Nikola VII. Zrinski (na mađarskom: Zrínyi Miklós; Čakovec, 1. svibnja 1620. – Gornji Kuršanec kod Čakovca, 18. studenoga 1664.), bio je hrvatski ban, vojskovođa i pjesnik.

 Životopis

Grof Nikola Zrinski bio je hrvatski ban od 1647. do 1664. godine. Zbog toga što je rođen u Čakovcu i gdje je proveo velik dio života, neki povjesničari ga nazivaju i Nikola Zrinski Čakovečki. U rodoslovlju cijele obitelji knezova Zrinskih, koja je bila vrlo moćna i utjecajna u srednjovjekovnom Hrvatsko-Ugarskom Kraljevstvu i kasnije u Hrvatskoj u sklopu Habsburške monarhije, on je sedmi po redu s tim imenom, pa mu neki, radi lakše orijentacije, ime pišu kao Nikola VII. Zrinski. U pojedinim tekstovima naziva ga se i Nikola Zrinski mlađi.

 Obitelj i odgoj
mini|220px|lijevo|Autografi Nikole i Petra Zrinskog

Nikola Zrinski praunuk je Nikole Šubića Zrinskog, sigetskog junaka, a unuk Jurja IV. Zrinskog, koji je 1574. godine u Nedelišću dao tiskati znamenitu knjigu Decretum koteroga je Verbeci Ištvan dijački popisal hrvatskoga pravnika Ivanuša Pergošića. Nikolin otac, ban Juraj V. Zrinski umro je 28. prosinca 1626. godine u vojnom taboru u Požunu (današnja Bratislava u Slovačkoj), gdje je sudjelovao sa svojom postrojbom u Tridesetogodišnjem ratu. Povijesni izvori govore da je bio otrovanFranjo Pajur, O zrinsko-frankopanskoj uroti, // Kaj: časopis za književnost, umjetnost i kulturu, sv. 44 (218), br. 5 (312). Studeni 2011., str. 57–67. , str. 62.:Josip Bratulić, Petar Zrinski i njegova Opsida sigecka u povjesnicama hrvatske književnosti:, Kolo, 3, 2016., pristupljeno 26. kolovoza 2017. po nalogu austrijskog carskog generala Albrechta von Wallensteina, nakon što je došlo do njihovog verbalnog sukoba.

Nikolina majka, grofica Magdalena Zrinska rođ. Széchy, preudala se nakon toga za baruna Nikolu II. Mlakovečkog (na mađarskom: Malakoczy) Susedgradskog. Za Nikolu i njegovog brata Petra brinulo se tijekom njihove mladosti više znamenitih osoba, među kojima zagrebački biskup Petar Domitrović (stolovao je od 1611. do 1628. godine) i ostrogonski nadbiskup Petar Pazmany. Prvotno o braći skrbili su protonotar Stjepan Patačić i zagrebački biskup Petar Domitrović, a nakon što su oba skrbnika ubrzo umrla, skrb je preuzelo četveročlano povjerenstvo, njihov izravni skrbnik bio je Franjo Batthyány, unuk Nikole IV. Zrinskoga.Nikola VII. Zrinski, virtualna.nsk.hr, pristupljeno 12. listopada 2020. Obojica su učili i kod isusovaca u Grazu od 1630. do 1634. godine, a zatim u Trnavi u Slovačkoj od 1634. do 1636. godine. U Trnavi je, na isusovačkoj višoj školi, 1636. godine završio retoriku.Zrinski, Nikola VII., enciklopedija.hr, pristupljeno 26. kolovoza 2017. Nakon školovanja Nikola i Petar Zrinski putovali su po Italiji gdje ih je primio i papa Urban VII. Govorili su najmanje šest jezika: hrvatski, njemački, mađarski, latinski, turski i talijanski jezik.

 Mladi ratnik

Godine 1637. vratio se Nikola na svoj posjed u Međimurje, u utvrđeni čakovečki dvorac. Nikola VII. u Tridesetogodišnjem ratu sudjelovao je 1642., 1643., 1644. i 1646. godine.Zvonimir Bartolić, Čakovečka knjižnica Nikole Zrinskog: u prigodi 340. obljetnice nastanka Zriniane // Podravina: časopis za multidisciplinarna istraživanja, sv. 1, br. 1, 2002., str. 137. - 162., , str. 145., pristupljeno 18. listopada 2020. Po prvi puta sudjelovao je u rujnu 1642. godine i to s postrojbom od 500 konjanika, a 1644. godine pridružio im je još 500 konjanika.Tomislav Vuković, Dr. Hrvoje Petrić o Nikoli VII. Zrinskom u povodu 400. godišnjice njegova rođenja »Znam naime da sam pravi Hrvat i k tomu Zrinski«, glas-koncila.hr, 17. rujna 2020., pristupljeno 12. listopada 2020. Na kraljev poziv 1646. godine s 300 podanika priključio se je hrvatskoj banskoj vojsci i opet sudjelovao u Tridesetogodišnjem ratu. Tada se je istaknuo u bitkama protiv Šveđana i njihova saveznika Jurja I. Rákóczyja, došavši kralju u pomoć u mjestu Skalici, te nanijevši im teške gubitke. Dana 26. siječnja 1646. godine postao general-bojnikom (General Feldwachtmeister). Zbog pokazanog junaštva i vojne vještine, kralj Ferdinand III imenovao ga je 1647. godine "generalom svih Hrvata" (Croatorum omnium generalis), Zrinski, Nikola Graf, www.biolex.ios-regensburg.de, pristupljeno 26. kolovoza 2017.Franjo Pajur, O zrinsko-frankopanskoj uroti, // Kaj: časopis za književnost, umjetnost i kulturu, sv. 44 (218), br. 5 (312). Studeni 2011., str. 57–67. , str. 63.: a 27. prosinca iste godine hrvatskim banom. U Varaždinu je na zasjedanju hrvatskog sabora, 14. siječnja 1649. godine postavljen za hrvatskoga bana.

mini|200px|Nikolina druga supruga Marija Sofija Löbl

Nikola se 17. rujna 1645. godine vjenčao s groficom Marijom Euzebijom Drašković, kćeri Gašpara II. Draškovića, člana ljutomerskog ogranka te obitelji, ali je ona nakon nekoliko godina braka, u kojem nije bilo djece, umrla. Dana 30. travnja 1652. godine Nikola se u Beču ponovno vjenčao, i to s barunicom Marijom Sofijom Löbl. U tom se braku rodilo im se četvero djece, od kojih je dvoje umrlo kao vrlo maleno, a dvoje je nadživjelo svog oca. To su bili kći Marija Katarina i sin Adam Zrinski.

 Mađarski pjesnik

Osim što je uspješno ratovao protiv Turaka, Nikola Zrinski bio je mudar političar i intelektualac. Napisao je niz značajnih književnih djela, među kojima je jedno od najpoznatijih velika knjiga lirike koja je objavljena u Beču 1651. godine pod nazivom Adriai tengernek Syrenaia (Sirena Jadranskoga mora), a koju je s mađarskoga jezika na hrvatski jezik prepjevao njegov brat Petar i pod nazivom Adrianskoga mora sirena objavio 1660. godine u Mletcima. U knjizi Adrianskoga mora sirena osim Obside Sigecke kao glavnog sadržaja spjeva nalazi se i niz lirskih pjesama ‒ idile, epigrami sigetskim junacima, pjesma o Kristu, te "zaključna pjesma "Ispivanje" u kojoj Nikola kao pjesnik izvornika progovara o vlastitu ratničkom habitusu".Knjige. Petar Zrinski. Adrijanskoga mora Sirena & Obsida sigecka, Matica hrvatska, pristupljeno 20. listopada 2020.

Autor je i prvoga epa na mađarskom jeziku, Opsidio Szigetiana/Szigeti veszedelem (Propast Sigeta), napisanoga 1647. – 1648. Nikola Zrinski u Mađarskoj smatra se najvećim likom mađarske barokne književnosti.

 Hrvat prije svega

Ipak, Nikola Zrinski sâm je sebe smatrao Hrvatom, kako je to 1659. godine napisao u pismu svom prijatelju zagrebačkom dožupanu Ivanu pl. Ručiću na latinskom jeziku, gdje se nalazi i slavna rečenica "Ego mihi conscius aliter sum, etenim non degenerem me Croatam et quidem Zrinium esse scio",Tihomir Živić, Antonija Huljev, „Hrvatske Termopile“, 450 godina poslije: Sigetska bitka i Nikola Šubić Zrinski u angloameričkim vrelima, Odjel za kulturologiju, Sveučilište Josipa Jurja Strossmayera u Osijeku, Hrvatska, str. 6., pristupljeno 11. listopada 2020. koja u prijevodu glasi: "Inače, svjestan sam, dapače znam, i neću zatajiti da sam Hrvat, i to Zrinski".Petra Bedić, Autoreprezentacija Zrinskih u njihovim djelima 17. stoljeća: diplomski rad, mentor: doc. dr. sc. Saša Potočnjak, Sveučilište u Rijeci, Filozofski fakultet, Odsjek za kroatistiku, Rijeka, 2019., str. 4., pristupljeno 11. listopada 2020.

Hrvatski domoljub i mađarski pjesnik, bio je to čovjek koji je u praskozorju europskog doba buđenja nacionalnih svijesti i početka težnji za nacionalnim državama, posvetio svoj život očuvanju europske i kršćanske civilizacije, ali i dobrobiti svog naroda. Međutim, našao se istodobno upleten u političke intrige svog doba, koje s njegovim idealima nisu imale puno toga zajedničkog, i može se smatrati tragičnom osobom hrvatske povijesti.

Iste, 1659. godine, Nikola Zrinski osniva franjevački samostan u Čakovcu te dovodi franjevce hrvatske provincije Svetog Ladislava (a ne franjevce mađarske provincije Svete Marije). Godine 2009. obilježava se 350. obljetnica dolaska franjevačkog reda u Čakovec.

 Knjižnica
mini|200px|lijevo|Nikola Zrinski (rad njemačkog slikara Johanna Franza Hoffmanna)

Kao učen čovjek, Nikola je u svom dvorcu u Čakovcu posjedovao veliku i bogatu knjižnicu, koja je u stručnim krugovima poznata pod imenom Bibliotheca Zriniana. Knjižnica je nastala već puno ranije, tijekom 16. stoljeća, pa i prije, ali se njezinim utemeljiteljem smatra upravo ban i pjesnik Nikola, a za službeni početak nastanka knjižnice uzima se 1662. godina kada je njezin vlasnik organizirao stručnu klasifikaciju knjiga i dao izraditi katalog knjižnice s naslovom Catalogum omnium librorum bibliothecae csaktorniensis excellentissimi atque illustrissimi domini comitis Nicolai a Zrino nan. Anno Domini 1662. die 10. octobris. Taj je katalog, kojega je koncipirao sam Nikola Zrinski,Zvonimir Bartolić, Čakovečka knjižnica Nikole Zrinskog: u prigodi 340. obljetnice nastanka Zriniane // Podravina: časopis za multidisciplinarna istraživanja, sv. 1, br. 1, 2002., str. 137. - 162., , str. 158., pristupljeno 18. listopada 2020. sastavljen na latinskom jeziku, izuzetna rijetkost i vrijednost, i srećom je očuvan do danas.

Znamenita je čakovečka zbirka knjiga Nikole Zrinskog očuvana gotovo na čudesan način. Tu najvrjedniju hrvatsku knjižnicu starijeg razdoblja spasio je splet okolnosti. Nakon iznenadne pogibije bana Nikole, knjižnicu je naslijedio njegov, niti dvije godine star, sin Adam, koji se s majkom Marijom Sofijom i sestrom nešto kasnije odselio iz Čakovca. Ona je odlučila prikupljene knjige ponijeti sa sobom kada je napustila Čakovec nakon suprugove smrti.Bibliotheca Zriniana, nsk.hr, objavljeno 14. studenoga 2014., pristupljeno 26. kolovoza 2017. Na taj način spriječena je opasnost pljačke knjižnice koja je uslijedila nakon smaknuća Adamova strica Petra Zrinskog u Bečkom Novom Mjestu 1671. godine. Tada je, nakon propasti urote zrinsko-frankopanske, po carskoj naredbi cjelokupna imovina Zrinskih zaplijenjena, a posjedi opustošeni. Tijekom Adamova života, kao i nakon njegove smrti, Bibliotheca Zriniana nekoliko puta preseljavana je (pa je dugo bila i u dvorcu Bitov (Vöttau) u današnjoj južnoj Češkoj), a na kraju otkuplila ju je 1893. godine tadašnja Hrvatska zemaljska vlada za 12.000 forinti i predala na čuvanje Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu, gdje je i danas, u zbirci Rijetkosti. Njezin cjelokupni fond danas sadrži 731 knjigu neprocjenjive vrijednosti. O knjižnici je pisao i poznati nizozemski znanstvenik Jakob Tollius, koji je posjetio Nikolu u njegovom dvorcu u Čakovcu i bio oduševljen bogatstvom knjižnice i visokom obrazovanošću Zrinskih.Zvonimir Bartolić, Čakovečka knjižnica Nikole Zrinskog: u prigodi 340. obljetnice nastanka Zriniane // Podravina: časopis za multidisciplinarna istraživanja, sv. 1, br. 1, 2002., str. 137. - 162., , str. 150.-151., pristupljeno 18. listopada 2020. U razgovoru s Jakobom Tolliusom o političkoj situaciji u Hrvata napomenuo mu je i kako: "Turci u budućnosti neće predstavljati nikakvu opasnost za naš opstanak, a nakon uzmaka Turaka preostaju Beč i Mleci kao opasne snage, nerazmjerno prodornije od Stambola. Talijanske snage za nas ne dolaze u obzir, francuska politika kralja Ljudevita XVI. je neiskrena i sebična, a engleskoga kralja ne zanima Dunav. Osim na sebe, mi ne možemo računati ni na koga".Zvonimir Bartolić, Čakovečka knjižnica Nikole Zrinskog: u prigodi 340. obljetnice nastanka Zriniane // Podravina: časopis za multidisciplinarna istraživanja, sv. 1, br. 1, 2002., str. 137. - 162., , str. 151., pristupljeno 18. listopada 2020.

Nikola je poznavao i mnoge druge europske znanstvenike, filozofe i ostale znamenite osobe toga doba, te je kontaktirao s njima. U Čakovcu je Zrinske posjetio i poznati turski putopisac i diplomat Evlija Čelebi. Evlija Čelebi u izvornome rukopisu Putopisa napisao je dosta podataka o Nikoli VII. Zrinskom, o njegovu karakteru, vojnim poduhvatima, posjedima obitelji Zrinski, te o štovanju Osmanlija prema Zrinskima.Doc. dr. sc. Anđelko Vlašić, Nikola VII. Zrinski u autografu Putopisa Evlije Čelebija, str. 11., u: Međunarodni znanstveni skup – Hrvatski ban Nikola VII. Zrinski: život i djelo (1620. – 1664.): povodom 400. obljetnice rođenja, Čakovec, 11. i 12. rujna 2020., pristupljeno 12. listopada 2020.

 Pobjednik mnogih bitaka

Povijest Zrinskih bila je obilježena neprestanim ratovanjima protiv Turaka. Ban Nikola Zrinski je zajedno s bratom Petrom uspješno ratovao protiv osmanlijske vojske, i dok ih je cijela Europa slavila, neiskusni i nesposobni kralj Leopold I. ih je stalno opominjao da ostave Turke na miru i "poštuju primirje". Godine 1660. je, primjerice, Nikola Zrinski držao u "mat poziciji" tursku utvrdu Kanižu (danas Nagykanizsa u jugozapadnoj Mađarskoj), ali je dobio zapovijed da mora zaustaviti napad i povući svoje ratnike, pa se, ljut i razočaran, povukao u svoje sjedište u Čakovec. Ipak, u mnogim bitkama i manjim okršajima potukao je neprijatelja zadavši mu bolne udarce.

mini|300px|Karta Hrvatske u doba Nikole Zrinskog

 Bitka kod Kostajnice 1651.

Budući da su Osmanlije često prelazili tadašnju granicu, upadajući u Hrvatsku na svojim brzim konjima koji su ih nosili u iznenadne pljačkaške pohode, ban Nikola je povremeno uzvraćao udarac, kako bi ih kaznio i zastrašio. Tako je u kolovozu 1651. godine preko Siska i Petrinje poveo svoju vojsku na Kostajnicu, gdje je na lijevoj obali rijeke Une, nasuprot kostajničke tvrđave, došlo do otvorene bitke s turskim snagama. Turci nisu izdržali nalet Hrvata, nego su počeli panično bježati preko mosta, kako bi se sklonili u utvrdi. Vidjevši da se stvari nepovoljno odvijaju, zapovjednik kostajničke tvrđave Omer-aga naredio je dizanje pokretnog mosta preko Une, kako čete Zrinskog ne bi mogle napasti samu tvrđavu. Time je svoje vojnike koji su još bili na lijevoj obali Une, ostavio na milost i nemilost Hrvatima.Ive Mažuran, Hrvati i Osmansko Carstvo, Golden Marketing, Zagreb, 1998., ISBN 953-6168-38-3, str. 232.

Nikola Zrinski nije tada napao samu utvrdu na desnoj obali Une, nego je naredio prekid pohoda i povratak prema Petrinji, da ne bi bio optužen za kršenje primirja koje je tada bilo na snazi. Kostajnički poraz osmanske vojske primirio je njezine agresivne zapovjednike i neko vrijeme većih izgreda na tadašnjoj granici nije bilo.

 Obrane tvrđave Novi Zrin

Godine 1661. Nikola Zrinski je, kako bi pojačao obranu od turske opasnosti koja je dolazila s ugarske strane, bez dopuštenja bečkog dvora dao izgraditi velebnu utvrdu Novi Zrin, blizu ušća Mure u Dravu, na samom istočnom rubu Međimurja. Tim činom izazvao je gnjev Turaka, koji su reagirali tako što su nekoliko puta napali tu utvrdu, ali kako je ona bila dobro branjena (s 24 topa na zidinama) i dobro opskrbljena zalihama baruta, hrane i drugih potrepština, nisu je u prvim godinama uspjeli osvojiti.

thumb|200px|lijevo|Lanac reda "viteza zlatnog runa" kakvog je dobio Nikola Zrinski

Jedna od većih bitaka za utvrdu Novi Zrin odvijala se 13. kolovoza 1663. godine, kada je bila napadnuta od oko 6000 Osmanlija. Nikola Zrinski, koji je osobno vodio hrvatske obrambene postrojbe, uspio je neprijatelja odbaciti i kasnije ga natjerati na povlačenje. Procjene gubitaka: osmanske snage 566, a hrvatska vojska 30. Toga kolovoza Turci su još u dva navrata pokušali osvojiti utvrdu, ali opet bez uspjeha.

Do bitke za utvrdu Novi Zrin ponovno je došlo 17. studenoga 1663. godine, a ishod te bitke opet bio je povoljan za hrvatske branitelje. Nikolina obrana Novog Zrina, kao i pobjeda Petra Zrinskog nad Turcima, u bitki kod Jurjevih Stijena pokraj Otočca, potaknuli su divljenje i euforiju u Europi, povećavši slavu Zrinskih.

Ipak, Novi se Zrin bez kraljeve pune potpore nije mogao održati. Velika turska vojska kojom je zapovijedao osobno veliki vezir Fazıl Ahmed-paša Ćuprilić (tur. Köprülü) uz pomoć tatarskih snaga napala je utvrdu 5. lipnja 1664. godine i nakon nešto više od mjesec dana duge opsade uspjela ju osvojiti, te 7. srpnja 1664. godine do temelja razoriti. Usprkos ustrajnim Nikolinim nastojanjima da isposluje kod glavnog zapovjednika habsburške carske vojske Raimunda Montecuccolija da se sa svim raspoloživim snagama (oko 30.000 vojnika stacioniranih nekoliko kilometara od Novog Zrina) napadne Turke i prekine opsada, ovaj je to odbio jer naputak koji je dobio imenovanjem bio je kako može intervenirati samo ako tursko napredovanje uistinu ugrozi Beč, te ih je napao tek kada su ovi krenuli ka Beču.

Sve to izazvalo je Nikolino ogorčenje, te uz kasnije događaje (nepovoljni mirovni sporazum s Osmanlijama) utjecalo na stvaranje Zrinsko-frankopanske urote.

 Osječki most – rez turske žile kucavice

Na početku 1664. godine mudrom i razrađenom ratnom strategijom i taktikom Nikola Zrinski je, krenuvši prema istoku, uništio više turskih uporišta u tada okupiranoj Ugarskoj, te je provalio preko Baranje, zauzeo Dardu, te sve do grada Osijeka, spalivši osječku palanku, no cijeli grad nije mogao zauzeti bez topova.Branko Nadilo, Nastanak i razvoj osječke Tvrđe, Građevinar, sv. 57, br. 7, (2005.), str. 538., pristupljeno 18. listopada 2020. Tamo je početkom veljače izveo jednu od svojih najspektakularnijih akcija, koja je odjeknula Europom, kada je spalio i znatno oštetio nekoliko kilometara dug čuveni drveni Sulejmanov most preko rijeke Drave (i okolnih močvara), izgrađen još 1566. godine, koji je povezivao Osijek i Dardu u Baranji. Njime je turska vojska prodirala u Europu i vršila opskrbu svojih postrojbi, pa je spaljivanjem jedno vrijeme presječena ta turska žila kucavica. Nikolin "prodor do Osijeka i spaljivanje Sulejmanovog mosta danas se proučava kao primjer vojne akcije sa svim elementima diverzije koja je, zapravo, karakteristika modernog ratovanja".Mr. sc. Markus Pilić, Nikola VII. Zrinski: vojskovođa i utemeljitelj vojne znanosti u Hrvatskoj i Ugarskoj, str. 18., u: Međunarodni znanstveni skup – Hrvatski ban Nikola VII. Zrinski: život i djelo (1620. – 1664.): povodom 400. obljetnice rođenja, Čakovec, 11. i 12. rujna 2020., pristupljeno 12. listopada 2020.

Zbog velikih i sjajnih pobjeda (zimski pohod u siječnju i veljači 1664. godine) španjolski kralj Filip IV. dao je Nikoli Zrinskom 20. travnja 1664. godine odličje "viteza zlatnoga runa".Mr. sc. Vladimir Kalšan, Nikola VII. Zrinski Čakovečki – vitez zlatnog runa, str. 19., u: Međunarodni znanstveni skup – Hrvatski ban Nikola VII. Zrinski: život i djelo (1620. – 1664.): povodom 400. obljetnice rođenja, Čakovec, 11. i 12. rujna 2020., pristupljeno 12. listopada 2020. Francuski kralj Ljudevit (Luj) XIV. imenovao ga je svojim počasnim plemićem (perom – od engleske riječi Peer). Francuski kralj Ljudevit (Luj) XIV. nagradio ga je s 10.000 talira, te mu je poklonio znamenitu tapiseriju Zrinska vojna, rad osobno majstora Gobelina.

 Buntovnik protiv Vašvarskog mira
mini|200px|Prikaz napada vepra na znamenitog hrvatskog bana u lugu kod Kuršanca

Dana 1. kolovoza 1664. godine Habsburška carska vojska, uz pomoć vojnih postrojbi iz nekih europskih zemalja, strahovito je razbila Turke kod Monoštra (mađ. Szentgotthárd). Kralj Leopold I., međutim, nije iskoristio tu pobjedu, nego je s neprijateljem sklopio nepovoljni sporazum poznat kao „sramotni Vašvarski mir“, s uvjetima kao da su Turci bili pobjednici. Ugarski i hrvatski staleži nisu bili zadovoljni iznimno lošim uvjetima tog mira, jer su Turci mogli zadržati sve što su do tada osvojili, a kako im je Beč onemogućio politikom da se zakonito izbore za svoja prava, nije bilo druge nego da se hrvatske i ugarske vođe udruže, te ostvare svoja prava pokretom protiv bečkog dvora, koji je poznat pod nazivom Zrinsko-frankopanska urota.

Na čelu nezadovoljnika s hrvatske strane bio je Nikola Zrinski, dok je s mađarske strane to bio Franjo (mađ. Ferenc) Wesselényi. Kako je upravo u to vrijeme francuski kralj Ljudevit (Luj) XIV. bio u sukobu s bečkim dvorom zbog europske politike, došlo je i do pregovora buntovnika s njim o suradnji, ali ona na kraju nije ostvarena.

 Pogibija

U burnim danima i tjednima koji su slijedili nakon Vašvarskog mira u redovima nezadovoljnika, 18. studenoga 1664. godine Nikola pogiba pod nejasnim okolnostima u lovu na vepra. To se dogodilo u blizini međimurskog naselja Gornji Kuršanec, južno od Čakovca, na području lovišta zvanog Kuršanečki lug. Postoje sumnje da je ubijen po nalogu bečkog dvora, ali je sve zataškano i prikazano kao smrt od ranjenog divljeg vepra.Vlasi u starijoj hrvatskoj historiografiji, prir. Ivan Mužić, Muzej hrvatskih arheoloških spomenika, Split, 2010., , str. 151.: Njegovom smrću Zrinsko-frankopanska urota izgubila je svog predvodnika.

mini|200px|Obelisk u Gornjem Kuršancu u spomen Nikoline pogibije

Znameniti hrvatski ban pokopan je 21. prosinca 1664. godine u obiteljskoj grobnici Zrinskih u kompleksu pavlinskog samostana u Svetoj Jeleni, lokalitetu udaljenom dva kilometra sjeverno od Čakovca. Pogrebni obred vodio je zagrebački biskup Petar Petretić, a govor je održao lepoglavski pavlin Ivan Kery. U pogrebnome govoru Ivan Kery bana je nazvao "utjehom Ugarske, svjetlošću Slavonije, očnim vidom Hrvatske, potporom Dalmacije, srcem Europe, idolom države, slavom kršćanstva, štitom carevine te najjačim zaštitnikom općega dobra i primjerom svakog ljudskog nastojanja".

Po riječima tajnika obitelji Zrinski, patera Marka Forstalla, tijelo pokojnika »21. prosinca svečanim sjajem, na pogrebu ukrašenim brojnim ratnim zastavama i drugim plijenom otetim od neprijatelja, pokopano je u mjedenom sarkofagu u grobnici njegovih otaca u Sv. Jeleni«.Prof. dr. sc. Zvonimir Bartolić, Nikola Zrinski (Čakovec, 1. V. 1620. – Kuršanec, 18. XI. 1664.), zrinska-garda.hr, pristupljeno 11. listopada 2020.

U spomen na njegovu tragičnu pogibiju 18. studenoga 1994. godine ponovno postavljen mu je spomenik, u naselju Gornjem Kuršancu.

 Djela
 Adriai tengernek Syrenaia, Beč, 1651., (prepjev na hrv. jeziku: Adrianskoga mora sirena, Mletci, 1660.)
U rukopisu je ostavio:
 Ne bántsd a Magyart (Ne diraj Madžara)
 Vitéz hadnagy (Hrabri vitez), zbirka meditacija o vojničkoj hrabrosti
 Mátyás király életéről való elmélkedések (Razmišljanje o životu kralja Matije)
 Az török áfium ellen való orvosságban (Lijek protiv turskog opija)

 Naslijeđe i spomen
mini|200px|Spomenik na glavnom čakovečkom trgu i ulazu u Perivoj Zrinskih
U vrijeme svoje smrti, Nikola Zrinski Čakovečki bio je na vrhuncu slave. Nakon njegove pogibije, vodstvo urote preuzimaju drugi pojedinci (u Hrvatskoj njegov brat Petar Zrinski i Fran Krsto Frankopan, a u Ugarskoj ostrogonski nadbiskup Đuro Lippay, ugarski palatin Franjo Wesselenyi, te Franjo Nádasdy i Erazmo Tattenbach). Nekoliko godina potom dolazi do sloma urote (1670. – 1671.) i potpunog raspada pokreta.

Nikolina supruga Sofija se nakon njegove smrti odselila iz Čakovca, zajedno s dvoje male djece. Svoje školovanje sin Adam i kći Marija Katarina nastavili su u Beču. Tek 1681. godine vratio se Adam na obiteljsko vlastelinstvo u Međimurje i, kao i njegovi predci, uključio u borbu protiv Turaka. Kao austrijski časnik poginuo je u bitci s Turcima kod Slankamena, 19. kolovoza 1691. godine. Neki povijesni izvori govore da ga je zapravo jedan austrijski vojnik ustrijelio metkom u leđa.Trpimir Macan, Željko Holjevac, Povijest hrvatskoga naroda, 4. izmijenjeno i dopunjeno izd. Školska knjiga, Zagreb, 2013., , str. 154. Budući da nije imao djece, njegovom smrću ta je grana obitelji Zrinski usahnula. Na životu je ostao još jedno vrijeme samo njegov bratić Ivan Antun Zrinski, posljednji muški potomak slavne velikaške obitelji knezova Zrinskih. Ivan Antun Zrinski 1683. godine optužen je za veleizdaju i utamničen, provevši dvadeset godina po austrijskim zatvorima umro je od upale pluća u Grazu, u utvrdi Schlossberg, 11. studenoga 1703. godine.

Slavom ovjenčanom hrvatskom banu i pjesniku Nikoli Zrinskom 1904. godine tadašnje vlasti su na glavnom trgu, u središtu grada Čakovca, podigle velebni spomenik visok oko osam metara. Na vrhu spomenika šepiri se veliki orao raširenih krila koji stoji na maču i liri, simbolizirajući junaštvo i pjesništvo Nikole Zrinskog.

Spomenik mu je podignut kod utvrde Novi Zrin, 2001. godine.Mr. sc. Nikola Cik, Spomenici Nikole VII. Zrinskog, str. 17., u: Međunarodni znanstveni skup – Hrvatski ban Nikola VII. Zrinski: život i djelo (1620. – 1664.): povodom 400. obljetnice rođenja, Čakovec, 11. i 12. rujna 2020., pristupljeno 12. listopada 2020.

 Galerija

 Vidi još
 Petar Zrinski
 Zrinsko-frankopanska urota
 Hrvati u Tridesetogodišnjem ratu
 Nikola Šubić Zrinski
 Frankopani
 Popis hrvatskih banova

 Bilješke
"Pergošić, Ivanuš (Ivan), (...) U tiskari Jurja Zrinskog u Nedelišću objavio je Decretum koteroga je Verbeci Ištvan dijački popisal (1574), slobodni skraćeni hrvatski prijevod Tripartita, sustavnoga prikaza običajnoga prava u Ugarskoj i Slavoniji, i prvu knjigu tiskanu na kajkavskome."Pergošić, Ivanuš, enciklopedija.hr, pristupljeno 26. kolovoza 2017.
"Na mjestu ranjavanja Nikole VII. Zrinskog (...) je 1728. markiza Anna Maria Pignatelly Althan, vlasnica čakovečkih posjeda u 18. st. podigla spomenik u obliku obeliska, koji je premješten stvaranjem umjetnog jezera radi izgradnje hidroelektrane na Dravi. Replika obeliska nalazi se u središtu obližnjeg mjesta Gornji Kuršanec." Izvorni obelisk nalazi se u čakovečkom muzeju.Kuršanec, Gornji, lako.com.hr, pristupljeno 11. listopada 2020.

 Izvori

 Vanjske poveznice
 Ive Mažuran, Povijest hrvatske od 15. stoljeća do 18. stoljeća
 Ivana Sabljak, U povodu 660 godina od bilježenja imena plemićke obitelji Zrinski. Dva brata i jedna Sirena, Vijenac, br. 349, 19. srpnja 2007.
 Hrvoje Petrić, Utvrda Novi Zrin (1661. – 1664.), vojnapovijest.vecernji.hr, 24. lipnja 2020.

Nikola VII.
Kategorija:Hrvatski banovi
Kategorija:Hrvatski vojni zapovjednici
Kategorija:Hrvatski grofovi
Kategorija:Životopisi, Čakovec
Kategorija:Vitezovi Zlatnoga runa

For Nicholas and his brother Peter was concerned during their youth more famous persons, including the Greek bishop Peter Domitrovic (born from 1611 to 1628) and the Ostrogon bishop Peter Pazmany.

Question: who was nicholas iv's direct guardian

For Nicholas and his brother Peter was concerned during their youth more famous persons, including the Greek bishop Peter Domitrovic (born from 1611 to 1628) and the Ostrogon bishop Peter Pazmany.

Question: who initially cared for nicholas and peter

Petar Domitrović , a nakon što su oba skrbnika ubrzo umrla

who initially cared for nicholas and peter

Question: when was peter domitrovic born

Question: what was the first name of nicholas iv's brother

what was the first name of nicholas iv's brother

Question: what religion was peter domitrovic

Question: when did nicholas iv die

Question: who was the uncle of nikola vii zrinski

Question: who was the greek bishop who cared for nicholas and his brother peter

who was the greek bishop who cared for nicholas and his brother peter

For Nicholas and his brother Peter was concerned during their youth more famous persons , including the Greek bishop Peter Domitrovic ( born from 1611 to 1628 ) and the Ostrogon bishop Peter Pazmany .

Initially the brothers were cared for by the protonot Stjepan Patačić and the Zagreb bishop Petar Domitrović , and after the two guardians died soon , the care was taken by the four - head committee , their direct guardian was Franjo Batthyány , uncle of Nicholas IV .

Za Nikolu i njegovog brata Petra brinulo se tijekom njihove mladosti više znamenitih osoba, među kojima zagrebački biskup Petar Domitrović (stolovao je od 1611. do 1628. godine) i ostrogonski nadbiskup Petar Pazmany.

Prvotno o braći skrbili su protonotar Stjepan Patačić i zagrebački biskup Petar Domitrović, a nakon što su oba skrbnika ubrzo umrla, skrb je preuzelo četveročlano povjerenstvo, njihov izravni skrbnik bio je Franjo Batthyány, unuk Nikole IV.

For Nicholas and his brother Peter was concerned during their youth more famous persons, including the Greek bishop Peter Domitrovic (born from 1611 to 1628) and the Ostrogon bishop Peter Pazmany. Initially the brothers were cared for by the protonot Stjepan Patačić and the Zagreb bishop Petar Domitrović, and after the two guardians died soon, the care was taken by the four-head committee, their direct guardian was Franjo Batthyány, uncle of Nicholas IV.

For Nicholas and his brother Peter was concerned during their youth more famous persons, including the Greek bishop Peter Domitrovic (born from 1611 to 1628) and the Ostrogon bishop Peter Pazmany.

Zrinski, Nikola VII., hrvatski ban (Čakovec, 3. V. 1620 – Kuršanečki lug, Međimurje, 18. XI. 1664). Nakon smrti njegova oca Jurja V. skrb o njem i mlađemu mu bratu Petru IV. preuzeli su 1626. protonotar Stjepan Patačić i zagrebački biskup Petar Domitrović. Kako su oba skrbnika ubrzo umrla, o braći je skrbilo četveročlano povjerenstvo, a njihov izravni skrbnik bio je Franjo Batthyány, unuk Nikole IV. Zrinskoga. Bio je legradski (međimurski) kapetan te kraljevski tavernik, a već 1628. bio je imenovan vrhovnim kraljevskim konjušnikom i velikim županom Zaladske i Šimeške (Šomođske) županije. Od 1630. školovao se na isusovačkom učilištu u Grazu, gdje je stekao temeljnu humanističku naobrazbu, a potom na isusovačkoj višoj školi u Trnavi, gdje je 1636. završio retoriku. Iako su ga odgajali isusovci, zadržao je vjersku snošljivost prema protestantima te je zastupao stav da se Crkva ne bi smjela miješati u svjetovne poslove. Nakon završetka školovanja zajedno je s bratom Petrom otputovao u Italiju, gdje ih je primio i papa Urban VII. Pošto su 1637. braća bila proglašena punoljetnima, podijelili su obiteljske posjede na dva jednaka dijela, zadržavši suvlasništvo u Čakovcu i Ozlju. Nikola je potom boravio u Čakovcu, gdje je uredio plemićki dvor i utemeljio bogatu knjižnicu. Kada je 1649. s bratom zaključio ugovor o potpunoj podjeli imanja, osim dvaju posjeda u Hrvatskoj zadržao je cijelo Međimurje i sve posjede u zapadnoj Ugarskoj. God. 1646. na kraljev se poziv, zajedno s 300 podanika, priključio hrvatskoj banskoj vojsci u Tridesetogodišnjem ratu (1618–48) te se istaknuo u bitkama protiv Šveđana te Jurja I. Rákóczyja. Za iskazanu hrabrost Ferdinand III. dodijelio mu je titulu »generala sviju hrvatskih četa«. God. 1647. bio je imenovan hrvatskim banom, ali je u tu čast bio uveden 1649. na Hrvatskom saboru u Varaždinu (obnašao ju je do smrti). Na saborskom zasjedanju u Zagrebu 1655. podupirao je zaključak o odustajanju od izraza »partes subjectae« za hrvatske zemlje, koji je do tada bio u uporabi u Ugarskom Kraljevstvu; prema tom je saborskomu zaključku novi službeni naziv za hrvatske zemlje postao Kraljevina Hrvatska, Slavonija i Dalmacija. Bio je zagovornik osnivanja domaće stajaće vojske, prema švedskom uzoru, čiji bi zadatak bio ratovati s Osmanlijama. Za obnašanja banske časti proslavio se pobjedama nad Osmanlijama (kraj Kostajnice 1652. i Kanjiže /Nagykanizsa/ 1660), a pripremajući se za skorašnji protuosmanski rat na ušću rijeke Mure u Dravu 1661. izgradio je utvrdu Novi Zrin. Za rata 1663–64. istaknuo se u više bitaka, osobito u »zimskoj vojni« početkom 1664., kada je prodro do Osijeka i zapalio znameniti Sulejmanov most. Nakon Vašvarskoga mira (1664), nepovoljnoga za Hrvatsku i Ugarsku, postao je vodeća osoba u protuhabsburškoj uroti, ali je nedugo potom smrtno stradao u lovu. God. 1651. u Beču je objavio djelo Jadranskoga mora sirena (Adriai tengernek Syrenaia), pisano madžarskim jezikom, koje je sadržavalo nekoliko lirskih pjesama i ep o opsadi te padu utvrde Siget, u kojem je slavio smrt pradjeda Nikole IV. Zrinskoga. Danas se to djelo smatra jednim od najboljih djela madžarske barokne književnosti. U rukopisu su sačuvana i druga njegova djela: Ne diraj Mađara (Ne bántsd a Magyart), Hrabri vitez (Vitéz hadnagy), Razmišljanje o životu kralja Matije (Mátyás király életéről való elmélkedések), Lijek protiv turskog opija (Az török áfium ellen való orvosságban). Mnogi su europski umjetnici izradili njegov portret, a u Engleskoj je bio objavljen i njegov životopis.
Citiranje:
Zrinski, Nikola VII.. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=67475>.

Question: who was nicholas vii zrinski's direct guardian

who was nicholas vii zrinski's direct guardian

Question: what was the first name of nicholas zrinski's brother

what was the first name of nicholas zrinski's brother

Question: who was the uncle of nicholas vii zrinski

who was the uncle of nicholas vii zrinski

Question: when did nicholas vii zrinski die

Question: who was the greek bishop who cared for nicholas and his brother

who was the greek bishop who cared for nicholas and his brother

Initially the brothers were cared for by the protonotar Stjepan Patačić and the Zagreb bishop Petar Domitrović , and after the two guardians died soon , the care was taken by the four - head committee , their direct guardian was Franjo Batthyány , uncle of Nikola IV Zrinskoga .

For Nicholas and his brother Peter was concerned during their youth more famous persons, including the Greek bishop Peter Domitrovic (born from 1611 to 1628) and the Ostrogon bishop Peter Pazmany. Initially the brothers were cared for by the protonotar Stjepan Patačić and the Zagreb bishop Petar Domitrović, and after the two guardians died soon, the care was taken by the four-head committee, their direct guardian was Franjo Batthyány, uncle of Nikola IV Zrinskoga.

In 1637, Nicholas returned to his possession in Medjugorje, in the established čakevic palace.

Question: when did nicholas return to medjugorje

In 1637, Nicholas returned to his possession in Medjugorje, in the established čakevic palace.

Question: what was the name of nicholas' palace in medjugorje

what was the name of nicholas' palace in medjugorje

Question: where was nicholas zrinski buried in 1637

where was nicholas zrinski buried in 1637

Question: what was the first name of nikola vii zrinski

what was the first name of nikola vii zrinski

Question: what was the name of the palace in medjugorje where nicholas v

what was the name of the palace in medjugorje where nicholas v

Question: how many times did nikola vii zrinski die

how many times did nikola vii zrinski die

In 1637 , Nicholas returned to his possession in Medjugorje , in the established čakevic palace .

Godine 1637. vratio se Nikola na svoj posjed u Međimurje, u utvrđeni čakovečki dvorac.

Godine 1637. vratio se Nikola na svoj posjed u Međimurje, u utvrđeni čakovečki dvorac.

In 1637, Nicholas returned to his possession in Medjugorje, in the established čakevic palace.

In 1637, Nicholas returned to his possession in Medjugorje, in the established čakevic palace.

For the first time he participated in September 1642, with a crew of 500 horses, and in 1644, he joined them another 500 horses.Tomislav Vuković, Dr. Hrvoje Petrić about Nicholas VII.

Kratka vijest nedavno objavljena u lokalnom mediju da je početkom svibnja izaslanstvo Zrinske garde Čakovec zapalilo svijeće kod spomenika Nikoli VII. Zrinskomu Čakovečkomu na čakovečkom Trgu Republike jedan je od rijetkih ovogodišnjih spomena toga hrvatskoga velikana povodom 400. obljetnice njegova rođenja. Stoga je zamoljen da ukratko približi njegovu svestranu djelatnost dr. Hrvoje Petrić, profesor i predstojnik Katedre za povijest srednje i jugoistočne Europe na Odsjeku za povijest te voditelj Centra za komparativnohistorijske i interkulturne studije Filozofskoga fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Dr. Petrić se usavršavao u Austriji, Mađarskoj, Njemačkoj, Sloveniji, Izraelu i SAD-u, urednik je i član uredništva nekoliko hrvatskih i inozemnih znanstvenih časopisa te dobitnik nekoliko javnih priznanja.
DR. PETRIĆ: Nikola Zrinski rođen je 3. svibnja 1620. u Čakovcu, a 1. svibnja ove godine u njegovu je rodnom gradu izaslanstvo Zrinske garde zapalilo svijeće povodom 400. obljetnice njegova rođenja. Zbog pandemije koronavirusa odgođen je veliki međunarodni znanstveni skup o Nikoli Zrinskom koji se trebao održati sredinom svibnja također u Čakovcu. Dio aktivnosti uz 400. godišnjicu rođenja bio je planiran u Zagrebu, ali hrvatsku je prijestolnicu uz početne probleme vezane uz COVID-19 pogodio i snažan potres. Do kraja godine imamo četiri mjeseca i, ako epidemiološka situacija bude povoljna, još se dosta toga može napraviti. Uostalom i ovaj je naš razgovor hvalevrijedan prilog takvim nastojanima.
DR. PETRIĆ: U Čakovcu je po njemu nazvana knjižnica, a tamo i u međimurskoj Donjoj Dubravi postoje spomenici Nikoli VII. Zrinskomu. No imam osjećaj da je on u drugim hrvatskim krajevima, izvan Međimurja, nekako na marginama. Nikola Zrinski hrvatski je velikan i zaslužuje izlazak iz svojevrsne sjene te mu nedvojbeno pripada dostojno mjesto u najširoj javnosti. Među nazivima, odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske nalaze se njegov brat Petar, šogorica Katarina Zrinski, ali i pradjed Nikola IV. (Šubić) Zrinski. Ako bi im koga trebalo dodati iz obitelji Zrinski, to je Nikola VII. Po njemu se, na žalost, u Hrvatskoj ne zove ni jedna škola. U Hrvatskoj postoji nekoliko ulica koje nose ime Nikole Zrinskoga, npr. u Slavonskom Brodu ili Kotoribi, ali nije jasno odnose li se one na Nikolu IV. (Šubića) ili Nikolu VII. Po drugoj strani u susjednoj Mađarskoj po Nikoli VII. nazvane su mnoge ulice, neke škole, a jedno je vrijeme po njemu ime nosila i vojna akademija. Diljem Mađarske ima i dosta poprsja i drugih spomenobilježja vezanih uz Nikolu VII. Siguran sam da samo u Budimpešti postoje najmanje tri, a u Zagrebu ni jedno. Možda je ova 400. obljetnica njegova rođenja prilika da i kod nas polako počne dobivati javno značenje koje zaslužuje.
DR. PETRIĆ: Nakon smrti otca Jurja V. 1626. brigu o maloljetnom Nikoli VII. Zrinskom i mlađem mu bratu Petru IV. (1621. – 1671.) preuzimaju skrbnici – protonotar Stjepan Patačić i zagrebački biskup Petar Domitrović. Kako su oba skrbnika ubrzo umrla, brigu o braći preuzelo je skrbničko povjerenstvo sastavljeno od četiri člana, a neposrednu brigu nad djecom i imanjima preuzeo je Franjo Batthyány, unuk Nikole IV. Zrinskoga. Od najranijih je dana djecu odgajala majka Magdalena Elizabeta Széchy, a na preporuku ostrogonskoga nadbiskupa odnosno ugarskoga primasa Petra Pázmányja braća su krenula na školovanje. Nikola VII. Zrinski od 1630. školovao se na isusovačkom učilištu u Grazu, gdje je u četiri godine dobio temeljnu humanističku naobrazbu. Obrazovanje je nastavio u Beču, a navodno se školovao i u Trnavi. Nakon toga, radi dodatnoga usavršavanja, s bratom Petrom otputovao je u Italiju, a primio ih je i papa Urban VII. Po povratku iz Italije Nikola VII. je zajedno s bratom Petrom 1637. proglašen punoljetnim. U prosincu 1637. Nikola VII. je zabilježen kao komornik kralja Ferdinanda III., što otvara mogućnost da je kratko vrijeme služio na bečkom dvoru. Godine 1638. braća su postigla dogovor o razdvajanju posjeda na dva jednaka dijela, zadržavši suvlasništvo u Čakovcu i Ozlju. Nikola VII. je boravio u Čakovcu, gdje je uredio plemićki dvor te utemeljio bogatu knjižnicu, a Petar IV. svojim je posjedima upravljao iz Ozlja. Kada je 1649. s bratom zaključio ugovor o potpunoj podjeli imanja, osim dvaju posjeda u Hrvatskoj zadržao je cijelo Međimurje te sve posjede u zapadnoj Ugarskoj, Vrbovec i Rakovec te kuću u Beču. Usprkos podjeli imanja zajedno s bratom Petrom izvrsno je organizirao gospodarsku djelatnost te ostvarivao veliku dobit. Nikola VII. je kao dijete 1628. postao vrhovnim kraljevskim konjušnikom. Od 1640. obnašao je i dužnosti legradskoga (međimurskoga) kapetana, a 1646. postao je velikim županom Zaladske i Šimeške (Šomođske) županije.
Dana 27. prosinca 1647. imenovan je hrvatskim banom, ali je u čast uveden tek 14. siječnja 1649. na Hrvatskom saboru u Varaždinu. Od veljače 1660. Nikola VII. je bio tajni savjetnik (geheimer Rat) odnosno član najvišega savjetodavnoga tijela i samim time dio vodeće elite Habsburške Monarhije. Ujesen 1663. spominje se i kao glavni državni kapetan (supremus et generalis capetaneus) te blisko surađuje s feldmaršalom Raimundom Montecuccolijem. Za rata 1663./1664. istaknuo se u više bitaka, a osobito svojom »zimskom vojnom« početkom 1664. godine kada je prodro do Osijeka i zapalio znameniti most na Dravi, što mu je osiguralo europsku slavu. I supruge su ga vezivale uz elitu Habsburške Monarhije. Prva supruga bila mu je Euzebija, kćerka kraljevskoga savjetnika i grofa Gašpara II. Draškovića i Anne Veronike Freiin von Eibiswald iz znamenite štajerske obitelji, kojom se oženio 1646. Nakon njezine smrti 1650. druga supruga mu je bila iz još viših krugova, Marija Sofija Löbl, kojom se oženio 1652. godine. Njezin otac Johann Christoph jedno je vrijeme bio predsjednik Dvorskoga ratnoga vijeća (zapravo ministar obrane), a majka Ana Katarina Rattkay od Velikoga Tabora. S Marijom Sofijom imao je četvero djece. Dvoje je doživjelo zrelost: Marija Katarina i vojskovođa Adam, a Marija Barbara i Izak umrli su kao mali. Nakon za Hrvatsku i Ugarsku nepovoljnoga mira sklopljenoga 27. rujna 1664. u Vasváru postao je vodeća osoba u protuhabsburškoj uroti. Prije nego što je uspio razviti veću djelatnost smrtno je stradao u lovu na vepra u Kuršanečkom lugu u Međimurju 18. studenoga 1664. godine.
DR. PETRIĆ: Nikola VII. proslavio se u više borba s Osmanlijama. Višekratne borbe vođene oko Velike Kaniže vezane su uz pitanje sigurnosti međimurskih i južnougarskih posjeda pa u sklopu toga treba promatrati i izgradnju utvrde Novi Zrin na ušću rijeke Mure u Dravu 1661. godine. Prodor do okupirane Kostajnice u ljeti 1652. vezan je uz kažnjavanje zbog osmanskih provala i pljački u vrijeme mira.
DR. PETRIĆ: Nikolini ratni doprinosi u Tridesetogodišnjem ratu bili su jednaki onima koje je napravio njegov otac Juraj. Nikola VII. je u Tridesetogodišnjem ratu prvi put sudjelovao u rujnu 1642. s postrojbom od 500 konjanika. Njima je 1644. pridružio još 500 konjanika, ali nije poznato koliko je vremena Nikola proveo na bojištu i gdje se tada točno borio. Za kasniji period imamo precizne podatke. Švedska je u završnoj fazi Tridesetogodišnjega rata 1646. bila vrlo moćna, a njezina je vojska djelovala po Moravskoj. Kralj Ferdinand III. Habsburški nije imao dovoljno pouzdanih vojnika pa je u pomoć pozvao hrvatske snage. Nikola VII. Zrinski zajedno je sa svojih 300 konjanika iz Međimurja odjevenih u sjajne uniforme 1646. došao kralju u pomoć u mjestu Skalici, na granici današnje Slovačke i Češke. Nikoline su snage nanijele teške gubitke švedskim snagama i njihovim saveznicima predvođenim Jurjom I. Rakoczyjem. Kao priznanje za iskazane ratne hrabrosti svjedoči što je 26. siječnja 1646. postao general-bojnik (General Feldwachtmeister). Isti se čin na latinskom jeziku navodi i na najranijem poznatom Nikolinu portretu koji je 1646. napravio Elias Widemann. Nikolina je pukovnija 1647. raspuštena. Čini se da je jedan njezin dio uključen u pukovniju Petra Zrinskoga, a ostatak je nastavio djelovati u postrojbi kojom je zapovijedao Paul Paraminsky.
DR. PETRIĆ: Treba razumjeti protiv koga je bila usmjerena urota. Naime, habsburški se dvor sastojao od mnogo raznolikih i često suprotstavljenih političkih grupacija, frakcija i lobija. Zrinski su od početka 17. stoljeća razvili intenzivne gospodarske i političke veze s Mletačkom Republikom koja im je priznala mletačko plemstvo. Pripadnici te obitelji održavali su i dobre veze s Dubrovačkom Republikom. To je sve upućivalo na to da su Zrinski smišljeno i sustavno stvarali sustav saveza. Čak se i sve moćnija Francuska zainteresirala za Zrinske u svojim političkim kombinacijama. Nemogućnost oslobađanja od Osmanlija zauzetih hrvatskih i ugarskih područja te nespremnost Habsburgovaca za ozbiljnije vojne akcije bili su među uzrocima urote. Nikola VII. se trudio da baština kraljevstva krune svetoga Stjepana, iako privremeno u reduciranom obliku, opstane unatoč habsburškomu procesu stvaranja apsolutističke države, pri čemu je bila obuzdavana moć hrvatskoga i ugarskoga visokoga plemstva. Jedna od važnijih zaprjeka Habsburgovcima u tim nastojanjima bili su Zrinski, koji su kao ciljeve imali osloboditi se istodobno i habsburškoga i osmanskoga pritiska. Grupa utjecajnih plemića okupljena oko bana Nikole VII. razmišljala je o uklanjanju Habsburgovca s kraljevskoga trona. Urotničku je skupinu isprva otvoreno podržavao i Nikolin brat Petar IV., a kasnije joj se i aktivno priključio te na kraju i preuzeo njezino vodstvo.
DR. PETRIĆ: On je značajna osoba i hrvatske i mađarske tradicije te europskoga ugleda. Brojni su europski umjetnici ostavili njegove portrete, a u Londonu je 1664. objavljen i njegov životopis. U Beču je 1651. otisnuto njegovo djelo pisano mađarskim jezikom »Adriai tengernek Syrenaia« (Jadranskoga mora sirena), koje je sadržavalo nekoliko lirskih pjesama i ep o opsadi te padu utvrde Siget, u kojem je slavio smrt pradjeda Nikole IV. Zrinskoga. To djelo mađarski povjesničari književnosti ocjenjuju kao jedno od najboljih književnih djela mađarske barokne književnosti. Na hrvatski ga je jezik preveo brat Petar kao »Adrijanskoga mora sirena« i objavio u Mletcima 1660. godine. Nikola je na mađarskom jeziku objavio još nekoliko djela – npr. »Ne bántsd a Magyart« (Ne diraj Mađara), »Vitéz Hadnagy« (Hrabri vitez), a u rukopisu je ostavio spise »Razmišljanje o životu kralja Matijaša, Lijek protiv turskoga afiuma« itd. Nikola VII. je, usprkos tomu što je pisao na mađarskom jeziku, bio svjestan svoje pripadnosti hrvatskomu narodu. Na to jasno upućuje dio njegova pisma prijatelju te ujedno zagrebačkomu dožupanu Ivanu Ručiću iz 1658. godine: »Ja sam inače sebe svjestan, znam naime da sam pravi Hrvat i k tomu Zrinski.«
DR. PETRIĆ: Kako su elite Kraljevine Hrvatske, Slavonije i Dalmacije, kao i Kraljevine Ugarske, dio kojih je bio i Nikola VII. Zrinski, živjele i djelovale u okvirima Habsburške Monarhije, razumljivo je da je dio njih s vremenom ulazio u blisku komunikaciju s nadnacionalnom aristokracijom te je bilo nužno sporazumijevati se na više jezika.
DR. PETRIĆ: On je zaslužan za dolazak franjevaca u Čakovec 1659., a na njegovu portretu koji se čuva u samostanu piše da je »uvoditelj i smjestitelj« franjevaca u Čakovec. Nikola VII. je želio da franjevci u Čakovcu također preuzmu gradsku župu, ali to tada nije realizirano. Čini se važno istaknuti da čakovečki franjevci nisu bili dio ugarskoga franjevačkoga sustava, nego su pripadali 1654. godine osnovanoj hrvatskoj (ilirskoj) Kustodiji sv. Ladislava, izuzetoj od vlasti ugarskoga franjevačkoga provincijala. Još za života Nikole VII. Zrinskoga 1661. Kustodija se preustrojila u Provinciju sv. Ladislava sa sjedištem u Zagrebu.
DR. PETRIĆ: Vjerujem da nije pretjerano ako ustvrdim da je Nikola VII. bio najdalekovidnija i najsnažnija politička osoba i u Hrvatskoj i u Ugarskoj tijekom 17. stoljeća, ali je njegove dalekosežne planove zaustavila prerana smrt.

Question: in what years did nicholas vii participate in the thirty year war

For the first time he participated in September 1642, with a crew of 500 horses, and in 1644, he joined them another 500 horses.Tomislav Vuković, Dr. Hrvoje Petrić about Nicholas VII.

in what years did nicholas vii participate in the thirty year war

Question: when will nicholas vii zrinski be released

when will nicholas vii zrinski be released

Question: nicholas vii zrinski participated in which war

nicholas vii zrinski participated in which war

Question: when did nicholas vii first participate in the Thirty year war

when did nicholas vii first participate in the Thirty year war

Question: nikola zrinski was the son of which king of poland

nikola zrinski was the son of which king of poland

Question: how many horses did zrinski have in 1642

how many horses did zrinski have in 1642

Question: when did nicholas vii die in the Thirty year war

when did nicholas vii die in the Thirty year war

in the Thirty - Year War he participated in 1642 , 1643 , 1644 , and 1646.Zvonimir Bartolić , Chakovečka biblioteka Nikole Zrinského : in the occasion of the 340th anniversary of the formation of Zrinina // Podravina : magazine for multidisciplinary research , pp . 1 , pp . 1 , 2002 , pp . 137 . - 162 . , pp . 145 , accessed on October 18 , 2020 .

For the first time he participated in September 1642 , with a crew of 500 horses , and in 1644 , he joined them another 500 horses . Tomislav Vuković , Dr. Hrvoje Petrić about Nicholas VII .

Po prvi puta sudjelovao je u rujnu 1642. godine i to s postrojbom od 500 konjanika, a 1644. godine pridružio im je još 500 konjanika.Tomislav Vuković, Dr. Hrvoje Petrić o Nikoli VII.

in the Thirty-Year War he participated in 1642, 1643, 1644, and 1646.Zvonimir Bartolić, Chakovečka biblioteka Nikole Zrinského: in the occasion of the 340th anniversary of the formation of Zrinina // Podravina: magazine for multidisciplinary research, pp. 1, pp. 1, 2002, pp. 137. - 162. , pp. 145, accessed on October 18, 2020. For the first time he participated in September 1642, with a crew of 500 horses, and in 1644, he joined them another 500 horses.Tomislav Vuković, Dr. Hrvoje Petrić about Nicholas VII.

For the first time he participated in September 1642, with a crew of 500 horses, and in 1644, he joined them another 500 horses.Tomislav Vuković, Dr. Hrvoje Petrić about Nicholas VII.

by Nicholas VII.

|
|
Zrinski, Nikola (Miklós Zrínyi) Graf, ungarischer Heerführer, kroatischer Banus, Dichter, * Ozalj (Kroatien) 01.05.1620, † bei Csáktornya (Komitat Zala, heute Čakovec, Kroatien) 18.11.1664, Sohn des Banus Jurai Z.
(J 1626) und Urenkel des Helden von Szigetvár.
Leben
Z. studierte ab 1630 am Grazer Jesuitenkolleg, weiters in Wien und Tyrnau. Im Jahre 1636 unternahm er eine Studienreise nach Italien und unternahm anschließend die Verwaltung seiner Güter, zu deren Schutze er ständig mit den Türken im Kampf stand. 1646 nahm er an verschiedenen Kampfhandlungen des Dreißigjährigen Krieges teil und erhielt für seine Tapferkeit den Titel „Croatorum omnium generalis“, wurde dann am 27. Dezember 1647 zum kroatischen Banus ernannt und am 14. Januar 1649 in sein Amt eingeführt, das er bis zu seinem Tode bekleidete. Z. kämpfte in diesen Jahren mehrmals gegen die Türken und trat aufgrund seiner Erfahrungen für die Schaffung eines stehenden Heeres nach schwedischem Vorbild ein. 1661 errichtete er zum Schutze des Zwischenmurgebietes die Festung Neu-Zrin (Üj Zerinvár). Im Krieg von 1663/64 gegen die türkischen Truppen unter Köprülüzade Fazil Ahmed Pascha
eroberte er Fünfkirchen (Pécs) und drang bis Esseg (Osijek) vor, wo er jene Brücke über die Drau zerstörte, auf der einst Süleyman I.
den Fluß überschritten hatte und die für die Türken eine wichtige Nachschubverbindung darstellte. Während Z. seinen Siegeszug bis Szigetvár fortsetzte, gab der kaiserliche Feldherr Graf Raimund Montecuccoli
Neu-Zrin kampflos auf, was zu einer schweren Verstimmung Z.s führte, der sich enttäuscht auf seine Güter nach Čakovec zurückzog, um von dort aus eine Verschwörung gegen den Wiener Hof vorzubereiten. Bevor er jedoch seine Aktivitäten entfalten konnte, wurde er auf der Jagd getötet; sein Bruder Petar Z.
führte die entsprechenden Pläne weiter.
Z., der bedeutendste ungarische Heerführer seiner Zeit, hat sich auch schriftstellerisch betätigt. In seinem Epos „Obsidio Szigetiana“ (1645/46; ungarische Übersetzung,, A szigeti veszedelem“, 1651), der wichtigsten Schöpfung der ungarischen Literatur des Jahrhunderts, besingt er den heldenhaften Kampf seines Urgroßvaters, und in seinen kriegswissenschaftlichen Werken (Hadtudományi munkai, Budapest 1957) sowie politischen Flugblättern ruft er in schwungvollem barocken Stil zum Kampf gegen die Türken auf. Seine gesammelten Werke (összes művei, Budapest 1958) wurden in zwei Bänden von Csaba Csapodi
und Tibor Klaniczay
herausgegeben.
Literatur
Széchy
, Károly: Gróf Zrínyi Miklós. 4 Bde. Budapest 1896/1902.
Klaniczay
, Tibor: Zrínyi Miklós. Budapest 1964(2).
Perjés
, Geza: Zrínyi Miklós és kora. Budapest 1965.

Question: when did nicholas vii return to medjugorje

by Nicholas VII.

when did nicholas vii return to medjugorje

Question: what was the name of nicholas vii's palace in medjugorje

by Nicholas VII.

what was the name of nicholas vii's palace in medjugorje

Question: who was the king of greece in 1637

by Nicholas VII.

Question: where was nicholas vii buried in 1637

by Nicholas VII.

Godine 1637. vratio se Nikola na svoj posjed u Međimurje, u utvrđeni čakovečki dvorac. Nikola VII.

In 1637, Nicholas returned to his possession in Medjugorje, in the established čakevic palace. by Nicholas VII.

In addition to successful war against the Turks, Nikola Zrinski was a wise politician and intellectual.

Novo kritičko izdanje jednog od temeljnih hrvatskih spjevova i važnog nacionalno-identitetskog simbola hrvatske povijesti i kulture priredio je akademik Josip Bratulić koji je stihove Petra Zrinskog popratio komentarima, rječnikom i znanstvenom studijom o autoru i poetičkim aspektima hrvatske Zrinijade, njezinim kulturnopovijesnim implikacijama i njezinom trostoljetnom recepcijom.
Adrijanskoga mora sirena hrvatska je inačica mađarskog izvornika, epa Adriai tengernek Syrenaia što ga je na temu turske opsade i zauzeća tvrđave Siget 1566. spjevao Petrov brat Nikola Zrinski, objavivši spjev u Beču 1651. Petrov hrvatski prepjev otisnut u Veneciji 1660. ostao je do 19. stoljeća najljepšom hrvatskom tiskanom knjigom i spomenikom rodu i djelu Zrinskih.
Osobitost Petrova prepjeva bratova djela ogleda se u njegovim nastojanjima da izbjegne doslovno prenošenje značenja predloška (primjerice, tursku pobjedu zbog velikih vojnih gubitaka smatra neuspjehom i početkom konačnoga turskog sloma), te da da svoje filozofske i moralizatorske misli i poglede unosi u stihove »jednako kad je riječ o turskom pijančevanju kao i o ljepoti ljubavi« (J. Bratulić).
Osim Obside Sigecke kao glavnog sadržaja spjeva, Adrijanskoga mora sirena obuhvaća i niz lirskih pjesama ‒ idile, epigrame sigetskim junacima, pjesmu o Kristu i zaključnu pjesmu Ispivanje u kojoj Nikola kao pjesnik izvornika progovara o vlastitu ratničkom habitusu.
Biblioteka Posebna izdanja, glavna urednica Romana Horvat, recenzenti Lahorka Plejić Poje i Stipe Botica, oblikovanje korica Željko Podoreški, priprema Odjel tehnicke pripreme MH (Neven Osojnik), tisak Mediaprint - tiskara Hrastic d.o.o., Zagreb. — 9 c/b ilustracija, uvodna studija s bibliografijom, bilješke i komentari uz tekst, Rječnik manje poznatih riječi
Hrvatski ban (1621–1671), ratnik i književnik, zajedno s F. K. Frankapanom pogubljen kao vođa Zrinsko-frankopanske urote protiv habsburškog apsolutizma
Klikni za povratak

Question: when was the adriatic sea lyric written

In addition to successful war against the Turks, Nikola Zrinski was a wise politician and intellectual.

Question: in which city was the opera sirena of the adriatic sea written

in which city was the opera sirena of the adriatic sea written

Question: what was the name of the opera sung by nikola zrinski

what was the name of the opera sung by nikola zrinski

Question: when was the adriatic sea sirena written

when was the adriatic sea sirena written

Question: who wrote the song sirena of the adriatic sea

who wrote the song sirena of the adriatic sea

Question: what was the first name of nikola zrinski's brother

what was the first name of nikola zrinski's brother

Question: where was the adriatic sea sirena written

where was the adriatic sea sirena written

Question: who did nikola zrinski fight in the 1650s

who did nikola zrinski fight in the 1650s

In addition to successful war against the Turks , Nikola Zrinski was a wise politician and intellectual .

He wrote a series of significant literary works , among which is one of the most famous large books of the lyric which was published in Vienna in 1651 under the name Adriai tengernek Syrenaia ( Sirena of the Adriatic Sea ) , and which was singed from Hungarian to Croatian by his brother Peter and under the name of the Adriatic Sea Sirena published in 1660 in Mletts .

Osim što je uspješno ratovao protiv Turaka, Nikola Zrinski bio je mudar političar i intelektualac.

In addition to successful war against the Turks, Nikola Zrinski was a wise politician and intellectual. He wrote a series of significant literary works, among which is one of the most famous large books of the lyric which was published in Vienna in 1651 under the name Adriai tengernek Syrenaia (Sirena of the Adriatic Sea), and which was singed from Hungarian to Croatian by his brother Peter and under the name of the Adriatic Sea Sirena published in 1660 in Mletts.

In addition to successful war against the Turks, Nikola Zrinski was a wise politician and intellectual.

Nevertheless, Nikola Zrinski himself considered himself a Croatian, as he wrote in a letter in 1659 to his friend, the Greek dogsman Ivan pl.

Question: when did ivan pl. zrinski die

Nevertheless, Nikola Zrinski himself considered himself a Croatian, as he wrote in a letter in 1659 to his friend, the Greek dogsman Ivan pl.

Question: what nationality was dogman nikola zrinski

what nationality was dogman nikola zrinski

Question: which famous croatian dogman wrote in 1659 to his friend ivan pl

which famous croatian dogman wrote in 1659 to his friend ivan pl

Question: what was the name of the greek dogman who wrote to nikola z

what was the name of the greek dogman who wrote to nikola z

Question: what nationality was ivan pl. zrinski

Question: what nationality was the dogman ivan pl. zrinski

what nationality was the dogman ivan pl. zrinski

Question: what was ivan pl. zrinski's profession

Nevertheless , Nikola Zrinski himself considered himself a Croatian , as he wrote in a letter in 1659 to his friend , the Greek dogsman Ivan pl .

Ipak, Nikola Zrinski sâm je sebe smatrao Hrvatom, kako je to 1659. godine napisao u pismu svom prijatelju zagrebačkom dožupanu Ivanu pl.

Ipak, Nikola Zrinski sâm je sebe smatrao Hrvatom, kako je to 1659. godine napisao u pismu svom prijatelju zagrebačkom dožupanu Ivanu pl.

Nevertheless, Nikola Zrinski himself considered himself a Croatian, as he wrote in a letter in 1659 to his friend, the Greek dogsman Ivan pl.

Nevertheless, Nikola Zrinski himself considered himself a Croatian, as he wrote in a letter in 1659 to his friend, the Greek dogsman Ivan pl.

As a taught man, Nikola possessed a large and rich library in his castle in Chakovec, which is in professional circles known as the Zrinyan Library.

Question: when was the zrinyan library created

As a taught man, Nikola possessed a large and rich library in his castle in Chakovec, which is in professional circles known as the Zrinyan Library.

Question: what is the name of the library in chakovec by nikola v

what is the name of the library in chakovec by nikola v

Question: where is the zrinyan library located

Question: what is the name of the library in chakovec

what is the name of the library in chakovec

Question: in what century was the zrinyan library founded

in what century was the zrinyan library founded

Question: when was the zrinyan library founded

stoljeća , pa i prije , ali se njezinim utemeljiteljem smatra upravo ban i pjesnik Nikola , a za službeni početak nastanka knjižnice uzima se 1662 . godina kada je njezin vlasnik organizirao stručnu klasifikaciju knjiga i dao izraditi

Question: where was the zrinyan library located

u Čakovcu posjedovao veliku i bogatu knjižnicu , koja je u stručnim krugovima poznata

As a taught man , Nikola possessed a large and rich library in his castle in Chakovec , which is in professional circles known as the Zrinyan Library .

The library was formed much earlier , during the 16th century , and before , but its founder is considered just the ban and poet Nikola , and for the official beginning of the library is taken in 1662 when its owner organized a professional classification of books and gave it to create a catalogue of library titled Catalogum omnium librorum bibliothecae csaktorniensis excellentissimi atque illustrissimi domini comitis Nicolai a Zrino nan .

Kao učen čovjek, Nikola je u svom dvorcu u Čakovcu posjedovao veliku i bogatu knjižnicu, koja je u stručnim krugovima poznata pod imenom Bibliotheca Zriniana.

As a taught man, Nikola possessed a large and rich library in his castle in Chakovec, which is in professional circles known as the Zrinyan Library. The library was formed much earlier, during the 16th century, and before, but its founder is considered just the ban and poet Nikola, and for the official beginning of the library is taken in 1662 when its owner organized a professional classification of books and gave it to create a catalogue of library titled Catalogum omnium librorum bibliothecae csaktorniensis excellentissimi atque illustrissimi domini comitis Nicolai a Zrino nan.

As a taught man, Nikola possessed a large and rich library in his castle in Chakovec, which is in professional circles known as the Zrinyan Library.

Here the most prestigious Croatian library of the ancient period was saved by a fool of circumstances.

After the sudden death of the brother Nicole, the library was inherited by his two-year-old son Adam, who with his mother Maria Sofia and his sister a little later moved from Chakovec.

Bibliotheca Zriniana
Prije 350 godina poginuo je znameniti hrvatski ban, vojskovođa i pjesnik Nikola VII. Zrinski. U povodu obljetnice njegove smrti Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu, na poticaj Ministarstva kulture Republike Hrvatske priredila je izložbu odabrane građe iz Bibliothece Zriniane, knjižnice obitelji Zrinski, koju je većim dijelom prikupio Nikola VII. Zrinski.
Izložba će biti otvorena u utorak, 18. studenoga u 12 sati, u predvorju Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu.
Budući da nema sačuvanih materijalnih dokaza o životu Zrinskih jer je njihova cjelokupna imovina nakon propasti zrinsko-frankopanske urote po carskoj naredbi 1671. zaplijenjena, a posjedi opustošeni. Priča o njihovu životu ispričana je posredno, preko knjiga koje su prikupili. U njima možemo doznati više o Zrinskima – kojim su se jezicima služili i što su proučavali, kako su se obrazovali, a u nekim slučajevima i gdje su putovali.
Knjižnicu je od propasti sasvim slučajno spasila supruga Nikole VII. Zrinskoga, Marija Sofija, jer je odlučila prikupljene knjige ponijeti sa sobom kada je napustila Čakovec nakon suprugove smrti. Te knjige danas su poznate pod nazivom Bibliotheca Zriniana, a čuvaju se u Zbirci rukopisa i starih knjiga Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu.
Knjižnica je bila smještena u različitim gradovima. Iz Čakovca prvo bila preseljena u Varaždin, zatim u Viroviticu, Beč, Moravsku, te je naposljetku pronašla dom u tadašnjoj Kraljevskoj sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu.
Povijesni izvori govore kako su knjige koje se danas čuvaju Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu prikupljane tijekom duljega razdoblja i vjerojatno od više znamenitih plemića titule Zrinski. Nikola VII. Zrinski izdvaja se po tome što je za obiteljsku knjižnicu prikupio značajan broj knjiga, ali najviše po tome što je osmislio i dao izraditi katalog knjižnice.

Question: who inherited the croatian library after nicole's death

Here the most prestigious Croatian library of the ancient period was saved by a fool of circumstances.

After the sudden death of the brother Nicole, the library was inherited by his two-year-old son Adam, who with his mother Maria Sofia and his sister a little later moved from Chakovec.

who inherited the croatian library after nicole's death

Question: who inherited the croatian library from nikola vii zrinski

who inherited the croatian library from nikola vii zrinski

Question: where did adam zrinski move the library

Question: who was the mother of adam zrinski

Question: who saved the croatian library

Question: who inherited the croatian library

Question: who was the owner of the croatian library

who was the owner of the croatian library

Question: what caused the library to be inherited by adam

pogibije bana Nikole , knjižnicu je naslijedio njegov , niti dvije godine star , sin Adam , koji se s majkom Marijom

what caused the library to be inherited by adam

Here the most prestigious Croatian library of the ancient period was saved by a fool of circumstances .

After the sudden death of the brother Nicole , the library was inherited by his two - year - old son Adam , who with his mother Maria Sofia and his sister a little later moved from Chakovec .

Tu najvrjedniju hrvatsku knjižnicu starijeg razdoblja spasio je splet okolnosti. Nakon iznenadne pogibije bana Nikole, knjižnicu je naslijedio njegov, niti dvije godine star, sin Adam, koji se s majkom Marijom Sofijom i sestrom nešto kasnije odselio iz Čakovca.

Tu najvrjedniju hrvatsku knjižnicu starijeg razdoblja spasio je splet okolnosti.

Nakon iznenadne pogibije bana Nikole, knjižnicu je naslijedio njegov, niti dvije godine star, sin Adam, koji se s majkom Marijom Sofijom i sestrom nešto kasnije odselio iz Čakovca.

Here the most prestigious Croatian library of the ancient period was saved by a fool of circumstances. After the sudden death of the brother Nicole, the library was inherited by his two-year-old son Adam, who with his mother Maria Sofia and his sister a little later moved from Chakovec.

Here the most prestigious Croatian library of the ancient period was saved by a fool of circumstances.

After the sudden death of the brother Nicole, the library was inherited by his two-year-old son Adam, who with his mother Maria Sofia and his sister a little later moved from Chakovec.

Then, after the disappearance of the Zrinsko-Frankopan heritage, according to the Emperor's order, the entire property of Zrinsk was confined, and the possessions were dissolved.

Question: how much did the croatian land government pay for the zrinian library

Then, after the disappearance of the Zrinsko-Frankopan heritage, according to the Emperor's order, the entire property of Zrinsk was confined, and the possessions were dissolved.

how much did the croatian land government pay for the zrinian library

Question: when did the croatian land government purchase the zrinian library

when did the croatian land government purchase the zrinian library

Question: who owns the zrinian library in zagreb

Question: who purchased the zrinian library in 1893

who purchased the zrinian library in 1893

Question: where is the zrinian library located today

where is the zrinian library located today

Question: what heritage was lost during the reign of nikola vii

what heritage was lost during the reign of nikola vii

Question: what did the emperor order the destruction of

zrinsko - frankopanske , po carskoj naredbi cjelokupna imovina Zrinskih zaplijenjena ,

what did the emperor order the destruction of

Then , after the disappearance of the Zrinsko - Frankopan heritage , according to the Emperor 's order , the entire property of Zrinsk was confined , and the possessions were dissolved .

During Adam 's life , as well as after his death , the Zrinian Library was several times displaced ( and it was long in Bitov Castle ( Vöttau ) in today 's southern Czech Republic ) , and in the end it was purchased by the then Croatian land government in 1893 for 12,000 forins and delivered to the National and university library in Zagreb , where it is still today , in the collection of Rhetkosti .

Tada je, nakon propasti urote zrinsko-frankopanske, po carskoj naredbi cjelokupna imovina Zrinskih zaplijenjena, a posjedi opustošeni.

Then, after the disappearance of the Zrinsko-Frankopan heritage, according to the Emperor's order, the entire property of Zrinsk was confined, and the possessions were dissolved. During Adam's life, as well as after his death, the Zrinian Library was several times displaced (and it was long in Bitov Castle (Vöttau) in today's southern Czech Republic), and in the end it was purchased by the then Croatian land government in 1893 for 12,000 forins and delivered to the National and university library in Zagreb, where it is still today, in the collection of Rhetkosti.

Then, after the disappearance of the Zrinsko-Frankopan heritage, according to the Emperor's order, the entire property of Zrinsk was confined, and the possessions were dissolved.

The meaningful book collection of Nicole Zrinsky is preserved almost in a miraculous way.

Question: who is the author of the book nikola vii

The meaningful book collection of Nicole Zrinsky is preserved almost in a miraculous way.

who is the author of the book nikola vii

Question: how is nicole zrinski's book preserved

Question: how is nicole zrinski's collection preserved

how is nicole zrinski's collection preserved

The meaningful book collection of Nicole Zrinsky is preserved almost in a miraculous way .

Znamenita je čakovečka zbirka knjiga Nikole Zrinskog očuvana gotovo na čudesan način.

Znamenita je čakovečka zbirka knjiga Nikole Zrinskog očuvana gotovo na čudesan način.

The meaningful book collection of Nicole Zrinsky is preserved almost in a miraculous way.

The meaningful book collection of Nicole Zrinsky is preserved almost in a miraculous way.

Zvonimir Bartolić, Nikola Zrinski (Čakovec, 1st V. 1620).

|
||
|
Nikola
Zrinski zasigurno je jedna od najistaknutijih osoba u povijesti hrvatskog
naroda. Bio je hrvatski ban (1647.-1664.), ratnik, vojskovođa, pisac znamenitog
djela Adrijanskoga mora sirena, pisac najpoznatijih vojnih rasprava toga
doba, utemeljitelj franjevačkog samostana u Čakovcu, graditelj novoga
Zrina, utemeljitelj najpoznatije hrvatske knjižnice toga doba i začetnik
anticentralističkog pokreta. Kada je 18. studenog 1664. u 45. godini života
umro, bio je u zenitu svoje slave. Europski vladari natječu se u priznanjima,
a u Londonu 1664. izlazi Nikolina biografija. Za života i poslije smrti
imao je nebrojene poklonike, ali isto tako i brojne protivnike i zavidnike.
Pratilo ga to za života, ali i kroz duga stoljeća, sve do naših dana,
kada obilježavamo ovu 340. obljetnicu njegove prerane, tragične i nikada
razjašnjene smrti, koja je kao grom odjeknula doslovno diljem Europe.
Kuršanečka katastrofa od 18. studenog 1664. za koju nikada nije utvrđeno
što je bila - nesreća ili političko umorstvo - bila je uvod u još jednu
još tragičniju katastrofu, onu koja se dogodila 30. travnja 1671.
Nikola Zrinski bio je pokopan 21. prosinca 1664. Pogrebne obrede vodio
je zagrebački biskup Petar Petretić, a pogrebni govor održao je lepoglavski
pavlin Ivan Kery, koji ga nazvao «utjehom Ugarske, svjetlošću Slavonije,
potporom Dalmacije, srcem Europe, kumirstvom države, slavom kršćanstva,
štitom carevine, užitkom papinskim te najjačim zaštitnikom općeg dobra
i primjerom svakog ljudskog nastojanja».
Tajnik braće Nikole i Petra augustinac Marko Forstall, podrijetlom Irac,
u Stematohographiji (Rodoslovlju) zapisao je: «Jedva se može vjerovati
koliku je žalost u europskim zemljama izazvala njegova smrt, rekao bih
da se zajedničkim suzama oplakuje drugi Tit Vespozijan, tako kao da svi
žale što su sada sirote, oplakujući kršćanski svijet koji je lišen svog
stalnog čuvara ... Hrvatska oplakuje oca domovine, Štajerska branitelja,
Austrija čuvara». Prema patru Marku Forstallu tijelo Nikole Zrinskog «21.
prosinca svečanim sjajem, na pogrebu ukrašenim brojnim ratnim zastavama
i drugim plijenom otetim od neprijatelja, pokopano je u mjedenom sarkofagu
u grobnici njegovih otaca u Sv. Jeleni.»
Hrvatska banica, književnica i mučenica smrt hrvatskoga bana u spričavanju
Zrinskog ovako oplakuje:
Ki to glas za
Boga, ki se svitu čuje
Po puščinah koga, Eho razglasuje.
Miklovuša Zrinskoga, smert glasom šetuje,
Černa zemlja koga i nedomje krije.
Svoje spričavanje Katarina Zrinski završava ovako:
Plači Mejumorje
Gospodina tvoga,
Orsagi žalujte bana hervatskoga.
Vi vugerske strane prijatelja svoga,
Varaši krajine glavara vridnoga.
I ja ču plakati
nevoljne prilike,
Suzami se vmiti zverh tuge velike,
Glasom ču moliti Boga večne dike,
Hti Zrinskomu dati pokojnost u vike.
Nikolu Zrinskog
u toj pjesmi ona naziva ščitom krščenikov. U jednoj drugoj njezinoj pjesmi
ona ga naziva ovako:
Hervacka, Ugarska
orsaga glavar znan
Velike mudrosti i vitez izebran.
Na kuršanskom
obelisku, podignutom 1728., na mjestu gdje je Nikola Zrinski smrtno ranjen,
u žalobnom epitafu čitamo:
«Sors bona - nil aliud» mediis servavit in armis,
eripuit fato sors mala, nil aliud.
Dobra sudbina - ništa drugo, sačuvala ga u ratovima,
Ugrabila ga kobno zla sudbina - ništa drugo.
Gorka je ironije sudbine da su se posmrtni ostatci hrvatskih mučenika
Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana, koji su u tuđoj zemlji ležali
dugih 238 godina, gorka je ironija da su se njihovi posmrtni ostatci očuvali,
a Nikolini koji su ležali tu pokraj nas u Svetoj Jeleni, nisu očuvani.
Odista je to slučaj bez presedana, koji govori da je ime Zrinskih zbog
obrane hrvatske državnosti do te mjere bilo satanizirano da je stoljećima,
do najnovijeg vremena, njihovo ime bilo tabu tema.
Za svoju knjižnicu u kojoj nalazimo knjige iz svih najpoznatijih europskih
tiskara, Nikola Zrinski godine 1662. dao je izraditi katalog ovoga naslova:
Catalogus omnium librorum bibliothecae Csaktorniensis excellentissimi
atque illustrissimi domini comitis Nicolai a Zrinio bani. Anno Domini
1662. die 10 octobris (Katalog svih knjiga knjižnice čakovečke presvijetle
visosti gospodina kneza i bana Nikole Zrinskog. Ljeta Gospodnjeg 1662.,
dne 10. listopada. Iz Kataloga je vidljiva i stručna sistematizacija knjiga.
Knjige svoje knjižnice podijelio je u 11 struka. Kolika je bila vrijednost
te knjižnice, govori podatak da je veliki hrvatski pisac i mislilac Juraj
Križanić (Obrh, 1618. - Beč, 1683.) godine 1642., prije svojih misija
u Rusiji, po svojem izboru došao za župnika u Nedelišće zbog knjižnice
Nikole Zrinskog u Čakovcu. U njegovom glavnom djelu Razgovor o vladateljstvu,
poznatijem pod imenom Politika prepoznaje se literatura koja se nalazi
u čakovečkoj knjižnici Nikole Zrinskog. Zrinskom knjižnicom koristili
su se svi članovi obitelji Zrinskih, svi oni koji su boravili na Zrinskom
dvoru, ali, naravno, u prvom redu on sam, što je vidljivo iz njegova Adrijanskoga
mora sirene, ali i iz njegovih glasovitih vojnih rasprava.
Zrinska knjižnica imala je najčudesniju sudbinu. Nakon smrti Nikole Zrinskog
knjižnicu nasljeđuje Nikolina udovica Sofija Löbl, koja knjižnicu ostavlja
sinu Adamu Zrinskom (1662.-1691.) koji je, ratujući u velikom protuturskom
ratu pao kod Slankamena 19. kolovoza 1691. Njegova udovica Marija Katarina
Lamberg udajom za grofa Maksa Arnušta Vlašima knjižnicu prenosi u južnomoravski
grad Bitov. U Bitovu je knjižnica ostala sve do 1893., kada ju kupuje
poznati bečki antikvar Sigismund Kende. Oćutivši kakva mu je vrijednost
dospjela u ruke, Kende o Zriniani tiska katalog. To je omogućilo da Hrvati
doznaju za nju. Zauzimanjem tajnika Levina pl. Horvata i predstojnika
za bogoštovlje i nastavu Izidora Kršnjavog Hrvatska zemaljska vlada Zrinianu
je 1893., na sreću, otkupila i dala na čuvanje Nacionalnoj i sveučilišnoj
knjižnici u Zagrebu, gdje se i sada - na njezin ponos - nalazi.
Davanjem časnog imena najpoznatije hrvatske knjižnice čakovečkoj Gradskoj
knjižnici na djelotvoran način vraćamo u njegov rodni grad i ime tvorca
te knjižnice velikog hrvatskog bana, vojskovođe i pjesnika Nikole Zrinskog.
Tom činu svi se radujemo uvjereni da se time odužujemo ne samo tom velikom
neumornom čovjeku nego i da na taj način doprinosimo napretku i ugledu
čakovečke knjižnice i grada Čakovca.
Ipak tom velikom čovjeku za njegov povratak tek su neznatno odškrinuta
vrata. Matica hrvatska i Družba Braće hrvatskog zmaja uputili su zamolbu
da se na njegov spomenik - pred kojim je narod u doba Domovinskog rata
palio svijeće - upišu ove njegove riječi: ««Ego mihi conscius aliter sum,
etenim non degenerem me, Croatam et quidem Zrinium esse scio. (Svjestan
sam toga i to ne niječem, da sam Hrvat i da sam Zrinski).» Ovo očitovanje
Zrinskog je to važnije što se u posljednje doba budi mađarski iredentizam
(Jutarnji list, 11. XI. 2004.). Spomenuti naš prijedlog neka daleka komisija,
tko zna kojeg centralnog komiteta, odbila je. Taj prijedlog u ime Matice
hrvatske i Družbe Braće hrvatskog zmaja potpisali su znanstvenici, autori
knjiga o Zrinskima: sveuč. prof. dr. sc. Zvonimir Bartolić, predsjednik
Matice hrvatske - Ogranak Čakovec, član Glavnog odbora MH i član DHK i
sveuč. prof. dr. sc. Dragutin Feletar, pročelnik Stola Čakovec i dekan
Prirodoslovno-matematičkog fakulteta u Zagrebu. Isto tako tu zamolbu potpisao
je i veliki meštar Družbe Braće hrvatskog zmaja mr. sc. Matija Salaj.
Sve te osobe, kao autori brojnih knjiga i projekata, imaju visoki znanstveni
dignitet unutar čitave Hrvatske, pa i u inozemstvu. Ustanove koje oni
zastupaju čitavu svoju djelatnost - od 1842. i 1905. - usmjerile su na
čuvanje hrvatske kulturne baštine, o čemu svjedoče brojne knjige, brojni
spomenici i spomen-ploče. Za to, iz navedenih razloga javno protestiram
zbog omalovažavanja spomenutih ustanova i spomenutih znanstvenika koji
su prijedlog potpisali.
Slava Nikoli Zrinskom!
Gornji
Kuršanec, 18. studenog 2004.

Question: who buried nikola zrinski in st helena

Zvonimir Bartolić, Nikola Zrinski (Čakovec, 1st V. 1620).

Question: where was nikola vii zrinski buried

Question: where was the body of nikola zrinski buried

mjedenom sarkofagu u grobnici njegovih otaca

where was the body of nikola zrinski buried

Question: where was father mark forstall buried

zastavama i drugim plijenom otetim od neprijatelja , pokopano je u mjedenom sarkofagu u grobnici njegovih otaca u Sv . Jeleni«

Question: where was the body of nikola vii zrinski buried

mjedenom sarkofagu u grobnici njegovih otaca

where was the body of nikola vii zrinski buried

Question: when did nikola vii zrinski die

According to the Secretary of the Family of Zrinsky , Father Mark Forstall , the body of the deceased “ the 21st of December with a solemn glory , on the funeral stolen by numerous war flag and other plinted removed from the enemy , was buried in a melted sarcophage in the tomb of his fathers in St. Helena . ”

Zvonimir Bartolić , Nikola Zrinski ( Čakovec , 1st V. 1620 ) .

Zvonimir Bartolić, Nikola Zrinski (Čakovec, 1. V. 1620.

According to the Secretary of the Family of Zrinsky, Father Mark Forstall, the body of the deceased “the 21st of December with a solemn glory, on the funeral stolen by numerous war flag and other plinted removed from the enemy, was buried in a melted sarcophage in the tomb of his fathers in St. Helena.” Zvonimir Bartolić, Nikola Zrinski (Čakovec, 1st V. 1620).

Zvonimir Bartolić, Nikola Zrinski (Čakovec, 1st V. 1620).

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

Pergošić, Ivanuš (Ivan), hrvatski pravnik (? Mikulinci, prva polovica XVI. st. – Varaždin, 1592). Rektor zagrebačke gradske škole (1564), gradski i županijski bilježnik u Varaždinu (od 1567). U tiskari Jurja Zrinskog u Nedelišću objavio je Decretum koteroga je Verbeci Ištvan dijački popisal (1574), slobodni skraćeni hrvatski prijevod Tripartita, sustavnoga prikaza običajnoga prava u Ugarskoj i Slavoniji, i prvu knjigu tiskanu na kajkavskome. U Varaždinu je 1587. izdao spis Erazma Roterdamskoga Predgovori i pisma (Praefationes et epistolae).
Citiranje:
Pergošić, Ivanuš. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=47577>.

Question: nikola vii zrinski is better known by what name

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

nikola vii zrinski is better known by what name

Question: what is the surname of russian inventor nikola vii zrinski

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

what is the surname of russian inventor nikola vii zrinski

Question: what is the first name of russian president nikola vii zrinski

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

what is the first name of russian president nikola vii zrinski

Question: where does the word ivan come from

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

Bilješke "Pergošić, Ivanuš (Ivan), (...)

Bilješke "Pergošić, Ivanuš (Ivan), (...)

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

"On the place of the wounding of Nicholas VII.

It was in 1728.

Question: when did nicholas vii die

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

"On the place of the wounding of Nicholas VII.

It was in 1728.

Question: who printed the decretum koteroga

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

Question: who was wounded by nikola zrinski in 1728

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

who was wounded by nikola zrinski in 1728

Question: where was the first book printed

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

Question: when is pergošić, ivanuš enciklopedija

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

Question: when was the first book printed in croatian

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

when was the first book printed in croatian

Question: what is the name of the first book printed in croatian

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

what is the name of the first book printed in croatian

Question: what language is tripartit

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan)

It was in 1728.

In the printer Yuri Zrinsky in Sunday published Decretum koteroga is Verbeci Ištvan dijački popis ( 1574 ) , free shorted Croatian translation of Tripartit , the systematic display of ordinary law in Hungary and Slavonia , and the first book printed on kajkavskome . "Pergošić , Ivanuš , enciklopedija.hr , accessed August 26 , 2017 .

" On the place of the wounding of Nicholas VII .

Posts Tagged ‘Ivan’ (Ivan) In the printer Yuri Zrinsky in Sunday published Decretum koteroga is Verbeci Ištvan dijački popis (1574), free shorted Croatian translation of Tripartit, the systematic display of ordinary law in Hungary and Slavonia, and the first book printed on kajkavskome."Pergošić, Ivanuš, enciklopedija.hr, accessed August 26, 2017. "On the place of the wounding of Nicholas VII. It was in 1728.

"On the place of the wounding of Nicholas VII.