Kuranu spomenutih proroka, a Muhameda moraju slijediti, poštovati i prakticirati sve ono što je on za života radio (sunnet), te čvrsto vjerovati u sve ono što mu je od Boga objavljeno. Muslimani nakon imena svakog proroka dodaju i uzrečicu alejhi-s-selam (skraćeno: a.s.), što znači: Neka je mir i spas Božji na njega.
Sudnji dan

Peta temeljna istina vjere glasi:Ve li-jevmil-ahiri - I vjerujem u Sudnji dan, odnosno kraj svemira i početak vječnog života. Ovaj događaj, prema islamskom nauku, ima dvije etape:
 Kraj svijeta (Jevm al-kijameh) - Dan uništenja, to je dan kada će cijeli svemir biti uništen, Israfilovim prvim puhanjem u rog, dan kada će sve živo pomrijeti. Prije potpune propasti, na Zemlji će se strašnim potresom poravnati brda i doline, a od silne vrućine, Zemlja će postati bijela.
 Sudnji dan (Jevm al-ahir)- Dan polaganja računa pred Alahom, kada će svi ljudi, stojeći pred vagom Mizan, koja će biti postavljena ispred Božjeg prijestolja, odgovarati za učinjena djela, dobra ili loša, te će sukladno tome biti raspoređivani u Džennet ili Džehennem. Taj će dan nastupiti Israfilovim drugim puhanjem u rog, kada će sve mrtvo oživjeti. Ljudi će odgovarati prema knjizi svojih djela, koju su sastavili meleci Kiramen-katibin. Alah je u Kuranu obećao milost svima koji vjeruju, a Muhamed je svojim sljedbenicima obećao svoj šefat (zauzimanje kod Alaha za njih), ekskluzivno pravo koje imaju samo Muhamed i oni koji su poginuli na Alahovom putu (šehidi). Kršćanima i Židovima bit će ukazana milost,pa će im biti suđeno prema njihovim Knjigama, Tevratu, Zeburu i Indžilu, ali originalnim verzijama, ne onima koje su oni izmijenili. Oni koji su priznali poslaničku misiju Muhameda, mogu ući u Džennet, ili odslužiti kaznu u Džehenemu, pa onda ući u Dženet.

O ova dva događaja najsažetije i najzornije su opisana 99. surom Kurana, Al-Zilzal - Zemljotres. Muhamed navodi da je između ova dva dana razmak 40, međutim ne i čega (dana, godina, stoljeća...) Muslimani moraju vjerovati u ove događaje i tražiti od Alaha svakodnevno milost, spas i oprost na Sudnjem danu, te se uzdati u Muhamedov šefat.

Predodređenje

Šesta temeljna istina vjere glasi: Ve bil kaderi hajrihi ve šerihi minalahi teala - I vjerujem da sve što se događa biva Alahovom voljom i određenjem, dakle vjerovanje u predodređenje (kader). To znači da sve što se događa biva Alahovom voljom i određenjem, i nitko drugi ne može to promijeniti. Nije, međutim, predodređeno da li će ljudi izabrati put dobra ili zla, to je u njihovim rukama, a Alah unaprijed zna njihov izbor, i nadahnjuje onoga koga hoće. Vjernici vjeru u ovu istinu posebno moraju iskazati kada ih zadesi neka poteškoća (bolest, smrt bližnjih, siromaštvo...) vjerujući da o tako mora biti, jer Bog tako hoće i najbolje zna razloge za sve što je predodredio. Sudbinu cijelog svemira Alah je predodredio prije nego što ga je stvorio, te je naredio da se ona zapiše na Levhil Mahfuzu - Ploči Pomno Čuvanoj.

Dodirne točke s kršćanstvom

Muslimani vjeruju u Isu (Isusa) ali vjerovanje da je on Bog smatraju najvećim grijehom (širk). U Kuranu, jedina žena spomenuta imenom je Merjem (Marija), majka Isusova. Prema islamskom učenju, Merjem je začela bezgrešno i Božjom voljom, a njen je sin samo Božji poslanik i Božji rob, a ne Božji sin. Kada je Isa čuo da ga neki sljedbenici proglašavaju Bogom i sinom Božjim, pao je na koljena i molio Stvoritelja za oprost. Tako je nastala večernja molitva.

 Bogoštovlje i vjerska praksa

Pet stupova islama

Po islamskom učenju čovjek je religiozno biće. To se očituje ukupnim životom vjernika, a na poseban način u bogoštovnim činima (ibadet). To čini i svjetovni život (muamalat), gdje svaki musliman mora imati dobre međuljudske odnose sa svim ljudima. Stoga,sve što je dobro i pozitivno islam prihvaća, a sve što je loše kategorički odbacuje. U islamu je pet bogoštovnih dužnosti, pet stupova (arkan) islama. Te dužnosti se tiču svakog zdravog, pametnog i punoljetnog muslimana. To su islamski šarti, odnosno praktične dužnosti islama:
thumb|right|250px|Grupno izvršavanje namaza (džemat) u džamiji

Ispovijedanje vjere (šehadet)

Vjernik ispovijeda svoju pripadnost islamu izgovarajući šehadet: "Ešhedu en la ilahe ilallah, ve ešhedu en muhammeden abduhu ve resuluhu!", što znači: "Vjerujem i očitujem da nema drugog Boga, osim Alaha, i vjerujem i očitujem da je Muhamed Božji rob i Božji poslanik!". Ako osoba želi prijeći na islam, potrebno je da pred imamom, svećenikom, izgovori ove riječi. Svaki musliman dužan je ove riječi izgovarati više puta dnevno, a to i čine u sklopu pet dnevnih molitvi, gdje se ove riječi spominju najmanje dva puta.
Molitva (namaz)

Namaz ili salat je obredna molitva koju je svaki vjernik dužan obavljati svakodnevno pet puta, u točno određeno vrijeme, pri čemu se mora okrenuti prema Kabi u Meki. Postoje jutarnja, podnevna, poslije podnevna, večernja i noćna molitva. Molitva se sastoji od recitiranja Kurana, formuliranih molitava i različitih pokreta i položaja tijela. Vjernik mora biti čist da bi obavljao molitvu, a to se postiže ritualnim pranjem - abdestom. Skupna molitva (džemat) je mnogo bolja i vrednija, a obavlja se u džamiji ili na nekom drugom čistom mjestu, a predvodi je imam. Pokuđeno je i nepoželjno (mekruh) je da se molitva obavlja u vrijeme izlaska ili zalaska sunca i kada je sunce na polovini neba. Početak određenog namaskog vremena se oglašava posebnim pozivom s minareta džamije - ezanom.

Post (saum)

U islamu post predstavlja odricanje od jela, pića, pušenja, spolnih i bilo kojih drugih tjelesnih zadovoljstava, ali nepriličnog govora i ponašanja od zore do zalaska sunca, u toku devetog mjeseca islamskog kalendara, ramadana ili ramazana, koji traje trideset ili dvadeset devet dana. Osim toga, u tom blagoslovljenom mjesecu vjernici mnogo više čine i druga bogoštovna djela, te mnogo više posjećuju džamije i čitaju i proučavaju Kuran. Postoje dva obroka u ramazanu, sehur (lakši obrok prije početka posta) i iftar (obilniji obrok nakon završetka posta). Post se započinje i prekida prigodnim molitvama, uz vodu i datulje.

Milostinja (zekat)

thumb|250px|Kaba u Meki, glavno odredište hodočašća - hadža
Imućni muslimani dužni su od viška svoje imovine udijeliti 2,5% kao milostinju, zekat, za potrebe siromašnih, učenika, bolesnika, starih i iznemoglih, ali i onih koji su tek prešli na islam. Novac od zekata pak ne smije ići onima koji su u bližoj rodbinskoj vezi s davateljem. Islamska zajednica svake zemlje ima ustanovu za prikupljanje zekata. Zekat se daje na novac, zlato, srebro, stoku, poljoprivredne proizvode (žitarice, voće, povrće, med.), po točno utvrđenoj tarifi. Osim zekata, postoji i vitra, a to je dobrovoljna milostinja, dok je zekat obvezan svakome tko ispunjava uvjete za njega.
Hodočašće (hadž)

Barem jednom u životu mora se, tko to može, uputiti na hodočašće u Meku. To hodočašće je složen skup rituala koji se obavljaju u Meki i njenoj okolici, pri čemu hodočasnici, hadžije, moraju biti čisti i obučeni u ihrame - posebna bijela odijela. Da bi otišao na hadž, vjernik mora vratiti sve dugove, pomiriti se s onima s kojima se prije posvađao i ostaviti obitelji dovoljno novca za normalan život dok njega nema. Hadž se mora financirati isključivo halal novcem. Hadž se obavlja između 8. i 12. mjeseca islamskog lunarnog kalendara. Osim hadža postoji i umra, a to je dobrovoljno hodočašće u Meku, koje se može obaviti u bilo koje doba godine.

Učenje Kurana (Kiraet)
thumb|right|150 px|Indijski musliman uči Kuran
Recitiranje, odnosno čitanje i proučavanje Kuranskog teksta (kiraet) jedan je od najvećih bogoštovnih činova. Ono predstavlja posebnu duhovnu aktivnost u životu svakog vjernika. Da bi vjernik mogao učiti Kuran mora biti čist, dakle obaviti vjersko pranje (abdest), odjeven u čistu odjeću (vjernice moraju biti odjevene kao i za namaz, dakle pokriti sve osim lica, šaka i nogu do iza članaka), sjesti na lijepo mjesto, okrenuti se prema Kibli (Kabi u Meki), te lijepim i razgovijetnim glasom, smireno i skrušeno recitirati Kuranski tekst. Vjernik mora biti koncentriran na recitiranje i nastojati razumjeti tekst, pa su zbog toga najčešće u uporabi Mushafi (zbirke Kuranskog teksta) s prijevodom na jezik kojim vjernik govori i tumačem nepoznatih pojmova. Također, postoji skup pravila recitiranja Kurana, koji se naziva tedžvid i koji bi svaki vjernik trebao poznavati, uz arapsko pismo (sufar). Iako bi recitiranje Kurana moralo biti svakodnevna navika vjernika, oni to uglavnom čine tijekom svetog mjeseca Ramazana, blagdana i svetih noći, kada se ova vrsta ibadata višestruko nagrađuje. Postoji veliki broj vjernika koji znaju tekst cijelog Kurana napamet - hafizi. Muhamed je obećao vjernicima koji recitiraju i proučavaju Kuran, da će se Sveta Knjiga zalagati za njih na Sudnjem danu. Muslimani se prema Kuranu i njegovoj zbirci, Mushafu, odnose s velikim poštovanjem, tako da je on postavljen na posebno mjesto u kući i umotan u čist i namirisan ubrus.

Blagdani

Islamski kalendar (koji se još naziva i Hidžretski kalendar, jer je za početak njegovog računanja uzet najvažniji događaj u povijesti islam - Hidžra) ima 12 lunarnih mjeseci, od kojih je najsvetiji Ramazan, 9. mjesec, mjesec duhovne obnove i preporoda i cijeli se obilježava kao mjesec ibadata (bogoštovlja), te se provodi u svečanom raspoloženju i duhovnom uzdizanju. Petak (jevmul-džuma) je molitveni dan, kad mujezin s minareta (danas preko razglasa) poziva vjernike u džamiju. Ondje imam predvodi zajedničko klanjanje i drži propovijed (hutba). I ponedjeljak (jevmul-isnejn) se smatra blagoslovljenim danom, kada je lijepo započinjati sve važnije i korisnije poslove.
Najvažnija dva islamska blagdana su:
thumb|right|250px| Muslimani u Singapuru obilježavaju Ramazanski bajram
 Ramazanski bajram (Eid al-Fitr), obilježava se prvi, drugi i treći Ševvala, po završetku mjeseca Ramazana, veliki je obiteljski blagdan, kada se slavi kraj posta i Božji blagoslov. Muškarci idu u džamiju i nakon sabah-namaza (jutarnje molitve) klanjaju skupno bajram-namaz, koji uključuje i prigodnu bajramsku propovijed. Nakon toga se blagdan čestita svima vjernicima, posjeti se groblje, te se u kućama u blagdanskoj atmosferi darivaju članovi obitelji, nakon čega počinje bajramska gozba, simbol kraja posta. Drugi i treći dan se iskorištava za obilazak rodbine i susjeda. Vjernici moraju biti okupani, lijepo odjeveni i namirisani kako bi obilježili ovaj blagdan.
 Kurban bajram (Eid al-Adha), obilježava se deseti, jednaesti, dvanaesti, trinaesti i četrnaesti Zul-hidžea, blagdan je žrtve. Na ovaj blagdan svaka obitelj koja to može dužna je pribaviti jedan kurban (žrtvu) ako se radi o stoci sitnog zuba (ovan, ovca, jarac, koza), ili, ako se radi o stoci krupnoga zuba (bik, krava, deva) više obitelji može sudjelovati. Žrtva se žrtvuje u Alahovo ime, po islamskim propisima i dijeli se na tri dijela: jedan obitelj ostavlja sebi, jedan je za rodbinu i susjede, a jedan za siromašne i gladne. Ne može se žrtvovati konj, magarac, perad niti riba. Također, postoji dobna granica za životinje koje se žrtvuju. Bajram namaz, bajramska propovijed, gozba i svi drugi običaji su isti kao i kod Ramazanskog bajrama. Ovaj blagdan predstavlja sjećanje na Ibrahimovu (Abrahamovu) žrtvu i najveći je islamski blagdan.

Osim ovih blagdana u životu svih muslimana veoma važno mjesto zauzimaju i sljedeći blagdani:
 Nova hidžretska godina, obilježava se prvi Muharrema, blagdan koji se provodi s obitelji, uz prigodnu večeru i molitvu za Božji blagoslov (bereket) u novoj godini.
 Mevlud, blagdan rođenja Muhameda, obilježava se dvanaesti Rebiul-evvela, kada se vjernici okupljaju u džamijama i, poslije jacije-namaza (noćne molitve), uz recitiranje Kurana, pjevanje pobožnih pjesama (ilahija i kasida), te pripovijesti o Muhamedovom rođenju i životu, prisjećaju se svoga Vjerovjesnika.
 Dan Ašure  - Dan spasenja, obilježava se 10. Muharrema, dan kada su se dogodili mnogi za islam važni događaji, poput toga da je Nuh (Noa) sa svojom Arkom pronašao kopno, Junusa (Jonu) je riba koja ga je progutala izbacila na obalu i mnogi drugi. Na ovaj veliki dan je lijepo postiti, ali s danom prije ili poslije njega (9. ili 11. Muharrema), a priprema se i blagoslovljeno jelo ašura od 7 do 70 različitih namirnica (voća, povrća, žitarica, meda, začina), u spomen na posljednje dane plovidbe u Nuhovoj (Noinoj) Arci kada su svi članovi posade pretražili Arku i od sakupljenih ostataka hrane skuhali kašasto jelo, te tako preživjeli. Dok je ovo dan radosti za sunije, za šiije je to dan teške žalosti jer je na ovaj dan ubijen Muhamedov unuk Husein, i oni ovaj dan obilježavaju raznim procesijama, udaranjem u prsa i ritualnim bičevanjem.
 Četiri svete noći, koje obilježavaju važne događaje za islam, i prilika su za iskupljenje grijeha kroz povećano slavljenje Boga (ibadet): Lejletul - regaib ili Noć želja i nadanja - obilježava se prvog četvrtka u mjesecu Redžebu, Lejletul - miradž ili Noć uznesenja Muhameda - obilježava se 26. Redžeba, Lejletul- berat ili Noć čišćenja grijeha - obilježava se 14. Ša'bana i Lejletul - kadr ili Noć sudbine - najsvetija noć,  službeno se obilježava 27. ramazana, ali nije izrijekom kazano koja je noć Kadr, sa sigurnošću se zna da je u posljednjoj desetini mjeseca ramazana.

 Moral i pravo

Premda Kuran sadrži osnovno načelo naravnog zakona (činiti dobro, a izbjegavati zlo) pa i postavku da ljudska djela vrijede po nakani (nijjet) i unutarnjem stavu, islam je tipično pravna religija. Obiteljske, društvene i bogoštovne odnose detaljno propisuje šerijatsko pravo. Šerijat znači put k Bogu, Božji zakon, a on ima četiri izvora (Kuran, Sunnet, Idžma i Kijas). Šerijatsko pravo obuhvaća tri kategorije:

 Ibadat- bogoštovno pravo
 Munakehat - bračno-obiteljsko pravo
 Muamelat- gospodarsko i trgovačko pravo
 Ukubat- kazneno pravo

Šerijat regulira obveze i zabrane kojih ima nekoliko vrsta:

 Farz - ono što je Allah neizostavno zapovjedio, poput klanjanja pet dnevnih namaza;
 Vadžib - ono što je potrebno i ispravno, ali nije Kuranom propisano, poput milostinje koju bi bogati morali dati siromašnima pred Bajramske blagdane, da bi i oni mogli osjetiti radost Bajrama;
 Sunnet - ono što je u praksi provodio Allahov Poslanik Muhamed a.s., poput klanjanja sunneta pet dnevnih namaza;
 Mustehab - ono što pohvalno, ali nije zapovjeđeno pa nije grijeh izostaviti, poput pranja zuba;
 Mendub - ono što ne donosi ni nagradu ni kaznu, poput sjedenja;
 Mašbuh - ono što je sumnjivo, nepoznato, poput hrane za koju se ne zna sadrži li nedopuštene sastojke (svinjetinu, alkohol, krv...);
 Mekruh - ono što je nepoželjno, nemilo, pokuđeno, pa mekruh radnje ne smiju biti navikom muslimanima, poput klanjanja u vrijeme izlaska i zalaska sunca, i kada je ono na polovini neba;
 Haram - ono što je potpuno zabranjeno, konzumiranja alkohola i svinjskog mesa, laganja i sl.

Pravo tumače uleme, a u praksi po njemu sude kadije. Od VII. do IX. stoljeća razvija se islamska pravna znanost (fikh) sa svoje četiri pravne škole (mezheb): hanefijska, malikijska, šafijska i hanbelijska škola. Muslimani u Hrvatskoj uglavnom pripadaju Hanefijskom mezhebu (školi). Sva četiri mezheba ubrajaju se u sunite.

U XIX. i XX. stoljeće šerijatsko pravo doživljava krizu u susretu sa zapadnjačkim laičkim društvom i građanskim pravom. U islamskim zemljama danas se šerijatsko pravo uglavnom zadržalo na području obiteljskog prava (većina zemalja), negdje je zamijenjeno građanskim pravom (Turska), a u nekim je zemljama na snazi u cijelosti (Saudijska Arabija).

 Islamska zajednica (Uma)

Uma se okuplja oko jedinstvenoga dogmatskoga, bogoštovnoga i pravnog sustava. Jedinstvo i raznolikost dva su komplementarna obilježja te religijske zajednice. Jedinstvo proizlazi iz jednostavna i obuhvatna dogmatskog i bogoštovnog sustava, raznolikost iz različitih jezičnih, kulturnih i etničkih zajednica u koje se islam uklopio u prostoru i vremenu. Uma je nastala 622. u Medini kao religijska i politička zajednica, u kojoj se vjersko i društveno, bogoštovno i svjetovno duboko isprepleću. Muhamed je Božji poslanik (prorok), ali i državnik, vojskovođa i diplomat. Izvor političke vlasti nije javno mnijenje te dogovor i ugovor prema njemu, već Alah koji je za to ovlastio svog poslanika. To jedinstvo religijskoga i političkoga kroz povijest će obilježiti Umu i u susretu sa zapadnjačkim društvom, gdje se to dvoje razlikuje i razdvaja, nametnut će muslimanima ozbiljne probleme.
U islamu nema klera u kršćanskom smislu, nego se upućenu svjetovnjaku povjerava određena vjerska služba (mujezin, imam, hatib, muftija). Kako je u središtu islama šerijat i šerijatsko pravo, glavni su vjerski službenici pravnici teolozi (ulema). U islamskim zemljama (dar-ul-islam) muftija je u skladu sa šerijatskim pravom rješavao slučaj i donosio rješenje, a kadija ga provodio u praksi. Kalif je bio više svjetovni i politički zaštitnik islama, a ne vrhovni vjerski poglavar u užem smislu te riječi. Džamija je ne samo bogomolja (kultno mjesto) već i ustanova s popratnom vjerskom školom (mekteb, medresa) i knjižnicom (kutubhana).

Islamska zajednica na samom se svom početku (druga polovina VII. stoljeća) podijelila na sunite, haridžite i šijite. Premda je povod bio borba oko kalifata, ogranci su se s vremenom izdiferencirali pravno i dogmatski. Uz Kuran suniti prihvaćaju još tri izvora islama i šerijatskog prava (sunu, idžmu i kijas). Šijiti osporavaju treći izvor (idžma) i naglašavaju ulogu osobnog istraživanja (idžtihad). Zbog naglašavanja subjektivnog načela religioznog iskustva, šijiti su se dalje raščlanjivali na pojedine sekte (duodecimiti, septimiti, ismailiti, karmati, muteziliti). Novije su sekte šijitskog ishoda ahmadizam i babizam. Čuvajući zajednički dogmatski i bogoštovni okvir, sunizam se raščlanjuje na pravne škole i derviške redove. Suniti tvore većinu (90%) u islamu, šijiti manjinu (10%).

 Rasprostranjenost
200px|mini|Rasproširenost islama po zemljama. Zeleno su sunitske, a plavo šijitske većine.
Za Muhamedova života (medinska država) islam se proširio čitavim Arabijskim poluotokom, bilo vojnim pobjedama, bilo taktičnim pridobivanjem beduinskih plemena. Za četvorice prvih kalifa (632. – 661.) vojnim osvajanjem se proširio u Siriju, Palestinu, Irak, Perziju, Zakavkazje, Egipat i sjevernu Afriku (zlatno doba islama). Za omejidskih (661. – 750.) i abasidskih (749. – 1258.) kalifa osvojena je berberska Afrika i Španjolska, a na istoku dijelovi Indije i središnje Azije. Osmanlije su proširili islam u Maloj Aziji i po Balkanu. No islam se nije širio samo vojnim osvajanjem već i vjerovjesničkim posredstvom trgovaca i sufijskih bratstava (derviški redovi). Trgovačke karavane proširile su ga crnom Afrikom, a pomorski trgovci (VIII. – XV. stoljeće) jugoistočnom Azijom (Malezija, Indonezija, južni Filipini).

Suvremeni islamski svijet obuhvaća pet kulturoloških zona: arapsku (arapske zemlje i narodi), tursku (Osmanlije, Azerbajdžanci, Turkmeni i dr.), iransko-indijsku (Iran, Afganistan, Pakistan, Bangladeš, muslimani u Indiji), malešku (Malezija i Indonezija) i crno-afričku (Eritreja, Nigerija, Sudan i dr.) zonu. Na tom raznoliku supstratu islam je stoljećima razvijao bogatu, raznoliku i u isto vrijeme jedinstvenu islamsku civilizaciju. U XIX. i XX. stoljeću u islamskom svijetu dolazi do istodobne težnje prema panislamizmu (političko, gospodarsko i duhovno jedinstvo islamskih zemalja i naroda) i prema nacionalizmu (stvaranje posebnih država na jezičnoj, kulturnoj i povijesnoj podlozi, s većim ili manjim stupnjem svjetovnosti).

Islamsko društvo u XX. stoljeću nije bilo imuno ni prema utjecaju socijalističke i komunističke ideologije. Osim toga, postoji težnja povratka izvorima islama i istovremeno nastojanje da se islam prilagodi modernom vremenu (reformizam). Broj muslimana danas (2004.) je teško procijeniti zbog velika raspona u kojem se kreću objavljene brojke (od 800 milijuna do 1,3 milijarde), no, smatra se da je brojka od 1,1 milijarde najbliža stvarnosti.

 Ostalo
 Islamska umjetnost i arhitektura

 Vanjske poveznice
 Islamska zajednica u Bosni i Hercegovini
 Slike svih džamija iz BiH
Islamski audio i video sadržaj.  - (audio učenje Kurana, audio prijevod Kurana, audio hadisi, tekstovi...)

International Coalition Against Political Islam
No to Political Islam
Islam u zapadnoj Europi
Islamic Network - About Islam
Magazin Islamska misao

Kategorija:Monoteističke religije

Question: where is the islamic community located

Question: islamic community in bosnia and herzegovina

Question: what kind of content does the islamic community provide

Question: where are most of the islamic mosques located

Question: what is the name of the group in bosnia and herzegovina

Question: photos of all muslims in bosnia and herzegovina

Question: what is the name of the islamic community in bosnia and herzeg

External links Islamic Community in Bosnia and Herzegovina Photos of all mosques from Bosnia and Herzegovina Islamic audio and video content .

Question: what is an example of an islamic text

Question: what is included in the translation of the qur'an

( Audio teaching of the Qur’an , audio translation of the Qur’an , audio hadiths , texts ... )

External links Islamic Community in Bosnia and Herzegovina Photos of all mosques from Bosnia and Herzegovina Islamic audio and video content. (Audio teaching of the Qur’an, audio translation of the Qur’an, audio hadiths, texts...)