Ivan Mažuranić (Novi Vinodolski, 11. kolovoza 1814. – Zagreb, 4. kolovoza 1890.), bio je hrvatski pjesnik, jezikoslovac, prevoditelj i političar. Hrvatski ban od 1873. do 1880. godine. Poznat je po nadimku ban pučanin. Najznačajnija je stvaralačka osobnost hrvatskoga narodnog preporoda (pjesnik, jezikoslovac, hrvatski ban).

 Životopis
mini|200px|Ivan Mažuranić u mlađim danima
 Rani život i politička karijera
Ivan Mažuranić rođen je u Novom Vinodolskom 1814. godine. Potječe iz imućne građansko-težačke, poljodjelsko-vinogradarske obitelji u Novom Vinodolskom. Mažuranići su stara novljanska obitelj koja se spominje još početkom 16. stoljeća.Flora Turner-Vučetić, Ogranak Matice hrvatske u Velikoj Britaniji — Matrix Croatica UK. Ban pučanin i pjesnik, Vijenac, br. 261, 4. ožujka 2004., pristupljeno 9. travnja 2019. Ivan Mažuranić rodio se je u obitelji dobro stojećeg seljaka Ivana Mažuranića Petrova (1781. – 1844.) i majke Marije (rođ. Ivić).Milan Grlović, Zaslužni Hrvati XIX st., Reprint izd. 1898.-1900., Tiskara Rijeka, Rijeka, 1992., 83. Ivan Mažuranić U njegovoj obitelji bila su još tri sina, najstariji Josip koji je ostao brinuti se za imanje, Antun koji je bio poznati pravnik i filolog, te najmlađi Matija koji je bio kovač po struci.Dunja Fališevac, Život i djelo Ivana Mažuranića, Kolo, br. 3, 2014., pristupljeno 6. travnja 2019. Pučku školu pohađao je u u rodnom Novom Vinodolskom, završivši je 1827. godine. Nakon Pučke škole klasičnu gimnaziju pohađao je u Rijeci, gdje ju je i završio 1833. godine, a tu je naučio talijanski, njemački i mađarski jezik. Kasnije naučio je i francuski, te ponešto engleski, a i gotovo sve slavenske jezike. Studirao je filozofiju i pravo u Zagrebu i mađarskom Sambotelu. Filozofiju je od 1833. godine slušao u Zagrebu, a potom je nastavio studij u Sambotelu. U Zagrebu je od 1835. do 1837. godine studirao pravo na Kraljevskoj akademiji znanosti. Po svršetku studija prava radio je kao odvjetnički pripravnik (1837. – 1839.) a potom kao gimnazijski učitelj (1839. – 1840.) u Zagrebu. Nakon što je položio odvjetnički ispit 5. listopada 1840. godine, preselio se je u Karlovac gdje je otvorio odvjetnički ured. Zatim je u ožujku 1841. godine u Pešti položio ispit iz mjeničkog prava. Dne 27. lipnja 1841. godine vjenčao se je u Zagrebu s Aleksandrom Demeter, sestrom pjesnika Dimitrija Demetra. Godine 1847. nije uspio biti izabran za narodnog zastupnika u Hrvatski sabor.Dalibor Čepulo, Ivan Mažuranić (1814. - 1890.), str. 50.-51., u: Liberalna misao u Hrvatskoj: prilozi povijesti liberalizma od kraja 18. do sredine 20. stoljeća, ur. Andrea Feldman, Vladimir Stipetić i Franjo Zenko, Friedrich Naumann Stiftung, Zagreb, 2000., pristupljeno 9. travnja 2019.

U politiku posve se uključio 1848. godine. Na poziv bana Josipa Jelačića, 27. travnja 1848., Mažuranić je pristupio novoosnovanom Banskom vijeću. Iste godine pisao je saborske akte, članake i reprezentacije. Kao narodni zastupnik u Hrvatskome saboru nije često govorio, no u jednom od svojih govora, među ostalim, rekao je: "ja ne mislim da će se ikad pomirenje (s Mađarima) mirnim putem izvesti moći...", pa je ustvrdio: "...što god je dosad samo na papiru učinjeno, to Mađar nikad održao nije.". Godine 1848. Središnji odbor s Mažuranićem na čelu istaknuo je da je te godine prestala svaka državnopravna veza Hrvatske s Ugarskom, budući da Hrvatska prizna "neodvisnost i samostalnost" i "realni i virtulani teritorialni obseg" Trojedne Kraljevine Hrvatske, Slavonije i Dalmacije. Potom od 1850. godine obavlja u Beču najviše političke funkcije vezane uz Hrvatsku: zamjenik generalnoga prokuratora i državni nadodvjetnik, predsjednik Privremenoga dvorskoga dikasterija za Hrvatsku i Slavoniju, predsjednik Hrvatske dvorske kancelarije.Mažuranić, Ivan, enciklopedija.hr, pristupljeno 7. travnja 2019. Nakon toga preselio se je 1850. godine u Zagreb i tu ga je Beč imenovao zamjenikom državnoga tužitelja za Hrvatsku i Slavoniju, a 1854. državnim tužiteljem.

Službuje u Hrvatskome saboru od 1861. godine, a 1862. godine potaknuo je osnivanje Stola sedmorice. Predsjednik je Matice ilirske od 3. ožujka 1858. do konca 1872. godine. Iako je u početku u politici podupirao Narodnu stranku, 1862. godine pokreće osnivanje Samostalne narodne stranke, kojoj je bio na čelu. Sklon je oslanjanju na Beč, što ga je i dovelo do banske časti. Za predsjednika Hrvatskoga sabora izabran je 19. siječnja 1872. godine.

 Banovanje
Ivan Mažuranić započeo je svoj mandat kao hrvatski ban 20. rujna 1873. godine a završio ga je 21. veljače 1880. godine. Njegovo banovanje bilo je vrijeme brojnih reformi kojima je poboljšao hrvatsko pravosuđe, političku upravu i školstvo.Dobrila Zvonarek, Mažuranić - književnik i društveni djelatnik, nsk.hr, 31. listopada 2014., pristupljeno 6. travnja 2019. Uvedena je odgovornost bana (vlade) Saboru, dioba sudstva i uprave te neovisnost sudaca, moderna upravna organizacija, racionalnija sudbena organizacija i racionalniji kazneni postupak, moderniji penološki sustav, sloboda tiska i porotno suđenje, uređeno je pravo na javno okupljanje, donesen je zakon o zavičajnoj pripadnosti, liberaliziran izborni postupak, uvedeni su zametci nekih javnih služba (statistička služba, javno zdravstvo, unaprjeđenje poljoprivrede), laicizirano je i poboljšano pučko školstvo i osnovao Zagrebačko sveučilište (pravni, filozofski i bogoslovni), uvedeno je obvezno četverogodišnje školovanje, a nadzor nad pučkim školama oduzeo je Crkvi te one postaju državne. U veljači 1880. godine podnio je ostavku na bansku čast zbog otezanja s obnovom financijske nagodbe i priključenjem Vojne krajine banskoj Hrvatskoj.

Na banskome položaju naslijedio ga je Ladislav Pejačević, a prethodnik mu je bio Antun Vakanović.

 Izlazak iz politike i povratak, smrt
Car i kralj Franjo Josip I. umirovio ga je odmah po podnošenju ostavke. Ivan Mažuranić pritom odbio je ponuđenu mu barunsku titulu, te je tako do kraja svojega života ostao prvi i posljednji ban pučanin.Mirko Tomasović, Peti prijevod na francuski Mažuranićeva spjeva, Vijenac, br. 542 - 543, 11. prosinca 2014., pristupljeno 6. travnja 2019. Ivan Mažuranić nakon podnošenja ostavke na bansku čast neko vrijeme izašao je iz politike i javno nije djelovao.Dalibor Čepulo, Ivan Mažuranić (1814. - 1890.), str. 53., u: Liberalna misao u Hrvatskoj: prilozi povijesti liberalizma od kraja 18. do sredine 20. stoljeća, ur. Andrea Feldman, Vladimir Stipetić i Franjo Zenko, Friedrich Naumann Stiftung, Zagreb, 2000., pristupljeno 9. travnja 2019. Živio je povučeno i bavio se matematikom i astronomijom.„A velik je, tko se malen rodi, a kad pane, golem grob mu treba!“ – u spomen na Ivana Mažuranića, nsk.hr, 10. kolovoza 2018., pristupljeno 8. travnja 2019. Od 1880. godine do smrti živio je u zagrebačkoj Jurjevskoj ulici, na broju 5.Ivan Klindic, Najpoznatije kuće Jurjevske ulice smještene na Gornjem gradu, licegrada.hr, 28. ožujka 2019., pristupljeno 6. travnja 2019. U politiku uključio se je ponovno i bio saborskim zastupnikom od 1884. do 1887. godine, no nije bio naročito aktivan u tome mandatu.Dalibor Čepulo, Ivan Mažuranić (1814. - 1890.), str. 54., u: Liberalna misao u Hrvatskoj: prilozi povijesti liberalizma od kraja 18. do sredine 20. stoljeća, ur. Andrea Feldman, Vladimir Stipetić i Franjo Zenko, Friedrich Naumann Stiftung, Zagreb, 2000., pristupljeno 9. travnja 2019. Nakon što je 1887. godine u Novom Vinodolskom pobijedio na izborima za Hrvatski sabor njegov izbor bio je poništen i Mažuranić se više nije kandidirao, te posve se je povukao iz politike.Pavo Barišić, Odnos Ivana Mažuranića i Ante Starčevića – od poredbe osoba do filozofije prava // Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine, 43/2(86) (2017.) 439.–474., podrubnica 9. na str. 443., pristupljeno 18. travnja 2019.

Od veljače 1890. godine pobolijevao je od gripe a potom i od astme. Umro je u Zagrebu 4. kolovoza 1890. godine, od kljenuti srca pogođen smrću svastike Roze Demeter, a pokopan je na zagrebačkome groblju Mirogoju. Njegov pokop bio je uz najveće počasti 6. kolovoza u 5 sati poslijepodne, a pokopan je u mirogojskoj "ilirskoj" arkadi.Velimir Cindrić, Mirogoj, Turistička zajednica Grada Zagreba, Zagreb, 2010., , str. 23, 33., pristupljeno 6. travnja 2019. Nad njegovim grobom govore održali su sveučilišni profesor dr. Kosta Vojnović i filozof Juraj Tomljenović.

 Književni i jezikoslovni rad
Od prvih stihova iz 1830. godine (Vinodolski dolče, da si zdravo, Novigrade, pozdravljam te lipo!), koje piše kao 16-godišnji đak riječke klasične gimnazije u pjesmi "Pisma od Vinodolca školana" kao pozdrav svome zavičaju, bavio se raznim liričkim problemima: razjašnjenjem metričkih problema vezanih za hrvatski jezični izraz, vergilijanskim epom, posebno odnosom povijesti i poezije. Pisao je pjesme i na mađarskome jeziku od kojih su mu poznate samo dvije pjesme koje je ispjevao 1832. godine: Búcsúdal (Oproštajna pjesma) i Császár Urhoz Újesztendő alkalmával 1833 (Gospodinu Császáru u Novoj godini 1833).Đuro Franković, Hrvatski ban Ivan Mažuranić (1814.–1890.), Zornica nova, ožujak, 2008., zornicanova.hu, pristupljeno 10. travnja 2019. Prva pjesma tiskana je u Rijeci a druga je sačuvana u pjesnikovoj rukopisnoj ostvštini.

Prvu na hrvatskome jeziku objavljenu pjesmu "Primorac Danici", objavio je 17. siječnja 1835. godine u drugome broju Danice.Krešimir Nemec, Mažuranić - stup hrvatskoga književnog kanona, str. 43., u: Mažuranićev zbornik: izlaganja sa skupa u povodu svečanoga obilježavanja 200. obljetnice rođenja Ivana Mažuranića, urednici Milan Moguš, Marko Tadić, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, Zagreb, 2015. , pristupljeno 18. travnja 2019. U Danici je, od samoga početka, bio jedan od najzapaženijih i najizrazitijih pjesnika, a kao čovjek neobično uman, temeljite naobrazbe i prostranih vidika, preporodni pokret shvatio je dublje od mnogih, u punom totalitetu kulturno-političkih namjera i nijansi.

Već u početnim stihovima pokazuje osobitu izvornost. Želeći provjeriti snagu i mogućnost hrvatskog jezika na poeziju pokušava primijeniti različite poetske oblike i stilove: elemente klasičnog metra (Sapfina strofa, elegijski distih), piše stihove koji su često porođene, formalno i sadržajno, za narodno pjesmom, te se okušao u trubadurskoj poeziji.
Njegov pjesnički ugled bio je u to doba već tako neprijeporan, da ga je tek osnovana Matica ilirska izabrala da za njezino prvo, inauguralno izdanje dopiše XIV. i XV. pjevanje Gundulićeva velikog epa. Tri pjesnika okušala su se u tom poslu prije njega: Pjerko Sorkočević, Marin Zlatarić i jedan koji se nije potpisao; poslije njega nitko više nije ni pokušavao nadmašiti Ivana Mažuranića: toliko se njegova dopuna stopila s cjelinom Gundulićeva djela. Dopuna Osmana je Mažuranića predstavilo kao erudita i snažnog umjetničkog potencijala. Uspio se saživjeti s tekstom, usvojivši Gundulićev stil, jezik i izraz u cjelini, ali tu iskazuje neke originalne hrvatske konciznosti, metaforiku i refleksije što vidimo u njegovom spjevu "Smrt Smail-age Čengića".

mini|200px|Ivan Mažuranić, spomenik na zagrebačkom Zrinjevcu, rad Rudolfa Valdeca iz 1911. godine

 Smrt Smail-age Čengića
Uspjeh je i u javnosti bio tolik da ga je, kao karlovačkog odvjetnika, šurjak Dimitrija Demeter, brat njegove supruge Aleksandre, nagovorio da za almanah Iskra: zabavni sastavci od više domorodnih spisateljah napiše nešto novo. To novo bio je spjev “Směrt Čengić-age”, prvi puta objavljen u Iskri 1846. godine,Mažuranić, Ivan, Iva Mandušić i Ankica Šunjić (2015.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 6. travnja 2019.Iskra : zabavni sastavci od više domorodnih spisateljah, digitalnezbirke.kgz.hr, pristupljeno 8. travnja 2019. koji nije samo ispunio sve nade nego i nadmašio sva očekivanja. Kačić i Gundulić: to su temelji na kojima je podignuta zgrada Mažuranićeva epa. Ako je pošao od Kačića, tek preko Gundulića dosegao je vlastiti izraz. U svome danas već klasičnom djelu, jednom od najblistavijih, najmoćnijih umjetnina hrvatske riječi, opjevao je stvarni događaj, ali ga je on, ne držeći se svih povijesnih činjenica (esencijalno, radi se o moralno dvojbenom provincijalnom događaju: ubojstvu lokalnoga tiranina na prijetvorno-mučki način), pjesnički toliko preradio, i produbio, da se u njemu jedan pojedinačni slučaj uzdiže do opće, univerzalne ideje, misli vodilje cijeloga našeg preporodnog pokreta: ideje slobode i pravde. Djelo Smrt Smail-age Čengića, prevedeno je na brojne svjetske jezike, kao što su mađarski, armenski, češki, poljski, ruski, albanski, njemački, engleski, španjolski, talijanski, švedski, latinski, esperanto i ine.Blago Ivana Mažuranića u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu, nsk.hr, 3. studenoga 2014., pristupljeno 9. travnja 2019.

Antun Barac u svojoj monografiji Mažuranić iz 1945. godine napisao je:

 Izbor pjesama
 "Pozdrav Vinodolu" (1830.)
 "Primorac Danici" (1835.)
 "Danici ilirskoj" (1836.)
 "Věkovi Ilirije" (1838.)
 "Javor" (1839. – 1840.)
 "Peru" (1840.)

U svom književnom djelovanju služio se je i s nekoliko pseudonima, kao što su: Ilir iz Primorja horvatskoga, Slavomir, Budimir, te s nekoliko šifri.

 Jezikoslovac
Kao jezikoslovac, ostvario je prvi uistinu moderan hrvatski rječnik. Zajedno s Jakovom Užarevićem 1842. godine izdao je hrvatsko-njemački rječnik (Njemačko-ilirski slovar) s 40.000 riječi u kojemu je, osim primanja starijega nazivlja iz rječnika Mikalje i Stullija, osmislio mnoge nove riječi. Kako bi preveo pojedine njemačke pojmove, skovao je hrvatske pojmove za mnoga područja gradske civilizacije i time utro put Bogoslavu Šuleku. Primjerice, Mažuranić je otac riječi računovodstvo, nosorog, sladoled, veleizdaja, velegrad ili izraza tržišno gospodarstvo.

 Djela
 Na sedamdeseti dan rodjenja ... grofa Janka Draškovića trakoštjanskoga, ... kanoti načelnika učenoga družtva ilirskoga, i userdnoga svedje domorodca : pobožni starinske krěposti štovaoci dana 20. listopada 1840., U Zagrebu : K. p. ilir. nar. tiskarna Dra. Ljudevita Gaja, 1840.
 Davoria, Prettner, Karlovac, 1841.
 Deutſch-iliriſches Wörterbuch. Nĕmačko-ilirski slovar,  Izdanje dra. Ljudevita Gaja, Zagreb, 1842. (suautor Jakov Užarević)Ante Stamać, Izlaganje na božićnom susretu Matice hrvatske,  17. prosinca 2014. Mažuranić kao poeta doctus, Vijenac, br. 545, 22. siječnja 2015., pristupljeno 8. travnja 2019.Tihomir Živić, Marina Vinaj, Dina Koprolčec, Digitization of older Croatian dictionaries: a possible substratum for terminological neologisms?, str. 253., 259., Libellarium, IX, 2 (2016.): 251. – 266., pristupljeno 8. travnja 2019.
 U slavu ... grofa Franje Hallera od Hallerkeöa, dne 17. i 18. listopada 1842 prigodom njegova parvoga uzašastja na stolicu bansku od zemlje Dalmatinske, Harvatske i Slavonske : sinovi ovieh zemaljah smierno poklanjaju, Kr. pov. ilir. nar. tiskarna Dra. Ljud. Gaja, [Zagreb], [1842?]
 Osman, (dopuna XIV. i XV. pjevanja),  Matica ilirska, Zagreb, 1844.)
 Směrt Čengić-age, Ivan Havliček, Zagreb, 1846. (Poseban otisak iz: Iskra: zabavni sastavci od više domorodnih spisateljah, Zagreb, 1846.)Smert Čengić-age / od Ivana Mažuranića, zavicajna.gkka.hr, pristupljeno 8. travnja 2019.
 Smrt Smail-age Čengića, Dr. Imbro Ignjatijević Tkalac, Zagreb, 1857. (više od 140 izd. do 2014.)
 Hèrvati Madjarom. Odgovor na proglase njihove od ožujka mieseca i travnja 1848., Tiskom Ivana Nep. Prettnera, Karlovac, 1848. (mađ. izd. A’ Horvátok a’ Magyaroknak: felelet az 1848-ik Mártzius és Aprilis magyar hirdetmenyekre, Tiskom Franje Župana, Zagreb, 1848.)
 Pjesme Ivana Mažuranića: sa slikom i autografom pjesnika ter sa fototipijom pjesnika na odru, izdao Vladimir Mažuranić, Tiskarski zavod Narodnih novina, Zagreb, 1895. (2. izd. Primorski štamparski zavod, Sušak, 1924.)
 Djela / Ivan Mažuranić, Matija Mažuranić, Dimitrija Demeter, uredio Slavko Ježić, Zora, Zagreb, 1958.
 Izabrana dela, Narodna knjiga, Beograd, 1963.
 Smrt Smail-age Čengića. Stihovi. Proza, Pet stoljeća hrvatske književnosti, knj. 32, Zora - Matica hrvatska, Zagreb, 1965.
 Směrt Čengić-age, reprint posebnoga otiska iz zbornika Iskra: zabavni sastavci od više domorodnih spisateljah, JAZU, Odjel za suvremenu književnost, Zagreb, 1968.
 Sabrana djela, 1–4, (sv. 1 Smrt Smail-age Čengića, sv. 2 Pjesme, sv. 3 Proza, sv. 4. Pisma. Govori), Sveučilišna naklada Liber - Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb, 1979.
 Izabrani politički spisi, Golden marketing - Narodne novine, Zagreb, 1999.
 Izbor iz djela, priredio Miroslav Šicel, Biblioteka Croatica: hrvatska književnost u 100 knjiga, kolo 4, knj. 76, Riječ, Vinkovci, 2000.
 Gnijezdo vrh timora, Mozaik knjiga, Zagreb, 2008.
 Izabrana djela, prir. Božidar Petrač, Stoljeća hrvatske književnosti, knj. 139, Matica hrvatska, Zagreb, 2019.

 Odličja i počasti
 1879.: 8. travnja dodijeljen mu je Red željezne krune I. razreda.
 Gradovi Zagreb, Rijeka, Varaždin, Karlovac, Koprivnica i Bjelovar imenovali su ga počasnim građaninom.

 Spomen i baština
 1960.: Na kući u zagrebačkoj Jurjevskoj ulici br. 5, u kojoj je živio nakon povlačenja iz politike, postavljena mu je spomen ploča.
 Lik Ivana Mažuranića nalazi se na novčanici od 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, pristupljeno 6. travnja 2019.
 Osim Trgova Ivana Mažuranića u Zagrebu i u Novom Vinodolskom, mnoge ulice, škole i trgovi u Hrvatskoj nose njegovo ime.
 Prigodom ulaska Hrvatske u Europsku uniju, Nova TV je pokrenula kampanju "Vjeruj u Hrvatsku" sa sloganom iz Mažuranićevog saborskog govora iz 1886. godine.Vjerujem u Hrvatsku jer..., Nova TV, 6. lipnja 2013.
 2014.: Povodom 200. obljetnice pjesnikova rođenja u seriji maraka Hrvatske pošte Znameniti Hrvati objavljena je prigodna poštanska marka s njegovim likom.U HAZU predstavljena poštanska marka posvećena Ivanu Mažuraniću, poslovni.hr, 23. travnja 2014., pristupljeno 7. travnja 2019.

 Obitelj
 Antun Mažuranić - brat Ivana Mažuranića
 Matija Mažuranić - brat Ivana Mažuranića
 Vladimir Mažuranić (leksikograf) - sin Ivana Mažuranića, pravnik, pisac i predsjednik HAZU.Mažuranić, enciklopedija.hr, pristupljeno 7. travnja 2019.
 Ivana Brlić-Mažuranić - unuka Ivana Mažuranića, hrvatska književnica.
 Ivan Vladimir Mažuranić - praunuk Ivana Mažuranića, slikar i mačevalac.

 Citati
 Gospodo, da mi je tko rekao: kaži tvoj simbol političke vjere, koji je? Ja bih rekao: suvišno baš pitati; ali, kad me ne poznaš, reći ću ti; i ja bih rekao: ja sam Hrvat; ja bih rekao: vjerujem u Kraljevinu Hrvatsku, u njezinu prošlost, u njezinu sadašnjost i – ako Bog da – u njezinu budućnost. (iz govora u Hrvatskome saboru, 13. prosinca 1886. godine)Agneza Szabo, Ban Ivan Mažuranić - graditelj moderne hrvatske: u povodu 200. obljetnice rođenja (1814.–2014.), Matica hrvatska, Zagreb, 2014., str. 38. i podrubnica 15. na str. 39., pristupljeno 18. travnja 2019.
 Ljubav moja spada momu narodu, štovanje moje svim narodom, ne samo jednomu, nego svim, koji su s nama u jednom gniezdu u ovoj Monarkiji. Prije svega treba ljubiti svoj narod, a štovati ostale. (iz govora u Hrvatskome saboru, 13. prosinca 1886. godine)Agneza Szabo, Ban Ivan Mažuranić - graditelj moderne hrvatske: u povodu 200. obljetnice rođenja (1814.–2014.), Matica hrvatska, Zagreb, 2014., str. 39. i podrubnica 15. na str. 39., pristupljeno 18. travnja 2019.
 A velik je, tko se malen rodi, a kad pane, golem grob mu treba! (iz pjesme "Javor")
 Dobar junak, da je čovjek taki! (516). (iz romantičarskog spjeva Smrt Smail-age Čengića)

 Bilješke
Napisana 1830. godine pod naslovom "Pisma od Vinodolca školana", a poslije dobila naslov "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, Uz 200. obljetnicu rođenja Ivana Mažuranića (1814–1890). Mažuranić pjesnik tradicije i asimilacije – pravi hrvatski klasik:, Vijenac, br. 534 - 535, 4. rujna 2014., pristupljeno 8. travnja 2019. Objavljena posmrtno u Spomen-knjizi Matice hrvatske,Krešimir Nemec, Mažuranić - stup hrvatskoga književnog kanona, str. 42., u: Mažuranićev zbornik: izlaganja sa skupa u povodu svečanoga obilježavanja 200. obljetnice rođenja Ivana Mažuranića, urednici Milan Moguš, Marko Tadić, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, Zagreb, 2015. , pristupljeno 18. travnja 2019. 1892. godine.

 Izvori

 Vanjske poveznice
 Sestrinski projekti

 Mrežna sjedišta
 LZMK / Hrvatska enciklopedija: Mažuranić, Ivan (životopis)
 hkv.hr – Đ. Vidmarović: »Ivan Mažuranić - pjesnik, jezikoslovac i političar«
 Croatia.ch / Književnost – Ivan Marjanović De Tonya: »Ivan Mažuranić. Hrvatski Goethe i hrvatski ban pučanin«
 Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu: Sjećanje na Ivana Mažuranića – bana pučanina i pjesnika
 Pjesme Ivana Mažuranića, izdao Vladimir Mažuranić, Elektroničko izd. izvornika objavljenog 1895., Digitalizirana zagrebačka baština. Knjige ; 81, Knjižnice grada Zagreba, Zagreb, 2014.
 Ivan Mažuranić: Pjesme, eLektire.skole.hr, knjigasvima.com
 Ivan Mažuranić i Jakov Užarević: Němačko-ilirski slovar

Kategorija:Hrvatski književnici
Kategorija:Hrvatski pjesnici
Kategorija:Hrvatski banovi
Kategorija:Hrvatski jezikoslovci
Kategorija:Hrvatski prevoditelji
Kategorija:Hrvatski narodni preporod
Kategorija:Kraljevina Hrvatska i Slavonija
Kategorija:Matica hrvatska
Kategorija:Životopisi, Novi Vinodolski

Biography Ivan Mažuranić in younger days Early life and political career Ivan Mažuranić was born in New Vinodolsk in 1814.

It originates from a civic-hard, farming-winery family in New Vinodolsk.

Ban pučanin i pjesnik
Najbolji dokaz o uspjehu predavanja bila su brojna pitanja te živa i zanimljiva rasprava koja se razvila nakon predavanja. Na pitanja su odgovarali g. JovanovićBarolda i Krsto Cviić
U veleposlanstvu RH u Londonu 21. siječnja 2004. održano je predavanje Ivan Mažuranići stvaranje moderne Hrvatske. Predavač je bio arhitekt i povjesničar Roland JovanovićBarolda, predsjednik Matrix Croatica UK. Uvodnu je riječ održao Krsto Cviić, ugledni novinar, analitičar i savjetnik Europske banke za obnovu i razvoj.
Ogranak Matice hrvatske sa sjedištem u Londonu organizira u veleposlanstvu predavanja i književne večeri u svrhu promicanja hrvatske povijesti i kulture. Predavanja su vrlo popularna, pa je tako i ovom prigodom dvorana u veleposlanstvu bila ispunjena do posljednjega mjesta. Zanimljivo je da je tema privukla ne samo stariju generaciju hrvatske dijaspore nego i niz mladih intelektualaca koji stalno ili privremeno žive u Britaniji. Neki su doputovali u London na predavanje iz drugih gradova. Najbolji dokaz o uspjehu predavanja bila su brojna pitanja te živa i zanimljiva rasprava koja se razvila nakon predavanja. Na pitanja su odgovarali g. JovanovićBarolda i Krsto Cviić, tako da su se posjetitelji dugo zadržali razmjenjujući ideje, razgledajući literaturu koju je za tu priliku donio predavač, a imali su prilike i razgledati izložbu akvarela i crteža engleskog arhitekta i putopisca Sir T. G. Jacksona, koji je tijekom 19. stoljeća više puta boravio u Hrvatskoj i naslikao niz veduta i spomenika kao pripremu za ilustraciju knjige Dalmatia the Quarnero and Istria objavljenu 1887.
Gospodin JovanovićBarolda, arhitekt i povjesničar, potomak starih novljanskih obitelji, većgodinama živi u Londonu. Aktivan je u radu britansko-hrvatskih udruga i jedan od osnivača ogranka Matice hrvatske u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Stara novljanska obitelj
Predavač je na početku istaknuo kako su Mažuranići jedna od starijih novljanskih obitelji, spominju se jošpočetkom 16. stoljeća, te se nakon kratka uvoda o obitelji posebno osvrnuo na Ivanova starijeg brata Antuna, istaknutoga hrvatskog jezikoslovca, citirajući njegova glavna djela i ulogu koju je imao u Ivanovu životu. Nakon toga kronološki je opisao Mažuranićev život, od rođenja 11. kolovoza 1814, školovanja u rodnom mjestu, pa zatim Rijeci, Zagrebu i Szombathelyu u Ugarskoj. Istaknuo je njegove sjajne školske uspjehe, ali i vrlo skromno pa i sirotinjsko imovinsko stanje i oduševljenje kada je tijekom boravka u Szombathelyu doznao za proglas Ljudevita Gaja da će izdavati »Novine horvatzke« i »Danicu« kao književni prilog. Kada je preko brata Antuna saznao da će mu Gaj platiti honorar (vjerojatno prvi u povijesti hrvatske književnosti), bio je posebno uzbuđen i među ostalim zapisao: »...domovinu ljubiti dužnost jest i tako mislim da u izvršavanju svojih dužnosti zasluge nije nikakve.«
Ova njegova ocjena odnosa prema dužnosti i domovini ostat će bitno obilježje njegova sveukupnog javnog i političkog života. U daljem izlaganju predavač je opisao život i rad Ivanov nakon povratka u domovinu, njegovu angažiranost u krugu iliraca i nastojanje da se osnuje ilirski narodni teatar. Iako je bio zanesen ilirstvom, Mažuranićje iskazivao vlastita stajališta često različita od svojih prijatelja, primjerice isticao je geslo: »Za vašu i našu slobodu«, i to napredno liberalno načelo vrlo je jasno izrazio u svojem izvanredno važnom političkom spisu Hrvati Mađarom. Uvijek je ustrajao na posebnosti hrvatskoga jezika i bio je protivnik bezuvjetne slavenske uzajamnosti. Nije vjerovao u isključivost bilo kojeg od naša tri narječja. Vjerovao je da je hrvatski jezik izvanredno prikladan za pjesništvo, ali premalo razvijen za uporabu u gospodarstvu i znanosti, pa je 1842. objavio Njemačko-ilirski slovar u suradnji s Jakovom Užarevićem. Taj važni rječnik, odraz takozvane zagrebačke filološke škole, bit će osnova kasnijim rječnicima i mnogi neologizmi koji se u tom rječniku nalaze ostati će trajno blago hrvatskoga jezika.
Odlazak u politiku
Mažuranićev boravak u Karlovcu urodio je njegovim najvažnijim književnim djelima: dopunom Gundulićeva Osmana 1844. (14. i 15. pjevanjem, te Smrću Smail-age Čengića 1846.
Nakon što je ocrtao osnivanje prvih političkih stranaka u Hrvatskoj 1841. i zabranu ilirskog imena 1843. te Mažuranićev javni rad do 1848, predavač je naglasio da je Mažuranićtih godina napustio književni rad i posvetio se političkom. U tome je odlučnu ulogu odigrao poziv bana Jelačića 27. travnja 1848, da Mažuranićpristupi novoosnovanom Banskom vijeću. U burnim danima te iste godine Mažuranićse zdušno prihvatio pisanja saborskih akata, članaka i reprezentacija. Rijetko je kao narodni zastupnik govorio, ali je u jednom od govora u Saboru među ostalim rekao: »ja ne mislim da će se ikad pomirenje (s Mađarima) mirnim putem izvesti moći...«, pa je ustvrdio: »...što god je dosad samo na papiru učinjeno, to Mađar nikad održao nije.« Tako je govorio Mažuranićkoji je bio realist, ali i posve pomirljiv u sukobima, nastojeći unaprijediti položaj Hrvatske u svakoj prigodi.
Predavač je zatim opisao Jelačićevu kampanju i tešku situaciju koja je zadesila Hrvatsku nakon što je na prijestolje došao Franjo Josip te Mažuranićevu reakciju i neuspjelu deputaciju u Beč.
Ivan Mažuranić, kojega je Franjo Josip opisao kao opasna liberala i demokrata, predvodnika onih koji promiču revolucionarne ideje u Hrvatskoj, ipak je bio vrlo cijenjen zbog karaktera i izvanredna pravničkog znanja.
Hrvatski ban
Kada se 1850. preselio u Zagreb, Beč ga je imenovao zamjenikom državnoga tužioca za Hrvatsku i Slavoniju, a 1854. državnim tužiocem.
Predavač je opisao i Mažuranićevo napredovanje u službi i njegovu reakciju kada je Beč 1861. odlučio ponovo priključiti Međimurje Ugarskoj.
Nakon povratka iz Beča Mažuranićse nastanio u Zagrebu, gdje je 1872. izabran za predsjednika Sabora, a 20. rujna 1873. imenovan je hrvatskim banom.
Publika je s velikim zanimanjem slušala o velikom i neumornom reformatorskom i državničkom radu našega velikana, koji je u sljedećih sedam godina banovanja uspio koncipirati, provesti i osigurati da se provede u život tridesetak novih zakona, vijeća i institucija. Bio je političar kompromisa, držao se Austrije jer od Ugarske nije ništa očekivao, a radio je na tome da se postupnim koncesijama proširi autonomija Hrvatske. Težio je federalizmu, povratku Dalmacije, Rijeke i Vojne krajine. Mirno je u Saboru podnosio kritike raznih političkih zanesenjaka, a govorio je samo onda kada je trebalo objasniti neka državnopravna pitanja.
Razočaran i Peštom i Bečom, dao je ostavku na banskoj časti kada se u veljači 1880. otezalo s obnovom financijske nagodbe i priključenjem Vojne krajine.
Izlaganje o našem velikanu, domoljubu i državniku te njegovoj ulozi u stvaranju moderne Hrvatske predavač je završio citirajući Mažuranićeve mladenačke stihove:
...A velik je tko se malen rodi
Al kad pane golem grob mu treba.
Flora Turner-Vučetić
Sjetite se da bijasmo mi
Kronika Franjevačkog samostana u Brodu na Savi IV (1879-1932), gl. ur. Mato Artuković, Hrvatski institut za povijest — Odjel za povijest Slavonije, Srijema i Baranje, Matica hrvatska — Ogranak Slavonski Brod, Franjevački samostan Slavonski Brod, Državni arhiv Slavonski Brod, 2003.
Sredinom protekloga desetljeća četiri ustanove koje čuvaju i promiču povijesno blago i kulturalne vrijednosti grada Broda — Matica hrvatska — Ogranak Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest — Odjel za povijest Slavonije, Srijema i Baranje, Franjevački samostan Slavonski Brod te Državni arhiv Slavonski Brod — udružile su se na hvalevrijednu projektu izdavanja Kronike Franjevačkog samostana u Brodu na Savi. Do 1998. izdana su prva tri sveska, a u četvrtom, koji je svjetlo dana ugledao tijekom protekle jeseni, franjevački ljetopisci ostavili su dragocjene zapise koji će zasigurno produbiti spoznaju istraživača o razdoblju između 1879. i 1932. godine. Kronika je važna ne samo za povijest Franjevačkog reda u gradu Brodu, u brodskom Posavlju i općenito u Slavoniji i Srijemu nego je važna i za crkvenu i gospodarsku povijest te za povijest svih političkih događanja u Europi u koja je bio uključen i hrvatski narod.
Franjevci ljetopisci
Kroničari franjevci zapisuju događaje u Crkvi, gradu Brodu i njegovoj okolici, a pišu i o odnosima s vojnim vlastima, sa stranim vladarima, s Hrvatima u prekosavskim krajevima, o sudjelovanju Broda u radu Hrvatskog sabora te o počecima hrvatskih misija, posebice onima u Americi. O đakovačkom biskupu Josipu Jurju Strossmayeru ljetopisci su pisali i prije, a u ovom svesku moći ćemo još podrobnije upoznati svijetli lik đakovačkoga biskupa i uočiti neizbrisive tragove koje je ostavio u hrvatskoj povijesti, posebice kulturalnoj.
Četvrti svezak, za razliku od prethodnih, donosi određene promjene u smislu jezika. Prošli svesci pisani su uglavnom dvojezično — originalna latinska transkripcija i hrvatski prijevod, no kako se početkom 20. stoljeća zapisivači sve češće koriste i hrvatskim jezikom te navode dijelove hrvatskih tiskovina svoga vremena, u ovom svesku nisu ispisivane tekstovne bilješke u smislu kritičke povijesne metode izdavanja narativnih povijesnih izvora pisanih latinskim jezikom. Originalna grafija kako latinskog tako i hrvatskog jezika nije mijenjana te je četvrti svezak Kronike vrijedan i u jezičnom smislu jer čuva hrvatski jezik i posebnosti govora Broda i Brodske posavine.
Najveći dio rada na vrijednom četvrtom svesku Kronike Franjevačkog samostana u Brodu na Savi obavio je dr. Josip Barbarić, znanstveni savjetnik HAZU koji je načinio transkripciju latinskoga teksta i prijevod na hrvatski jezik te transkripciju teksta pisana hrvatskim jezikom. Barbarić je također i sastavljač triju opširnih kazala (osoba, mjesta i stvari).
Sandra Cekol
Pomoćni motori
Knjiga Helene Sablić Tomić i Gorana Rema Slavonski tekst hrvatske književnosti, koja je izašla u nakladi Matice hrvatske, predstavljena je 17. veljače.
Okupljene je u ime Matice hrvatske pozdravio njezin urednik Vlaho Bogišić, istaknuvši kako je riječ o jedinstvenoj knjizi nastaloj uz potporu brojnih slavonskih društava, koja nema samo književno, teorijsko i kritičko, nego i društveno značenje, stoga Matica hrvatska, kao izdavač, može biti ponosna na ovaj projekt.
Vinko Brešić istaknuo je kako su dosadašnja problematiziranja slavonske književnosti rezultirala sa nekoliko usustavljivanja te kako se na slavonskim projektima posebno počelo raditi proteklih desetak godina, a Goran Rem među prvima se zauzeo za novo viđenje slavonske književne povijesti i stvaranje novoga sustavnog pregleda korpusa. Remov zagovor bio je uvod u još jedan slavonistički projekt, u kojemu mu se pridružila Helena Sablić Tomić, a rezultat je Matičina knjiga kao dio njihova znanstvenoistraživačkog projekta. Knjiga nastala sa svrhom da pospremi što više autora poslužit će budućim povjesničarima, ali i svima koji žele na jednom mjestu naći popis slavonskih autora i njihovih djela, te je do sada najpotpunije usustavljivanje slavonske književnosti, istaknuo je Brešić.
Predstavljajući knjigu Cvjetko Milanja kazao je kako pozdravlja svaku sistematiku književnosti, koja samim svojim pojavljivanjem zaslužuje svaku pozornost. Knjiga Slavonski tekst hrvatske književnosti enciklopedijsko-leksikografskog je karaktera, ali su autori, kako je istaknuo, imali i ambiciju da joj daju kulturne ambleme.
Autorica Helena Sablić Tomić istaknula je želju da završenom knjigom proizvedu buku, dijalog, što im je i uspjelo, dok je drugi autor, Goran Rem istaknuo kako su im pomoćni motori u nastanku knjige bili urednička i nakladnička energija, kao i brojni suradnici, napose studenti.
Poetski glasovi
Ogranak Matice hrvatske iz Subotice 18. veljače predstavio je knjige hrvatskih vojvođanskih autora, Ta renesansa ne još kao posljednja šansa i Moderna i njena mimikrija u postmoderni Jasne Melvinger, Iznad žita nebo Milovana Mikovića te Putovanje prema Crnome moru i Put u Egipat Petka Vojnića Purčara.
Kao jedan od predstavljača autora i njihovih djela Tonko Maroević istaknuo je njihov prinos hrvatskom jeziku, u što se uvjerio kontinuirano prateći njihovo djelo. Kao autoricu najbolje poznaje Jasnu Melvinger, čiji je razvojni put i pratio. Ona u svojoj poeziji, kako je istaknuo, ritmizira čudesne situacije, dok se u predstavljanoj knjizi poezije o renesansi, koja je jedna od njezinih najboljih, poziva na slike i anegdote, a u poetski govor unosi grubu, polemičku građu. Iako se s djelom Milovana Mikovića susreo tek nedavno, Maroević ističe važnost njegova pisanja na dijalektu. I na kraju zaključuje kako su ta tri pisca poetski glasovi, govori koji obogaćuju plodnošću potencijala pisaca.
Branimir Donat u posljednje vrijeme bavi se objavljivanjem knjiga vojvođanskih pisaca kako bi omogućio publici da osjeti čudesnu riznicu govora, te ističe potrebu da se u Hrvatskoj nešto poduzme kako bi knjige tih autora bile dostupne. Tu se posebno ističe uloga Matice hrvatske, koja bi trebala poraditi na tom polju. Govoreći o Petku Vojniću Purčaru ističe njegov poseban stil, neposredan i bogat jezik.
Predstavnik subotičke Matice Lazar Merković govorio je o djelu Milovana Mikovića, jednog od najplodnijih autor srednje generacije u Vojvodini, u čijem je opsežnom djelu, iz kojeg je teško izdvojiti neko kao posebno, hrvatski čovjek uvijek jedna od glavnih tema.
Prinos predstavljanju dali su i sami autori čitajući svoju poeziju i prozu.
Antonija Vranić
O hrvatskom jeziku
»Motrišta«, glasilo Matice hrvatske u Mostaru, ur. Jago Musa, broj 29, Mostar, siječanj 2004.
Opsežno glasilo Matice hrvatske u Mostaru »Motrišta« i ovaj put, u najnovijem 29. broju, na dvjestotinjak stranica donosi niz zanimljivih i raznovrsnih tema. Broj je podijeljen na deset poglavlja, no nažalost to nigdje nije prikazano kakvim olakšavajućim kazalom. Nakon uvodne Poruke slijedi najopsežniji, na sedamdesetak stranica protegnut, Okrugli stol, ovaj put ozbiljno zaokupljen temom hrvatskoga jezika promotrena i obrađena s raznih aspekta od mnogih njegovih uvaženih proučavatelja — člana predsjedništva MH Mostar — Slavka Muse, Velimira Laznibata, Ive Lučića, fra Žarka Ilića, Mile Mamića, Mladena Bevande, Ante Miškovića, Frane Ljubića, Zdravka Kordića, Željka Ivankovića, Antuna Lučića, Ivana Lovrenovića i Bože Žepića — ponajprije na osnovi njegova položaja i budućnosti u BiH, kao neizostavnoga temelja nacionalnoga identiteta i kulture. Slijedi statističko-kartografski prilog u boji koji prikazuje narodnost, materinski jezik i vjeroispovijed stanovništva BiH prema popisu stanovništva 1991. godine; potom rubrike Baština, Iz književne radionice, Putopis (u kojem se zanimljivošću nameće tekst Drage Marića o Luju XIV, točnije o posebnoj građevinskoj tehnici primijenjenoj na prozorima njegove spavaće sobe, u kojoj je sunce, kako kaže autor »...obavljalo posao — budilnika«. Sljedeća rubrika — Ogledi, donosi dva odlična teksta — onaj Zlatka Tomičića u kojem razmatra o Antunu Branku Šimiću kao esejistu, odnosno Ivana Pederina koji govori o dvobojima u književnosti, kojih je bilo oduvijek i koji su se različito tretirali u različitim književnim epohama (njihova učestalost u viteškim romanima, institucionaliziranost u apsolutističkim monarhijama itd.). Rubrika pak Rasprave donosi tekstove Zorana Primorca Znanost i ideologija (podnaslovljen kao Ratovi znanosti), odnosno Stjepana Lapende Kur’anske paradigme u Ahdnami Mehmeda II, u kojem autor raščlanjuje kur’anske korijene i ishodišta u povelji o slobodama — Ahdnami, koju je Mehmed II. godine 1463. podario franjevcima bosanske vikarije. Posljednje tri rubrike jesu Mediji, Prikazi te Više od povoda, u kojoj Ljerka Ostojić prigodno piše o prvim promoviranim liječnicima na Medicinskom fakultetu Sveučilišta u Mostaru.
Katarina Marić
Klikni za povratak

Question: when was ivan mažuranić born

Biography Ivan Mažuranić in younger days Early life and political career Ivan Mažuranić was born in New Vinodolsk in 1814.

It originates from a civic-hard, farming-winery family in New Vinodolsk.

Question: where was ivan mažuranić born

Question: what is the real name of ivan mažuranić

Question: what kind of family was ivan mažuranić

Question: what is the name of ivan mažuranić

Question: what was ivan mažuranić's profession

Question: what kind of family is ivan mažuranić

Biography Ivan Mažuranić in younger days Early life and political career Ivan Mažuranić was born in New Vinodolsk in 1814 .

It originates from a civic - hard , farming - winery family in New Vinodolsk .

Životopis Ivan Mažuranić u mlađim danima Rani život i politička karijera Ivan Mažuranić rođen je u Novom Vinodolskom 1814. godine. Potječe iz imućne građansko-težačke, poljodjelsko-vinogradarske obitelji u Novom Vinodolskom.

Životopis Ivan Mažuranić u mlađim danima Rani život i politička karijera Ivan Mažuranić rođen je u Novom Vinodolskom 1814. godine.

Potječe iz imućne građansko-težačke, poljodjelsko-vinogradarske obitelji u Novom Vinodolskom.

Biography Ivan Mažuranić in younger days Early life and political career Ivan Mažuranić was born in New Vinodolsk in 1814. It originates from a civic-hard, farming-winery family in New Vinodolsk.

Biography Ivan Mažuranić in younger days Early life and political career Ivan Mažuranić was born in New Vinodolsk in 1814.

It originates from a civic-hard, farming-winery family in New Vinodolsk.

1898-1900, Tiskara Rijeka, Rijeka, 1992, 83.

Ivan Mažuranić In his family there were three other sons, the oldest Joseph who remained careful for possession, Antun who was a famous lawyer and philologist, and the youngest.

Question: what is the name of ivan ma�uranić's youngest son

1898-1900, Tiskara Rijeka, Rijeka, 1992, 83.

Ivan Mažuranić In his family there were three other sons, the oldest Joseph who remained careful for possession, Antun who was a famous lawyer and philologist, and the youngest.

what is the name of ivan ma�uranić's youngest son

Question: what is the name of ivan mažuranić's oldest son

what is the name of ivan mažuranić's oldest son

Question: how many sons did ivan mažuranić have

Question: who was the father of ivan and antun

Question: how old was ivan mažuranić when he died

how old was ivan mažuranić when Ivan Mažuranić died

Question: when did ivan mažuranić live

Question: what was ivan mažuranić's career

Question: when did ivan mažuranić die

Ivan Mažuranić In his family there were three other sons , the oldest Joseph who remained careful for possession , Antun who was a famous lawyer and philologist , and the youngest .

1898.-1900., Tiskara Rijeka, Rijeka, 1992., 83. Ivan Mažuranić U njegovoj obitelji bila su još tri sina, najstariji Josip koji je ostao brinuti se za imanje, Antun koji je bio poznati pravnik i filolog, te najmlađi

Ivan Mažuranić U njegovoj obitelji bila su još tri sina, najstariji Josip koji je ostao brinuti se za imanje, Antun koji je bio poznati pravnik i filolog, te najmlađi

1898-1900, Tiskara Rijeka, Rijeka, 1992, 83. Ivan Mažuranić In his family there were three other sons, the oldest Joseph who remained careful for possession, Antun who was a famous lawyer and philologist, and the youngest.

Ivan Mažuranić In his family there were three other sons, the oldest Joseph who remained careful for possession, Antun who was a famous lawyer and philologist, and the youngest.

The year 1848.

Mažuranić, Ivan, hrvatski književnik, političar i pravnik (Novi Vinodolski, 11. VIII. 1814 – Zagreb, 4. VIII. 1890). Studij filozofije, započet u Zagrebu, završio je u madžarskom Szombathelyu 1835., pravo završio na Kraljevskoj akademiji znanosti u Zagrebu 1837. Radio je kao gimnazijski profesor u Zagrebu, a zatim kao odvjetnik u Karlovcu, gdje je napisao najznačajnija književna i publicistička djela. Od 1850. u Beču je obnašao najviše političke funkcije vezane uz Hrvatsku: zamjenik generalnoga prokuratora i državni nadodvjetnik, predsjednik Privremenoga dvorskoga dikasterija za Hrvatsku i Slavoniju, predsjednik Hrvatske dvorske kancelarije. Zaslužan je za osnivanje Stola sedmorice 1862. Bio je djelatan u radu Hrvatskoga sabora 1861. Kao ban 1873–80. potaknuo je živu reformsku djelatnost kojom su u Hrvatsku uvedeni mnogobrojni moderni instituti, uglavnom preuzeti iz austrijskog zakonodavstva. Tada su uvedeni odgovornost bana (vlade) Saboru, dioba sudstva i uprave te neovisnost sudaca, moderna upravna organizacija, racionalnija sudbena organizacija i racionalniji kazneni postupak, moderniji penološki sustav, sloboda tiska i porotno suđenje, uređeno je pravo na javno okupljanje, donesen je zakon o zavičajnoj pripadnosti, liberaliziran izborni postupak, uvedeni su zametci nekih javnih službi (statistička služba, javno zdravstvo, unaprjeđenje poljoprivrede), laicizirano je i poboljšano pučko školstvo i osnovano Zagrebačko sveučilište. Mažuranićeve reforme po intenzitetu i značenju nemaju premca u razdoblju do 1918., ali su za vlasti bana K. Khuen-Héderváryja (1883) bile stavljene izvan snage ili umrtvljene.
Mažuranić je bio vrlo obrazovan čovjek, poznavatelj klasičnih i suvremenih europskih jezika. Prve stihove, u Kačićevu duhu, napisao je kao gimnazijalac (Vinodolski dolče, da si zdravo!). God. 1835. čakavac Mažuranić pozdravio je na štokavskome izlaženje Danice pjesmom Primorac Danici, zanosnim tonom i u klasicističkoj maniri, a početkom 1837. objavio je pjesmu Danica Ilirom, sročenu stihom Gundulićeva Osmana. Kao uglednu pjesniku Matica ilirska povjerila mu je da napiše dopunu Osmana (XIV. i XV. pjevanje), što je on i učinio, a kritika je njegov dopjev proglasila »kongenijalnim«. Klasična naobrazba i odlično poznavanje suvremene književnosti utjecali su na Mažuranićevo pjesništvo. Bliski su mu bili A. de Lamartine, G. G. Byron, A. S. Puškin, A. Mickiewicz i drugi pjesnici, osobito talijanski i njemački, neke je i prevodio, a započeo je prevoditi i Tassov Oslobođeni Jeruzalem. S Jakovom Užarevićem sastavio je i Deutsch-ilirisches Wörterbuch/Njemačko-ilirski slovar (1842). Bio je i predsjednik Matice ilirske (1858–72). Napredan građanski prosvjetiteljski nazor očitovao je zagovaranjem »jednakosti, slobode i bratinstva«, a te su ideje osobito izražene u političkom spisu Hrvati Mađarom (1848) kao zaključnome preporodnom programskom tekstu i ujedno jednome od uspjelijih naših tadašnjih proznih tekstova.
Glavno je Mažuranićevo književno djelo Smrt Smail-age Čengića, koje je objavio 1846. u almanahu Iskra pod naslovom Smrt Čengić-age. Građeno je od 1134 deseteračko-osmeračka stiha raspoređena u pet nejednakih pjevanja, u kojima su prikazana zlodjela turskog silnika Smail-age Čengića nad zarobljenim Crnogorcima (Agovanje), njihovo spremanje na osvetu (Noćnik), sakupljanje osvetničke čete (Četa), napad na zločinca i njegova smrt (Harač), te silnikov udes nakon smrti (Kob). Silništvo Smail-age osnovica je skromne fabule cijeloga spjeva, a središnje je mjesto u govoru što ga u Četi starac-svećenik drži junacima s ključnim motivom domovine kao mjesta gdje su živjeli predci i slobode kao jedinoga oblika sretnoga života. Boj glasovitoga hercegovačkoga junaka Smail-age Čengića i Crnogoraca na Grahovu 1836. Mažuranić je uzeo tek kao povod da opiše patnju i stradanja vlastitoga naroda. Odstupivši od istine i stvarnih zbivanja te pretvorivši povijesne ličnosti u prototipove za svoje književne likove, događaj mu je poslužio kao ilustracija vlastitih romantičkih ideja o nacionalnoj borbi »za krst časni i slobodu zlatnu« te mržnje prema svakoj sili i tlačenju, ali i kao upozorenje tadašnjoj Europi na nemar prema zbivanjima na njezinu slavenskom jugu. Epski značaj priče u Smail-agi Čengiću narušen je ne samo izborom suvremenoga događaja kao teme, njezinom nedovoljnom dužinom i razvedenošću već i naglašenom liričnošću, lapidarnošću i izborom likova i situacija koje su neepske, odn. nejunačke. Skromna radnja isprekidana je opisima, refleksijama i asocijacijama, uzvicima, aforizmima i retoričkim pitanjima, likovi su bez izrazitih individualnih značajki, glavnog lika nema, opisan je kolektiv, njegovo raspoloženje i težnje, a pojedini prizori ocrtavaju samo najvažnije aspekte događaja. S druge strane Smail-aga nije ni poema jer mu nedostaju njezine bitne značajke poput viđenja radnje iz perspektive jednoga od likova te istovjetnost vremena pripovijedanja i vremena radnje, a i jednu i drugu žanrovsku moguću pripadnost najizrazitije opovrgava upravo naglašena perspektiva samoga autora, odn. piščev odnos prema radnji i temi. Ostvarivši kontinuitet istodobno i s nacionalnom književnom tradicijom i s europskom suvremenošću, Smrt Smail-age Čengića najzrelije je djelo hrvatskog romantizma, prvo klasično djelo obnovljene i otad jedinstvene hrvatske književnosti, te još uvijek jedno od najprevođenijih.

Question: when did croatia become part of hungary

The year 1848.

Question: who is on the head of the central committee

The year 1848.

who is on the head of the central committee

Question: the central committee with ivan mažuranić on the head pointed out

The year 1848.

the central committee with ivan mažuranić on the head pointed out

Question: croatia has a state-law bond with which country

The year 1848.

croatia has a state-law bond with which country

Question: when was the state-law bond between croatia and hungary ended

The year 1848.

when was the state-law bond between croatia and hungary ended

Question: what do croatia and hungary agree on

The year 1848.

Question: what did the central committee point out has ceased this year

state-law bond between Croatia and Hungary

The year 1848.

state - law bond between Croatia and Hungary

what did the central committee point out has ceased this year

Question: croatia acknowledges the real and virtualized territorial scope of what

Third Kingdom of Croatia, Slavonia and Dalmatia

Ugarskom , budući da Hrvatska prizna "" neodvisnost i samostalnost "" i "" realni i virtulani teritorialni obseg "" Trojedne Kraljevine Hrvatske , Slavonije i Dalmacije

The year 1848.

Third Kingdom of Croatia , Slavonia and Dalmatia

croatia acknowledges the real and virtualized territorial scope of what

The central committee with Mažuranić on the head pointed out that this year has ceased any state - law bond between Croatia and Hungary , as Croatia acknowledges " independence and independence " and " real and virtualized territorial scope " of the Third Kingdom of Croatia , Slavonia and Dalmatia .

The year 1848. The central committee with Mažuranić on the head pointed out that this year has ceased any state-law bond between Croatia and Hungary, as Croatia acknowledges "independence and independence" and "real and virtualized territorial scope" of the Third Kingdom of Croatia, Slavonia and Dalmatia.

Baning Ivan Mažuranić began his mandate as a Croatian ban on 20 September 1873 and ended it on 21 February 1880.

- 31.10.2014. - Autor: Dobrila Zvonarek
IVAN MAŽURANIĆ – KNJIŽEVNIK I DRUŠTVENI DJELATNIK
Ime Ivana Mažuranića (1814. – 1890.) u kolektivno sjećanje hrvatskoga naroda upisano je barem dvojako: neki će ga ponajprije vezati uz književnost, osobito uz ep Smrt Smail-age Čengića, dok će ga se drugi prisjećati kao bana pučanina, odgovornoga za niz uspješnih reformi kojima je poboljšao društvo u Hrvatskoj.
S obzirom na svestranost i široko područje društvenoga i kulturnoga djelovanja, svaka od spomenutih asocijacija u potpunosti je opravdana. Njima se može pribrojiti i još jedna, filološka, jer je Ivan Mažuranić, zajedno s Jakovom Užarevićem, suautor rječnika Njemačko-ilirski slovar (1842.), u kojem je ponudio niz novih riječi za njemačke pojmove, tada još nepoznate hrvatskomu jeziku.
Rođen je 11. kolovoza 1814. godine u Novome Vinodolskom, u obitelji koja je u to vrijeme dala još dva istaknuta kulturna djelatnika – Matiju Mažuranića, autora putopisa Pogled u Bosnu (1842.) te Antuna Mažuranića, filologa i leksikografa. Supruga Aleksandra bila je sestra Dimitrija Demetera, koji je plodno utjecao na Mažuranićev književni rad.
Književnosti je posvetio svoje mlađe dane. Godine 1835. pozdravio je izlazak Danice prigodnom pjesmom Primorac Danici, primivši za nju prvi honorar u novijoj hrvatskoj književnosti. Dvije godine poslije u istoj Danici objavljuje osmeračku pjesmu Danica Ilirom. Zahvaljujući njoj, Matica ilirska poziva ga da napiše nadopunu Gundulićeva Osmana, djela na koje je hrvatski književni romantizam gledao s osobitom pozornošću.
Autorstvo 14. i 15. pjevanja ovoga dubrovačkog baroknog epa donijelo mu je izniman ugled među suvremenicima (1844.), ali je i presudno djelovalo na njegovo daljnje književno stvaralaštvo. Suvremena književna kritika tako će u nadopuni Osmana vidjeti suviše romantičarsku interpretaciju epa, dok će u Mažuranićevu najpoznatijem djelu, Smrt Smail-age Čengića, iščitavati prepoznatljiv utjecaj Gundulića.
Smrt Smail-age Čengića, spjev objavljen 1846. u karlovačkome almanahu Iskra, često se ističe kao najveće djelo hrvatske književnosti 19. stoljeća. U pet pjevanja, kombinirajući deseterce i osmerce, Kačića i Gundulića, Mažuranić je prikazao boj hercegovačkoga junaka Smail-age Čengića i Crnogoraca na Grahovu 1836. godine. No sukob je tek povod za predstavljanje romantičarskih ideja o nacionalnoj slobodi, domoljublju, ali i vječnome sukobu dobra i zla. Spjev koji u konačnici to i nije, jer su u njem iznevjerene gotovo sve ključne odlike epa kao književne vrste, imao je velik utjecaj na suvremenike.
Ivan Mažuranić autor je i nekih drugih, manje poznatih književnih djela, koja su uglavnom ostala u sjeni Smail-age i nadopune Gundulića. Pisao je sonete (Mojoj, Grofu Janku Draškoviću, U smrt Ivana Kozulića), pjesme na narodnu (Nenadović Rade, Javor), a valja spomenuti i pjesmu Vjekovi Ilirije (1838.), u kojoj su vidljivi utjecaji njegove klasične naobrazbe, ali i duha vremena, prožetoga idejom o mesijanističkoj ulozi slavenstva.
Mažuranićevu političku karijeru i angažirano društveno djelovanje možemo pratiti od službovanja u gradskome vijeću Karlovca (1841. – 1848.), rada u Hrvatskome saboru, gdje je od 1848. do 1849. godine bio narodni zastupnik, perovođa i glavni redaktor saborskih zaključaka i zakona; pa do ozbiljnijih političkih dužnosti: godine 1850. imenovan je vrhovnim državnim odvjetnikom, 1860. predsjednikom Hrvatskoga dvorskog dikasterija, od 1861. do 1865. dvorskim kancelarom, a 1871. postaje predsjednikom Hrvatskoga sabora. U razdoblju od 1858. do 1872. bio je i predsjednikom Matice ilirske. Godine 1873. postaje hrvatski ban, i na toj dužnosti ostaje sve do 1880. godine.
Banovanje Ivana Mažuranića u hrvatskoj je povijesti ostalo zapamćeno kao vrijeme brojnih reformi, kojima je poboljšao hrvatsko pravosuđe, političku upravu i školstvo. Godine 1874., upravo njegovim zauzimanjem, utemeljeno je i moderno Sveučilište u Zagrebu.
Iako vjerojatno svjestan da je njegovo političko djelovanje gotovo nespojivo s pjesničkim pozivom, zanimljivo je, bez sumnje, i u politički inspiriranim tekstovima pronalaziti Mažuranića kao književnika. Jedan je od takvih tekstova brošura Hrvati Mađarom (1848.), u kojoj je predstavio temeljnu misao preporodnoga programa i hrvatsko-mađarskih odnosa. Ovaj literarno izveden politički spis mnogi kasniji kritičari prozvali su prvom velikom prozom moderne hrvatske književnosti.
Ivan Mažuranić preminuo je 4. kolovoza 1890. godine. Mnoge ulice, trgovi i škole danas nose njegovo ime, a Država mu je odala počast i smještanjem njegova lika na novčanicu od 100 kuna.

Question: when did ivan mažuranić end his ban

Baning Ivan Mažuranić began his mandate as a Croatian ban on 20 September 1873 and ended it on 21 February 1880.

Question: when did ivan mašuranić become president of croatia

when did ivan mašuranić become president of croatia

Question: who was president of croatian republic from 1873 to 1880

who was president of croatian republic from 1873 to 1880

Question: when did ivan mažuranić become president of croatia

when did ivan mažuranić become president of croatia

Question: ivan mažuranić began his mandate as what

ivan mažuranić began his mandate as what

Question: what nationality was ivan mažuranić

Question: ivan mažuranić began his mandate as a croatian ban

ivan mažuranić began his mandate as a croatian ban

Baning Ivan Mažuranić began his mandate as a Croatian ban on 20 September 1873 and ended it on 21 February 1880 .

Banovanje Ivan Mažuranić započeo je svoj mandat kao hrvatski ban 20. rujna 1873. godine a završio ga je 21. veljače 1880. godine.

Banovanje Ivan Mažuranić započeo je svoj mandat kao hrvatski ban 20. rujna 1873. godine a završio ga je 21. veljače 1880. godine.

Baning Ivan Mažuranić began his mandate as a Croatian ban on 20 September 1873 and ended it on 21 February 1880.

Baning Ivan Mažuranić began his mandate as a Croatian ban on 20 September 1873 and ended it on 21 February 1880.

His banation was the time of numerous reforms to which he improved the Croatian justice, political administration and education.Dobrila Zvonarek, Mažuranić - literary and social worker, nsk.hr, 31 October 2014, accessed on 6 April 2019.

Reformama uprave, sudstva i školstva postavio je temelje modernoj, građanskoj Hrvatskoj.
Jedan od najvećih hrvatskih reformatora, pjesnik, jezikoslovac, političar i popularni ban pučanin Ivan Mažuranić rodio se 11. kolovoza 1814. godine u Novom Vinodolskom. Završio je pravo i filozofiju, a zatim radi kao kao gimnazijski profesor u Zagrebu, pa kao odvjetnik u Karlovcu. Od 1850. u Beču započinje njegova blistava politička karijera gdje obnaša najviše dužnosti vezane uz Hrvatsku: zamjenik generalnoga prokuratora i državni nadodvjetnik, predsjednik Privremenoga dvorskoga dikasterija za Hrvatsku i Slavoniju te predsjednik Hrvatske dvorske kancelarije.
Bio je istaknuti zastupnik poznatog intelektualnog Sabora iz 1861. godine, a zaslužan je i za osnivanje Stola sedmorice 1862. (vrhovni sud za Hrvatsku, Slavoniju i Dalmaciju). Iako je u početku u politici podupirao Narodnu stranku, 1862. pokreće osnivanje Samostalne narodne stranke, kojoj je bio na čelu. Bio je sklon oslanjanju na Beč, što ga je i dovelo do banske časti koju je obnašao od 1873. do 1880. godine. Kao prvi ban neplemičkog podrijetla prozvan je banom pučaninom.
Kao ban Mažuranić je unaprijedio Hrvatsku u upravnom, gospodarskom, kulturnom i prosvjetnom smislu. Na njegovu inicijativu uvedena je odgovornost bana Saboru, dioba sudstva i uprave te neovisnost sudaca. Godine 1874. uvedeno je obvezno četverogodišnje školovanje, a nadzor nad pučkim školama oduzet je Crkvi te one postaju državne. Iste godine otvara se moderno zagrebačko sveučilište s tri fakulteta (pravni, filozofski i bogoslovni). Mažuranić je donio i Zakon o slobodi tiska, uredio odredbe o pravu na javno okupljanje te liberalizirao izborni postupak. Za njegova banovanja uvedeni su i zametci nekih javnih službi – statistička služba, javno zdravstvo i unaprjeđenje poljoprivrede.
Ivan Mažuranić proslavio se i kao književnik. Njegovo najpoznatije djelo je spjev Smrt Smail-age Čengića, a na poticaj Matice ilirske nadopunio je Osmana, slavno djelo Ivana Gundulića. Pisao je i političke spise (Hrvati Mađarom i dr.). S Josipom Užarevićem izdao je hrvatsko-njemački rječnik – Deutsch-ilirisches Wörterbuch/Njemačko-ilirski slovar. U rječnik je uvrstio mnoge nove riječi koje je sam skovao: sladoled, kišobran, nosorog, velegrad, računovodstvo, veleizdaja…
Mažuranićeve reforme po intenzitetu i značenju nemaju premca u razdoblju do 1918., ali su za vlasti bana Khuen-Héderváryja (1883. – 1903.) uglavnom bile stavljene izvan snage ili umrtvljene.
Ivan Mažuranić preminuo je 1890. godine u Zagrebu.
Piše: Dražen Krajcar

Question: when can i find ivan mažuranić on nskhr

His banation was the time of numerous reforms to which he improved the Croatian justice, political administration and education.Dobrila Zvonarek, Mažuranić - literary and social worker, nsk.hr, 31 October 2014, accessed on 6 April 2019.

Question: when did ivan mažuranić become a judge

Question: what did ivan mažuranić improve

Croatian justice, political administration and education

Croatian justice , political administration and education

Question: who is the literary and social worker in croatia

who is the literary and social worker in croatia

Question: what was the name of ivan mažuranić's role in bringing

what was the name of ivan mažuranić's role in bringing

Question: what areas did ivan ma�uranić improve

justice, political administration and education

justice , political administration and education

Question: what nationality is ivan mažuranić

Question: how long was the obligatory education in zagreb

how long was the obligatory education in zagreb

Question: what type of education was introduced in zagreb

what type of education was introduced in zagreb

Question: what law was adopted in zagreb

Question: who supervised the schools in zagreb

Question: what is the name of the legal, philosophical and godsical institution

what is the name of the legal, philosophical and godsical institution

Question: what happened to the electoral process

His banation was the time of numerous reforms to which he improved the Croatian justice , political administration and education . Dobrila Zvonarek , Mažuranić - literary and social worker , nsk.hr , 31 October 2014 , accessed on 6 April 2019 .

The responsibility of the ( government ) Sabor , the division of court and administration and the independence of judges , the modern administrative organization , the more rational fate organization and the more rational criminal proceedings , the more modern penological system , the freedom of the press and the jury judgment , the right to public assembly , the law of confession was adopted , the electoral process was liberalized , the remittances of some public services ( statistical service , public health , the advancement of agriculture ) , the laiciated and improved gun education and the Zagreb University ( legal , philosophical and godsical ) , the obligatory four - year education was introduced , and the supervision of the schools was made by the Church and the state .

Njegovo banovanje bilo je vrijeme brojnih reformi kojima je poboljšao hrvatsko pravosuđe, političku upravu i školstvo.Dobrila Zvonarek, Mažuranić - književnik i društveni djelatnik, nsk.hr, 31. listopada 2014., pristupljeno 6. travnja 2019.

His banation was the time of numerous reforms to which he improved the Croatian justice, political administration and education.Dobrila Zvonarek, Mažuranić - literary and social worker, nsk.hr, 31 October 2014, accessed on 6 April 2019. The responsibility of the (government) Sabor, the division of court and administration and the independence of judges, the modern administrative organization, the more rational fate organization and the more rational criminal proceedings, the more modern penological system, the freedom of the press and the jury judgment, the right to public assembly, the law of confession was adopted, the electoral process was liberalized, the remittances of some public services (statistical service, public health, the advancement of agriculture), the laiciated and improved gun education and the Zagreb University (legal, philosophical and godsical), the obligatory four-year education was introduced, and the supervision of the schools was made by the Church and the state.

His banation was the time of numerous reforms to which he improved the Croatian justice, political administration and education.Dobrila Zvonarek, Mažuranić - literary and social worker, nsk.hr, 31 October 2014, accessed on 6 April 2019.

Exit from politics and return, the death of the Emperor and King Francis Joseph I calmed him immediately after he gave his resignation.

Smail-aga na francuskom: Ivan Mažuranić, La mort d’Ismail-aga, prev. Jugoslav Gospodnetić
Klasik hrvatske romantičarske književnosti, Ivan Mažuranić (1814–1890), imao je znakovitu sudbinu iz hrvatske plebejske sudbine za aristokratski povlaštena vremena. Rodio se u Novom Vinodolu u radinoj ratarskoj obitelji, ne toliko bogatoj koliko uglednoj. Otac mu Ivan Mikula imao je pet sinova, od kojih su trojica zaslužni hrvatski književnici. Spomenuti ponajslavniji Ivan, stariji mu brat Antun (1805–1888), jezikoslovac i filolog, te mlađi Matija (1817–1881). Ivan je pak u svemu prednjačio. Bio je najbolji učenik mjesne pučke škole s njemačkim nastavnim jezikom i gimnazije u Rijeci, gdje je latinski bio naukovni jezik. Vičan učenju, razvio se u pravoga poliglota. Uz materinski hrvatski jezik znao je još njemački, latinski, talijanski, francuski, engleski, ruski, češki, poljski i mađarski. Dakle, Ivan Mažuranić služio se s devet živih i jednim „mrtvim“ jezikom, a služio se djelomično i portugalskim i španjolskim. Bio je ne samo poliglot nego i erudit, jer je samostalno studirao i književnosti na tim jezicima.
Izd. Dominis Press, Ottawa, 20l4.
Od 1833. boravi prvi put u Zagrebu, gdje se uključuje u Gajev preporoditeljski krug s punom zauzetošću. Upisao se na glasovitu zagrebačku Pravoslovnu akademiju, gdje je stekao izvrsno stručno znanje, položio odvjetnički ispit i stekao pravo na otvaranje odvjetničkoga ureda. Činovnik je u Karlovcu, gdje se ženi s bogatom Aleksandrom (Leksom), sestrom prijatelja mu Dimitrije Demetra, jednoga od vođa također „ilirskog“ pokreta, izvrsnoga dramatičara, pjesnika i kazalištarca. I ne samo to! Demetrov epilij Grobničko polje (1842) po uzoru na europske romantike, nepravedno podcijenjen u hrvatskoj kritici i književnoj historiografiji, bio je nedvojben poticaj Mažuranićevu uzor-djelu Smèrt Čengić-age.
„Burne godine“ 1848. vraća se u Zagreb, i jedan je od važnijih čimbenika narodnoga prevrata i protuugarske vojne. Umjeren i pacifistički nastrojen, napisao je te godine dvojezični manifest Hèrvati Magjarom, izvanredne rječitosti i epistolarne vještine. Izabran je 1848. i za poklisara u Hrvatskom saboru i pridonio je povijesnim zaključcima tog zasjedanja. Sklon realizmu u politici, uspinje se sve više na ljestvici austrijske državne uprave (hrvatski kancelar na bečkom dvoru, 1861–66). Umirovljen, pa reaktiviran na najvišu dužnost u Kraljevini Hrvatskoj, Slavoniji i Dalmaciji: postao je imenovanjem Franje Josipa vicerex, ban „pučanin“, jer su tu dužnost dotad redovito obnašali visoki plemići (grofovi, baruni). Na banskoj stolici bio je od 19. siječnja 1872. do 30. kolovoza 1880. Umro je na gornjogradskoj adresi Jurjevska 5 od kljenuti srca, pogođen smrću svastike Roze Demeter, koja mu je odgajala djecu, osobito nakon smrti žene Lekse. U tih nepunih deset godina banovanja on je od europski zaostale Hrvatske stvorio modernu državu: uveo obvezu općeg školovanja, donio zakon o štampi, otvorio Sveučilište, utemeljio važne zavode (za umobolne, kazneni), Gospodarsko učilište, Narodni muzej... Nezadovoljan kraljevskom politikom administrativnog nepripojenja Hrvatskoj Krajine i dijelova Bosne i Hercegovine, dao je Franji Josipu ostavku na položaju hrvatskoga bana, koju je car prihvatio i odmah ga umirovio. Pritom je Mažuranić uljudno odbio ponuđenu mu barunsku titulu, i tako do kraja života ostao prvi i posljednji „ban pučanin“. Od tada se povukao iz politike. Samo je još jednom nastupio u Saboru (1886) ne mogavši otrpjeti uvredljive invektive Armina Pavića, sveučilišnoga profesora i mađaronskog zastupnika. Tom zgodom, među ostalim, rekao je: „Gospodo, da mi je tko rekao: kaži svoj simbol političke vjere, koji je? ... ja bih rekao: Ja sam Hrvat... vjerujem u kraljevinu Hrvatsku, u njezinu prošlost, u njezinu sadašnjost i – ako Bog da, u njezinu budućnost.“ Te su ciceronovske riječi dugo odzvanjale saborskim dvoranama i hodnicima, a one kao da su varijacija gesla republikanskoga Rima, uvijek aktualna: Salus rei publicae suprema lex est. Mažuranić je na stanovit način oličenje čvrsta karaktera, promišljenosti i dosljednosti. Nepravedno napadan od protivničkih suparnika na granici uljudnosti, nije se obazirao na mađaronske spletke ni na pravaške objede. Na hrvatski način podsjeća po osobnim vrlinama i nepokolebljivim stajalištima o velikanima iz rimske povijesti prije uvođenja carske samovolje. August Šenoa, premda nije bio pobornik Mažuranićeve politike, priznavao mu je te odlike: „... poštenje mu je neokaljano, a one kreature, koje su se na njega nabacivale blatom, nisu vrijedni bili da ljube prah njegove stope, jer mu je srce skroz patriotičko bilo.“ Sâm Antun Gustav Matoš, egzemplarni pravaš, napadaje Ante Starčevića i Ante Kovačića na Mažuranićev spjev držao je promašenim i posljedicom tendencioznoga čitanja.
Reklo bi se da je Mažuranićev curriculum vitae dulji nego curriculum artis, koji je pak još trajnijega nacionalnog značaja.
Mažuranić je kao pjesnik izišao na glas 1845. nadopunom dvaju nepostojećih pjevanja Osmana, epa Ivana Gundulića europskih dometa (napisana oko 1630). Osman je ključan književni događaj ilirizma, koji je Matica ilirska (poslije hrvatska) 1844. objavila kao grafičko divot-izdanje, i to čak u 1100 primjeraka. Ta edicija primljena je s neviđenim oduševljenjem, podigla je nacionalnu kulturnu svijest, u velikoj mjeri gundulizirala i tadašnje stihotvorstvo. Četrnaesto i petnaesto pjevanje Osmana, što ih je mladi juratoš utkao u Gundulićev pjesmotvor, izazivaju divljenje njegovim poznavanjem starodubrovačkoga pjesničkog izrijeka i metrike te, možemo slobodno reći, sugenijalnošću s cjelinom djela. Možda su onodobni stručnjaci, poput Armina Pavića i Tadije Smičiklasa, preuveličali Mažuranićevu „klasičku“ epsku tvorbu u nadopuni, no ona je kao pjesnički tekst vrhunskih vrijednosti. Danas je gotovo ne odvajamo od Osmana, antologijske tvorevine tzv. starije hrvatske književnosti.
Uz spomenuti politički spis, Hèrvati Magjarom, i nevelik broj stihova (pseudoklasicističkih, domoljubnih, galantnih) na razini ondašnje produkcije po časopisima, Mažuranić se uvrstio u nacionalne pjesničke klasike spjevom Smèrt Čengić-age, datiranim u Karlovcu 29. studenoga 1845, a tiskanim u almanahu Iskra Ivana Havličeka u Zagrebu 1846. Od tada je do 2001. objelodanjen 222 puta (sudeći prema bibliografijama izdanja Davora Kapetanića 1968. te nadopuna Irine Pažameta i Sonje Martinović iz 2001). Moja je pretpostavka da je Havliček kao nakladnik bio iznimno sretne ruke i da ga je slijedilo oko 230 objava Smail-age, najviše u hrvatskoj autorskoj poeziji. Štoviše, Mažuranićev pjesmotvor ima još jedan primat u svekolikoj nam književnosti: preveden je na mađarski, češki, njemački, poljski, slovački, slovenski, engleski, švedski, španjolski, esperanto i latinski, pa moravski, višekratno na ruski, talijanski, makedonski. Što je preveden na jedan mrtvi jezik, također je iznimna rijetkost. Tu je čast, koliko mi je poznato, doživio još samo roman Quo vadis Henryka Sienkiewicza, pošto je 1905. dobio Nobelovu nagradu za književnost.
Nategnutima mi se čine raspre tzv. žanrovske pripadnosti Mažuranićeva teksta (ep, epilij, poema, scenski čak uradak). Kao i u nizu djela iz svjetske i naše književnosti ovdje se suvišno traži žanrovska uniformiranost, koja bi bila suprotna i autorskoj razlikovnosti. Po poetološkim je obilježjima i po vremenskom kontekstu Smrt Smail-age (u čemu dijelim mišljenje sa žanrologom i teoretičarem književnosti akademikom Pavlom Pavličićem) romantičarski spjev, što se jasno raspoznaje u njegovoj strukturi, tvorbi, osjećajnosti, po umecima dramatskoga i lirskog pjeva. Istina, spjev ima pet pjevanja, kao pet činova u antičkim tragedijama, posljednje nosi naslov Kob (u latinskom prijevodu Fatum), što je nebitna podjela, a možda i izraz Mažuranićeva artizma. Romantizam je, uostalom, takve epske predloške autorima prepoznavao kao osobinu vatesa. Ta se izvanjska okolnost u nas malo znade: začetnik portugalskoga romantizma, tvorac epa Camões, Almeida Garrett, bio je višegodišnji ministar vanjskih poslova Kraljevine Portugal; čuveni francuski romantik, Alphonse da Lamartine, obnašao je dužnost predsjednika Francuske Republike, Njegoš je bio crnogorski vladika, a da ne spominjemo velikog Goethea, dužnosnika, zapravo doglavnika, vojvode od Weimara. Tom povlaštenom društvu pripada i hrvatski legendarni ban pučanin, srodnik po spjevu tolikim prvacima romantizma kao što su Mickiewicz, Slowacki, Prešeren, Puškin, osobito Byron. Kao što je to značajka pjesničkih klasika, Mažuranić je u svojem spjevu združio europsku tradiciju i nacionalno nasljeđe u osebujnoj metričkoj sprezi njegovanih starodubrovačkih osmeraca i deseteraca iz usmene epske predaje, modernizirane rukom Andrije Kačića Miošića, čija je Pismarica bila omiljeno štivo u njegovoj obitelji. Ta simbioza virtuozne Gundulićeve strofičke tvorbe i Kačićeve guslarske neposrednosti (s prigodnim srokovima) identitet je Smrti Smail-age, neponovljiva metrička emanacija koja godi primateljevu uhu i narativnoj znatiželji. Ona je obogaćena i egzemplarnim stilskim figurama te mudrim izrekama, koje su prešle u kolektivni retorički govor, primjerice:
Dobar pastijer, jer što kaže inom,
i sam svojijem potvrđuje činom (412–413);
Dobar junak, da je čovjek taki (516).
Osobito gnomama i lirskim natuknicama obiluje besjeda svećenika (312–414) prije odlučnog okršaja s Turcima i skupna ispovijed crnogorske čete. U tih stotinjak stihova sažeta je bit kršćanske vjere. Svećenik iz naroda, nalik popovima glagoljašima, silazi s vrleti i uz sugestivne riječi pozivlje svoje stado na pokajanje prije pričesti. U tom kontekstu pojavljivale su se kontroverze o naglom obraćenju Turčina Novice Cerovića u kršćanskog ratnika i prelazak na drugu stranu, koje da nije epski pripravljeno ni psihološki uvjerljivo. No takav obrat konvencija je europske barokne epike, primjerice u Tassovu Oslobođenom Jeruzalemu, gdje dvije fatalne ljepotice bez okolišanja primaju sakrament krštenja i tako usrećuju dva kršćanska viteza. Tassa je pak Mažuranić dobro proučio da bi bio što bliskiji Gunduliću u nadopuni dvaju pjevanja Osmana. Čak je počeo prevoditi Tassov spjev. Imalo pozornije čitanje Mažuranićeva spjeva otkriva nam, uostalom, reminiscencije na Tassa:
a re malvagio consigliere peggiore
(Gerusalemme liberata, II. 2, 8)
Loše sluge goreg gospodara
(Smrt Smail-age, 587)
U Mažuranićevu pjesmotvoru zrcali se, kao i u drugim europskim epskim tekstovima s ugledom klasičnih ostvarenja, široka literarna kultura i načitanost, i to na razmjerno malom „prostoru“ (svega 1134 stiha), budući da europsku epiku obilježuje upravo opširnost: Tassov spjev, kad ga već spominjemo, ima više od trinaest tisuća stihova, dvadeset pjevanja, od kojih posljednje premašuje po broju stihova cio Mažuranićev tekst. U 19. stoljeću Mažuranić se s ushitom tumačio kao pjesnik antiturske tematike, što je bivalo sve manje aktualnim, pa su se iz spjeva izvlačile raskošne stilske figure (i kao ilustrativni primjeri iz nastave teorije književnosti). Estetske vrline spjeva slabo su se valorizirale, preuveličavala njegova poticajna tematika. Tek u novije doba kritika se pozabavila europskim kontekstom spjeva, to jest suptilnim sastojcima romantičarskog senzibiliteta i stihotvorbe. Mažuranićev artizam izdanak je njegova poznavanja slojevitosti hrvatskog jezika i stilske mu podatnosti, razvedenosti leksika i razvijenosti oblika iz narodne i „umjetne“ poezije. Romantičarska stigma nije samo u podjeli na „crno-bijelo“ risanje junaka, već i u individualizaciji glavnoga junaka, protagonista. Smail-agu je pjesnik okarakterizirao proverbijalnom izrekom: „Dobar junak da je čovjek taki.“ Okrutnik, tiranin, rauber, bandit, on korespondira s predromantičarskim i romantičarskim egzotičnim junacima, a za francuski je čitateljski ukus imao i privlačan otisak „orijentalne“ popudbine, koju je u Francusku uveo Charles Nodier, te uspješnicom La Guzla (1827), tobožnjom zbirkom narodnih ilirskih junačkih pjesama kojom je Prosper Merimée zadivio Europu (među ostalim Puškina i Goethea). Navlastit romantičarski pečat Mažuranićevu spjevu daju motivi lirskoga karaktera poput „bijelog tenebrizma“ (mjesečine) i sepolkrizma (grobljanstva). Afinitet prema simbolici grobova proteže se u ranome europskom romantizmu „nordijskih“ pjesnika (E. Younga, Th. Graya) do Foscolovih glasovitih Grobova (osam hrvatskih verzija), objavljenih 1807. Vjerojatno se Mažuranića ipak ponajviše dojmilo Grobničko polje šurjaka Dimitrije Demetra (1842), koji je također često boravio u Karlovcu kod sestre Aleksandre (Lekse). Za moj ukus lirska „grobljanska“ interpolacija jedno je od najljepših pjesničkih mjesta u Smail-agi:
Bijeli se čadorje bijelo
Na tihotnoj mjesečini,
Ko golemi grobovi pod snijegom...
(685–688)
Grobovi su, mniš, otacah
Kijeh slovijaše ime slavno, (695–697)
U tom ozračju Mažuranićeva su priviđenja potaknula slavnoga Miguela de Unamuna – jednoga od najvećih španjolskih modernih umova, filozofa, pjesnika, romanopisca, povjesničara, profesora klasičkih jezika i rektora drevnoga Sveučilišta u Salamanki, čiji je roman La Niebla (Magla), preveden na mnoštvo europskih jezika, pa i na hrvatski – na usporedbu s najpoznatijom dramom španjolskoga baroka La vida es sueño CalderÓna de la Barce. Za hrvatsko izdanje, štoviše, Unamuno je napisao i proslov čiji je originalni rukopis pohranjen u zagrebačkoj Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici. U proslovu, među ostalim, kaže da su ga „ranile riječi“ iz šest stihova Mažuranića (711 do 718):
Slušaj, pobre, je l’ i jauk tlapnja?
!Escucha, hermano! ?Es tambien delirio el quejido?
Slušaj zveku, je l’ i zveka tlapnja?
!Escucha el ruido! ?Es delirio el ruido?
Slušaj... slušaj... Ah, to tlapnja nije
!Escucha... escucha...! Ah, eso no es delirio.
Jer te vidim gdje te boli jako...
Pues ya veo cuan inmenso es tu dolor…
Što?... Ti plačeš?... Ah, to tlapnja nije,
?Que...? ?Acaso lloras...? Ah, eso no es delirio,
Ti bo s tlapnje, mnim, da ne bi plako!
porque creo que no llorarias por ficcion.
U nastavku dodaje: „Čitajući ih zajedno sa mnom i Augusto Perez (njegov hipotetički dvojnik, op. M. T.), koji sveudilj u logu moje duše spava, probudi se i kaza mi: ‘Prosudi, Miguele, jesmo li stanoviti, da i patnja, da i bol nisu također san ? (...) I taj hrvatski narod, Mažuranićev narod, nije li snatrio svoju povijest boli, nije li snatrio bol svoje povijesti? A bdjeti u boli, znači li pobijediti je?’ Pustih ga govoriti... Ipak s ovo malo riječi njegova solilokvija kanim proslaviti hrvatski prijevod nesretnog sna njegova života, nesretnog života njegova sna.“ Hendaya, 6. lipnja 1929.
Posrednik je bio Bogdan Radica, koji je španjolskog velikana pohodio u njegovu domu u Hendayi, kamo se povukao. Bogdan Radica, vrlo poznat publicist u međunarodnim krugovima u međuraću, pripovijedao je da je znameniti jezikoslovac i teoretik književnosti Roman Jakobson znao više stihova Smail-age naizust i rado ih na domjencima izgovarao. Jakobson je američki sveučilišni profesor ruskoga podrijetla, a naš mu je pjesnik možda bio blizak po slavenskoj pripadnosti i po razvijenim metaforama i usporedbama, čime se znanstveno bavio.
S recepciološkoga stajališta ti podaci imaju primjerenu važnost kao i spoznaja da je Mažuranićev spjev u najprosperitetnijoj svjetskoj književnosti, francuskoj, preveden pet puta. Autor prvoga prijevoda Celeste Courrière, ugledni pariški slavist, posvećuje pune tri stranice tom spjevu u Povijesti suvremene književnosti u Slavena (Pariz, 1879). Mažuranićeva recepcija u Francuza iznenadila me dok se nisam pobliže upoznao s njome. Prevoditelji su još, kako slijedi: Ivan Koriàk (I. Malkhauzony, Pariz, 1906), Petar Pekich (Pariz, 1926), Antoine Sidoti (Pariz, 2011). Peti je, evo, Jugoslav Gospodnetić, po mojem sudu najtočniji, najsavjesniji i najpoetičniji. To se zorno ogleda u pripjevnoj rimi:
Vidi mu se umrijet mu se neće
A jest nešto što ga naprijed kreće
(Noćnik, 130–131, 150–151, 158–159)
On voit fort bien qu’il ne veut mourir,
Que quelque chose le presse à courir.
Zahvaljujemo to prijevodima na francuski te autoritetu glasovite opsežne Književne povijesti Europe i Amerike od renesanse do naših dana (Pariz, 1946), u kojoj je dostojno predstavljen, te monografiji istoga pisca, Romantizam u europskoj književnosti (Pariz, 1969), gdje je također Ivan Mažuranić našao mjesto i dosegnuo ugled europskoga epskog klasika. Pisac je, naime, tih djela Paul Van Tieghem najugledniji sorbonski komparatist nakon Fernanda Baldenspergera, čije su navedene povijesti postale sveučilišni udžbenici na katedrama komparatistike u cijeloj Europi. Unamunovu, Jakobsonovu, Van Tieghemovu može se priključiti još jedno priznanje. Talijanski plodni slavist, Riccardo Picchio, u Dizionario Bompiani (Milano, 1987; preveden i objavljen i na francuskom u proširenom izdanju) Mažuranića je uvrstio u egzemplarne autore i u drugi svezak egzemplarnih djela La morte di Smail-aga Čengić, u koji Dizionario Bompiani uvršćuje samo respektabilne književne naslove.
Sudeći po tim naznakama izvannacionalnih, europskih vrijednosti, što bi se moglo ilustrirati i drugim inozemnim leksikonskim natuknicama, evidentno je da mu se te vrijednosti nigdje ne poriču osim u matičnoj zemlji! Kako je to moguće? Moguće je jer se hrvatska percepcija književnosti toliko provincijalizirala da grca u nehaju za baštinu i u tobožnjemu novom njezinu poimanju, u kojem ta baština služi kao šakačka vreća nekritičkih književnoslovaca, željnih medijske estradizacije.
Stanovita profesorica književnosti, Madame Marina Čubrić, primjerice, nedavno u Večernjem listu (razgovor najavljen na naslovnici dnevnika kao „vijest dana“) veli odlučno: „Iz gradiva bih izbacila Mažuranića, a uvela naše mlade pisce.“ Mažuranićâ koji su dio hrvatske literarne povjesnice ima barem pet, valjda kolegica misli na Ivana Mažuranića. To obrazlaže demagoškim frazama bez stručnih argumenata, potpuno neupućena u svjetsku recepciju Smrti Smail-age, u koji spjev očevidno nije zavirila nakon gimnazijskih dana. Od tada su o Mažuraniću objavljene dvije monografije, dvadesetak studija, preveden je dvaput na engleski, dvaput na francuski u najnovije vrijeme. Tu novu literaturu profesorica Čubrić nije očevidno ni konzultirala. Zamislite da netko s titulom profesora književnosti zahtijeva da se iz francuske lektire za školarce izbaci Alphonse de Lamartine, simbol francuskog romantizma, čiju poemu Jezero svi srednjoškolci uče napamet? Profesorica Čubrić svoje „meditacije“ o Mažuranićevu izgonu iz učilišta ne obrazlaže nikakvim suvislim potkrepama, dodvoravajući se naravnoj lektirofobiji onih što su dužni obaviti jednu školsku „zadaću“. Nekakvo takvo moderniziranje „nastave“ šuplje su natuknice, jer je sam pojam „modernog“ potpuno nejasan i vremenski nedefiniran. Ivan je Mažuranić itekako moderan, a i suvremen. Današnje društvo vrvi od silnika nalik Smail-agi Čengiću, koji se iživljavaju na obespravljenoj, osiromašenoj „raji“, a Mažuranić pjeva:
Boj se onog ko je viko
Bez golema mrijet jada (62–63)
Klikni za povratak

Question: who succeeded ivan mažuranić as emperor

Exit from politics and return, the death of the Emperor and King Francis Joseph I calmed him immediately after he gave his resignation.

Question: who calmed ivan mažuranić after his resignation

who calmed ivan mažuranić after his resignation

Question: who did ivan mažuranić succeed as king

Question: what caused ivan mažuranić to leave politics

the death of the Emperor and King Francis Joseph I

smrt Car i kralj Franjo Josip I. umirovio ga je odmah po podnošenju

the death of the Emperor and King Francis Joseph I

what caused ivan mažuranić to leave politics

Question: what did ivan mažuranić want to do after his death

what did ivan mažuranić want to do after his death

Question: what did ivan mažuranić do after king francis jose

what did ivan mažuranić do after king francis jose

Question: what did ivan mažuranić want to leave

Exit from politics and return , the death of the Emperor and King Francis Joseph I calmed him immediately after he gave his resignation .

Izlazak iz politike i povratak, smrt Car i kralj Franjo Josip I. umirovio ga je odmah po podnošenju ostavke.

Izlazak iz politike i povratak, smrt Car i kralj Franjo Josip I. umirovio ga je odmah po podnošenju ostavke.

Exit from politics and return, the death of the Emperor and King Francis Joseph I calmed him immediately after he gave his resignation.

Exit from politics and return, the death of the Emperor and King Francis Joseph I calmed him immediately after he gave his resignation.

He lived withdrawn and engaged in mathematics and astronomy.‘And great is, whoever is small is born, and when bread, he needs a big tomb!’ – in memory of Ivana Mažuranića, nsk.hr, 10 August 2018, accessed 8 April 2019.

From 1880 to his death he lived in the Zagreb Yurevskaya Street, on the number 5.

„A velik je, tko se malen rodi, a kad pane, golem grob mu treba!“ – u spomen na Ivana Mažuranića
… Nije moje, što stekao nisam,
I što pusta podade mi sreća,
Već je moje što sam dohvatio
Trateć svoju od njedara krvcu.
Nije visok tko na visu stoji,
Nit je velik tko se velik rodi,
Već je visok tko u nizu stoji
I visinom nadmaša visine,
A velik je tko se malen rodi,
A kad pane, golem grob mu treba!
(Javor)
Obljetnica rođenja prava je prigoda da se snažnim stihovima o životnim vrijednostima i prolaznosti života iz pjesme Javor prisjetimo njihova autora, bana pučanina i pjesnika Ivana Mažuranića.
Ivan Mažuranić rodio se u Novome Vinodolskom 11. kolovoza 1814. godine. U rodnome gradu polazio je narodnu (pučku) školu, s njemačkim kao nastavnim jezikom. U gimnaziji, koju je polazio u Rijeci, nastavni je jezik bio latinski. U Rijeci je učio talijanski i mađarski, a naknadno je naučio francuski i engleski. U Zagrebu je studirao i završio pravo. Od 1848. godine vrlo je aktivan u političkome životu. Bio je zastupnik u Hrvatskome saboru, a određeno vrijeme i predsjednik. Godine 1873. postaje prvi hrvatski ban pučanin. Na banskoj dužnosti ostaje do 1880. godine, a nakon toga napušta svaku političku aktivnost i živi povučeno baveći se matematikom i astronomijom. Za vrijeme banovanja provedena je reforma pravosuđa, političke uprave i školstva, a 1874. godine utemeljeno je Sveučilište u Zagrebu, prvo u južnih Slavena.
Ivan Mažuranić smatra se najkreativnijom ličnosti hrvatskoga narodnog preporoda. Od prvih stihova koje piše kao šesnaestogodišnji đak bio je dug i strm put. Kao jezikoslovac objavio je moderan hrvatski rječnik zajedno s Josipom Užarevićem s kojim je sastavio djelo od 40 000 riječi. Kao pjesnik bio je već tada cijenjen, što dokazuje odluka Matice ilirske da za njezino prvo inauguralno izdanje dopiše XIV. i XV. pjevanje Gundulićeva Osmana. U razdoblju od 1835. do 1841. godine bio je suradnik Gajeve Danice. Godine 1846. objavio je svoje najveće i najvrjednije djelo – ep Smrt Smail-age Čengića, koje je dostupno u sklopu portala Digitalne zbirke Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu, a čiji se izvorni rukopis čuva u Zbirci rukopisa i starih knjiga Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu, Tim djelom, u kojem su spretno prevladani klasični i dubrovački utjecaji kao i utjecaj narodne poezije, Mažuranić je stvorio klasičan junački ep.
U Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu 2014. godine bila je organizirana izložba pod nazivom Blago Ivana Mažuranića u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu.
Hrvatski književnik Ivan Mažuranić preminuo je u Zagrebu 4. kolovoza 1890. godine.
Danas se njegov lik nalazi na novčanici od 100 kuna. Mnoge ulice, trgovi i škole u Hrvatskoj nose njegovo ime, a u zagrebačkome parku Zrinjevac postavljena mu je i spomen-bista.

Question: what subjects did ivan mažuranić study

matematikom i astronomijom . „A velik je , tko se malen rodi , a kad pane , golem grob mu treba ! “ – u

He lived withdrawn and engaged in mathematics and astronomy.‘And great is, whoever is small is born, and when bread, he needs a big tomb!’ – in memory of Ivana Mažuranića, nsk.hr, 10 August 2018, accessed 8 April 2019.

From 1880 to his death he lived in the Zagreb Yurevskaya Street, on the number 5.

Question: who said when someone is small he needs a big tomb

who said when someone is small Ivan Mažuranić needs a big tomb

Question: when will the tomb of ivan mažuranić be opened

when will the tomb of ivan mažuranić be opened

Question: what subject did ivan mažuranić study

Question: where did ivan mažuranić live from 1880 to his death

where did ivan mažuranić live from 1880 to his death

Question: what number is ivan mažuranić's tomb on zagreb

what number is ivan mažuranić's tomb on zagreb

He lived withdrawn and engaged in mathematics and astronomy . ‘And great is , whoever is small is born , and when bread , he needs a big tomb ! ’ – in memory of Ivana Mažuranića , nsk.hr , 10 August 2018 , accessed 8 April 2019 .

From 1880 to his death he lived in the Zagreb Yurevskaya Street , on the number 5 .

Živio je povučeno i bavio se matematikom i astronomijom.„A velik je, tko se malen rodi, a kad pane, golem grob mu treba!“ – u spomen na Ivana Mažuranića, nsk.hr, 10. kolovoza 2018., pristupljeno 8. travnja 2019.

Od 1880. godine do smrti živio je u zagrebačkoj Jurjevskoj ulici, na broju 5.Ivan

He lived withdrawn and engaged in mathematics and astronomy.‘And great is, whoever is small is born, and when bread, he needs a big tomb!’ – in memory of Ivana Mažuranića, nsk.hr, 10 August 2018, accessed 8 April 2019. From 1880 to his death he lived in the Zagreb Yurevskaya Street, on the number 5.

He lived withdrawn and engaged in mathematics and astronomy.‘And great is, whoever is small is born, and when bread, he needs a big tomb!’ – in memory of Ivana Mažuranića, nsk.hr, 10 August 2018, accessed 8 April 2019.

From 1880 to his death he lived in the Zagreb Yurevskaya Street, on the number 5.

From the first stihs of 1830 (Vinodolski dolče, da si zdravo, Novigrade, saludo te lipo!), which writes as a 16-year-old deck of the classical gymnasium in the song "Pisma od Vinodolca školana" as a greeting to his vocation, he deals with various lyrical problems: the explanation of the metrical problems related to the Croatian language expression, the vergilical epom, especially the relationship between history and poetry.

Vezuje se i za mađarsku kulturu i političku povijest
Životopis i djelatnost Ivana Mažuranića u znatnoj mjeri dotiče se i mađarske kulture i političke povijesti.
U toku školovanja na Rijeci (poslije osnovne škole u rodnom mjestu Novom Vinodolskom, u Primorju, gdje se nastava obavljala na njemačkom jeziku) ovo bistro dijete naučilo je latinski, talijanski, njemački, čak i mađarski.[1] Njegov profesor mađarskog jezika bio je Ferenc Császár koji je u Rijeci djelovao deset godina i predavao je mađarski jezik u latinskoj gimnaziji.[2] Mažuranić tako dobro je naučio mađarski da će mu biti dodijeljena stipendija za dalje usavršavanje u Mađarskoj.
Császár je bio i prijateljski mentor mladog Mažuranića, te on u njemu vidi svog nasljednika u Rijeci. Ovim riječima piše o Mažuraniću akademiku Ferencu Toldyju: (…) i to je jedan pravcati hrvatsko-talijanski dječak koji se ove godine, učeći u Đuru (Győr) u izgovoru usavršava[3]… No Mažuranić se je odlučio za licej u Szombathelyu.
Ivan Mažuranić naći će se u liceju, kao dvadesetogodišnji mladić. Mađarski jezik mu ipak nije bi stran pošto u riječkoj gimnaziji uči mađarski i svoje prve pjesme piše na mađarskom jeziku. Zasada su mu poznate samo dvije pjesme koje su kako u jezičnom (gramatičnom) tako i u versifikacijskom smislu pravilne. Godine 1832. ispjevao je Búcsúdal (Oproštajna pjesma) i Császár Urhoz Újesztendő alkalmával 1833 (Gospodinu Császáru u Novoj godini 1833). Prva je tiskana u Rijeci a druga je sačuvana u rukopisnoj ostvštini Ivana Mažuranića. Mladi pjesnik svoje je stihove ispjevao pod utjecajem tzv. „školskog klasicizma” (iskolás klasszicizmus).[4]
U dnevniku učenika Liceja u Szombathelyu za 1834./35. školsku godinu, vođenom na latinskom jeziku, pod rednim brojem 33. navodi se ime Maxuranich Joannesa, rimokatolika, rođenog u Novom Vinodolskom, pokrajina (guberneria) Hum, od oca Ivana, građanina (zapravo seljaka). U razredu je bilo ukupno 50 đaka. Dakako, najviše njih su bili mađarskog podrijetla, no bilo je i Hrvata iz Hrvatske i Bosne. Kod ovih potonjih ne navodi se nacionalnost, već mjesto rođenja, primjerice Vareš, ili Travnik. Kod hrvatskih imena ž se uvijek piše kao x, dakle po starome hrvatskom načinu pisanja, a kod mađarskih imena za isti glas rabljeno je slovo zs, što bi istovremeno značilo da su profesori znali i hrvatski. Iduće godine (1835.) u taj razred upisuju se novi učenici, poglavito dolaze iz Bosne, te ih je bilo ukupno 52. Tada se Ivan Mažuranić navodi pod drugim rednim brojem, tj. pod 36. No, prije dolaska mladog Mažuranića u Szombathely u prethodnom razredu bilo je ukupno 72 učenika, a od toga 16 đaka bili su mahom iz Hrvatske, ponajviše iz Zagreba, Varaždina, Samobora, Krapine, Jaske itd., dok su ostali bili Mađari, pa se među njima našao i poneki Židov, kao i poneki student iz Bosne.[5]
Valja istaći da je u tom liceju djelovalo Mađarsko društvo (Magyar Társaság), o čemu rječito govore i vođeni dnevnici sa sastanaka i u njima pribilježeni učenički literarni, povijesni i ini radovi, sve do 1831. godine. Međutim, iz kasnijih godina dnevnici nedostaju; iz drugih izvora doznajemo da je Mažuranić bio predsjednik datog društva.[6]
Ivan Mažuranić se je već u Rijeci ili u Szombathelyu upoznao s pjesništvom Dániela Berzsenyija. U njegovim mađarskim stihovima, prema navodima Istvána Lőkösa, evidentni su neki paralelizmi između Mažuranićevih i Berzsenyijevih motiva. Očevidne su Berzsenyijeve inspiracije u Mažuranićevoj pjesmi Barátomhoz (Prijatelju) te posljednja strofa je npr. inventivna parafraza Berzsenyijeve pjesme A közelítő tél (Primicanje zime).
Mažuranić:
Vissza nem jőnek – ha elmentek egyszer –
Boldog óráknak gyümölcsi…
Vratit se neće – ako jednom zašlo
Obratno voće stretnih časova…
(Prijevod Aleksandar Tišma)
Berzsenyi:
Itt hágy, s vissza se tér majd gyönyörű korom.
Nem hozhatja fel azt több kikelet soha!
Ostavi me tu i vratit se neće moja krasna dob.
Nema proljeća koje bi to vratilo.
(Prijevod Aleksandar Tišma)[7]
Lőkös navodi kako je Mažuranić stvorio originalnu, estetski vrijednu pjesničku sliku na mađarskom jeziku, preuzimajući Berzsenyijeve figure. Također je već i László Hadrovics 1944. u hrvatskim Mažuranićevim pjesmama klasičnog metra i klasičnih oblika ustanovio da se u njima nalaze neke mađarske književne reminiscencije.[8]
Mažuranić imao je afinitet i prema modernim umjetničkim oblicima i ostalim varijantama versifikacije, isnosi mađarski kroatist István Lőkös koji je svoj rad posvetio proučavanju mađarsko-hrvatskim književnim prožimanjima te momentalno radi na kajkavskohrvatskim književnicima.
Prateći događaje u Zagrebu, Mažuranić se je oduševio za Gaja i rodoljubivi ilirski pokret. Odatle, iz „Subotinog mjesta” – kako je prekrstio Szombathely – šalje u Zagreb Gajevoj Danici svoju prvu pjesmu: Primorac Danici te od 1835. do 1841. postaje suradnikom lista. Zagrijao se za slavenstvo te u takvom raspoloženju piše čitavu zbirčicu stihova (npr. Pređem Slavjanskim, Otkuda ime Slavjan). U tome gradiću zapadne Mađarske naš pjesnik-početnik sastavlja i čuvenu odu Dru Gaju, tu počinje njegovati i prozu. Kada se ljeti 1835. godine vratio u Zagreb, on je već bio pjesnik s imenom.[9]
Ivan Mažuranić aktivizira se i u političkom životu Hrvatske, naime nije ostao ravnodušan prema europskim revolucionarnom zbivanjima 1848. godine. Bio je pobornik slobodarskih ideja tj. jednakosti, slobode i bratstva, stoga želi suživot s Mađarima, zauzima se da unutar Mađarske Kraljevine „bez iznimke” svi narodi i njihovi jezici budu ravnopravni.
Revolucionarne 1848. član je redakcije revolucionarno-demokratskog Slavenskog Juga[10], a iste godine objavljuje svoju brošuru Hervati Mađarom (pisana je 10. travnja), a izdao je ovu brošuru i na mađarskom jeziku, također tiskanoj u Karlovcu. Iz sadržaja i tona Mažuranićeva proglasa vidi se da mu je tuđ šovinizam. Štoviše, njega su revolucionarni događaji uzradovali:[11]
„Jednakost sloboda općenita” – ori se po Parizu, zamnijeva po Beču, razlijega se po Pešti. Jednakošću i slobodom odziva se Ugarska s pridruženijem kraljevinami, odgovara sva Austrija, odjekuje ukupna Evropa… Madžari, stara družbo, nova braćo naša. Brat pomiren s bratom valja da iskreno razgovori o zlu i dobru skupnom… Jednakost, sloboda i bratstvo za sve pod krunom ugarskom živuće narode i jezike” – usklikuje Mažuranić. – „Zakonom ustanovit valja da u Ugarskoj ne ima gospodujećega ni naroda ni jezika nikakova… Na svom dakle jeziku poslove svoje, i posebne i javne, bez iznimke, nek vodi Hrvat, Slavonac i Srbljin, nek vodi Vlah, nek vodi Nijemac. Madžari braćo! Čuste evo mnijenje naše o jednakosti, slobodi i bratinstvu naroda ugarskijeh.”
Ivan Mažuranić poslije svog ranijeg političkog letka (ili brošure) pisanog 10. travnja 1848. Hervati Mađarom, izdaje njezin pandan na mađarskom jeziku pod nazivom A’ Horvátok a’ Magyaroknak, čiji je također on, ne samo autor, ujedno i prevoditelj, koji je nastojao da ova njegova politička brošura bude prevedena na njemački i na druge jezike.[12] Zanesen revolucionarnim idejama Mažuranić želi ravnopravnost svih naroda Kraljevine Ugarske. Pošto ne raspolažemo s cjelovitim tekstom ove brošure oslonit ćemo se na stav Mire Kolar-Dimitrijević koja iznosi da je Mažuranić[13] svoj koncept političkog i gospodarskog osamostaljivanja Hrvatske prigotovio već 1848. godine. Na vjetrometini sudbonosnih događaja za vrijeme mađarske revolucije 1848/49., kasnije i za vrijeme Bachovog
neoapsolutizma (1849.-1860.) najbolji sinovi hrvatskog naroda i dalje su gorjivo čuvali narodnu svijest, rodoljublje, i imali u vidu zaštitu svojih nacionalnih interesa. Međutim, ni u najtežim, kritičnim godinama nije smanjen interes prema ilirskim domoljubivim idejama. Uskoro će se Hvatska poslije Ugarsko-hrvatske nagodbe (1868.) naći u boljim političkim, društvenim, privrednim i kulturnim uvjetima. Po nagodbi Hrvatska je postala samostalna na području zakonodavstva, uprave, bogoštovlja, nastave i pravosuđa. Ostali su poslovi bili zajednički sa Mađarima. Problemi postojali su i poslije Nagodbe, jer Hrvatska nije dobila samostalnost na području financija kao i nadalje ostao je neriješen problem pripadnosti Rijeke, što je riješeno provizorijem, privremenim rješenjem koje je u praksi išlo u korist Mađara.[14]
Kao ban nastoji voditi politiku uravnoteženosti između mađarskog i bečkog dvorskog utjecaja u Hrvatskoj, ali više kao pasivni promatrač nego kao aktivni politički vođa usmjeravajući svoja nastojanja na administrativno i kulturno unaprijeđenje zemlje. Za njegova banovanja provedena je reforma pravosuđa, poltičke uprave i školstva, a 1874. osnovano je Sveučilište u Zagrebu, prvo u Južnih Slavena.[15]
Đuro Franković
[1] Ivan Mokuter Ivan Mažuranić (1814-1890), Narodne novine, god. XVIII. broj 51. Budimpešta, 23. prosinac 1965.
[2] Császár prvu svoju epsku pjesmu u pet pjevanja (Kemendvár) tiskao je već 1828., a 1831. te bio poznat kao pravni pisac, književni kritičar i kao prevodilac talijanske literature. Izdao je u Rijeci svojih šest soneta (Szonettkoszorú) isto tako u obliku posebne knjižice, pisao je salonske sentimentalne pjesme konzervativnih nazora, mnogo pjesama o rodoljublju i o ljubavi, a pisao je i stručne radove iz područja klasične umjetnosi. Izdao grčko-rimski mitološki rječnik (nalazi se u ostavštini Ivana Mažuranića), navodi poznati istraživač hrvatsko-mađarskih književnih veza István Lőkös Croatohungarica Hrvatsko-mađarske književnopovijesne teme, str.179, 180, Matica Hrvatska Zagreb 2008.
[12] Lukács, István Térközök Horvát–magyar irodalomtörténeti tanulmányok, ELTE BTK Szláv Filológiai Tanszék, Budapest, 2004., 133. citira: „Navedene filološke i statističke činjenice nam dokazuju da je autor političkog letka raspolagao visokom mađarskom naobrazbom, ali prevoditelj nije bio mađarskog materinskog jezika. Njegovo poznavanje mađarskog jezika čak su dostizale visine Parnasa, ali je ovaj jezik za njega ipak bio jedan usvojeni jezik, u školi naučeni strani jezik. Ovakva dvojakost se uočava na više mjesta letka na mađarskom jeziku. Ali tko drugi bi mogao biti prevoditelj u tim burnim mjesecima 1848., ako ne baš Ivan Mažuranić? On je bio ne samo autor političkog letka A’ Horvátok a’ Magyaroknak, nego i njegov prevoditelj. Na životnom putu Ivana Mažuranića ovo je bio zadnji spektakularni ozbiljni politički i „hungarološki” izazov koji zahtijeva ozbiljne intelektualne napore, čemu pruža najvaljaniji dio svoga znanja da bi poslije toga okrenuo leđa literaturi i svoj život konačno posvetio politici.” Ovo djelo koje stoji na granici između literature i politike smatrano je i prema Istvánu Lukácsu i Živane Morić (Mažuranićev glas slobode. U povodu objavljivanja reprint izdanja od Matice hrvatske u Karlovcu, Vjesnik, 11. VIII. 1994.) a koje mišjenje Mira Kolar-Dimitrijevć smatra da bi trebalo korigirati (n. dj. 1995., 168.). Nepoznato je gdje je tiskana brošura na mađarskom jeziku, smatramo stoga kako bi bilo potrebno usporediti tip slova, ako su slična s onima u Karlovcu, problem bio bi riješen, ako ne, i nadalje ostaje otvoren. Ipak, bit će da su oba teksta tiskana u Karlovcu.
[13] Zahvaljujem Branku Ostejmaru na navodu: „što se tiče Ivana Mažuranića – on je politički djelatan bio tijekom više desetljeća, pa u tako dugom razdoblju njegovi politički nazori nisu uvijek bili apsolutno isti. Bio je više okrenut prema Beču a protiv Pešte, naročito prije sklapanja Nagodbe. To što se netko eventualno školovao u mađarskoj sredini nipošto ne mora značiti da je u kasnijem političkom radu bio pobornik suradnje s Mađarima – ta najveći protivnici Mađara, od Strossmayera do Starčevića i Frana Folnegovića – obrazovali su se (i) u Pešti.”

Question: when did ivan mažuranić write his first stih

when did ivan mažuranić write his first stih

Question: what is the name of ivan mažuranić's first song

what is the name of ivan mažuranić's first song

Question: what lyrical problems does ivan mažuranić deal with

what lyrical problems does ivan mažuranić deal with

Question: how old was ivan mažuranić when he wrote the song p

how old was ivan mažuranić when Ivan Mažuranić wrote the song p

Question: where did ivan mažuranić write

gimnazije u pjesmi "" Pisma od Vinodolca školana "" kao pozdrav svome zavičaju , bavio se raznim liričkim problemima : razjašnjenjem metričkih problema vezanih

Question: how did ivan mažuranić write

16-year-old deck of the classical gymnasium

16-godišnji đak riječke klasične gimnazije u pjesmi "" Pisma od Vinodolca školana "" kao pozdrav svome zavičaju , bavio se raznim liričkim problemima : razjašnjenjem metričkih problema vezanih

16 - year - old deck of the classical gymnasium

From the first stihs of 1830 ( Vinodolski dolče , da si zdravo , Novigrade , saludo te lipo ! ) , which writes as a 16 - year - old deck of the classical gymnasium in the song " Pisma od Vinodolca školana " as a greeting to his vocation , he deals with various lyrical problems : the explanation of the metrical problems related to the Croatian language expression , the vergilical epom , especially the relationship between history and poetry .

Question: what is the title of the first song written by ivan mažurani

what is the title of the first song written by ivan mažurani

Question: in which country was ivan mažuranić born

in which country was ivan mažuranić born

Question: when was the first song written in croatian

when was the first song written in croatian

Question: what is the name of the collection of works by ivan mažurani

what is the name of the collection of works by ivan mažurani

Question: what was the first song written by ivan mažuranić

what was the first song written by ivan mažuranić

Question: when is the new ivan mažuranić exhibit coming out

when is the new ivan mažuranić exhibit coming out

The first in the Croatian language published song " Primorac Danici " , published on 17 January 1835 in the second number of Danice . Krešimir Nemec , Mažuranić - stup of the Croatian literary canon , p. 43 , in : Mažuranićv zbornik : exhibitions from the collection on the occasion of the solemn celebration of the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić , editors Milan Moguš , Marko Tadić , Croatian Academy of Sciences and Arts , Zagreb , 2015 . , accessed on 18 April 2019 .

In Denmark , from the very beginning , he was one of the most impressed and prominent poets , and as a man of unusual humble , thorough education and spacious views , the pre - movement he understood deeper than many , in a full totalitarism of cultural and political intentions and nuances .

U Danici je, od samoga početka, bio jedan od najzapaženijih i najizrazitijih pjesnika, a kao čovjek neobično uman, temeljite naobrazbe i prostranih vidika, preporodni pokret shvatio je dublje od mnogih, u punom totalitetu kulturno-političkih namjera i nijansi.

The first in the Croatian language published song "Primorac Danici", published on 17 January 1835 in the second number of Danice.Krešimir Nemec, Mažuranić - stup of the Croatian literary canon, p. 43, in: Mažuranićv zbornik: exhibitions from the collection on the occasion of the solemn celebration of the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić, editors Milan Moguš, Marko Tadić, Croatian Academy of Sciences and Arts, Zagreb, 2015. , accessed on 18 April 2019. In Denmark, from the very beginning, he was one of the most impressed and prominent poets, and as a man of unusual humble, thorough education and spacious views, the pre-movement he understood deeper than many, in a full totalitarism of cultural and political intentions and nuances.

The death of Smail-age Chengić Success was so much in the public that, as a Karlovac lawyer, the shurry Dimitri Demeter, the brother of his wife Alexander, told him that for almanah Iskra: the fun compositions of more indigenous writers write something new.

(suautor J. Užarević). Agram 1842. —
Karlovac 1848, 1994 (pretisak). —
Zagreb 1857 (više od 140 izd. do 2014). —
. —
Zagreb 1958, 67–149. —
Pet stoljeća hrvatske književnosti, 32. Zagreb 1965, 7–171. —
1–4. Zagreb 1979. —
Zagreb 1999. —
LIT.: A. Starčević:
Nekolike uspomene. Zagreb 1870, 4–7. — H. Badalić:
Kako je Gundulićeva Osmana popunio Sorkočević, a kako Mažuranić? Velebit (Beč), 1874, str. 235–246. — F. Marković:
O »Čengijić-agi« Ivana Mažuranića. Vienac, 7(1875) 50, str. 821–822; 51, str. 835–836; 52, str. 849–853. — A. Šenoa (A. Š.):
Novica Cerović. Ibid., 10(1878) 7, str. 107–111. — F. Marković:
Čiji je Čengić-aga? Ibid., 24(1892) 44, str. 697. — T. Smičiklas
i F. Marković:
Matica hrvatska od godine 1842. do godine 1892. Zagreb 1892, 96–137. — M. Šrepel (M. Š.):
Improvizacija Ivana Mažuranića. Vienac, 24(1892) 2, str. 26–27. — V. Gudel:
Ima i prije Mažuranićeve pjesni štampana narodna pjesma o Smail-agi Čengijiću. Ibid., 27(1895) 22, str. 342–344. — M. Polić:
Parlamentarna povjest kraljevinâ Hrvatske, Slavonije i Dalmacije 1860–1880, 1. Zagreb 1899, str. 3–5, 12, 52–53, 110–111, 134–137, 140–142, 175–176, 210, 268–269; 2. 1900, str. III–V, 167–169, 173, 194–196, 205, 210, 212, 214–218, 230–232, 234–236, 238–239, 241–243, 247–258. — R. Bujas:
Tumačenje nekih mjesta u »Smrti Smail-age Čengića«. Vienac, 34(1902) 33, str. 526–527. — K. Kovačić (S.):
Travestija Mažuranićevog eposa. Savremenik, 7(1912) 2, str. 136. — Đ. Grubor:
Smrt Smail-age Čengića. Nastavni vjesnik, 26(1917–18) 9, str. 553–563. — J. Pasarić:
Preradović i Mažuranić o promjeni pravopisa god. 1851. Savremenik, 13(1918) str. 201–202. — D. Prohaska (Dr. D. P.):
Milan Ogrizović, Smrt Smailage Čengića. Jugoslavenska njiva, 3(1919) 51, str. 819–820. — V. Lunaček:
O Mažuranićevom »Čengić-agi«. Kritika, 3(1922) 10/12, str. 453–468. — S. Banović (S. B.):
Netemeljitost nekih prigovora Rusa P. A. Lavrova Mažuranićevu eposu »Smrt Smail-age Čengijića«. Nastavni vjesnik, 36(1927–28) str. 52–61. — F. Mažuranić:
Kod strica Ivana. Mladost, 6(1927–28) 10, str. 217. — F. Šišić:
Korespondencija Rački–Strossmayer, 1–4. Zagreb 1928–1931. — M. Ujević:
Ivan Mažuranić (1814–1890). Mladost, 7(1928–29) 6, str. 161–163. — A. Barac:
Kaćanski prema Mažuraniću. Riječ, 25(1929) 42, str. 28–30. — R. Horvat:
Ban Ivan Mažuranić. Hrvatsko kolo, 11(1930) str. 41–84. — M. Nehajev:
O Ivanu Mažuraniću, kancelaru i banu. Hrvatska revija, 3(1930) 10, str. 525–536; 12, 637–651. — V. Nazor:
O hrvatskom jedanaestercu (1838–1900). Rad JAZU, 1935, 252, str. 73–80. — V. Dukat:
Rječnik Mažuranića i Užarevića. Ibid., 1937, 257, str. 83–132. — Lj. Jonke:
Mažuranićev ep i narodne pjesme koje pjevaju o smrti Smail-aginoj. Ibid., 1938, 264, str. 97–122. — A. Barac:
O rukopisu Smrti Smail-age Čengijića. Hrvatska revija, 13(1940) 8, str. 393–404. — Isti:
Žena i ljubav u poeziji Ivana Mažuranića. Napredak (kalendar), 31(1941) str. 47–54. — D. Ćepulić:
Mažuranići u hrvatskoj književnosti. Zagreb, 11(1943) 10/12, str. 368–369. — A. Barac:
Mažuranić. Zagreb 1945. — Isti:
Mažuranić prema Puškinu. Slavistična revija (Ljubljana), 3(1950) 1/2, str. 35–38. — F. Marković:
»Smrt Smail-age Čengijića«. U: Hrvatska književna kritika, 1. Zagreb 1950, 229–260. — I. Brlić:
O braći Mažuranićima, Matiji i Ivanu. Građa za povijest književnosti hrvatske, 1953, 24, str. 109–214. — V. Pavletić:
Postanak »Smrti Smail-age Čengijića«. Polet, 3(1955) 4, str. 226–233. — B. Gavella:
Pjesnička građa Mažuranićeva Smail-age. Književnik, 3(1961) 24, str. 644–652. — I. Frangeš:
Mažuranićev spis »Hrvati Mađarom«. Forum, 2(1963) 1, str. 72–91. — J. Horvat:
Povijest jednog prijateljstva. Pisma Imbre Tkalca Ivanu Mažuraniću. Riječka revija, 12(1963) 10, str. 790–799. — M. Živančević:
Ka autorstvu »Političkih iskrica« god. 1848/49. Historijski zbornik, 16(1963) 1/4, str. 367–369. — S. Dvoržak:
Postanak epa »Smrt Smail-age Čengića«. Riječka revija, 13(1964) 11, str. 828–841. — I. Frangeš:
Mažuranićeva umjetnost. Forum, 3(1964) 7/8, str. 75–95. — V. Bazala:
Preteče, osnutak i razvoj Sveučilišta u Zagrebu do 1918. godine. Zbornik za historiju školstva i prosvjete, 1965, 2, str. 51–81. — I. Brlić:
Porijeklo i životni prostor roda Mažuranića. Republika, 21(1965) 2/3, str. 77–81. — T. Čubelić:
Zakonitosti usmenog narodnog stvaralaštva u poetskom izrazu Ivana Mažuranića i Petra Petrovića Njegoša. Radovi Zavoda za slavensku filologiju, 7(1965) str. 71–84. — Kolo, 3(1965) 9/10 (tematski broj). — R. Bogišić:
O hrvatskim starim pjesnicima. Zagreb 1968. — V. Ciliga:
O političkoj opoziciji u vrijeme banovanja Ivana Mažuranića. Historijski zbornik, 21–22(1968–69) 1/4, str. 145–169. — J. Šidak
i dr.:
Povijest hrvatskog naroda g. 1860–1914. Zagreb 1968. — I. Frangeš:
Mažuranićeva »Starodavna lipa«. Slavistična revija, 17(1969) 2, str. 75–83. — I. J. Brlić:
Vjerska izgrađenost Ivana Mažuranića. Marulić, 3(1970) 4, str. 1–21. — I. Slamnig:
Ivan Mažuranić i dubrovačko jezično i književno nasljeđe. Dubrovnik, 13(1970) 1, str. 5–11. — M. Grčić:
Eksperiment Ivana Mažuranića. Forum, 10(1971) 4/5, str. 636–643. — I. Frangeš:
Klasično i romantično u Smrti Smail-age Čengića. VII međunarodni kongres slavista – Warszawa. Prilozi. Zagreb 1973, 71–81. — J. Šidak:
Studije iz hrvatske povijesti XIX stoljeća. Zagreb 1973. — M. Živančević:
»Danica ilirska« i njeni anonimni suradnici. Croatica, 4(1973) 5, str. 83–84. — V. Ciliga:
O političkim koncepcijama i djelatnosti Samostalne narodne stranke 1863–1865. Časopis za suvremenu povijest, 7(1975) 2, str. 37–60. — M. Despot:
Industrija građanske Hrvatske za banovanja Ivana Mažuranića 1873–1880. Acta historico-oeconomica Iugoslaviae, 2(1975) str. 97–116. — M. Živančević:
Ilirizam. U: Povijest hrvatske književnosti, 4. Zagreb 1975. — J. P. Krokar:
Liberal Reform in Croatia, 1872–1875. The Beginnings of Modern Croatia under Ban Ivan Mažuranić (disertacija). Indiana University, Bloomington, 1980. — W. Kessler:
Krokar, James P., Liberal Reform in Croatia 1872–75. Südost-Forschungen (München), 43(1984) str. 456–458. — J. Vončina:
Ilirizam i Gundulićev Osman. Umjetnost riječi, 29(1985) 1, str. 49–76; 2, str. 159–184. — I. Frangeš:
Povijest hrvatske književnosti. Zagreb—Ljubljana 1987. — A. Szabo:
Središnje institucije Hrvatske u Zagrebu 1860–1873, 1–2. Zagreb 1987–88. — M. Živančević:
Ivan Mažuranić. Novi Sad—Zagreb 1988. — P. Korunić:
Jugoslavizam i federalizam u hrvatskom nacionalnom preporodu 1835–1875. Zagreb 1989. — D. Fališevac:
Frangešov Mažuranić. Croatica, 21(1990) 33, str. 19–23. — I. Frangeš:
Mažuranić danas. Dubrovnik, NS 1(1990) 1/2, str. 23–36. — A. Kadić:
Povijesna pozadina i etičko značenje svećenikova govora u Mažuranićevoj »Četi«. Marulić, 23(1990) 2, str. 205–213. — T. Kren:
Ivan Mažuranić, pjesnik, političar i zaljubljenik u zvijezde. Čovjek i svemir, 33(1990–91) 2, str. 8–9. — M. Tomasović:
Recepcija Torquata Tassa u Ivana Mažuranića i drugih hrvatskih romantika. Dubrovnik, NS 1(1990) 1/2, str. 58–68. — Ivan Mažuranić – ban pučanin (katalog izložbe). Zagreb 1990. — N. Batušić:
Ivan Mažuranić i kazalište. Republika, 47(1991) 7/8, str. 162–175. — J. Magnuszewski:
Od Nabuchodonozora do Smail-agi Czengicia. Most, 1991, 1/2, str. 198–223. — M. Moguš:
O leksikografskoj obradi Mažuranićeva spjeva »Smrt Smail-age Čengića«. Radovi Zavoda za slavensku filologiju, 26(1991) str. 1–13. — P. Pavličić:
Kojoj književnoj vrsti pripada Smrt Smail-age Čengića? Umjetnost riječi, 35(1991) 3, str. 187–201. — D. Babić:
Ivan Mažuranić i novljanske narodne pjesme. Zbornik Pedagoškog fakulteta u Rijeci, 12(1992) str. 7–20. — M. Gross
i A. Szabo:
Prema hrvatskome građanskom društvu. Zagreb 1992. — C. Jelavich:
Južnoslavenski nacionalizmi. Jugoslavensko ujedinjenje i udžbenici prije 1914. Zagreb 1992. — A. Menac:
Frazeologija Mažuranićeve Smrti Smail-age Čengića. Forum, 31(1992) 1/2, str. 261–269. — H. Sirotković:
Uloga vinodolske obitelji Mažuranić u pravnoj, te političkoj i kulturnoj povijesti hrvatskog naroda. Rad HAZU, 1993, 465, str. 151–170. — V. Brešić:
Novija hrvatska književnost. Zagreb 1994. — I. Horvatić:
Mažuranićev zakon o školstvu i razvoj športa u Hrvatskoj. Povijest športa, 25(1994) 101, str. 22–26. — T. Markus:
Ivan Mažuranić, Hervati Madjarom. Časopis za suvremenu povijest, 26(1994) 3, str. 541–542. — M. Kolar-Dimitrijević:
Kako su narodnjaci pobijedili na izborima 1871? (Nepoznata brošura Ivana Mažuranića?). Povijesni prilozi, 14(1995) str. 163–207. — T. Markus:
Četiri pisma Franje Račkoga Ivanu Mažuraniću 1863–1874. godine. Časopis za suvremenu povijest, 27(1995) 2, str. 347–359. — I. Vidan:
Engleski intertekst hrvatske književnosti. Zagreb 1995. — M. Mišković:
»Pjesan o srdžbi, stradanju, (ne)junaštvu i domoljublju«.Dometi, 6(1996) 1/6, str. 7–22. — I. Pederin:
Politička djelatnost Ivana Mažuranića 1860-ih godina u Beču. Hrvatska obzorja, 4(1996) 3, str. 605–612. — D. Jelčić:
Povijest hrvatske književnosti. Zagreb 1997. — M. Šicel:
Hrvatski književni obzori. Rijeka 1997. — D. Dukić:
Figura protivnika u hrvatskoj povijesnoj epici. Zagreb 1998, 136–156. — T. Markus:
Korespondencija bana Jelačića i Banskoga vijeća 1848–1850. Zagreb 1998. — Z. Kravar:
Stih i kontekst. Split 1999. — S. Lukač:
Tko je prevoditelj spisa »A’ Horvátok a’ Magyaroknak«. Jezikoslovlje, 2(1999) 2/3, str. 127–146. — D. Pavličević:
Ivan Mažuranić – život, politički pogledi, državnička djelatnost. U: I. Mažuranić, Izabrani politički spisi. Zagreb 1999, 9–56. — D. Čepulo:
Ivan Mažuranić (1814–1890). U: Liberalna misao u Hrvatskoj. Zagreb 2000, 49–68. — I. Perić:
Hrvatski državni sabor, 1–2. Zagreb 2000. — Hrvatski državni sabor 1848, 1–2, 4. Zagreb 2001–2008. — D. Župan:
Utjecaji Mažuranićeve reforme školstva na pučko školstvo u Slavoniji (1875–1885). Scrinia Slavonica, 2(2002) str. 277–292. — D. Čepulo:
Prava građana i moderne institucije. Europska i hrvatska pravna tradicija. Zagreb 2003. — D. Fališevac:
Kaliopin vrt II. Split 2003. — M. Moguš:
O imenima u Mažuranićevoj pjesmi Smrt Smail-age Čengića. Folia onomastica Croatica, 2003–04, 12/13, str. 387–396. — S. P. Novak:
Povijest hrvatske književnosti od Baščanske ploče do danas. Zagreb 2003. — T. Cipek
i J. Vrandečić:
Hrestomatija liberalnih ideja u Hrvatskoj. Zagreb 2004. — M. Gross:
Vijek i djelovanje Franje Račkoga. Zagreb 2004. — M. Šicel:
Povijest hrvatske književnosti XIX. stoljeća, 1. Zagreb 2004. — B. Modrić
i G. Ježić:
Ivan Mažuranić – čovjek od kamena. Scenarij igrano-dokumentarnog filma. Rijeka, 10(2005) 1, str. 59–79. — Lj. Butković:
Život i književni rad Ivana Mažuranića. Vinodolski zbornik, 11(2006) str. 236–240. — T. Cipek
i S. Matković:
Programatski dokumenti hrvatskih političkih stranaka i skupina 1842–1914. Zagreb 2006. — V. Švoger:
Zagrebačko liberalno novinstvo 1848–1852. i stvaranje moderne Hrvatske. Zagreb 2007. — T. Kren:
Astronomska, mitološka i biblijska raščlamba Mažuranićeva epa. Gazophylacium, 15(2010) 3/4, str. 73–87. — N. Stančić:
Godina 1848. u Hrvatskoj. Zagreb 2010, 87–88, 92–93, 95, 97, 99–104, 106, 109, 111. — Ivan Mažuranić (1814–1890) i Crna Gora (zbornik). Cetinje—Osijek 2011. — L. Dobrica:
Vjerni unuci slavnih pradjedova. 150. obljetnica Sabora 1861 (katalog izložbe). Zagreb 2011. — D. Čepulo:
Hrvatska pravna povijest u europskom kontekstu od srednjeg vijeka do suvremenog doba. Zagreb 2012. — Blago Ivana Mažuranića (katalog izložbe). Zagreb 2014. — D. Fališevac:
Život i djelo Ivana Mažuranića. Kolo, 24(2014) 3, str. 165–185. — Mažuranićev zbornik. Zagreb 2015.

Question: what was the name of dimitri demeter's wife

The death of Smail-age Chengić Success was so much in the public that, as a Karlovac lawyer, the shurry Dimitri Demeter, the brother of his wife Alexander, told him that for almanah Iskra: the fun compositions of more indigenous writers write something new.

what was the name of dimitri demeter's wife

Question: who was the death of ivan mać

Question: who was the brother of ivan mažuranić

Question: for whom did dimitri demeter say the fun compositions of indigenous writers write something new

for whom did dimitri demeter say the fun compositions of indigenous writers write something new

Question: what was dimitri demeter's profession

Question: who was dimitri demeter's brother

The death of Smail - age Chengić Success was so much in the public that , as a Karlovac lawyer , the shurry Dimitri Demeter , the brother of his wife Alexander , told him that for almanah Iskra : the fun compositions of more indigenous writers write something new .

Smrt Smail-age Čengića Uspjeh je i u javnosti bio tolik da ga je, kao karlovačkog odvjetnika, šurjak Dimitrija Demeter, brat njegove supruge Aleksandre, nagovorio da za almanah Iskra: zabavni sastavci od više domorodnih spisateljah napiše nešto novo.

Smrt Smail-age Čengića Uspjeh je i u javnosti bio tolik da ga je, kao karlovačkog odvjetnika, šurjak Dimitrija Demeter, brat njegove supruge Aleksandre, nagovorio da za almanah Iskra: zabavni sastavci od više domorodnih spisateljah napiše nešto novo.

The death of Smail-age Chengić Success was so much in the public that, as a Karlovac lawyer, the shurry Dimitri Demeter, the brother of his wife Alexander, told him that for almanah Iskra: the fun compositions of more indigenous writers write something new.

The death of Smail-age Chengić Success was so much in the public that, as a Karlovac lawyer, the shurry Dimitri Demeter, the brother of his wife Alexander, told him that for almanah Iskra: the fun compositions of more indigenous writers write something new.

If he came from the Cat, only through the Gundulić he reached his own expression.

Blago Ivana Mažuranića u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu
Izložba nazvana Blago Ivana Mažuranića u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu bit će otvorena u utorak, 4. studenoga u 12 sati, a posjetitelji će je moći razgledati do 8. studenoga 2014. godine.
Izložba je postavljena u povodu obilježavanja 200. obljetnice rođenja Ivana Mažuranića, hrvatskoga književnika, bana i jezikoslovca, pod pokroviteljstvom Hrvatskoga povjerenstva za UNESCO. Njome se želi pokazati koliko je Ivan Mažuranić, osim državničke uloge, djelovao na hrvatsku kulturu, a taj se utjecaj osjeća i danas. Mažuranić je svojim djelima ostavio traga u književnosti ponajprije time što je napisao nadopunu Gundulićeva Osmana, kao i pisanjem svojega najpoznatijeg djela Smrt Smail-age Čengića.
Iz toga se razloga izložba sastoji od vrjednijih Mažuranićevih rukopisa koji se čuvaju u Zbirci rukopisa i starih knjiga Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu, među kojima je i nadopuna Osmana, kao i najranija izdanja Smrti Smail-age Čengića, te prijevodi spomenutoga djela na brojne jezike, kao što su mađarski, armenski, češki, poljski, ruski, albanski, njemački, engleski, španjolski, talijanski, švedski, latinski, esperanto i dr.
Posredno je ostavio utjecaja u glazbi, ali i u likovnoj umjetnosti. Njegovi su radovi bili inspiracija skladateljima i glazbenicima prilikom komponiranja, a među one koji su skladali inspirirani djelima Mažuranića, ubraja se i hrvatski skladatelj Jakov Gotovac.
Njegov utjecaj na likovne umjetnike vidljiv je u grafičkoj mapi Sjaj baštine : Hommage à Ivan Mažuranić : 1814. – 1890. koja je objavljena 1990. u povodu stote obljetnice Mažuranićeve smrti.
Na izložbi će se moći vidjeti glazbena i likovna djela koja su inspirirana radovima Ivana Mažuranića.
Hrvatskomu književniku, banu i jezikoslovcu Ivanu Mažuraniću posvećen je i novi članak na Blogu NSK.

Question: ivan mažuranić reached his own expression through which cat

If he came from the Cat, only through the Gundulić he reached his own expression.

ivan mažuranić reached his own expression through which cat

Question: what ideas did ivan mažuranić bring to the pre-move

what ideas did ivan mažuranić bring to the pre-move

Question: from what animal did ivan mažuranić derive his expression

from what animal did ivan mažuranić derive his expression

Question: what were the thoughts leading to the whole of the pre-movement

prijetvorno - mučki način ) , pjesnički toliko preradio , i produbio , da se u njemu jedan pojedinačni slučaj uzdiže do opće , univerzalne ideje , misli vodilje cijeloga našeg preporodnog pokreta : ideje slobode i pravde

what were the thoughts leading to the whole of the pre-movement

Question: how did ivan mažuranić reach his own expression

how did ivan mažuranić reach his own expression

Question: in ivan mažuranić's work what is a morally double provincial

in ivan mažuranić's work what is a morally double provincial

If he came from the Cat , only through the Gundulić he reached his own expression .

In his today ’s already classical work , one of the most blisting , most powerful artists of the Croatian word , he described a real event , but he , without holding all historical facts ( essentially , it is a morally double provincial event : the murder of the local tyrant in a threatening and tortuous way ) , poetically so much reworked , and deepened , that in it one individual case is raised to the general , universal ideas , the thoughts leading the whole of our pre - movement : the ideas of freedom and justice .

Ako je pošao od Kačića, tek preko Gundulića dosegao je vlastiti izraz.

If he came from the Cat, only through the Gundulić he reached his own expression. In his today’s already classical work, one of the most blisting, most powerful artists of the Croatian word, he described a real event, but he, without holding all historical facts (essentially, it is a morally double provincial event: the murder of the local tyrant in a threatening and tortuous way), poetically so much reworked, and deepened, that in it one individual case is raised to the general, universal ideas, the thoughts leading the whole of our pre-movement: the ideas of freedom and justice.

If he came from the Cat, only through the Gundulić he reached his own expression.

In Zagreb : K. p. ilir. nar. printer Dr. Ljudevita Gaja, 1840.

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

Izlaganje na božićnom susretu Matice hrvatske, 17. prosinca 2014.
Mažuranić, kasniji značajnik hrvatske povijesti i politike, u početku bijaše pjesnik. To en arhé ili in principio valja shvatiti koliko povijesno toliko i bivstveno. Tiče se koliko duševne i poetičke zrelosti mlada intelektualca, toliko i njegove književne djelatnosti tridesetih i četrdesetih godina devetnaestog stoljeća. Bio je on naime u počecima svoga javnog života ponajprije posvećen književnosti, ne politici, pa ni strukovnim nagnućem odabranu právu; a u vezi s osobnim duševnim bavljenjem, i vrstan filolog. S druge strane, uspoređen s najznamenitijim suvremenicima i vršnjacima, bio je prvi neporecivi pjesnik novoustrojenoga književnog standarda. Drugi su još više ili manje vrludali po neobrađenim terenima međuprožetih sustava i stilova. Tim se vrludanjem, dakako plodnim, mogao posebice podičiti Mažuranić. No on je već prvom pjesmom – napisanom 1830. a objavljenom tek posthumno, 1892. – dakle Pismom od Vinodolca školana, osobnom intuicijom ponudio primjer skladna poetičkog rješenja hrvatske standardne versifikacije, za koje se slobodno može reći da je bilo od presudna budućnosnog značenja:
Vinodolski doče, da si zdravo!
Novi grade, pozdravljam te lipo!
Od kada sam, da ti kažem pravo,
Pustil tebe, lipa moja diko!
Ne uživam tužan nikad mira;
Jer ne vidim ja tvoje zidine.
Još me tvoje vino jače tira,
Da t’ nazovem ja dobre letine.
Već je tim stihovima – očito je, i konstantom utemeljeno (Barac, Frangeš) – Ivan Mažuranić pošao putem što ga je još davno bio zacrtao fra Andrija Kačić Miošić: prirodna hrvatska rečenica, izosilabična, skladna dvosložnog dočetka (sroka), ravnomjerna dvodijelnog ritma, s jakom stankom nakon prvog dijela stiha. Izraz je to općeg jezika predstandardnog razdoblja, pučki rečeno ikavske štokavice, a piše je tek šesnaestogodišnjak izvorno čakavskog narječja, koji na Rijeci, već tada, 1830, uči latinski, njemački, talijanski, francuski i mađarski jezik, pa i piše pjesme na mađarskom. (Objavio je naime tri mađarske prigodnice!)
Ante Stamać na Božićnom susretu u Matici hrvatskoj / Snimio Mirko Cvjetko
No riječki je školan i vrstan latinski versifikator – kao, u to doba, i zagorski Zagrepčanin Pavao Stoos – pa piše znatan broj pjesama imitirajući hrvatskim akcentima i nenaglašenim slogovima klasične dužine i kračine, kako je to poslije postulirao Adolfo Veber Tkalčević. Takve su mu i prve pjesme objavljene u Gajevoj Danici, primjerice Primorac Danici, pa Pređem slavjanskim:
Vi, o predašnjeg vremena Slavjani,
Koji junačkim sada potipljete
Zvijezde petami, dajte milum
Našu lučjum pozorite niskost!
Takvih je pjesama, skladanih u alkejske, Sapfine i arhiloške strofe, a i u nešto heksametara, mladi zagrebački student prava ispjevao desetak. A u nekim su se pjesmama (Nenadović Rade, Vjekovi Ilirije) nataložile kakvoće iz tada posebno štovanih izvornih (tobože kazivanih) narodnih pjesama. No potom, svakako uz posrednički rad Gajeve Danice i Matice hrvatske, slijedi otkriće cijeloga naraštaja: Gundulićev umjetni osmerac. Gundulić je naime – otkrivan postupno, od Mihanovićeva slučajnog pronalaska 1818. jednog od rukopisa Osmana u nekom mletačkom antikvarijatu pa do tiskanja prvog izdanja u Dubrovniku 1826. – presudno utjecao na tijekove svekolikog hrvatskog pjesništva u doba narodnog preporoda. Suvremenici su to posebno isticali: i Gaj, i Stoos, i Drašković, i Kukuljević, i plejada tada mladih pjesnika koje su potomci, krivo, ustrajno nazivali „ilircima“.
Povijesno će nam pamćenje reći da je 20. prosinca 1838, kao spomen na dvjestotu obljetnicu Gundulićeve smrti, u crkvi svete Katarine mladi crkveni dostojanstvenik Pavao Štoos pred pjesnikovim katafalkom kao kenotafom održao vrlo utemeljen – do danas aktualan – kulturološki govor gimnazijalcima i studentima Akademije. Posljedice po razvoj hrvatskoga pjesništva bile su silne. Ivan Gundulić postao je smjerodajnim pjesnikom, a u povijesnoj dilemi – hoćemo li pučkom izričaju (Vraz), ili ćemo Dubrovčanima (Demeter, Mažuranić) – jednosmjerna odluka, hvala Bogu, povijesno nikad nije bila donesena. Hrvatski jezik, pošavši u to doba putovima novoštokavske standardizacije, omogućio je svim spomenutim versifikacijskim mogućnostima ravnopravan razvitak. To znači da su sve spomenute mogućnosti ostale otvorene i na raspolaganju svima koji se, i danas, bavimo pisanjem pjesama!
Mažuranić ih je, te mogućnosti, ostvarivao sabirući u svom pjesništvu četiri tradicije: kačićevski deseterački i osmerački kanon, usmeno narodno pjesništvo, dobro usvojene modele antičkog pjesništva te Gundulićev barokni, akcenatsko-silabički osmerac. Te bi se tradicije pojavom očitovale već prema pjesnikovoj zrelosti i dobi, nerijetko i prema povijesnoj situaciji, a središnji su im „ostvaraji“, kao neka vrst oglednih primjeraka, bili, odnosnim redom: 1. spomenuti Vinodolski doče, da si zdravo, 2. Vjekovi Ilirije, Javor, 3. Primorac Danici i Hrvat, 4. Poslanica te veći dio spjeva Smrt Smail-age Čengića. No kao podlogu svim tim mogućostima Ivan Mažuranić proučavao je i izgradio jezičnu mrežu kojom se poslije kreativno sam služio. Ne samo da je počeo pisati osmeračke četverostihe, nego je preuzeo na se golem kulturološki posao od trajne nacionalne važnosti: popisavši sve Gundulićeve riječi iz Osmana sustavnošću i iscrpnošću kakve suvremene informatičke nomenklature, ispjevao je dva znamenita izgubljena pjevanja, četrnaesto i petnaesto. Po njima se i danas čitaju i tumače dotična mjesta ponajslavnijega hrvatskog spjeva. A dvije godine ranije, zajedno s tajnikom Matice hrvatske Jakovom Užarevićem, bio je sastavio Njemačko-ilirski slovar, koji je potom zadugo, prije znamenita Šulekova Deutsch-kroatisches Wörterbucha (1860), slovio kao standardni. Oko godine pak 1838. sudjelovao je, zajedno s Vrazom te braćom Matijom i Antunom, u prikupljanju narodnih i pučkih pjesama. Legenda, do danas naivno prenošena pučka predaja (kojoj je autor Mirko Bogović), hoće da je Ivan Mažuranić 1843, sloveći za neporeciva majstora, u kavani Čeha Černoga na staroj Harmici, današnjem Trgu bana Jelačića, za svega pet minuta napisao naručen sonet posvećen mladom plemiću Gjuri Erdediju. S’è non e vero, e ben trovato!
Njegov je intenzivni filološki rad, koji je mogao sloviti, i slovio je, kao niz temeljitih predradnja za pripravni studij u vezi s budućim remek-djelom, bio objavljen u ovim publikacijama: Njemačko-ilirski slovar Ivana Mažuranića i Jakova Užarevića, u nakladi Lj. Gaja, Zagreb, 1842. Ivana Gundulića Osman u dvadeset pievanjah. Sa slikom piesnika i riečnikom. U Zagrebu, tiskom kr. pov. h. s. d. tiskarne Dra Ljudevita Gaja. 1844. (str. I–XI + 4 nepag. + 1–358). Pievanje Četàrnaesto (str. 210–237); Pievanje Petnaesto (str. 238–258).
U tom prvom Matičinu izdanju, posebno paginiran (str. 1–137), otisnut je Osmana Gundulićeva riečnik. Istumačen je njemačkim i talijanskim istoznačnicama, a glede nekih zemljopisnih i povijesnih imena dana su najškrtija enciklopedijska objašnjenja. Članak o sultanu Osmanu pak napisan je vrlo iscrpno, na 17 stupaca (8,5 stranica).
Što se svime time hoće reći? Pa jednostavno to da je Ivan Mažuranić bio školovan i učen pjesnik. A vičan je bio, osim klasičnim jezicima, i matematici, te vladajućim jezicima u dodiru – njemačkom, mađarskom, talijanskom. Okušavši se dakle, premda donekle trom, kao kreativna osobnost u svim tada vladajućim sustavima i načinima pisanja. Krajnji je posljedak bio genijalni spjev Smrt Smail-age Čengića, o kojemu je tijekom ovih sto i sedamdesetak godina napisana čitava biblioteka rasprava i knjiga. Epske i dramatske strukture, opsega ne većeg od 1134 smjenjujućih naglasno izvaganih desetaraca i osmeraca, spjev Smail-aga amalgamirao je sve netom spomenute sastavnice Mažuranićeva izvornog pjevanja i filološkog rada. Posebice pak proučen hrvatski leksik, koji se kao tvorbena matica pružao pred snažnim lirskim i epskim zamislima mladoga Primorca. Mnoge natruhe iz spjeva postale su – slično Shakespeareovima u engleskom, Goetheovima u njemačkom, Molièreovima u francuskom – važan dio hrvatskoga frazeološkog, aforističkog i paremiološkog blaga. Kao modele, pripomenut ću ovdje samo neke: oko sokolovo / za krst časni i slobodu zlatnu / dobar junak, da je čovjek taki / od sto glasa glasa čuti nije / Dobar pastir, jer što kaže inom, i sam svojijem potvrđuje činom / Vidi mu se, mrijet mu se ne će, a jest nješto što ga naprijed kreće / Kajite se, jerbo zora rana, nać će mnogog kud zavazda gre se/, i toliki drugi.
Značenje nekog pjesnika ne ocjenjuje se samo po zaslugama što ih je imao u odnosnim pitanjima vlastita života, stvaranja, i svoje suvremenosti, nego, jednako tako, po zaslugama za spoznajne mogućnosti kasnijih naraštaja vlastitoga jezika, zavičaja i naroda. Jedna je od tih zasluga i današnje poimanje učena pjesnika: naime osim pjesnika primitivaca postoje i oni suprotnih, „zvjezdanih“ obilježja. U rimsko su se doba pored uličnih prostaka pjevanjem pjesama bavili primjerice Vergilije i Horacije, Katul, Tibul, Propercije. I ostavili mnoštvo svojih riječi u pohranu današnjim jezicima i ljudima. Mažuranić je među Hrvatima pjesnik toga i takva ranga. Njegova nam je pjesnička ostavština namrla neka od najljepših iskustava metafizike prirode i egzistencijalne zebnje u vezi s njezinim nestalnim pretvorbama, primjerice u stihovima 822–831, iz znamenite epizode priprave oluje u Haraču:
Noć je vani slijepa, gluha.
Nigdje glasa, već što sipi
Rosa sitna, kô da nebo plače.
Mrak se gusti, pomrčina gusta,
Zapodjede ravnicom i gorom,
Da ne vidiš pred očima prsta,
A kamoli stazu pred sobome.
Teško onom koga sade
Stiže u putu noćca crna,
A noćišta jadan ne imade!
A evo i njegove zamisli neukrotiva romantičnog jastva u oduljoj pjesmi Javor, čiji se zaključni stihovi doimaju kao vrhunska mudrost života, ali i kao epitaf vlastitu životu i djelu. Veli tu javor, alegorija snažna jastva, o sebi ovako:
Nije visok tko na visu stoji,
Nit je velik tko se velik rodi,
Već je visok tko u nizu stoji
I visinom nadmaša visine,
A velik je tko se malen rodi,
A kad pane, golem grob mu treba!
Neka je tako i s vjekovitim pjesnikom Ivanom Mažuranićem!
Klikni za povratak

Question: what was the name of the german printing press

In Zagreb : K. p. ilir. nar. printer Dr. Ljudevita Gaja, 1840.

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

what was the name of the german printing press

Question: who was the first printer in zagreb

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

Question: when was dr. ljudevita gaja published

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

Question: when was the ileric wörterbuch published

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

when was the ileric wörterbuch published

Question: who published the ileric wörterbuch in 1841

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

who published the ileric wörterbuch in 1841

Question: what was the name of the german publication

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

what was the name of the german publication

Question: what language did ivan mažuranić write the ileric w

Davoria, Prettner, Karlovac, 1841

The German

The Ileric Wörterbuch.

what language did ivan mažuranić write the ileric w

In Zagreb : K. p. ilir . nar . printer Dr. Ljudevita Gaja , 1840 .

U Zagrebu : K. p. ilir. nar. tiskarna Dra. Ljudevita Gaja, 1840. Davoria, Prettner, Karlovac, 1841. Deutſch-iliriſches Wörterbuch.

U Zagrebu : K. p. ilir. nar. tiskarna Dra. Ljudevita Gaja, 1840.

In Zagreb : K. p. ilir. nar. printer Dr. Ljudevita Gaja, 1840. Davoria, Prettner, Karlovac, 1841 The German The Ileric Wörterbuch.

In Zagreb : K. p. ilir. nar. printer Dr. Ljudevita Gaja, 1840.

Gaja, [Zagreb], [1842?] Osman, (addition XIV and XV of the singing), Matica ilirska, Zagreb, 1844.

Směrt Čengić-age, Ivan Havliček, Zagreb, 1846

Zavičajna zbirka GKKA
Katalog
Upute
Početna stranica
Prijava
Kontakt
HR
EN
DE
katalog
autor
naslov
predmetna odrednica
klasifikacijska oznaka | sadržaj
Povratak na rezultate
Lokacije
ISBD
Preporuke
Oznake | Tagovi
UNIMARC
Impresum
|
Politika privatnosti
Izjava o pristupačnosti
Dijalog
Izlaz
Print
Postavke pristupačnosti
Manji font
Originalna veličina fonta
Veći font
Lexie
Disleksija
Sans
Originalni font
Visoki kontrast
Poništi izmjene
Izlaz
Prijava člana
Broj iskaznice
PIN
Zapamti me
Prijava
Očisti podatke
Izlaz
Slanje e-pošte
Primatelji:
Vaše ime:
Vaša adresa e-pošte:
Predmet:
Poruka:
Pošalji
Izlaz
Član ima pravo posuditi najviše 2 naslova e-knjige odjednom, odnosno 4 naslova unutar jednog kalendarskog mjeseca, koje može koristiti istovremeno na 4 uređaja.
Posudba
Posuđene e-knjige možete čitati pomoću aplikacije ZaKi Book
Podrška za eBook readere i Android<4.4.0
Izlaz
0:00
0:00
Slanje upita o statusu
.
Vaše ime:
Broj iskaznice:
Email::
Poruka:
Građu možete preuzeti u knjižnici nakon primitka potvrde putem e-maila.
Pošalji
Izlaz

Question: who took ivan mažuranić to the basement of the land of

Franje Hallera od Hallerkeöa , dne 17 . i 18 . listopada 1842 prigodom njegova parvoga uzašastja na stolicu bansku od zemlje Dalmatinske , Harvatske i Slavonske : sinovi ovieh zemaljah smierno poklanjaju , Kr . pov . ilir

In glory ... Count Frankie Haller of Hallerkeö, on 17 and 18 October 1842 in the occasion of his parvoga ascension to the basement of the land of the Dalmatian, Harvatic and Slavonic : the sons of ovieh zemaljah smierno donate, Kr. pov. ilir. nar. printing Dr. Ljud.

Gaja, [Zagreb], [1842?] Osman, (addition XIV and XV of the singing), Matica ilirska, Zagreb, 1844.

Směrt Čengić-age, Ivan Havliček, Zagreb, 1846

who took ivan mažuranić to the basement of the land of

Question: what was the name of ivan mažuranić's son

what was the name of ivan mažuranić's son

Question: when did count frankie haller ascension to the basement of the land of the

when did count frankie haller ascension to the basement of the land of the

Question: who was the son of ovieh zemaljah smierno donate

who was the son of ovieh zemaljah smierno donate

Question: who was the son of ivan mašuranić

Question: what was the name of ivan mažuranić's singing group

what was the name of ivan mažuranić's singing group

In glory ... Count Frankie Haller of Hallerkeö , on 17 and 18 October 1842 in the occasion of his parvoga ascension to the basement of the land of the Dalmatian , Harvatic and Slavonic : the sons of ovieh zemaljah smierno donate , Kr . pov . ilir . nar . printing Dr. Ljud .

Gaja , [ Zagreb ] , [ 1842 ? ] Osman , ( addition XIV and XV of the singing ) , Matica ilirska , Zagreb , 1844 .

Směrt Čengić - age , Ivan Havliček , Zagreb , 1846

U slavu ... grofa Franje Hallera od Hallerkeöa, dne 17. i 18. listopada 1842 prigodom njegova parvoga uzašastja na stolicu bansku od zemlje Dalmatinske, Harvatske i Slavonske : sinovi ovieh zemaljah smierno poklanjaju, Kr. pov. ilir. nar. tiskarna Dra. Ljud.

Gaja, [Zagreb], [1842?] Osman, (dopuna XIV. i XV. pjevanja), Matica ilirska, Zagreb, 1844.)

Směrt Čengić-age, Ivan Havliček, Zagreb, 1846.

In glory ... Count Frankie Haller of Hallerkeö, on 17 and 18 October 1842 in the occasion of his parvoga ascension to the basement of the land of the Dalmatian, Harvatic and Slavonic : the sons of ovieh zemaljah smierno donate, Kr. pov. ilir. nar. printing Dr. Ljud. Gaja, [Zagreb], [1842?] Osman, (addition XIV and XV of the singing), Matica ilirska, Zagreb, 1844. Směrt Čengić-age, Ivan Havliček, Zagreb, 1846

In glory ... Count Frankie Haller of Hallerkeö, on 17 and 18 October 1842 in the occasion of his parvoga ascension to the basement of the land of the Dalmatian, Harvatic and Slavonic : the sons of ovieh zemaljah smierno donate, Kr. pov. ilir. nar. printing Dr. Ljud.

Gaja, [Zagreb], [1842?] Osman, (addition XIV and XV of the singing), Matica ilirska, Zagreb, 1844.

Směrt Čengić-age, Ivan Havliček, Zagreb, 1846

At the house in Zagreb's Yurevskaya Street No. 5, in which he lived after withdrawal from politics, a memory of the plate was placed on him.

The figure of Ivan Mažuranića is on the banknote of 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, accessed on April 6, 2019.

Prva serija novčanica kuna izdana je u apoenima od 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 i 1000 i nosi datum izdanja 31. listopada 1993.
Naziv novčane jedinice
Naziv novčane jedinice kuna potječe od naziva za kunu zlaticu, životinju koja nastava hrvatske šume, a čije je krzno u hrvatskim krajevima u prošlosti služilo kao sredstvo robne razmjene, tj. imalo je funkciju novca.
Motivi na licu i naličju novčanica
Autori su idejnog rješenja novčanica kuna Miroslav i Šimun Šutej i Vilko Žiljak. Svaka novčanica ima svoju osnovnu boju. Na licu novčanice nalazi se lik jednog velikana hrvatske povijesti i kulture, dok su na novčanici od 5 kuna zajedno dvojica obiteljski povezanih hrvatskih plemića. Naličje svih novčanica prikazuje panoramu ili karakterističan motiv jednoga hrvatskog grada.
Novčanica od 5 kuna
Osnovna boja: zelena
Lice: Petar Zrinski i Fran Krsto Frankopan
Naličje: varaždinska tvrđava
Novčanica od 10 kuna
Osnovna boja: ljubičasta
Lice: Juraj Dobrila
Naličje: pulska Arena
Novčanica od 20 kuna
Osnovna boja: narančastocrvena
Lice: Josip Jelačić
Naličje: Vučedolska golubica i vukovarski dvorac Eltz
Novčanica od 50 kuna
Osnovna boja: plava
Lice: Ivan Gundulić
Naličje: Dubrovnik
Novčanica od 100 kuna
Osnovna boja: svijetlosmeđa
Lice: Ivan Mažuranić
Naličje: crkva sv. Vida u Rijeci
Novčanica od 200 kuna
Osnovna boja: smeđa
Lice: Stjepan Radić
Naličje: zgrada glavnog zapovjedništva u Osijeku iz 1726. godine
Novčanica od 500 kuna
Osnovna boja: zelenkasta
Lice: Marko Marulić
Naličje: Dioklecijanova palača u Splitu i reljefni lik sjedećega hrvatskoga kralja
Novčanica od 1000 kuna
Osnovne boje: crvena i plava
Lice: Ante Starčević
Naličje: spomenik kralju Tomislavu i zagrebačka katedrala
Tijekom dvadesetogodišnje upotrebe izgled i obilježja novčanica doživjeli su određene izmjene: novčanici od 10 kuna promijenjena je osnovna boja u sivu, većina je novčanica unaprijeđena novim zaštitnim obilježjima, tako da se osim izdanja iz 1993. danas u optjecaju nalaze i unaprijeđena izdanja iz 2001., 2004., 2012. i 2014. godine.
Potpisi na novčanicama
Na naličju novčanica, u desnom gornjem kutu, otisnut je datum izdanja novčanice i faksimil guvernerova potpisa. Na važećim novčanicama kuna može se nalaziti potpis Pere Jurkovića, Željka Rohatinskog ili Borisa Vujčića – bivših i sadašnjega guvernera Hrvatske narodne banke. Sve novčanice jednako vrijede bez obzira na to čiji je potpis prikazan.

Question: when is ivan mažuranić on the banknote

At the house in Zagreb's Yurevskaya Street No. 5, in which he lived after withdrawal from politics, a memory of the plate was placed on him.

The figure of Ivan Mažuranića is on the banknote of 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, accessed on April 6, 2019.

Question: who is on 100 kuna banknote

Question: in which city was ivan mažuranić born

Question: how much is ivan mažuranić on banknote

Question: where did ivan mažuranić live after leaving politics

where did ivan mažuranić live after leaving politics

Question: what was ivan mažuranić's political career

what was ivan mažuranić's political career

Question: when did ivan mažuranić live in zagreb

nakon povlačenja iz politike , postavljena

Question: when did ivan mažuranić live in yurevskaya street

when did ivan mažuranić live in yurevskaya street

At the house in Zagreb 's Yurevskaya Street No . 5 , in which he lived after withdrawal from politics , a memory of the plate was placed on him .

The figure of Ivan Mažuranića is on the banknote of 100 kuna . Novčanice , hnb.hr , accessed on April 6 , 2019 .

Na kući u zagrebačkoj Jurjevskoj ulici br. 5, u kojoj je živio nakon povlačenja iz politike, postavljena mu je spomen ploča. Lik Ivana Mažuranića nalazi se na novčanici od 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, pristupljeno 6. travnja 2019.

Na kući u zagrebačkoj Jurjevskoj ulici br. 5, u kojoj je živio nakon povlačenja iz politike, postavljena mu je spomen ploča.

Lik Ivana Mažuranića nalazi se na novčanici od 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, pristupljeno 6. travnja 2019.

At the house in Zagreb's Yurevskaya Street No. 5, in which he lived after withdrawal from politics, a memory of the plate was placed on him. The figure of Ivan Mažuranića is on the banknote of 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, accessed on April 6, 2019.

At the house in Zagreb's Yurevskaya Street No. 5, in which he lived after withdrawal from politics, a memory of the plate was placed on him.

The figure of Ivan Mažuranića is on the banknote of 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, accessed on April 6, 2019.

In addition to the Ivan Mažuranić Markets in Zagreb and in Novy Vinodolsk, many streets, schools and markets in Croatia carry his name.

Od prvog srpnja Hrvatska je nova zvijezda Europe, a Nova TV i DNEVNIK.hr vas pozivaju da nam pokažete kuću u kojoj je živio vaš slavni sugrađanin, mjesto na kojem je nastala povijesna legenda, recite nam koja vas tradicija najviše veseli!
'Vjerujem u Hrvatsku - u njezinu prošlost, sadašnjost i budućnost.' Riječi su to velikana Ivana Mažuranića, koje već duže vrijeme možete čuti u programu Nove TV, a koje će nas na povijesnoj prekretnici, kada Hrvatska ulazi u EU, podsjetiti čime ćemo sve Europu oplemeniti i uljepšati.
>> Većina se raduje ulasku u EU, ali smo skeptični prema ekonomiji i financijskoj situaciji
Voditelji i reporteri Nove TV otkrili su svoje razloge – zašto vjeruju da je Hrvatska nova zvijezda Europe. A što biste vi izdvojili? Snimite ono što vam najviše znači, što mislite da je posebno i da vas najviše veseli i pokažite nam zašto volite i vjerujete u Hrvatsku. Svoja videa šaljite OVDJE.
DNEVNIK.hr pratite putem iPhone/iPad | Android | Twitter | Facebook

Question: who is on the 100 kuna banknote

In addition to the Ivan Mažuranić Markets in Zagreb and in Novy Vinodolsk, many streets, schools and markets in Croatia carry his name.

Question: how much is ivan mažuranić on the banknote

how much is ivan mažuranić on the banknote

Question: where is ivan mažuranić market located in croatia

where is ivan mažuranić market located in croatia

Question: in which city is the ivan mažuranić market

in which city is the ivan mažuranić market

Question: how many kuna is ivan mažuranić on the banknote

how many kuna is ivan mažuranić on the banknote

Question: ivan mažuranić was born in which country

ivan mažuranić was born in which country

In addition to the Ivan Mažuranić Markets in Zagreb and in Novy Vinodolsk , many streets , schools and markets in Croatia carry his name .

Lik Ivana Mažuranića nalazi se na novčanici od 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, pristupljeno 6. travnja 2019. Osim Trgova Ivana Mažuranića u Zagrebu i u Novom Vinodolskom, mnoge ulice, škole i trgovi u Hrvatskoj nose njegovo ime.

Osim Trgova Ivana Mažuranića u Zagrebu i u Novom Vinodolskom, mnoge ulice, škole i trgovi u Hrvatskoj nose njegovo ime.

The figure of Ivan Mažuranića is on the banknote of 100 kuna.Novčanice, hnb.hr, accessed on April 6, 2019. In addition to the Ivan Mažuranić Markets in Zagreb and in Novy Vinodolsk, many streets, schools and markets in Croatia carry his name.

In addition to the Ivan Mažuranić Markets in Zagreb and in Novy Vinodolsk, many streets, schools and markets in Croatia carry his name.

U Knjižnici Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u srijedu 23. travnja predstavljena je prigodna poštanska marka s likom Ivana Mažuranića, objavljena u seriji maraka Hrvatske pošte Znameniti Hrvati povodom 200. godišnjice rođenja hrvatskog bana, političara, pjesnika i jezikoslovca. Na svečanosti su govorili akademik Zvonko Kusić, predsjednik Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti i Teodoro Mažuranić, prapraunuk Ivana Mažuranića.
Akademik Kusić u svom je govoru podsjetio na važnost Ivana Mažuranića, poznatog i po nadimku ban pučanin jer je bio prvi hrvatski ban koji nije bio iz plemićke obitelji. Za njegova banovanja od 1873. do 1880. provedene su brojne reforme kojima je u Hrvatskoj moderizirano školstvo, sudstvo, uprava, zdravstvo i druge javne službe, a uz financijsku potporu biskupa Josipa Jurja Strossmayera 1874. osnovano je i moderno Sveučilište u Zagrebu. „Udario je temelje Hrvatskoj kakvu danas znamo i u današnje vrijeme treba se sjetiti takvih ljudi. U svom zadnjem govoru u Saboru 1886. Mažuranić je rekao je da vjeruje u Hrvatsku, u njezinu prošlost, u njezinu sadašnjost i u njezinu budućnost. To je njegova aktualna poruka i danas – iako smo često malodušni i demoralizirani trebamo vjerovati u Hrvatsku“, rekao je akademik Kusić, istaknuvši da je Mažuranić bio među rijetkima koji su bili i veliki političari i veliki pjesnici.
Podsjetio je na važnost Mažuranića kao pjesnika čiji je ep Smrt Smail-age Čengića jedno od najvažnijih i najboljih djela hrvatske književnosti, a dopuna Gundulićeva epa Osman bila jednako kvalitetna kao i izvorni tekst. Govoreći o Mažuraniću kao jezikoslovcu, akademik Kusić je podsjetio na njegov Njemačko-ilirski slovar iz 1842. u kojem se po prvi put nalaze hrvatske riječi poput velegrad, sladoled ili nosorog, po čemu je bio preteča Bogoslava Šuleka. Akademik Kusić je spomenuo i Mažuranićeve veze s Akademijom, budući da je kao voditelj Hrvatske kancelarije pri carskom dvoru u Beču imao važnu ulogu kod definiranja pravila djelovanja Akademije, a u vrijeme njegova banovanja sagrađena je i palača HAZU. Sin Ivana Mažuranića, pravnik Vladimir Mažuranić, bio je predsjednik Akademije od 1918. do 1921., a unuka Ivana Brlić Mažuranić prva žena izabrana za članicu Akademije. Mažuranić je osnovao i Stol sedmorice, današnji Vrhovni sud, koji je svoje sjedište imao u zgradi Narodnog doma HAZU na Gornjem gradu u Zagrebu.
Teodoro Mažuranić spomenuo je i druge istaknute članove obitelji Mažuranić – uz Vladimira Mažuranića i Ivanu Brlić Mažuranić to su i Ivanova braća Antun i Matija Mažuranić te sin Matije Mažuranića Fran Mažuranić. Teodoro Mažuranić govorio je i o svojoj užoj obitelji koja je nakon 1945. emigrirala u Argentinu gdje je aktivno djelovala u hrvatskim iseljeničkim organizacijama promičući hrvatski jezik i kulturu.
Važna obavijest:Sukladno članku 94. Zakona o elektroničkim medijima, komentiranje članaka na web portalu Poslovni.hr dopušteno je samo registriranim korisnicima. Svaki korisnik koji želi komentirati članke obvezan je prethodno se upoznati s Pravilima komentiranja na web portalu Poslovni.hr te sa zabranama propisanim stavkom 2. članka 94. Zakona.
Uključite se u raspravu

Family Antun Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Matija Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Vladimir Mažuranić (lexicograph) - son Ivan Mažuranić, lawyer, writer and president HAZU.Mažuranić, encyclopedija.hr, accessed on April 7, 2019.

Mažuranić, hrvatska obitelj podrijetlom iz Novoga Vinodolskoga. Stariju povijest Mažuranića, prije doseljenja na područje Novoga (Novi Vinodolski), povjesničari su rekonstruirali na temelju sačuvanog obiteljskog rodoslovlja uglednoga hrvatskoga kulturnog djelatnika iz XIX. st. Antuna. Prema tom rodoslovlju općenito se smatra da Mažuranići potječu iz južne Hrvatske te da se barem jedna njihova grana preko Splita preselila u Senj. U Splitu se spominju oko 1360., a sa Senjom se povezuje prvi poimence poznati član obitelji Ivan (spominje se oko 1550), koji je bio »konjik« u Vojnoj krajini. Od XVI. st. njegovi se potomci na području Novoga spominju kao poljodjelci i stočari, odnosno slobodnjaci Frankapana. U XVII. i XVIII. st. pojedini se članovi obitelji nazivaju i patronimom Janković. U tom se razdoblju istaknuo Antun (1687–1757), svećenik, kanonik modruški i kipar. U XIX. st. djelovao je svećenik i preporoditelj Josip (1811–79), te učitelj i kulturni djelatnik Stjepan (1847–1907). Ogranak obitelji koji je potekao od Ivana Petrova (1781–1844) dao je niz uglednih pojedinaca koji su uvelike obilježili kulturna i politička zbivanja u Hrvatskoj u drugoj polovici XIX. st. i prvoj polovici XX. st. Od sinova Ivana Petrova posebice su se istaknuli spomenuti sastavljač obiteljskog rodoslovlja, jezikoslovac Antun, zatim pravnik, pjesnik i hrvatski ban Ivan, te građevinski poduzetnik, istaknuti preporoditelj i putopisac Matija. Od sedmero djece hrvatskoga bana Ivana osobito je poznat Vladimir, pravnik, pisac i predsjednik JAZU. Vladimirova su djeca ugledna hrvatska književnica Ivana, udana Brlić (→ brlić-mažuranić, ivana), austrougarski i jugoslavenski časnik Božidar Darko (1879–1952) te pravnik i predsjednik Senata Kraljevine Jugoslavije Želimir (1882–1941). U sljedećoj generaciji istaknuti član obitelji bio je sin Božidara Darka Vladimir (1925–85), slikar i mačevalac. Od Matijina potomstva istaknuo se njegov sin Vladimir Fran (1859–1928), časnik i književnik, te unuci Milutin (1878–1957), pravnik, političar, književnik i publicist, i Bogoslav (1866–1918), liječnik, političar i javni djelatnik. Potomci Mažuranića i danas žive i djeluju u Hrvatskoj i u svijetu.
Citiranje:
Mažuranić. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=39658>.

Question: when is ivan mažuranić encyclopedija coming out

Family Antun Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Matija Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Vladimir Mažuranić (lexicograph) - son Ivan Mažuranić, lawyer, writer and president HAZU.Mažuranić, encyclopedija.hr, accessed on April 7, 2019.

when is ivan mažuranić encyclopedija coming out

Question: who is the father of ivan ma�uranić

Question: who is the father of ivan mažuranić

Question: ivan mažuranić is the president of which organization

ivan mažuranić is the president of which organization

Question: who is the father of vladimir mažuranić

Question: what is the profession of ivan mažuranić

what is the profession of ivan mažuranić

Family Antun Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Matija Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Vladimir Mažuranić ( lexicograph ) - son Ivan Mažuranić , lawyer , writer and president HAZU.Mažuranić , encyclopedija.hr , accessed on April 7 , 2019 .

Obitelj Antun Mažuranić - brat Ivana Mažuranića Matija Mažuranić - brat Ivana Mažuranića Vladimir Mažuranić (leksikograf) - sin Ivana Mažuranića, pravnik, pisac i predsjednik HAZU.Mažuranić, enciklopedija.hr, pristupljeno 7. travnja 2019.

Obitelj Antun Mažuranić - brat Ivana Mažuranića Matija Mažuranić - brat Ivana Mažuranića Vladimir Mažuranić (leksikograf) - sin Ivana Mažuranića, pravnik, pisac i predsjednik HAZU.Mažuranić, enciklopedija.hr, pristupljeno 7. travnja 2019.

Family Antun Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Matija Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Vladimir Mažuranić (lexicograph) - son Ivan Mažuranić, lawyer, writer and president HAZU.Mažuranić, encyclopedija.hr, accessed on April 7, 2019.

Family Antun Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Matija Mažuranić - brother Ivan Mažuranić Vladimir Mažuranić (lexicograph) - son Ivan Mažuranić, lawyer, writer and president HAZU.Mažuranić, encyclopedija.hr, accessed on April 7, 2019.

Notes Written in 1830 under the title "Pisma od Vinodolca školana", and later received the title "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, With the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić (1814–1890).

Uz 200. obljetnicu rođenja Ivana Mažuranića (1814–1890)
U cjelokupnom djelovanju Ivan Mažuranić ostaje vjeran idealima kojima je zaokupljen od rane mladosti, zauzima se za velike demokratske ideje bratstva, slobode i ravnopravnosti među narodima, odlikujući se razboritošću i trijeznošću. To mu ni politički protivnici nisu mogli osporavati. Pjesni Smrt Smail-age Čengića zauzima čelno mjesto unutar hrvatske preporodne i romantičarske književnosti i jedno je od najvećih imena cjelokupne hrvatske literature. Pravi klasik u eliotovskom značenju toga pojma.
Još davne 1989. u prigodi visoke obljetnice rođenja Ivana Gundulića prisjećamo se velike izložbe na kojoj su dominirale Bukovčeve slike – velike gundulićevske teme: ona na kojoj veliki Cavtaćanin prikazuje Hrvatski narodni preporod na svečanom zastoru Hrvatskoga narodnoga kazališta iz 1895; druga, na kojoj za Sveučilišnu knjižnicu izrađuje Razvitak hrvatske kulture iz 1912. i treća, posvećena Gundulićevu snu iz 1894, zapravo IX. pjevanju Gundulićeva Osmana u pozadini koje nalazimo kupanje djevojaka i kojoj je prava svrha sloboda. Ivana Gundulića prima kao svoga literarnoga kneza cijela plejada hrvatskih preporoditelja i ovjenčuje ga vijencem posebne slave i posebna značenja. Dva stoljeća poslije smrti autora Suza sina razmetnoga, Dubravke i Osmana hrvatski preporoditelji u velikome Dubrovčaninu prepoznali su vlastite ideale. Slava koju je Ivan Gundulić stekao slava je koja je dva stoljeća nakon njegove smrti (1838) zablistala u svoj raskoši.
Ilustracija pjevanja „Agovanje“ Joze Kljakovića
Gundulić je svoga najboljeg sljedbenika dobio u Ivanu Mažuraniću, drugom velikom Ivanu, ne samo kao pjesniku koji je dopunio njegov nedovršeni spjev Osman i dopisao XIV. i XV. pjevanje, nego i kao autoru drugoga velikoga hrvatskoga slobodarskog spjeva Smrt Smail-age Čengića, najvažnijega i najvrjednijega djela hrvatske preporodne i romantičarske književnosti. Oba pjesnika, i Gundulić i Mažuranić, odani su pologu tradicije i temeljnim kršćanskim vrijednostima, s iznimnom osjetljivošću za višu koncepciju pravednosti te etički i moralni zakon kao temelj svakoga civiliziranoga društva. Dok se u Gundulića ističu kršćanska preporodna nastojanja i obnovljeni katolicizam postridentinske Crkve, u Mažuranića i njegovim originalnim i kongenijalnim dopunama odzvanjaju najnovije ideje koje se šire europskim svijetom, ideje demokratizma, ideje Rousseaua, ideje novoga svijeta i novih vrjednota. U skladnu srazu dvaju različitih pristupa – a ipak prepoznatljivih unutar cjelokupne hrvatske književne i kulturne baštine – stoji nedvojbena činjenica kako barokni svijet Gundulićev puni odjek nalazi u svijetu hrvatskih preporoditelja. Gundulićevo „kolo od sreće“ oglašuje se u Mažuranićevoj „kobi“ te koliko je Gundulićeva pozicija kršćanina pjesnika paradigmatska pozicija onodobnoga intelektualca katolika, toliko je i Mažuranićeva pozicija pjesnika preporoditelja i romantičara paradigmatska pozicija hrvatskoga intelektualca demokratske orijentacije iz većeg dijela 19. stoljeća. Kad mladi Mažuranić pjeva latinsku pohvalnicu Antunu Kukuljeviću, ocu Ivana Kukuljevića, 1837, dakle uoči svečane dvjestote obljetnice Gundulićeve smrti, postavlja velikoga Dubrovčanina na ono mjesto slave na kojem stoluje veliki Gondola, Gundulić, vaš pjesnik i vaš svećenik, oko kojega se valja skupljati i sabirati novomu naraštaju hrvatskih književnika i tražiti bitne poveznice cjelokupne hrvatske književnosti – bilo one zatamnjene i autorski nepoznate, a zapisane u različitim kodeksima, bilo one autorski znane i poznate koja započinje Marulovom Juditom i nastavlja se cijelim nizom pjesnika i pisaca, dubrovačkih, hvarskih, trogirskih, splitskih, zadarskih ili šibenskih... Da, vrijeme je da se stvori puna svijest o neprekinutu kontinuitetu hrvatske književnosti i hrvatskoga jezika, da zaživi u cijelome narodu i da je narod živi u svu njezinu bogatstvu razlika.
Mažuranićeva književna pozicija jasno je čitljiva i prepoznatljiva u svakoj pojedinoj postaji njegova književnoga stvaralaštva; položaj preporoditelja hrvatske duhovnosti i slavenskoga ekumenizma. Naš se pjesnik nije dugo bavio literarnim poslima; ta je avantura potrajala relativno kratko dok se posve ne posveti politici. Trajala je nepuna dva desetljeća i sve što je u književnom smislu Ivan Mažuranić učinio kao pjesnik, prevodilac i zapisivač narodnih pjesama učinio je do burne 1848. Kao gimnazijalac u Rijeci (1830) zapisuje svoju prvu pjesmu, pjesmu zavičajne nostalgije Pisma od Vinodolca školana, koja je poslije dobila naslov Pozdrav Vinodolu. Za vrijeme studija u Subotinu (1833–1835), dobivši od brata Antuna Gajev proglas za Danicu i Novine horvatske – Mažuranić pripada prvom naraštaju koji u hrvatskoj gimnaziji uči mađarski – odbacuje mađarski jezik i piše na hrvatskom svoju odu Primorac Danici, prvu pjesmu tiskanu na materinskom jeziku. Koliko je Mažuranić oduševljen bio Gajevim proglasom, vidljivo je iz njegova pisma bratu Antunu: „Čitajući Oglasu, koju svrhu domorodnih novina meni poslao jesi, takov svrbež poetičeski od radosti jest me primio, da srcu nikako odoliti ne mogoh, već da Iliričkoj Danici odu jednu sočinim, koju (kakva jest da jest) eto ovdje k listu priklopio jesam.“ Mažuranić je zaista bio napasno obuzet idejom slavenstva, koju iskazuje u pjesmama Pređem slavjanskim i Otkuda ime Slavjan, a koja će kulminirati u Vjekovima Ilirije (1838). Razdoblje Mažuranićeva pjesničkoga djelovanja do dopune Osmana (1842–1844) i stvaranja Smrti Smail-age Čengića (1845) naša književna povijest označuje kao veliku pjesnikovu pripravu, pripravu ne samo u smislu tehničkoga svladavanja pjesničkoga umijeća nego i velikoga napora što ga je Mažuranić uložio u čitanje i razumijevanje klasične literature, Grka i Rimljana, od Homera do Ovidija, Horacija i Vergilija, stare hrvatske književne baštine, osobito dubrovačke, narodne pjesme i moderne talijanske, francuske, poljske i engleske poezije. Kada je Matica ilirska kao nakladnik odlučila objaviti kompletnoga Gundulićeva Osmana i kada je njezin odbor povjerio mladomu Mažuraniću da dopuni dva izgubljena pjevanja, četrnaesto i petnaesto, Mažuranić je tehnička pitanja književnoga izraza već bio riješio. Čakavac rođenjem, od prvoga trenutka prihvaća Gajevu obnovu jezika i prigrljuje štokavštinu. Svijest o izgrađenom književnom jeziku bez kojega nema književnosti, znanosti i kulture nijednomu narodu jedna je od najsnažnijih silnica hrvatske preporodne književnosti. Sam Mažuranić u Danici zapisuje: „U narodu neoptesani jezik govorećemu učenoga človjeka ne ima nikakova, makar se u njemu na jezera brojili visokih znanosti učitelji: svi samo djeca i prosti seljani jesu. Jer onoliko človjek znade koliko jezikom svojim izgovoriti može. Što je izvan kruga izrečja, to je izvan kruga poznanstva.“ Izgrađujući svoj književni izraz, Mažuranić se oslanjao na pučku, narodnu tradiciju, reljkovićevsku i kačićevsku, na stariju umjetnu hrvatsku književnost, ponajprije dubrovačku. Za razliku od, primjerice, Stanka Vraza, koji je držao da se „ilirski“ književni jezik ima oslanjati samo na tradiciju narodne književnosti, Mažuranić eksplicitno u teorijskim razmišljanjima i u djelima slijedi Demetrove ideje o jeziku koji se ima konstituirati u „viši jezik naravi“, a koje je Demeter izložio u svome programatskom članku Misli o ilirskom književnom jeziku: „Za da pako on to bude, u njem ne smije nikakvih skovanih riječi biti, ali nasuprot mora sadržavati sva blagozvučna slova, sve forme i sve izraze koji se nalaze u ikojem podnarječju onoga narječja koje služi kao temelj učenomu jeziku; a to zato jer čim manje veriga jedan jezik fantazijji (tomu viru svega pjesništva) nalaže, tim je za pjesništvo prikladniji, a to će se samo od onoga jezika kazati moći koji izobilje riječi, izraza, forma i izlazaka u skladanju i sprezanju, kao također sasvim slobodan rječoslog (syntaxis) imade. U takvom jeziku neće pjesnici misli rimam žrtvovati morati kao što to u mnogih ukočenih jezicih biva, jer gdje se takovo izobilje forma nalazi, tamo ne može pomanjkanje rima biti, i tamo se svaka vrst stihova lahkoćom upotrebiti može.“
Izdanje iz 1922. s ilustracijama Joze Kljakovića
Nije li se slično dogodilo i u Gundulićevu slučaju; rex illyrici carminis – kralj ilirskoga pjesništva – uspio je ukloniti se sečentističkim egzibicijama, oslonivši se na dotadašnju tradiciju hrvatskoga stiha i čistoću usmene književnosti, bugarštica i narodne pjesme.
Gundulić je Mažuraniću jedinstveni predložak kako u jeziku, tako u pjesničkoj viziji. Gundulićeva „dubrava“, Gundulićeva „slovinska težnja“, Gundulićeva sloboda odjekuju u Mažuranićevim latinskim stihovima u spomenutoj odi Antunu Kukuljeviću, u svojevrsnom sažetku ilirskih stavova o prošlosti, sadašnjosti i budućnosti kao i u poznatoj pjesmi Vjekovi Ilirije, u stihovima hrvatskim, vergilijanskoga tipa, kroz slike i viziju nekadašnje Ilirije i njezino ponovno buđenje: „Nu da je Bogu i junačkoj ruci / Vašoj hvala, o ilirski puci, / Noćna sjena opet se uklanja!... / Jur ističu zraci od danice, / I za njom pomoljava lice / Mjesec sjajni i tmine razganja, / Tmine vašom krvlju opojene / I neslogom davnjom zadojene.“ Gundulićeva Dubrava, dakle, nadahnjuje cijelu književnost hrvatskih preporoditelja i romantičara kao vizija i zalog slobodnoga života, odnosno, ona, Dubrava, Mihanovićeva domovina, Demetrovo polje i Mažuranićeva „slovinska zemlja“, kako ističe Ivo Frangeš, jedno su.
Mladi Mažuranić – Smail-agu je napisao sa 32 godine
Dopunama Osmana Mažuranić pristupa s velikim predradnjama, dostojnim lingvista i leksikografa od formata; u potpunosti ušavši u Gundulićev pjesnički svijet, uz pomoć brata Antuna priređuje mitološki, povijesni, geografski i leksički tumač Gundulićeva jezika. Ničega od jezika u njegovim dopunama nema što u Gundulića nije provjereno i što Gundulić nije rabio. Ovladavši Gundulićevim jezikom i proniknuvši u ideju Gundulićeva spjeva, Mažuranić na temelju istraživanja povijesnih izvora dovršuje XIV. i XV. pjevanje, s jedne strane slijedeći Gundulićev izvornik, s druge pak ostavivši nedvojbeni pečat vlastitosti i ideja svoga vremena. Mažuranić ne htjede biti tek Gundulićevim popunjivačem, njegova jaka pjesnička ličnost nije mu dopuštala da bez vlastita umjetničkog doživljaja dopuni Gundulićevu pjesan; „da mi je dopušteno o tom kao svojem govoriti, ako mi se uzbude htjeti“, pisao je bratu Antunu. Njegove su ambicije bile znatno veće, a njihov posljedak i iznimno uspjela dopuna i posve individualizirana umjetnička tvorevina.
Dovršivši popunu Gundulićeva Osmana Mažuranić je napokon mogao pristupiti pisanju svoje pjesni. Ideju toga remek-djela treba tražiti u vijesti što je 1840. kolala po Otomanskom Carstvu i susjednim zemljama o pogibiji od osvetničke ruke hercegovačkoga paše i turskoga junaka Ismail-age Čengića. Milorad Živančević vrlo precizno utvrđuje: „Kada se latio rada, Mažuranić je već bio afirmirani stvaralac: imao je za sobom punu trideset i jednu godinu, niz književnih ostvarenja, krupne leksikografske zahvate, izgrađenu vlastitu poetiku, jasan pogled na književnu tradiciju, suvremenost i perspektivu hrvatske književnosti. Čengić je, prema svemu, manje plod pjesničkog zanosa, a više polagana dozrijevanja, nadgradnja jednoj već postojećoj pjesničkoj bazi, u kojoj se gotovo od samih početaka, mada tepavo i ne uvijek dokučivo, osjeća bilo grandioznije tvorevine koja će tek biti sazidana; ona je došla kao finale, zatim je pjesnik zamuknuo, pošto je rekao sve što je imao reći.“ Kada se Smrt Smail-age Čengića pojavila u Havličekovu almanahu Iskra za godinu 1846. koji je uređivao Dimitrija Demeter, odmah je uslijedio Šulekov tekst u Danici u kojem taj svestrani kulturni djelatnik ocjenjuje Mažuranićev spjev kao „dragocjeni plod našega pjesništva“; on je „skladna ravnoteža umjetnosti i naravnosti“. Ako je dopunama Gundulićeva Osmana dovršio i zaokružio te novim vizijama i idejama 18. i 19. stoljeća oplemenio veliko djelo starije hrvatske književnosti, svojim Čengićem otključao je dveri novije hrvatske književnosti da bi ih posve otvorio Petar Preradović.
Drugo englesko izdanje iz 1925.
Posebno su znakovite riječi, zapravo prvi sustavni sud o toj velepjesni Franje Markovića: „Samo u Hrvatskoj sastaše se u doba ilirskog preporoda uvjeti koji su mogli poroditi pjesničku misao i prikazbu kakova je u ovoj pjesni: na velikoj ideji ilirstva; na muževnoj svijesti o slavnoj prošlosti Hrvatske, jezgrom nikad nepodjarmljene; na uspomeni Zrinskih i tolikih drugih junaka koji su Hrvatskoj pribavili ime ‘branika Europe’; na obnovi starohrvatske književnosti i njezine najnarodnije misli: na zapadnjačkoj prosvijećenosti hrvatskih iliraca; samo na tih činjenicah, samo u Hrvatskoj, mogla je nići i dozoriti onakova vedra i muževna pjesnička idejalnost koja u ovoj pjesni slavi potpunu duševnu pobjedu nad mnogovjekim silništvom jedne, a ropstvom druge česti našega naroda. (...) Ideja koju Osman Gundulićev, koju tolike druge starohrvatske umjetne, pak mnoge pučke pjesme njete, sinula je istom u ovoj pjesni punim žarom.“ Uznoseći Mažuranića, piše Frangeš, „Marković u isto vrijeme uznosi i Gundulića; a čini to argumentacijom u kojoj prius i posterius točno pokazuju odnos, povezanost i uvjetovanost.“
Talijansko izdanje iz 1949.
Dok Gundulić posve razotkriva svijest o ljudskoj ništavosti i prolaznosti i otkriva nemoć vremenitoga ljudskoga, Mažuranić u Smrti Smail-age Čengića na tragu romantičarske poetike i herderovskih ideja donosi jasnu viziju buduće „slovinske zemlje“, oslonjen na aktivizam svoga vremena i njegovih ideja. Kao ni Gundulić, ni Mažuranić ne izbjegava refleksije o ljudskoj prolaznosti i nestalnosti i ne zaobilazi određena gundulićevska pitanja: „Kajite se, jer zemaljskog stana / Tijek izmiče bjeguć, kajite se; / Kajite se, jerbo zora rana / Nać će mnogog kud zavazda gre se.“ Štoviše, Mažuranić potvrđuje Gundulićev svjetonazor, „u Mažuranića je to, piše Ante Stamać, zapravo nastavljanje protureformatorske tradicije, ne kretanje područjem tada suvremene europske romantičarske ontologije prirode (Schelling, Hölderlin, Spinoza)“. Veći dio trećeg pjevanja Četa, cijela epizoda sa starim svećenikom u slici dobroga i krotkoga pastira, lirski je dah bogobojaznosti i bogoljubnosti, kontrast agovanju i skupljanju harača; kontrast sili i nasilju, tlaci i nepravdi; upravo u tim stihovima utemeljena je visoka etičnost Mažuranićeva spjeva i pouzdanje u pravedniju i mirotvornu budućnost čovjekovu. Iz Mažuranićeve visoke etike proizlazi prosvjed protiv bratske mržnje, „bratinske mrzosti“ i pohvala skladnu suživotu vjera i kultura. Odatle i uzvišena plemenitost, čestitost i pravednost koja u Kobi postaje mjerilom novoga i pravednoga poretka. U tom smislu figuriraju i svećenikovi stihovi u njegovoj viziji istinskoga i valjanoga života: „Ispod veđa oko sokolovo; / U prsijeh vruće srce kuca; / Vjera ‘e tvrda, njom okrenut nećeš; / Pobratima, pobratim te pazi; / Vjerna muža grli žena vjerna; / Dar ti djelom plemenita pjesma;“.
Novo francusko izdanje iz 2011.
Mažuranićeva pjesan Smrt Smail-age Čengića, veličanstveno djelce hrvatske preporodne književnosti i hrvatskoga romantizma, svjedokom je pjesnikove težnje za pravdom i slobodom, ekumenom i istinskim suživotom te pohvalom bratskoj ljubavi među ljudima i narodima; pjesan ljudskoga dostojanstva i čovjekoljublja.
Od 1848. započinje intenzivno Mažuranićevo političko djelovanje. Iste godine objavljuje Mažuranić brošuru Hrvati Madjarom u kojoj odgovara na mađarska presezanja u Hrvatskoj i u koji, među ostalim, ističe temelje svoga političkoga programa („Prava bo naravi i pravde nadvladat će svakako usprkos svakomu nasilju prije ili poslije“, „Nasilje i nenarav i nepravda laž su; sloboda i narav i pravda istina su“). Mažuranićev spis svakako pripada nizu blistavih tekstova moderne hrvatske proze, ne bez dosluha s Mickiewiczevom prozom o čovjeku koji hodočasti tražeći slobodnu domovinu. Riječ je o djelu Ksiego narodu i pielgrzymstwa polskiego što ga je Mažuranić u svojoj mladosti prevodio. Godine 1850. posredovanjem bana Jelačića Mažuranić postaje generalni prokurator za Hrvatsku i Slavoniju; 1858–1872. on predsjeda Maticom ilirskom, a kao prvi hrvatski ban pučanin, kandidat Narodne stranke, stoluje od 1873. do 1880.
U cjelokupnome svojem djelovanju Mažuranić ostaje vjeran svojim idealima kojima je zaokupljen od rane mladosti, zauzimajući se za ideje bratstva, slobode i ravnopravnosti među narodima, odlikujući se razboritošću i trijeznošću promišljanja. Mažuranića je teško prepustiti obljetničarstvu i jubilejima; njegova je umjetnost živa i stalna vrijednost, njegovo djelovanje, kulturno i političko, poticaj je svakomu da ga doživljuje i vrednuje visokim etičkim mjerilima.
Klikni za povratak

Question: when was ivan mažuranić written

Notes Written in 1830 under the title "Pisma od Vinodolca školana", and later received the title "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, With the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić (1814–1890).

Question: who wrote the biography of ivan mažuranić

who wrote the biography of ivan mažuranić

Question: who was born in 1814 and died in 1890

Question: during what years was ivan mažuranić alive

during what years was ivan mažuranić alive

Question: what was the title of  notes written under the title prisma od vinod

what was the title of  notes written under the title prisma od vinod

Question: what was the title of  notes written in 1830

what was the title of  notes written in 1830

Question: notes written under the title prisma od vinodolca šk

notes written under the title prisma od vinodolca šk

Notes Written in 1830 under the title " Pisma od Vinodolca školana " , and later received the title " Pozdrav Vinodolu" . Božidar Petrač , With the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić ( 1814–1890 ) .

Bilješke Napisana 1830. godine pod naslovom "Pisma od Vinodolca školana", a poslije dobila naslov "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, Uz 200. obljetnicu rođenja Ivana Mažuranića (1814–1890).

Bilješke Napisana 1830. godine pod naslovom "Pisma od Vinodolca školana", a poslije dobila naslov "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, Uz 200. obljetnicu rođenja Ivana Mažuranića (1814–1890).

Notes Written in 1830 under the title "Pisma od Vinodolca školana", and later received the title "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, With the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić (1814–1890).

Notes Written in 1830 under the title "Pisma od Vinodolca školana", and later received the title "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, With the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić (1814–1890).

Mažuranić poet of tradition and assimilation – true Croatian classic:, Vijenac, no. 534 – 535, 4 September 2014, accessed on 8 April 2019.

Question: when will vijenac be accessed

Mažuranić poet of tradition and assimilation – true Croatian classic:, Vijenac, no. 534 – 535, 4 September 2014, accessed on 8 April 2019.

Question: who is considered the father of croatian poetry

who is considered the father of croatian poetry

Question: what was   notes written under in 1830

Question: who is the author of ivan mažuranić

Question: what was the title of  ivan mažuranić's 1830 poem

what was the title of  ivan mažuranić's 1830 poem

Question: who is the author of vijenac

Mažuranić poet of tradition and assimilation

"Mažuranić pjesnik tradicije i asimilacije – pravi hrvatski klasik : , Vijenac

Mažuranić poet of tradition and assimilation

Mažuranić poet of tradition and assimilation – true Croatian classic : , Vijenac , no . 534 – 535 , 4 September 2014 , accessed on 8 April 2019 .

Mažuranić pjesnik tradicije i asimilacije – pravi hrvatski klasik:, Vijenac, br. 534 - 535, 4. rujna 2014., pristupljeno 8. travnja 2019.

Notes Written in 1830 under the title "Pisma od Vinodolca školana", and later received the title "Pozdrav Vinodolu".Božidar Petrač, With the 200th anniversary of the birth of Ivan Mažuranić (1814–1890). Mažuranić poet of tradition and assimilation – true Croatian classic:, Vijenac, no. 534 – 535, 4 September 2014, accessed on 8 April 2019.

Mažuranić poet of tradition and assimilation – true Croatian classic:, Vijenac, no. 534 – 535, 4 September 2014, accessed on 8 April 2019.