Gjivo Gundulić (od 19. stoljeća Ivan, talijanski: Giovanni Gondola; nadimak Mačica; Dubrovnik, 8. siječnja 1589. – Dubrovnik, 8. prosinca 1638.), bio je hrvatski barokni pjesnik, epik, lirik i dramatik. Pripadnik je dubrovačke plemićke obitelji Gundulić. Najznačajniji hrvatski barokni pisac.

 Životopis
Rođen je kao najstariji sin pjesnika i vlastelinaMarko Dragić, Književnost katoličke obnove i prvoga prosvjetiteljstva (hrvatska barokna književnost): (fakultetski priručnik), Biblioteka Suvremena nastava, knj. 2, Filozofski fakultet Sveučilišta, Split, 2006., , str. 44. Frana Gundulića i Džive Gradić. Obitelj Gundulić bila je poznata još u 13. stoljeću, a njezini su članovi, kao pripadnici aristokracije, obavljali različite državno-administrativne poslove u Dubrovniku i okolici.

Školovao se je samo u Dubrovniku završivši humanističku gimnaziju,Gundulić, Ivan, Dunja Fališevac (2002.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 29. rujna 2019. gdje su mu, uz ostale, učitelji bili Toskanac Camillo Camilli, koji je dopunio Tassov Oslobođeni Jeruzalem te svećenik Petar Palikuća, koji je na hrvatski preveo Život Carla Borromea. Nakon završetka školovanja, 25. svibnja 1608., godine postaje član Velikoga vijeća. Nastavljajući obiteljsku tradiciju, obavlja više državno-administrativnih službi u Dubrovniku i okolici; dva je puta bio knez u Konavlima (1615. i 1619.), a u Dubrovniku je uglavnom obavljao pravničke poslove. Godine 1634. postaje senator,Prema Fališevac, Dunja. „Predgovor“. U: Ivan Gundulić / Kralj od pjesnika, ur. Dunja Fališevac), Mozaik knjiga, Zagreb, 2005., str. 7.; stariji je podatak 1936. godina (v. Kravar, Zoran: Gundulić, Ivan, u: Leksikon hrvatskih pisaca (ur. Dunja Fališevac, Krešimir Nemec, Darko Novaković), Školska knjiga, Zagreb, 2000., str. 262.). a 1638. godine član Maloga vijeća.

Živio je mirno i povučeno, zbog čega su mu suvremenici dali nadimak Mačica (značenje: Mačkica). Godine 1628. vjenčao se je s Nikom Sorkočević s kojom je imao tri sina (najstariji je Fran Gundulić, koji je kasnije postao austrijski general, te Šiško, hrvatski pjesnik i Mato, koji se je borio u španjolsko-portugalskom ratu kao plaćenik) i dvije kćeri (Made i Džive).Mirsela Čaušević, Slika Turaka u ranonovovjekovnoj hrvatskoj književnosti: diplomski rad, Sveučilište Jurja Dobrile u Puli, Filozofski fakultet, Odsjek za kroatistiku, mentorica: Prof. dr. sc. Valnea Delbianco, Pula, 2015., str. 37., pristupljeno 29. rujna 2019.

Umro je u Dubrovniku nakon dvotjedne bolesti; pretpostavlja se da je uzrok smrti bila upala porebrice.Mirjana Knežević, O Gundulićevu „porodu od tmine“: završni rad, Sveučilište J. J. Strossmayera u Osijeku, Filozofski fakultet, Preddiplomski studij Hrvatskoga jezika i književnosti i Pedagogije, mentorica: prof. dr. sc. Zlata Šundalić, Osijek, 2014., str. 7., pristupljeno 29. rujna 2019. Zbog toga što je umro u 49. godini, nije imao prigodu biti izabran za kneza Dubrovačke Republike (knez nije smio biti mlađi od 50 godina).

Pokopan je u Dubrovniku, u obiteljskoj grobnici, ispred velikog oltara u franjevačkoj crkvi.

 Književno stvaralaštvo
mini|lijevo|150px|Gundulićev spomenik u Dubrovniku, rad Ivana Rendića iz 1893. godine

Književni rad Gundulić je započeo pisanjem drama u stihu i, vjerojatno, pjesama. U predgovoru svoje prve tiskane knjige Pjesni pokorne kralja Davida (Rim, 1621.) svoja mladenačka djela naziva „porodom od tmine“ jer im je svrha bila zabava, tj. ta djela nisu odgovarala protureformacijskoj poetici i ideologiji. Od dramskih djela sačuvane su Arijadna, Prozerpina ugrabljena od Plutona, Dijana i Armida, dok su Galatea, Posvetilište ljuveno, Čerera, Kleopatra, Adon i Koraljka od Šira izgubljene. Za Dijanu (obrađuje mit o božici Dijani zaljubljenoj u lijepoga mladića Endimiona) i Armidu (tematizira epizodu o Armidi i Rinaldu iz dvadesetoga pjevanja Oslobođenoga Jeruzalema Torquata Tassa) vjerovalo se, zbog kratkoće (svaka ima tek oko 90 stihova), da su samo odlomci, dok Milan Rešetar nije dokazao da je riječ o cjelovitim tekstovima – dramskim prizorima. Ispjevane su osmercem, uz mjestimičnu upotrebu dvostruko rimovanoga dvanaesterca.

Dakle, te su Gundulićeve drame većinom bili prijevodi s talijanskoga ili scenske adaptacije pripovjednih djela, obrađivale su poznate mitološke i književne teme, a uključivale su glazbu, balet i bogatu scenografiju. Na njima se temelji tradicija dubrovačke barokne drame oslonjene na libreto rane talijanske opere (takva drama doseže vrhunac u djelima Junija Palmotića). U Gundulićevu sačuvanom dramskom opusu odražava se promjena tematike talijanskoga libreta – pastoralne teme zamjenjuju junačko-epski motivi.

Pjesni pokorne kralja Davida djelo je kojim se Gundulić okreće drugačijem shvaćanju književnosti te se afirmira kao kršćanski autor. Ta zbirka sadrži slobodne prepjeve sedam pokornih psalama i teološko-meditativnu pjesmu Od veličanstva Božjijeh, koja se danas smatra Gundulićevom najboljom kraćom pjesmom. Od pjesama „taštijeh i ispraznijeh“, za koje Gundulić u već spomenutom predgovoru tvrdi da ih je pisao u mladosti, ništa nije sačuvano. O njegovim svjetovnim nadahnućima svjedoči samo Ljubovnik sramežljiv (prijevod pjesme Amante timido talijanskoga pjesnika Girolama Pretija) te dvije prigodne pjesme: panegirik Visini privedroj Ferdinanda II. velikoga kneza od Toskane i elegija Žalosno cviljenje u smrt gospođe Marije Kalandrice.

mini|150px|Suze sina razmetnoga tiskane u Mletcima

Godine 1622. u Veneciji izlazi prvo izdanje religiozne poeme/baroknog plača Suze sina razmetnoga, koja predstavlja inovaciju u vrstovnom sastavu starije hrvatske književnosti i uzor mlađim pjesnicima poput Ivana Bunića, Ignjata Đurđevića, a donekle i Slavonca Antuna Kanižlića. Djelo se sastoji od tri „plača“ (pjevanja): Sagrešenje, Spoznanje i Skrušenje, a pretpostavlja se da su na koncepciju poeme utjecali talijanski pjesnici Luigi Tansillo i Erasmo da Valvasone. Gundulić građu za svoje djelo pronalazi u paraboli o povratku i pokajanju rasipnoga sina iz Evanđelja po Luki (Lk 15). Suze sina razmetnoga djelo je u kojemu se mogu prepoznati barokne karakteristike (bogata i končetozno razvijena metaforika i antitetika, česta upotreba figura nabrajanja), ali i opća polazišta duhovnoga života: ispraznost i prolaznost ovozemaljskih uživanja, potreba iskupljenja grijeha te prihvaćanje načela kršćanske vjere. Poema je postala uzorom tzv. baroknih plačeva u hrvatskoj književnosti.Autori. Ivan Gundulić, (Milivoj Solar, Književni leksikon, 2. izd., Matica hrvatska, Zagreb, 2011., str. 187.), matica.hr, pristupljeno 29. rujna 2019.

Dramom u stihu metaforički nazvanom Dubravka (prvi put izvedena 1628. godine) Gundulić se vraća kazalištu. U starijoj književnopovijesnoj literaturi to se djelo, zbog brojnih idilsko-pastirskih scena, označavalo kao pastorala, ali noviji su proučavatelji otkrili da Dubravku s baroknom dramom povezuje alegoričnost poprišta, likova i zapleta, a upravo je prozirna politička alegorija pridonijela njezinoj iznimnoj popularnosti. Dubravka je prvi put tiskana tek 1837. godine, a od 1888. godine često se izvodila u hrvatskim kazalištima. Uglazbili su je Ivan Zajc, Antun Dobronić, Jakov Gotovac i Ivo Malec, a njezini stihovi o slobodi služili su kao krilatica hrvatskih nacionalnih ideologija (O liepa, o draga, o slatka slobodo, / dar, u kom sva blaga višnji nam Bog je d'o, / uzroče istini od naše sve slave, / uresu jedini od ove Dubrave, / sva srebra, sva zlata, svi ljucki životi / ne mogu bit' plata tvoj čistoj l'jepoti.)Djela Ivana Frana Gundulića, Stari pisci hrvatski, knj. 9, JAZU, Zagreb, 1877., str. 179., pristupljeno 29. rujna 2019. (poznata i kao Himna slobodi).

U posljednjem desetljeću života Gundulić stvara Osmana, svoje najznačajnije djelo. Osman je povijesno-romantični ep u 20 pjevanja (nedostaju 14. i 15. pjevanje) nastao pod utjecajem Tassova epa Oslobođeni Jeruzalem. Gundulić je namjeravao prevesti Tassov ep (to napominje u posveti Pjesnima pokornim kralja Davida), ali povijesne su mu prilike nametnule novu građu. Iako se na mnogim razinama prepoznaju sličnosti Gundulićeva Osmana i Tassova Oslobođenog Jeruzalema (opisi ženske ljepote, viteških dvoboja, kronografski i topografski opisi; tematsko-kompozicijska struktura – tri tipična svijeta tasovskoga epa: povijesni, romantični i eshatološkiv. Kravar, Zoran: Leksikon hrvatskih pisaca, Zagreb, 2000., str. 263.), Gundulić ne slijedi u potpunosti Tassova normativno-poetička načela: u Osmanu su, uz određene digresije, opjevani suvremeni politički događaji (vezani uz život i vladavinu turskog sultana Osmana II.). Mišljenja povjesničara književnosti o razlogu nedostatka 14. i 15. pjevanja ne podudaraju se, ali od 20. stoljeća prevladava pretpostavka da je prazninu u srednjem dijelu epa uvjetovao diskontinuitet pjesnikova rada ili nedovoljna koordinacija povijesnih i romantičnih epizoda.

Iako nije dovršen za vrijeme Gundulićeva života, njegov Osman "drži se vrhunskim ostvarenjem kako pjesnika tako i cjelokupne starije hrvatske književnosti, premda u povijesti književnosti postoje različita stajališta o njegovoj cjelovitosti i osobinama književnog izraza. Načelni mu je poetski uzor Tassov Oslobođeni Jerzualem, no tematika i kompozicija oba djela posve su različite: Osman opisuje kraj vladavine turskog sultana Osmana II. i njegov poraz u sukobu s Poljacima, a složena kompozicija upućuje kako na povijesne tako i na alegorijske i eshatološke razine razumijevanja" (Milivoj Solar).Knjige. Ivan Gundulić. Osman, matica.hr, pristupljeno 29. rujna 2019.

Pjerko Sorkočević napisao je dopunu 14. i 15. pjevanja u prvome izdanju Osmana (1826.), autor dopune budimskoga izdanja iz 1827. godine nije poznat, a treći dopunjivač je Marin Zlatarić, no njegova dopuna nije tiskana sve do 1890. godine kada ju je u Vijencu objavio Đuro Šurmin. Na poziv Matice ilirske Ivan Mažuranić napisao je dopunu 14. i 15. pjevanja i od 1844. godine Osman se izdaje s njegovom dopunom.Mažuranić, Ivan, Iva Mandušić i Ankica Šunjić (2015.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 29. rujna 2019.

Najčešći stih Gundulićevih djela jest osmerac, a strofa katren, no javljaju se i drugi oblici (dvostruko rimovani dvanaesterac, sestina).

 Zaključak
Opsegom i vrstovnom raznolikošću svojega ukupnog opusa, privlačnošću svojih scenskih i epskih prizora, svojom baroknom frazom i oštrinom religioznih i misaonih uvida Gundulić nadvisuje većinu pisaca svojega vremena, pa je već odavno stekao status klasika. Nemjerljiv je njegov utjecaj na formiranje hrvatskoga jezika jer je hrvatski narodni preporod pridao Gunduliću status kultnoga «ilirskoga» autora.

Ivan Gundulić stekao je književnu slavu još za života, a u preporodno je doba dobio i do danas sačuvao status kanonskoga pisca starije hrvatske književnosti.

 Djela
 Pjesni pokorne kralja Davida, s pjesmom Od veličanstva Božjijeh, Rim, 1621.; Venecija, 1630., 1703.; Dubrovnik, 1828.
 Suze sina razmetnoga, Venecija, 1622., 1670., 1703.; Dubrovnik, 1628.
 Arijadna, Ancona, 1633.; Dubrovnik, 1829., 1837.
 Osman, Dubrovnik, 1826.; Budim, 1827. (29 izd. do 1996.)
 Dubravka, Dubrovnik, 1837.; Zagreb, 1888. (22 izd. do 1999.)
 Djela, Zagreb 1844. – 1847., Knjiga I. Osman s dopunom Ivana Mažuranića, 1844.; Knjiga II. Različite pjesni, 1847.
 Djela Ivana Frana Gundulića, Stari pisci hrvatski, knj. 9, Zagreb, 1877. (prir. A. Pavić), 1919.2 (prir. Đ. Körbler), 1938.3 (prir. Đ. Körbler, pregledao M. Rešetar);
 Ivan Gundulić (izbor) (prir. M. Ratković i J. Ravlić), Pet stoljeća hrvatske književnosti, knj. 12–13; Zagreb, 1962., 1964.

 Spomen
 1871.: Poprsje Ivana Gundulića u bronci izradio je kipar Ivan Rendić).Items by Ivan Rendić, europeana.eu, pristupljeno 30. rujna 2019.
 1898.: Na Gundulićevoj poljani u Dubrovniku podignut mu je spomenik (rad kipara Ivana Rendića).
 Njegov portret osnovni je motiv na licu hrvatske novčanice od 50 kuna.50 kuna, hnb.hr, pristupljeno 29. rujna 2019.

 Literatura
 Bogišić, Rafo: Drame Ivana Gundulića, Republika, 1985., 2/4
 Bojović, Zlata: „Osman” Dživa Gundulića, Beograd, 1986.; časopis Dubrovnik, 1989., 3/4 (brojne studije o I. G. povodom 400. obljetnice njegova rođenja)
 Fališevac, Dunja: Ivan Gundulić, u knj. Hrvatska književnost u evropskom kontekstu (ur. A. Flaker i K. Pranjić), Zagreb, 1978.
 Fališevac, Dunja: Stari pisci hrvatski i njihove poetike, Zagreb, 1989.
 Fališevac, Dunja: Kaliopin vrt I, Split, 1997.
 Fališevac, Dunja (ur.): Predgovor, u knj. Ivan Gundulić / Kralj od pjesnika, Zagreb, 2005.
 Gundulićev san – Gundulić’s Dream, katalog izložbe (ur. S. P. Novak), Zagreb, 1989.
 Körbler, Đuro: Predgovor, u knj. Djela Giva Frana Gundulića, Stari pisci hrvatski, knj. 9, Zagreb, 21919.
 Kravar, Zoran: Das Barock in der kroatischen Literatur, Köln–Weimar–Wien, 1991.
 Kravar, Zoran: Nakon godine MDC, Dubrovnik, 1993.
 Kravar, Zoran: Ivan Gundulić, u knj. Leksikon hrvatskih pisaca (ur. D. Fališevac, K. Nemec, D. Novaković), Zagreb, 2000.
 Pantić, Miroslav: Poetika Gundulićevog „Osmana“, u knj. Susreti s prošlošću, Beograd, 1984.
 Pavić, Armin: Predgovor, u knj. Djela Ivana Frana Gundulića, Stari pisci hrvatski, knj. 9, Zagreb, 1877.
 Pavličić, Pavao: Ivan Gundulić, u knj. Barokni stil u Dubrovniku, Dubrovnik, 1995.
 Pavličić, Pavao: Studije o Osmanu, Zagreb, 1996.
 Rešetar, Milan: Predgovor, u knj. Djela Giva Frana Gundulića, Stari pisci hrvatski, knj. 9, Zagreb, 31938;

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Osman izdanje iz 1826. godine
 Osman, izdanje iz 1854. godine
 Osman, izdanje Ivana Broza iz 1887. godine

*
Kategorija:Dubrovački književnici
Kategorija:Dubrovački pjesnici
Kategorija:Hrvatski dramatici
Kategorija:Zaštićene stranice za neprijavljene suradnike
Kategorija:Životopisi, Dubrovnik
Kategorija:Sto najznamenitijih Srba po SANU

“The Conversation.”

In: Ivan Gundulić / King of the Poet, ur.

|
|
GUNDULIĆ, Ivan (Gondola, Plavčić, Plavković; Dživo, Giovanni, Johannes), pjesnik (Dubrovnik, 9. I. 1589 — Dubrovnik, 8. XII. 1638). Potekao iz vlastelinske obitelji; otac Frano Dživov bio je trgovac i dužnosnik u upravi Republike. Prezimena Plavčić i Plavković, koja se također javljaju uz Gundulićevo ime, rezultat su sečentističke mode prevođenja prezimena talijanskog odn. latinskog korijena. Nadimak Mačica dobio je pjesnik u mladosti, a ostao je i njegovim sinovima. Rodio se u palači u ulici Lučarica. Kada je napunio tri godine, brigu o njemu otac je povjerio skrbnicima, vjerojatno želeći izbjegnuti siromaštvo. Školovao se samo u Dubrovniku, završio je humanističku gimnaziju, a profesori su mu bili latinski pjesnik i prevoditelj Petar Palikuća i Talijan Camillo Camilli. Mogao je slušati i predavanja isusovaca S. Muzija, R. Ricasolija i B. Kašića, koji su nakon 1604, kada su utemeljili rezidenciju, u nekoliko navrata držali predavanja o poeziji i retorici u književnoj akademiji (Accademia di belle lettere). U Veliko vijeće ulazi 1608. te redovito obnaša dužnosti u upravnoj i sudskoj vlasti; 1615. i 1619. knez u Konavlima, 1634. izabran u Senat, neposredno pred smrt 1638. i u Malo vijeće. Često je izostajao sa sjednica upravnih tijela pa su mu izricane, a potom i opraštane, novčane kazne. Poslije majčine smrti 1627. pripala su mu imanja u Konavlima, u Župi i na Mljetu, kuće u Dubrovniku (u Širokoj, Rudanovoj i Grbinoj ulici). Kao »izvrstan pjesnik« postao je članom Akademije ispraznih (degli Oziosi) u Napulju. Pokopan je u obiteljskoj grobnici ispred velikog oltara u franjevačkoj crkvi. — G. je cijeli život proveo u rodnom gradu, u doba katoličke obnove. Kao mladić vjerojatno je posjećivao kuću N. Gučetića, pisca filozofskih i estetičkih dijaloga, utemeljenih na koncepcijama neoplatonizma. Između 1610. i 1620. piše melodrame, čije je naslove naveo u predgovoru djela Pjesni pokorne kralja Davida, spominjući svoj mladenački rad kao »porod od tmine«. Ta dramska »složenja« jesu: Galatea, Posvetilište ljuveno, Čerera, Kleopatra, Adon, Koraljka od Šira, Arijadna, Prozerpina ugrabljena od Plutona, Dijana i Armida, od kojih su sačuvana posljednja četiri. Za tekstove Dijane i Armide vjerovalo se (zbog kratkoće – svaki ima tek oko 90 stihova) da su samo odlomci, dok M. Rešetar nije dokazao da je riječ o cjelovitim tekstovima – dramskim prizorima. Analizom sačuvanih dramskih djela, kao i po naslovima izgubljenih, dokazano je da Gundulićev mladenački dramski rad nije izvoran: riječ je o prijevodima-preradbama u Italiji tada popularnih libretističkih drama: Arijadna je slobodan prijevod Arianne Ottavija Rinuccinija, ali u njoj ima i dosta samostalnih Gundulićevih umetaka; Prozerpina ugrabljena djelomice se podudara s epom De raptu Proserpinae latinskog pjesnika Klaudija Klaudijana; za Posvetilište ljuveno pomišljalo se da je možda prijevod pastirske igre Sacrifizio Agostina Beccarija, a za Koraljku od Šira pretpostavlja se da bi mogla biti prijevod-preradba pastirske igre Fili di Sciro Guidobalda Bonarellija. Po riječima samog autora, sve su se te drame »na očitijeh mjestijeh s velicijem slavam« prikazivale u Dubrovniku. Arijadna, tiskana 1633, izvođena je na sceni mnogo prije, vjerojatno o. 1615, pa tako, zajedno s Euridiče Paskoja Primovića, znači začetak žanra libretistički zasnovane tragikomedije u hrvatskoj književnosti. Arijadnu je prikazala – prema mnogim indicijama – družina mladih vlastelina. Razabire se to iz Gundulićeva pisma 4. IX. 1632. Marinku Frana Tudiševića, vlastelinu dubrovačkom, u kojem kaže da je ta drama »s velicijem slavam bila jur prikazana u našem Dubrovniku«. I Arijadna i Prozerpina ugrabljena obrađuju teme iz grčke mitologije: Arijadna je preinačen mit o kćeri kretskoga kralja Minosa, a Prozerpina tematizira Plutonovu otmicu Prozerpine, kćeri božice Cerere; zapleti u objema dramama temelje se na sukobu ljudskog i božanskog, pa se mogu tumačiti i alegorijski: Arijadna kao alegorija ovozemaljskog i onozemaljskog, s brojnim aluzijama na ondašnji dubrovački politički život, a Prozerpina kao alegorija cikličke obnove života. U Dijani se obrađuje mit o božici Dijani zaljubljenoj u Endimijona, dok dramski prizor Armida tematizira jednu epizodu Tassova Oslobođenog Jeruzalema. Gundulićeve melodrame pisane su različitim stihovima i strofama (najčešće u dvostruko rimovanim dvanaestercima i osmercima), a kao novina dramskog žanra javlja se zbor, čije su partije često lirsko-idilične. U predgovoru Pjesnima pokornim kralja Davida G. spominje da je, osim mladenačkih drama, pisao i pjesme. O tim njegovim »mnozijem i bezbrojnijem pjesnima taštijem i ispraznijem« ne zna se mnogo. Od Gundulićeve ljubavne lirike sačuvano je samo jedno neoriginalno djelo: pjesma Ljubovnik sramežljiv, u 73 osmeračka katrena, prepjev-preradba pjesme Amante timido, s dodatcima još dviju pjesama (Amante occulto i Amante costante) talijanskog pjesnika i Gundulićeva suvremenika G. Pretija. Pjesma, oblikovana kao fiktivni dijalog pjesničkog subjekta s pismom koje šalje svojoj dragoj, izgrađena je na motivici petrarkističke ljubavne lirike, a po stilskim osobinama – bogatstvu retoričkih figura – karakterističan je proizvod marinizma. Osim ljubavnih pjesama, izgubljene su i neke pjesme s drugačijom tematikom: zna se da je G. napisao pjesme o propasti porodice Komnena i u pohvalu V. Komnena (1663. ostale su netiskane zbog nedostatka potrebnih slova u mletačkoj tiskari). Među sačuvanim djelima za koja se ne može sa sigurnošću reći da su Gundulićeva, valja spomenuti devet kraćih pjesama što se nalaze u najstarijem sačuvanom rukopisu Osmana (1654). Neki od tih sastavaka mogli bi biti i odlomci izgubljenih drama, a neki su tekstovi lirske pjesme, s temama prolaznosti i nestalnosti života; po stilu, dikciji, stihu i estetskim dosezima mogu se pripisati Gunduliću. Ne zna se pouzdano je li njegova pjesma nadgrobnica U smrt Marije Kalandrice (objavljena kao Gundulićeva u Starim piscima hrvatskim, 9), premda bi mu po stilskim i estetskim vrijednostima mogla pripadati. Pretpostavlja se da su u prijepisima pomiješane dvije nadgrobnice, od kojih je jedna vjerojatno Gundulićeva, a druga iz pera njegova sina Šiška (P. Kolendić, F. Fancev). Pjesan visini privedroj Ferdinanda II. velikoga kneza od Toskane (u osmeračkim katrenima) panegirik je izgrađen na baroknom toposu o vladaru kao čovjeku koji posjeduje božanska obilježja, a glavna tema pjesme prepleće se s motivima veličine slavenstva i besmrtnosti slave. Prvo, u Rimu objavljeno, Gundulićevo djelo Pjesni pokorne kralja Davida (1621) posvećeno je »mnogo svitlomu gospodinu Maru Mara Bunića vlastelinu dubrovačkom«. U posveti pjesnik govori o svojim mladenačkim dramama i pjesmama te objašnjava zašto »pjesni pokorne« daje tiskati, nazivajući prepjeve psalama, za razliku od svojih mladenačkih djela, »zrak od svjetlosti«. Tumačen raznoliko, i kao izraz religiozne konverzije, i kao znak utjecaja isusovaca na pjesnikov duhovni život, i kao iskaz pjesnikovih estetskih gledišta, ali i jednostavno kao pokazatelj pjesnikova odnosa prema tisku, taj je predgovor vrijedan izvor podataka o pjesnikovu mladenačkom književnom radu, a ne može mu se nijekati ni značenje pjesnikova književnoestetskog i duhovnog ‘manifesta’: tu se pjesnik izrijekom deklarira kao »krstjanin spjevalac«. Pjesni pokorne kralja Davida sadrže prepjeve sedam pokajničkih psalama Davidovih (psalam 6, 31, 37, 50, 101, 129. i 141), koji su potkraj XVI. i u XVII. st. bili često prevođeni u hrvatskoj književnosti (S. Đurđević, Š. Budinić, B. Kašić, A. Vitaljić, I. Đurđević), i originalnu religioznu pjesan Od veličanstva božjeh. U prepjevima je G. ekstatičnu intonaciju i zanosni ton psalama vjerno prenio u hrvatski jezik i osmeračke katrene, svrstavši se u red ponajboljih hrvatskih prevoditelja psaltira. Pjesma Od veličanstva božjeh po sadržaju je i po temi interpretatio christiana cijelog kozmosa, nebeskih sfera, prirode, čovjekova bića, svega onoga što jest. Pisana u osmeračkim katrenima, s rimom ab ab, inspirirana filozofsko-teološkim strujama, od antičkih platoničkih i aristoteličkih, preko skolastičkih mističkih pa do novovjekih, ta pjesma pokazuje da je hrvatska sedamnaestostoljetna duhovna lirika uobličavala najsuptilnije i najuzvišenije filozofsko-teološke teme vrlo razrađenim apstraktnim filozofijskim leksikom i bogatim baroknim ornatom. Kao i prepjevi pokajničkih psalama Davidovih, ona je navijestila Gundulićevo zanimanje za teološko-religioznu problematiku. Osam mjeseci nakon Pjesni pokornih kralja Davida u Mlecima su objelodanjene Suze sina razmetnoga (1622). To je religiozna poema u tri »plača« koja obrađuje biblijsku parabolu iz Evanđelja po Luki o grešnom sinu koji se odmetnuo od oca, a kada se pokajao, bilo mu je oprošteno. Priča ima alegorijsko značenje: ocrtava nemarnost čovjeka prema Bogu i pristajanje uz grijeh, ali i put povratka Bogu. Poema je napisana u osmeračkim sestinama, s rimom ab ab cc, a generički nasljeduje talijanske religiozne poeme iz XVI. st.: Suze svetoga Petra Luigija Tansilla i Suze Marije Magdalene Erasma da Valvasonea. Tročlana struktura poeme (grijeh, spoznaja, pokajanje) simbolizira supstancijalnu teološku misao te nakanu da čitatelju kroz biblijsku parabolu i dramu čišćenja duše opiše put od grijeha do oprosta i navede ga na moralan život. Suze, naime, nisu samo prepjevana biblijska parabola: oblikovana kao iskaz samog pjesnika, s jedne, i biblijskoga grešnog sina, s druge strane, kao dvoglasni plač evanđeoskog sina i lirskog subjekta, poema je priča o egzistencijalnim, moralno-etičkim problemima svakog pojedinca. Kao književna vrsta, Suze sina razmetnoga izgrađene su na elementima svih triju književnih rodova: pričajući o razmetnom sinu, Suze nose elemente epskog, narativnog; iznoseći moralnu dramu subjektiviteta, Suze participiraju u dramskom rodu, a oblikujući više stanjâ subjekta i refleksije o moralno-teološkim pitanjima nego vanjske događaje u priči, poema nosi izrazite crte lirskog. Želeći obratiti duh od ljubavi prema ovozemaljskom k ljubavi prema Stvoritelju, poema je i teologija i filozofija praktična života, idejna braniteljica katoličke misli o mogućnosti spasa. U glavnu ideju utkane su i mnogobrojne motivske sastavnice karakteristične za barok (prolaznost ljepote i života, relativnost svega što postoji u vremenu, odnos fizičke i duhovne ljepote). Bila je uzorom kasnijim religioznim poemama u hrvatskoj književnosti (Bunićevoj Mandaljeni pokornici, Đurđevićevim Uzdasima Mandaljene pokornice i Kanižlićevoj Svetoj Rožaliji). Po stilu, Gundulićeva poema uzorno je djelo baroknog svjetonazora i baroknog načina pisanja, prije svega gomilanjem neobičnih i bizarnih metafora, nizanjem neobičnih pjesničkih slika i usporedbi, paradoksalnim zaključcima i intelektualiziranim obratima misli, raznim zvukovnim figurama, a ponajviše konstruktivističkim i končetoznim antitezama, paradoksima i oksimoronima, pri čemu do izražaja dolazi u seičentu toliko cijenjena domišljatost, inventivnost, oštroumnost i ingenioznost; tako poema nije samo vrhunac baroknog konceptualnog načina pisanja, vrhunac estetizacije književnog teksta u XVII. st., nego i remek-djelo stilskog umijeća u hrvatskoj književnosti uopće. Gundulićeva Dubravka pripada pastoralnoj dramskoj vrsti, proširenoj u doba renesanse i baroka; prikazivala se u Dubrovniku 1628, pa se pretpostavlja da je nastala sredinom trećeg desetljeća XVII. st. Radnja drame odvija se u pastoralnoj Dubravi, u mitsko vrijeme sreće i blagostanja, a pripovijeda o svetkovini slobode koja se slavi u Dubravi svake godine, a tom se zgodom vjenčaju djevojka i momak za koje suci izreknu da su najljepši i najplemenitiji par. Dramski zaplet stvara bogat, no ružan, na sceni nenazočan Grdan, želeći mitom dobiti Dubravku za sebe. No, sve završava sretno; neprilično vjenčanje sprečava bog ljubavi Lero, pa se Dubravka ipak vjenča za najboljeg momka, Miljenka. Narod slavi njihovo vjenčanje, a ujedno i svetkovinu slobode te se božici slobode na oltar prinose darovi i pjeva himna slobodi. Mitološko-pastoralni sadržaj Dubravke književna povijest tumači alegorijski: Dubrava označava sam grad Dubrovnik, pastirica Dubravka simbol je dubrovačke slobode i vlasti, Miljenko je alegorijsko obličje dubrovačkog plemstva, Grdan simbolizira obogaćeni sloj dubrovačkih građana. U glavnu dramsku radnju upleteni su i mnogi drugi fabularni motivi, na primjer motiv o ribaru koji dolazi iz Dalmacije i hvali slobodu Dubrave, Dubrovnika, ili pak neke smiješne epizode sa satirima i satiricama. U drami G. slijedi strukturu onodobne pastirske igre, udomaćene u Italiji i neobično omiljene u stoljeću u kojem su Guarinijev Vjerni pastir, Tassov Aminta i Sanazzarova Arkadija našli bezbroj sljedbenika i nasljeđivača. Strukturi klasične pastirske igre G. je dodao alegorijski politički smisao, te Dubravka nudi i koncept sretne, slobodne države, misao o sreći u takvoj političkoj tvorevini u kojoj, kao i u antičkom polisu, vladaju istina, ljepota i dobrota, i u kojoj je sve uređeno po zakonima božanske pravednosti. Polazeći od neoplatoničkih i utopističkih renesansnih i postrenesansnih koncepcija o idealnoj državi, G. je tradicionalnu pastirsku dramu obogatio dodatnim, prvenstveno političkim smislovima, te proširio konvencijama određene granice pastirskog žanra. Po svojim idealističkim političkim vizijama sretnoga grada-države, Dubravka je i svojevrsna utopija – ona je hvalospjev idealnom i idealiziranom društvenom uređenju, hvalospjev najboljoj od svih mogućih država, u kojoj vladaju božanska načela. Isto tako, Dubravka je i svojevrsni Gundulićev odgovor na neke društvene probleme Republike, prije svega aluzija na neprilične ženidbe: tradicionalist i legitimist, aristokrat G. ženidbu među različitim društvenim slojevima u drami prikazuje kao neprirodnu i protivnu Božjim zakonima; tako je društvena problematika u pastorali prikazana kao moralno-etički sukob. No, Dubravka se prije svega može odčitati kao politička drama koja postavlja pitanje slobodne države, negirajući mogućnost participiranja građanstva u dubrovačkoj vlasti. Dubravka je tročinska pastorala s korskim dijelovima u stihu (od peteraca preko osmeraca do dvanaesteraca), a dramska, dijaloška struktura protkana je narativnim (radnja se često samo prepričava) i često lirskim segmentima (zanosno opjevavanje ljubavi i ljepote, himničko iskazivanje sreće i blagostanja u Dubravi). U pastorali se prepleću različiti tonovi: češće oni uzvišeni, himnički, ali mnogo je prizora, osobito onih sa satirima i satiricama, u kojim se komično miješa sa smiješnim, lakrdijsko sa šaljivim, duhovito s parodičkim. Na razini kompozicije antitetičnost je temeljno načelo strukturiranja pastoralnog svijeta; pastirima i pastiricama suprotstavljeni su satiri i satirice, ljepoti je suprotstavljena ružnoća, božanskoj pravdi i pravednosti korupcija i pokvareni ljudski zakoni, zlatna stara vremena suprotstavljena su novim, punima poroka i mana, slobodi Dubrave suprotstavljeno je ropstvo Dalmacije. Razrješenjem dramskog sukoba, pobjedom božanskih zakona i sretnim vjenčanjem Dubravke i Miljenka, svi se sukobi razrješuju i pastoralu zatvara sretan, harmoničan kraj. Po navedenim elementima Dubravka je primjer baroknog oblikovanja teksta i estetizacije prikazanog svijeta, ona je i filozofija morala i idealna vizija društva, a njezin tvorac učitelj vrline i društvene pravednosti. U novovjekovnom hrvatskom kazalištu Dubravka je od 1888. standardnim djelom nacionalnoga klasičnog repertoara te je zahvaljujući redateljskim interpretacijama S. Miletića, J. Bacha (predstava u Maksimirskom perivoju 1913), višekratno B. Gavelle i T. Strozzija (Dubrovnik 1933. »prid Dvorom«) bila i podlogom mnogim scenskim istraživanjima u tradicionalnom i ambijentalnom nacionalnom glumištu. Glazbu za tu pastoralu skladali su I. Zajc, A. Dobronić, J. Gotovac i I. Malec. Već 1620. u posveti Pjesnima pokornim kralja Davida G. je navijestio da će prevesti Tassov Oslobođeni Jeruzalem i posvetiti ga poljskom kralju Zigmundu III. Ne zna se je li ga doista počeo prevoditi, no važan je podatak da je ep želio posvetiti poljskom kralju, koji je tada jedini bio sposoban oduprijeti se Turcima. Kako su 1621. počele u Dubrovnik stizati vijesti da Turci spremaju pohod protiv Poljske, a već u lipnju saznalo se i za ishod hoćimske bitke, G. je počeo pisati viteško-junački ep. Osman je ispjevan u 20 pjevanja, od kojih 14. i 15. pjevanja nema ni u jednom od mnogobrojnih rukopisa. Razlozi nepostojanja središnjih pjevanja epa tumačeni su različito i u vezi s tim vođene su u hrvatskoj književnoj povijesti mnoge polemike. Najzanimljivija je ona koja se vodila između A. Pavića, koji je zastupao tezu da je G. napisao zapravo dva epa (jedan o Osmanu, a drugi o Vladislavu, te ih onda pokušao spojiti u jednu cjelinu), i F. Markovića, koji je branio tezu o jedinstvenoj pjesničkoj zamisli epa. Aktualne povijesne podatke za ep G. je dobio od dubrovačke vlade, a podatke o povijesti poljske države prvenstveno od hrvatskih isusovaca koji su često boravili u Poljskoj, kao i iz djela V. Pribojevića De origine successibusqe Slavorum (Venecija 1532) i M. Orbinija Il regno degli Slavi (Pesaro 1601), a povijesne podatke o Turcima iz raznih historiografskih djela, prije svega iz djela L. T. Crijevića Commentariorum de rebus, quae temporibus eius … gestae sunt (Frankfurt na Majni 1603). Mijenjajući po tradicionalnim poetičkim normama vergilijanskog epa povijesnu istinu, G. je u Osmanu opjevao poljsko-turski sukob kod Hoćima (Chocim) 1621. i pogibiju mladoga sultana Osmana II. u Carigradu 1622. Tu bogatu suvremenu povijesnu građu G. je oblikovao u ep u kojem se razabiru tri glavne radnje: jedna pripovijeda o hoćimskoj bitki, druga o putovanjima dvaju turskih podanika (Ali-pašino putovanje u Varšavu da sklopi s Poljacima primirje i Kazlar-agino na Balkan da Osmanu nađe žene plemenita roda), a treća o pobuni janjičara u Carigradu i Osmanovu smaknuću. Za razliku od prethodne hrvatske povijesne epike, kao i talijanske, prvenstveno Tassa, koji je inače Gunduliću u mnogočemu bio pjesničkim uzorom, ep obrađuje aktualnu povijesnu temu, i to na moderan način, te se u njemu zrcale i suvremene političke doktrine o povijesti kao političkoj činjenici. Svu fabularnu građu G. je kompleksnim kompozicijskim postupcima strukturirao u ep radnja kojeg traje samo nekoliko mjeseci, a povijesnu građu isprepleo je mnogim fikcionalnim, mahom romantično-viteškim epizodama, po uzoru na Tassa; te epizode pripovijedaju o mladim i lijepim ratnicama koje se bore na jednoj ili drugoj strani i skladna su protuteža težini povijesnih zbivanja. U osmeračkim katrenima s rimom ab ab, u pjevanjima koja su sva otprilike iste dužine, G. je povijesna zbivanja opisao s pozicija kršćanina, Slavena i političkog legitimista te se u epu mogu odčitati elementi ideologije baroknog slavizma, koja je mogućnost oslobađanja Europe od Turaka vidjela u Božjoj promisli i katoličkom poljskom narodu, kao i ideologije dubrovačkog plemstva koje se protivilo svakom nelegitimnom rušenju vlasti. Prepletanje kršćanske eshatologije i modernog shvaćanja povijesti, promjene pripovjedačkih stajališta u odnosu na naslovnog junaka (od osude do sućuti), mnogobrojne refleksije o pitanjima odnosa pojedinca i društva, čovjeka i povijesti, naroda i vlasti, ljubavi i mržnje, vješto komponiranje epske građe u siže u kojemu je mnoštvo epskih radnji spretno integrirano u jedinstvenu epsku cjelinu, osmerački katren kao metrička jedinica dobro primjerena naraciji, stil bogat baroknim ornatom – sve navedeno čini Osmana klasičnim djelom hrvatske književnosti, epom koji je bio najvažnijim uzorom i epskim modelom cjelokupnoj hrvatskoj epici sve do A. Kačića Miošića. Rukopis Osmana koji je ostao nakon pjesnikove smrti ponio je u svijet njegov sin Frano, a danas je zagubljen. Iz tog rukopisa ep je prepisao Nikola Ohmučević, i njegov je prijepis, završen 15. IV. 1654. u Pragu, danas najstariji poznati rukopis Osmana. Dva pjevanja koja nedostaju u tom su prijepisu označena kao 13. i 14. pjevanje. Osim tog, sačuvano je još sedamdesetak prijepisa Osmana, a Đ. Körbler opisao ih je četrdesetak (Stari pisci hrvatski, 9). Pet je prijepisa iz XVII. st.: osim Ohmučevićeva, to su još Vatikanski, Valovićev, Adamovićev i Čingrijin. U jednom prijepisu iz XVIII. st., tzv. Kuljenu, koji sadrži mnoštvo sastavaka dubrovačkih pjesnika, uz prijepis Gundulićeva epa napominje se da je vlada središnja pjevanja izvadila iz epa, možda iz straha od naglašeno protuturskoga tona. Otkako je ep 1826. prvi put pripremljen za tisak, običaj je da se djelo objavljuje s dopunama središnjih pjevanja. Dopunjivači su: P. Sorkočević (u prvom izd.), drugi pjesnik, autor dopune budimskog izdanja, nije poznat, treći je M. Zlatarić, ali je njegova dopuna ostala netiskana sve do 1890, kada ju je u Vijencu objavio Đ. Šurmin. Za Matičino izdanje 1844. dopunu je napisao I. Mažuranić i otada se Osman izdaje s tom dopunom. Osman je jedno od rijetkih djela starije hrvatske književnosti koje je prevedeno na nekoliko jezika. Prvi je prijevod na talijanski iz pera V. Smeće, koji je ostao neobjavljen, a danas se ne zna gdje se nalazi. God. 1827. izlazi u Dubrovniku drugi talijanski prijevod Osmana iz pera N. Jakšića, a 1838, također u Dubrovniku, i treći, iz pera M. A. Vidovića. Na poljski je ep preveo 1826. T. Łubieński, ali se o tom prijevodu poslije ništa ne zna. Prvi je cjelovit prijevod Osmana na poljski iz pera K. Brzozowskog, ali je izgorio u Dresdenu. Tek 1934. izlazi u Varšavi cjelovit prijevod na poljski C. Jastrzębiec-Kozłowskog. Na češkom je izišao 1919–21. u Pragu prijevod J. Vinářa, na njemačkom prijevod Katharine von Pommer-Esche (Berlin 1918). Cjelovit je ep na latinski u heksametrima preveo V. Getaldić (Mleci 1865). Pjesnički jezik Gundulićeva opusa, štokavska jekavština s mnogim ikavizmima i nekoliko ekavizama, smatra se najbogatijim pjesničkim jezikom starije hrvatske književnosti. Po pjesničkim osobinama njegova djela pripadaju književnom baroku, razdoblju koje je, inspirirano talijanskim sečentizmom, u hrvatsku književnost unijelo rafiniran i biran pjesnički izraz, ispunjen mnogim metaforama, figurama dikcije i misli, domišljatim igrama i lucidnim končetoznim postupcima. G. je takav stil u svojim djelima bogato ostvarivao te je Suzama sina razmetnoga, Dubravkom, a ponajprije Osmanom, već za života postao pjesničkim uzorom i klasikom hrvatske književnosti. Kao klasičan pjesnik dubrovačke književnosti G. je zadobio u XIX. i XX. st. istaknuto mjesto u nacionalnim ideologijama te je – napose zbog srpskih svojatanja – postao simboličnim znakom hrvatskoga nacionalnog identiteta, pa je kao knez-pjesnik i na Bukovčevu svečanom zastoru koji prikazuje hrvatski narodni preporod (1895) u zagrebačkom HNK. U Dubrovniku je 1898. na Gundulićevoj poljani podignut pjesnikov spomenik (rad kipara I. Rendića).
DJELA: Piesni pokorne Kraglia Davida Go∫podina Giva Frana Gundulichia vlastelina Dubrovackoga.
Romae, Apud Aeredem Bartholomaei Zanetti, 1621 (pretisak Zagreb 1990), In Venetia, Presso Marco Ginammi, 1630 (Venezia, Bartolo Occhi 1703), Dubrovnik 1828. — Su∫e sina ra∫metnoga Gospodina Giva Frana Gundulichia vlastelina dubrovackoga.
V Mlezieh 1622 (pretisak Beograd 1979), V Bnezijeh Po Francisccu Broiollu 1670, In Venetia, Si vende da Bartolo Occhi, 1703 (prošireno izd. sa Sedam pjesnji pokornieh i Pjesan od velicjanstvaa Bo∫cieh). U Dubrovniku 1828. — Ariadna polu∫cjalostivo prika∫agne spjevano od gospara Giva Frana Gundulichja vlastelina dubrovackoga.
Godiscta 1632. U Jakinu po Marku Salvionu, 1633, U Dubrovniku 1829, 1837. — Osman spjevagne vitescko Giva Gundulichja, vlastelina dubrovackoga.
U Dubrovniku 1826, U Budimu 1827, Zagreb 1844 (29. izd. do 1996). — Gljubovnik srame∫cgliv gospara Giva Frana Gundulichja, vlastelina dubrovackoga.
U Dubrovniku 1829, 1838. — Pjesan visini privedroj Ferdinanda II. velikoga kne∫a od Toskane gospara Giva Frana Gundulichja, vlastelina dubrovackoga.
U Dubrovniku 1829, 1838. — Diana i Armida pjesanzi slosceni po gosparu Givu Fr. Gundulichja vlastelinu dubrovackomu
. U Dubrovniku 1837. — Dubravka prika∫agne spjevano po Gosparu Givu Fr. Gundulichja, prika∫ano u Dubrovniku godiscta 1628
. U Dubrovniku 1837, Novi Sad 1888, Zagreb 1888 (22. izd. do 1999). — Proserpina ∫cjalosno prika∫anje spjevana po Givu Franu Gundulichiu vlastelinu dubrovackomu.
U Dubrovniku 1843. — Diela,
1–2. Zagreb 1844–1847. — Djela Giva Frana Gundulića.
Stari pisci hrvatski, 9. Zagreb 1877, 19192, 19383. — Ivan Gundulić (izbor), 1–2. Pet stoljeća hrvatske književnosti, 12–13. Zagreb 1964. — Najpotpuniji popis izd. Gundulićevih djela vidi u: Leksikon pisaca Jugoslavije, 2. Novi Sad 1979. i Gundulićev San, katalog izložbe. Zagreb 1989.
LIT.: A. Marković:
Lettera del p. lettore Ambrogio Marcovich, Minore osservante, ad un suo amico sulla Osmanide di Gianfrancesco Gondola. Venezia 1826, 26. — F. M. Appendini:
Versione libera dell’Osmanide. Ragusa 1827. — A. Veber Tkalčević (A. T.):
Ivan Franjin Gundulić (predgovor). U: I. Gundulić, Osman u dvadeset pievanjah. Zagreb 1854, str. V–XXIX. — A. Rzążewski:
Jan Gundulicz i poemat jego »Osman«. Varszawa 1868, 414–439. — A. Pavić:
Kako se je izgubilo 14. i 15. pjevanje Gundulićeva Osmana? Obzor, 1(1871) br. 48–51. — H. Badalić:
Kako je Gundulićeva »Osmana« popunio Sorkočević, a kako Mažuranić? Velebit, 1874, str. 235–246. — A. Pavić:
O kompoziciji Gundulićeva »Osmana«. Rad JAZU, 1875, 32, str. 104–150. — F. Rački:
Književne obznane. Vienac, 7(1875) 36, str. 584. — A. Pavić:
Predgovor. U: Djela Ivana F. Gundulića. Stari pisci hrvatski, 9. Zagreb 1877, str. III–XVIII. — L. Zore:
O kompoziciji Gundulićeva »Osmana«. Rad JAZU, 1877, 39, str. 151–192. — Isti:
Književni pretres. Slovinac, 1(1878) 9, str. 90–91. — R. Brandt’’:
Istoriko-literaturnyj razbor’’ poèmy I. Gunduliča Osman’’. Kiev’’ 1879. — F. Marković:
Estetička ocjena Gundulićeva »Osmana«. Rad JAZU, 1879, 46, str. 78–105; 47, str. 129–221; 50, str. 96–175; 1880, 52, str. 1–140. — Isti:
Estetičnoj ocjeni Gundulićeva Osmana spisu A. Pavića, primjetbe. Vienac, 11(1879) 21, str. 329–334. — A. Pavić:
Estetična ocjena Gundulićeva »Osmana«. Zagreb 1879. — R. Kovačić:
Zabavica novijim učenjima Gundulićevog Osmana. Slovinac, 3(1880) 24, str. 467–489. — A. Pavić:
Gundulićev Vladislav. Rad JAZU, 1881, 55, str. 1–115. — L. Zore:
Gragja za književno-poviestnu ocjenu Gundulićeva »Ljubovnika sramežljiva«. Ibid., str. 185–201. — Isti:
Gragja za književno-poviestnu ocjenu Gundulićeve »Arijadne«. Ibid., 1882, 63, str. 129–189. — I. Broz (I. B.):
Predgovor. U: Osman Ivana Gundulića s pjevanjima XIV. i XV. I. Mažuranića. Zagreb 1887, str. XII–XVI. — J. Milčetić:
Talijanski i latinski prevodioci Gundulićeva Osmana. Izvješće Kralj. Velike gimnazije u Rieci (Fiume) koncem školske godine 1886/87. Zagreb 1887, 3–30. — T. Smičiklas:
O postanku Gundulićeva Osmana. Smotra, 1(1887) 10, str. 593–609; Književna smotra, 5(1887) 11, str. 83–84. — F. Marković:
O Dubravci, drami Ivana Gundulića. U proslavu Gundulićeve tristogodišnjice. Rad JAZU, 1888, 89, str. 1–24. — Isti:
O Gundulićevoj Dubravci (predgovor). U: I. F. Gundulić, Dubravka. Zagreb 1888, str. VIII–XXXIX. — J. Pasarić:
Dubravka. Vienac, 20(1888) 4, str. 55–59. — A. Trstenjak:
Ivan Franjin Gundulić. Letopis Matice slovenske (Ljubljana), 22(1888) str. 101–131. — L. Zore:
Alegorije u Gundulićevoj Osmanidi. Rad JAZU, 1889, 94, str. 199–236. — V. Kačanovskij:
Novoe tolkovanie poèmy Osman”. Věstnik” slavjanstva (Kazan’), 1890, br. 5. — Đ. Šurmin:
Zlatarićeva popuna Gundulićevu »Osmanu«. Vienac, 22(1890) 45, str. 721–723. — (F. Supilo): Gundulićev spomenik. Crvena Hrvatska, 2(1892) 23, str. 1–2. — Isti (S.): Gundulić i Hrvati. Ibid., 3(1893) 24, str. 1. — Đ. Šurmin (Gj. Š.): Karakteristične crtice iz djela Dživa Gundulića. Vienac, 26(1894) 1, str. 15–18; 2, str. 34–36; 3, str. 42–44. — Isti: O rukopisu Gundulićeva »Osmana«. Ibid., 41, str. 656–658. — M. Šrepel: O Gundulićevim Suzama sina razmetnoga. Rad JAZU, 1896, 127, str. 102–140. — U. Talija: O Gundulićevoj »Proserpini ugrabljenoj«. Program C. i k. velike gimnazije u Dubrovniku, 1897/1898. Dubrovnik 1898, 3–18. — M. Šrepel: U. Talija, O Gundulićevoj Proserpini ugrabljenoj. Nastavni vjesnik, 7(1899) 3, str. 295–296. — A. Jensen: Gundulić und sein Osman, eine südslavische Litteraturstudie. Göteborg 1900. — M. Rešetar: Ein verloren gegangenes Gedicht und der Beiname des Ivan Gundulić. Archiv für slavische Philologie (Berlin), 23(1901) 1/2, str. 634–635. — L. Tomanović: O budimskom izdanju Gundulićeva Osmana. Brankovo kolo (Sremski Karlovci), 7(1901) 14, str. 432–436. — M. Rešetar: Die Metrik Gundulić’s. Archiv für slavische Philologie, 25(1903) 2, str. 250–289. — I. Scherzer: Gundulićev osmerac, osobito u Osmanu i Pavićeva teorija. Spomenknjiga o pedesetoj godišnjici opstanka C. kr. nautičke škole u Dubrovniku. Spljet 1903, 197–230. — O. Makovej: Beiträge zu den Quellen des Gundulic’schen »Osman«. Archiv für slavische Philologie, 26(1904) 1, str. 71–100. — N. Gjivanović: Nekoliko priloga literarnoj prošlosti dubrovačkoj. Prava Crvena Hrvatska, 1(1905) 28, str. 1; 31, str. 1–2; 36, str. 1; 40, str. 1–2. — P. Kolendić: Budimsko izdanje Gundulićeva Osmana. Srđ, 4(1905) 11/12, str. 469–486. — S. Banović: Gundulićev »Osman« i narodne pjesme. Hrvatsko kolo, 2(1906) str. 274–280. — N. Gjivanović: Prilozi za biografiju Đ. Fr. Gundulića. Srđ, 5(1906) 4, str. 183–185. — M. Medini: Gundulić i Dubrovnik. Dubrovnik, 16(1906) 31, str. 1–2; 32, str. 1–2; 33, str. 1–2. — B. Vodnik (B. Drechsler): O Gundulićevu panslavizmu. Obzor, 47(1906) 272, str. 1. — Isti (V-k.): Poljaci o Gunduliću. Savremenik, 1(1906) 1/3, str. 230. — M. Medini: Gundulićev »Osman« i narodne pjesme. Crvena Hrvatska, 16(1907) 2, str. 3. — B. Vodnik (B. Drechsler): »Atalanta« i »Pavlimir«. Nastavni vjesnik, 15(1907) 7, str. 481–489; 8, str. 561–573. — P. Karlić: Gundulićev »Vladislav – Osman« po prijepisu Ludovika Ferovića. Ibid., 18(1910) 9, str. 641–658; 10, str. 740–756. — Isti: Najstarije uređenje teksta Gundulićeva »Osmana«. Ibid., 20(1911–12) 1, str. 33–41; 2, str. 102–112; 3, str. 173–187. — Isti: Najstarije izdanje Gundulićeva »Osmana«. Obzor, 52(1911) 263, str. 1. — K. Šegvić: Izbor iz Gundulićeva »Osmana«. Zagreb 1911. — D. Vuksan: Zagrebački rukopisi Gundulićeva »Osmana«. Dan (Cetinje), 1(1911) 1/2, str. 31–46; 3/4, str. 51–65; 2(1912) 1/2, str. 36–48. — I. Milčetić: Berčićeva glagoljska zbirka u Petrogradu. Ljetopis JAZU, 1912, 26, str. 265–271. — Isti: Manji prilozi za povijest književnosti hrvatske. Gundulićev »Osman« u Vatikanskoj knjižnici. Građa za povijest književnosti hrvatske, 1912, 7, str. 305–307. — D. Prohaska: Povijesna građa Gundulićeva »Osmana« u suvremenom izvještaju. Nastavni vjesnik, 21(1912–13) 3, str. 209–218. — K. Kovač: Ein Beitrag zur Biographie des Giovanni Francesco di Gondola. Archiv für slavische Philologie, 34(1913) 1/2, str. 239–245. — A. G. Matoš (A. G. M.): Dubravka. Obzor, 54(1913) 231, str. 1. — A. Pavić: Postanje Gundulićeva »Osmana« i glávâ 29–36 u Porfirogenitovoj De adm. imp. Zagreb 1913, 1–55. — Đ. Šurmin: A. Pavić, Postanje Gundulićeva Osmana. Nastavni vjesnik, 22(1913–14) 3, str. 206–208. — Đ. Körbler: Četiri priloga Gunduliću i njegovu »Osmanu«. Učitelji pjesnikovi, vrela, dopune i »najstariji« rukopis »Osmana«. Rad JAZU, 1914, 205, str. 135–220. — Š. Urlić: Još jedan nepoznati rukopis »Osmana«. Nastavni vjesnik, 23(1914–15) 3, str. 204–205. — Đ. Körbler: Još nešto o izvorima Gundulićevog »Osmana«. Rad JAZU, 1916, 212, str. 226–233. — A. Meyer: Gundulić i savremeni događaji. Izvješće gimnazije u Splitu za šk. god. 1915/16. Split 1916. — P. Karlić: Vatikanski rukopis Gundulićeva »Osmana«. Nastavni vjesnik, 28(1919–20) 1, str. 14–16. — Đ. Körbler: Predgovor. U: Djela Giva Frana Gundulića. Stari pisci hrvatski, 9. Zagreb 19192, str. III–CIV. — Isti: Dživo Frana Gundulića (predgovor). U: I. Gundulić, »Osman«. Zagreb 1919, 3–32. — R. Maixner-Ivanović: Francuski prijevod »Osmana«. Nastavni vjesnik, 29(1921) 7/8, str. 294–300. — M. Rešetar: Koje je godine postala Gundulićeva pjesma Ferdinandu II? Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor (Beograd), 1922, II/2, str. 180–183. — S. Banović: Jedan nauci nepoznati rukopis »Osmana« i »Suza sina razmetnoga« i prigodnice »U smrt Marije Kalandrice« od godine 1748. Ljetopis JAZU, 1923, 37, str. 105–106. — A. Barac: Esej o Gunduliću. Mladost, 1(1923) 1, str. 16–18; 2, str. 16–18; 4, str. 11–13; 5, str. 16–18; 6, str. 11–13; 8, str. 18–19. — Isti: Knjiga eseja. Zagreb 1924, 26–61. — A. Cronia: L’influenza della »Gerusalemme liberata« sull’ »Osman« di Giovanni Gondola. L’Europa Orientale (Roma), 5(1925) str. 81–119. — P. Kolendić: Je li Gundulić napisao osmrtnicu Kalandrici? Glas Srpske kraljevske akademije (Beograd), 1927, 126, str. 61–73. — N. Đivanović: Život Gundulićev. Nova Evropa, 1928, XVII/5–6, str. 202–205. — K. Georgijević: A. Haler, Gundulićev Osman s estetskoga gledišta. Venac (Beograd), 14(1928–29) 8, str. 632–634. — P. Skok: Gundulićeva »Dubravka«. Vijenac, 6(1928) VIII/6, str. 266–269; 7/8, str. 329–335. — A. Haler: Gundulićev Osman s estetskog gledišta. Beograd 1929. — S. Banović: Obaranje dvojice najvećih hrvatskih pjesnika. Hrvatsko kolo, 11(1930) str. 205–245. — M. Malnerič: Mustafina majka i problem te pjesnički oblici »Osmana«. Narodna svijest, 12(1930) 15, str. 14. — Isti: Suze sina razmetnoga u svijetlu »moraliteta« (Moralités). Ibid., 19, str. 5. — P. Skok: Gundulić i Solomunova »Pjesma nad pjesmama«. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1930, X/1, str. 69–76. — A. Haler: Obaranje dvojice najvećih hrvatskih pjesnika. Riječ, 27(1931) 8, str. 6–9. — J. Pogonowski: Polonica w »Osmanie« Gundulicia, poemacie chorwackim kuczci Polski. Dzień Polski (Warszawa), 1931, 21. IV, str. 108. — M. Savković: Suze sina razmetnoga. Glasnik Jugoslovenskog profesorskog društva (Beograd), 12(1931/32) 6, str. 509–520. — J. Dayre: Notes et documents pour l’histoire littéraire de Raguse. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1932, XII/1, str. 76–82. — M. Savković: Kompozicija i ličnosti u »Osmanu«. Glasnik Jugoslovenskog profesorskog društva, 13(1932/33) 10/11, str. 913–920. — P. Skok: Beleške iz romansko-srpskohrvatskih književnih veza, Gundulićev Lero. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1932, XII/2–3, str. 13–18. — A. Vaillant: Trois dieux ragusains: Hoja, Lero, Dolerija. Ibid., str. 19–24. — F. Fancev: Dokumenti za naše podrijetlo Hrvatskoga preporoda (1790–1832). Građa za povijest književnosti hrvatske, 1933, 12, str. VII–XLVI. — Isti: Fragment dosada nepoznate epske pjesme »Osman«. Nastavni vjesnik, 42(1933/34) str. 237–249. — W. Parkott: Rękopisi i przekłady »Osmana« w Polsce (pogovor). U: I. Gundulić, Osman … poemat przełożyl Czesław Jastrzębiec-Kozłowski. Warszawa 1934. — M. Rešetar: I. Gundulić (predgovor). U: Ibid., str. 5–32. — M. Kombol: O maskeratach i grach pasterskich w Dubrowniku. U: A. Čubranović – Cyganka, I. Gundulić – Dubrawka. Warszawa 1935. — M. Rešetar: Odakle je Gundulić prevodio svoje Pjesni pokorne. Belićev zbornik. Beograd 1937. — J. Dayre (J. D.): A propos d’une traduction française inédite de deux chauts de l’Osman. Annales de l’Institut français de Zagreb, 2(1938) 5/6, str. 266–269. — Gundulićev zbornik. Zagreb 1938. — J. Heidenreich: Živý Gundulić. Československo-jihoslovanská revue (Praha), 8(1938) 8/10, str. 242–250. — Đ. Körbler: Predgovor. U: Djela Gjiva Frana Gundulića. Stari pisci hrvatski, 9. Zagreb 19383, 1–103. — V. Lozovina: Gundulić, the poet of the Ragusan Republic. Slavonic and East European Review (London), 17(1938) 49, str. 668–676. — R. Maixner (R. M.): La traduction française de l’Osman. Annales de l’Institut français de Zagreb, 2(1938) 5/6, str. 246–251. — Lj. Maraković: Dživo Franin Gundulić. Hrvatsko kolo, 19(1938) str. 25–35. — M. Rešetar: Predgovor. U: Djela Gjiva Frana Gundulića. Stari pisci hrvatski, 9. Zagreb 19383, str. VII–XII, 104–135. — A. Sorgo: Osman, analyse et traduction des chants VII, VIII et XVI. Annales de l’Institut français de Zagreb, 2(1938) 5/6, str. 252–265. — U. Talija (T.): Gdje je grob pjesnika Gjiva Frana Gundulića. Narodna svijest, 20(1938) 32, str. 3; 33, str. 2; 37, str. 3. — M. Vanino: Da li je Ivan Gundulić bio isusovački đak? Obzor, 78(1938) 187, str. 1–2; 188, str. 1–2. — A. Cronia: In margine ad una miscellanea gondoliana. Rivista dalmatica, 20(1939) 3, str. 52–63. — I. Esih (ie.): Ideja Dubravke i Dubrovnik u razvitku hrvatske književnosti. Jutarnji list, 28(1939) 9710, str. 5–6. — N. Gjivanović: Niz bilježaka sa nekim novim a manje poznatim važnim arhivskim podacima, naosob o Gundulićevu rodu i porodici, iz XV–XVIII v. Narodna svijest, 21(1939) 51/52, str. 35–40. — Lj. Maraković: Gundulić. Hrvatska prosvjeta, 26(1939) I/3, str. 5–7. — D. Pavlović: Ivan Gundulić kao pesnik. Srpski književni glasnik (Beograd), 1939, LVI/6, str. 423–427. — A. Petravić: Gundulićev »Osman« prepjevan u bugarštice. Obzor, 79(1939) 2, str. 1–2. — S. Petrov: Dvostruki jubilej Ivana Gundulića. Nova revija, 18(1939) 1, str. 77–88. — M. Rešetar: Kojega je dana umro i gdje je sahranjen Gundulić? Dubrovnik, 26(1939) 17, str. 1–2. — J. Tadić: Dubrovnik za vreme Điva Gundulića. Srpski književni glasnik, 1939, LVI/4, str. 275–282. — I. Sekulić: Analitički momenti Ivana Gundulića – Suze sina razmetnoga. Pregled, 14(1940) XVI/200–201, str. 401–402. — Lj. Babić: Napomene uz scenografske nacrte Gundulićeve »Dubravke«. Novosti, 35(1941) 1. II, str. 15. — S. Batušić: Dubravka pred kneževim dvorom. Ibid., str. 14. — J. Benešić: Nekoliko riječi o Osmanu. Ibid., str. 16. — M. Rešetar: Glavne osobine Gundulićeva jezika. Rad HAZU, 1942, 272, str. 1–44. — Isti: Pjesme pripisivane Gunduliću. Ibid., str. 45–66. — A. Haler: I. Gundulić (predgovor). U: I. Gundulić, Dubravka, Suze sina razmetnoga. Zagreb 1944, 7–19. — M. Deanović: Frano Dživa Gundulića i njegov put u Moskvu 1655. Starine, 1948, 41, str. 7–59. — A. Angyal: I. Gundulić. Orbis Litterarum (København), 6(1949) 1/2, str. 52–69. — P. Kolendić: Izveštaj o naučnom radu u Dalmaciji. Glasnik SANU (Beograd), 1(1949) 3, str. 50. — S. Musulin: Poljaci u Gundulićevom »Osmanu«. Rad JAZU, 1950, 281, str. 101–207. — V. Sečkarev: Zur Frage der Originalität und Entstehungszeit von Gundulić’s Prozerpina ugrabljena. Zeitschrift für slavische Philologie (Leipzig), 1950, 20, str. 1–3. — A. Barac: Gundulić u svijetlu njemačke nauke o književnosti. Republika, 8(1952) 10/11, str. 309–311. — J. Pogonowski: »Świadomść« słowiańska i słowianofilstwo Jana Kochanowskiego i Ivana Gundulicia. Sprawozdania Towarzystva Naukowego Katolickiego Uniwersytetu Lubelskiego, 1952, br. 1. — R. Samardžić: Borba Dubrovnika protiv mletačkih pokušaja da unište njegovu nezavisnost u XVII veku. Dubrovačko pomorstvo (spomenica). Dubrovnik, 1952, 367–386. — V. Sečkarev: Die Dichtungen Gundulić’s und ihr poetischer Stil. Bonn 1952. — F. Trogrančić: Storia della letteratura croata. Roma 1953, 138–175. — F. Švelec: O Gundulićevoj poeziji. Republika, 10(1954) 11/12, str. 933–942. — N. Ivanišin: Iskre iz Gundulićeva Osmana. Ibid., 11(1955) 5, str. 526–533. — M. Ratković: I. Gundulić (predgovor). U: I. Gundulić, Osman. Zagreb 1955, 7–28. — J. Ravlić: O prvom izdanju Gundulićeva Osmana (1826). Anali Historijskog instituta JAZU u Dubrovniku, 4–5(1955–56) str. 705–718. — Isti: Odraz domaće stvarnosti u dubrovačkoj književnosti – I. Gundulić i njegova Dubravka. Ibid., str. 323–354. — A. Cronia: Storia della letteratura serbo-croata. Milano 1956, 82–89. — A. Kolendić: Prvo izdanje Gundulićevih Suza. Pitanja književnosti i jezika, 3(1956) 1/2, str. 113–120. — P. Kolendić: Da li je Gundulić mogao napisati četiri pogrebne pesme Anici Dragi? Ibid., str. 17–21. — M. Pantić: Manji prilozi za istoriju naše starije književnosti i kulture: Nikola Ohmučević, pisar najstarijeg rukopisa Gundulićeva Osmana i rani sabirač narodne poezije. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1957, XXIII/3–4, str. 264–267. — Isti: Arhivske vesti o dubrovačkom pozorištu u doba Gundulića i Palmotića. Pitanja književnosti i jezika, 4–5(1957–58) 1, str. 65–75. — D. Pavlović: I. Gundulić (predgovor). U: I. Gundulić, Osman. Beograd 1957, 5–18. — V. K. Zajcev: Istoričeskaja osnova i idejnoe soderžanie poèmy I. Gunduliča Osman. Literatura slavjanskih narodov (Moskva), 2(1957) str. 120–143. — Isti: Poèma I. Gunduliča Osman v ocenke pol’skogo literaturovedenija pervoj polovini XIX. v. Filologičeskij fakul’tet. Serija filologičeskih nauk vypusk (Moskva), 34(1957) str. 137–151. — T. Ekman: The war of Chotin in literature. Dutch Contributions to the fourth international congress of slavistics Moscow. Amsterdam 1958. — J. Pogonowski: Kompozycja, styl »Osmana« I. F. Gundulicia. Sprawozdania Towarzystwa Naukowego Katolickiego Uniwersytetu Lubelskiego, 1958, 7, str. 171. — V. K. Zajcev: Gundulič v Rossii. Slavjanskie literatury. Sbornik statej. Leningrad 1958, 177–184. — Isti: K voprosu o narodnosti èpičeskoj poèmy I. Gunduliča Osman. Vestnik Leningradskogo universiteta, 1958, 8, str. 91–111. — M. Pantić: Venac nepoznatih baroknih nadgrobnica iz prve polovine XVII veka. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1959, XXV/3–4, str. 262–272. — Isti: Predgovor. U: Đ. Gundulić, Dubravka. Beograd 1960, 7–31. — J. Ravlić: Ocjene Gundulićeva Osmana i austrijski propisi za cenzuru prvog izdanja (1826). Radovi Instituta JAZU u Zadru, 6–7(1960) str. 97–135. — Isti: Odraz domaće stvarnosti u staroj hrvatskoj književnosti. Gundulićevi prvi radovi i njegova razvojna linija. Anali Historijskog instituta JAZU u Dubrovniku, 8–9(1960–61) str. 337–372. — V. K. Zajcev: Èpičeskaja poèma Gunduliča Osman v horvackoj i serbskoj literaturah. Vestnik Leningradskogo universiteta, 1960, 20, str. 113–130. — A. Cronia: Ascendenze della Tirena di Marino Darsa nella Dubravka di Giovanni Gondola. Ricerche slavistiche (Roma), 1961, 9, str. 39–66. — J. Hamm: Gundulićeva »Sunčanica«. Građa za povijest književnosti hrvatske, 1962, 28, str. 5–193. — D. Pavlović: Ivan Gundulić. Beograd 1962. — J. Ravlić: Prilozi proučavanju Gundulićeva »Osmana«. Građa za povijest književnosti hrvatske, 1962, 28, str. 263–323. — M. Živančević: Z badań nad uzupełnieniem Osmana Gundulicia przez Mažuranicia. Pamiętnik Słowiański (Kraków), 12(1962) str. 157–177. — J. Ravlić: Predgovor. U: I. Gundulić, Suze sina razmetnoga, Dubravka, Ferdinandu Drugome od Toskane. Zagreb 1962, 5–30. — D. Pavlović: Dva manja priloga poznavanju života i rada I. Gundulića. Zbornik u čast Stjepana Ivšića. Zagreb 1963, 291–293. — R. Bogišić: Mustafina mati – jedan lik iz Gundulićeva Osmana. Radovi Zavoda za slavensku filologiju, 1965, 7, str. 85–99. — M. Hraste: Jezik dubrovačke književnosti i Ivan Mažuranić. Kolo, 3(1965) 9/10, str. 398–403. — M. Pantić: I. Gundulić, Slezy bludnogo syna. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1965, XXXI/3–4, str. 280–281. — R. V. Pletnev: Dž. F.Gundulič i ego Slezy bludnogo syna (predgovor). U: I. Gundulič, Slezy bludnogo syna. Washington 1965. — N. Ivanišin: Osman Đ. Gundulića. Dubrovačke književne studije. Dubrovnik 1966, 5–26. — M. Pantić: Poetika Gundulićevog Osmana (predgovor). U: Đ. Gundulić, Osman. Beograd 1967, str. VII–LIII. — Z. Posavac: Estetika u Hrvata. Kolo, 6(1968) 10, str. 333–335. — H. Peukert: I. Gundulić’s Osman in Deutschland. Berlin 1969. — V. K. Zajcev: Èpičeskaja poèma (predgovor). U: I. Gundulič, Osman. Moskva 1969, 6–25. — H. Polenaković: Predgovor. U: I. Gundulić, Dubravka. Skopje 1970, 5–26. — M. Pantić: Manji prilozi za istoriju naše starije književnosti i kulture. Dva pisma Điva Gundulića. Zbornik Matice srpske za književnost i jezik (Novi Sad), 19(1971) 3, str. 382–388. — N. Pešut: Gundulićev Osman i narodna književnost. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1971, XXXVII/3–4, str. 263–278. — Ž. Bujas: Kompjuterska konkordanca Gundulićeva »Osmana«. Filologija, 7(1973) str. 35–59. — B. Letić: Jedan bosanski spev iz 17. veka o smrti sultana Osmana II. Pregled, 1973, 7/8, str. 963–976. — P. Pavličić: Neke zajedničke crte hrvatskih baroknih plačeva. Umjetnost riječi, 18(1974) 1, str. 21–40. — F. Švelec: Ivan (Dživo) Gundulić (predgovor). U: I. Gundulić, Suze sina razmetnoga – Dubravka. Zagreb 1974, 5–14. — R. Bogišić: Problem Gundulićeve Dubravke. Forum, 14(1975) 7/8, str. 115–149. — Ž. Bujas: Kompjutorska konkordancija Gundulićeva Osmana. Zagreb 1975. — J. Rapacka: Osman I. Gundulicia bunt świata przedstawionego. Wrocław—Warszawa—Kraków—Gdańsk 1975. — R. Bogišić: Uvod u studij Gundulićevih melodrama. Anali Historijskog odjela Centra za znanstveni rad JAZU u Dubrovniku, 13–14(1976) str. 407–418. — P. Pavličić: Judita i Osman kao tipovi epa. Umjetnost riječi, 20(1976) 4, str. 433–466. — Isti: Kojem književnom žanru pripada Gundulićeva »Dubravka«. Republika, 32(1976) 11, str. 1235–1251. — N. Kolumbić: Gundulićeve rane drame i formiranje njegove pjesničke ličnosti. Dani hvarskog kazališta, 4. Split 1977, 51–76. — Lj. Šifler-Premec: Osobitosti Gundulićeve »Dubravke« u okviru utopijskog mišljenja renesanse. Ibid., str. 77–94. — J. Vončina: Funkcija jezika u Gundulićevoj »Dubravci«. Ibid., str. 164–191. — Š. Vučetić: Gundulićevo mitološko prikazanje. Ibid., str. 238–251. — N. Batušić: Povijest hrvatskoga kazališta. Zagreb 1978, 96–104. — D. Fališevac: Ivan Gundulić. U: Hrvatska književnost u evropskom kontekstu. Zagreb 1978, 259–277. — Z. Kravar: Stil hrvatskoga književnog baroka. Ibid., str. 223–240. — P. Pavličić: Žanrovi hrvatske barokne književnosti. Ibid., str. 243–258. — M. Pantić: Iz književne prošlosti. Beograd 1978, 237–265. — P. Pavličić: Petrarkistički elementi u hrvatskoj baroknoj poemi, melodrami i epu. U: Petrarca i petrarkizam u slavenskim zemljama. Zagreb—Dubrovnik 1978, 379–390. — R. Bogišić: Književne rasprave i eseji. Split 1979, 135–165. — P. Pavličić: Neke zajedničke crte baroknih plačeva. Rasprave o hrvatskoj baroknoj književnosti. Split 1979, 105–128. — Z. Kravar: Funkcija i struktura opisa u hrvatskom baroknom pjesništvu. Zagreb 1980. — A. Flaker: Gundulićev model likovnog baroka. Festschrift für Nikola R. Pribić. Neuried 1983, 113–124. — A. Newman: Tropes and the Baroque in »Suze sina razmetnoga«. Ibid., str. 203–218. — H. Rothe: O žanru Gundulićeva »Osmana«. Dometi, 16(1983) 1/3, str. 67–78. — F. Švelec: Barokni epovi s historijskom temom u hrvatskoj književnosti. Zadarska revija, 32(1983) 2/3, str. 97–106. — M. Pantić: Susreti s prošlošću. Beograd 1984, 159–197. — R. Bogišić: Drame Ivana Gundulića. Republika, 41(1985) 2/4, str. 126–134. — H. Rothe: Unutrašnja forma u književnom baroku slobodnog grada Dubrovnika (Ivan Gundulić, »Suze sina razmetnoga«). Croatica, 16(1985) 22/23, str. 55–81. — Z. Bojović: Osman Dživa Gundulića. Beograd 1986. — D. Fališevac: Barokni postupci u kompoziciji Gundulićeva Osmana. U: Književni barok. Zagreb 1988, 247–291. — S. P. Novak: Piacularium psalmorum Gundulae. Forum, 27(1988) 7/8, str. 154–160. m; R. Bogišić: Humanizam Ivana Gundulića. Republika, 45(1989) 7/8, str. 147–157. — Isti: Ivan Gundulić na razmeđu epoha. Dubrovnik, 32(1989) 3/4, str. 56–62. — F. Čale: O neobjavljenoj dopuni »Osmana«. Ibid., str. 8–15. — A. Česko: Neke poetičke i strukturne konotacije uz Gundulićevu Dubravku. Ibid., str. 73–79. — D. Fališevac: Stari pisci hrvatski i njihove poetike. Zagreb 1989, 212–236, 280–298. — Gundulićev san – Gundulić’s Dream (katalog izložbe). Zagreb 1989. — T. Kuljiš: Likovna dimenzija u Gundulićevu Osmanu. Forum, 28(1989) 9/10, str. 456–465. — L. Paljetak: Ivan Gundulić na crti razdiobe. Dubrovnik, 32(1989) 3/4, str. 68–72. — P. Pavličić: Dopjevi Osmana. Forum, 28(1989) 9/10, str. 436–455. — Z. Bojović: Dživo Gundulić »kralj ilirske poezije«. Beograd 1990. — D. Fališevac: Bartol Kašić i Ivan Gundulić. Croatica, 21(1990) 34, str. 63–84. — Ista: Kompozicija i epski svijet Osmana. Umjetnost riječi, 34(1990) 2/3, str. 155–175. — P. Pavličić: Kozmološki aspekti »Osmana«. Dubrovnik, NS 1(1990) 3/4, str. 5–19. — N. Batušić: Narav od fortune. Zagreb 1991, 109–156. — D. Fališevac: Hrvatska epika u doba baroka. Hrvatski književni barok (zbornik). Zagreb 1991, 199–220. — Z. Kravar: Das Barock in der kroatischen Literatur. Bausteine zur slavischen Philologie und Kulturgeschichte. Slavistische Forschungen (Köln—Weimar—Wien), 2(62)(1991) str. 103–134, 162–168, 192–198. — Isti: Svjetovi Osmana. Dubrovnik, NS 2(1991) 1, str. 101–123. — T. D. Kuljiš: O koloritu i pejsažu Ivana Gundulića. Ibid., str. 174–190. — J. Rapacka: Književno-kulturni kontekst poljske recepcije Gundulićeva »Osmana«. Ibid., str. 163–173. — S. Malinar: Gundulić prevodilac Girolama Pretia. U: Hrvatsko-talijanski književni odnosi, 3. Zagreb 1992, 17–48. — P. Pavličić: Antika u Gundulićevu Osmanu. Dubrovnik, NS 3(1992) 1, str. 69–98. — J. Matanović: Suze sina razmetnoga, Dubravka i Osman. U: F. Čale i J. Matanović, Novela od Stanca i Dundo Maroje – Suze sina razmetnoga, Dubravka i Osman. Zagreb 1993, 45–91. — S. Narančić Kovač: Trojna struktura Gundulićevih Suza sina razmetnoga. Zagreb 1994. — P. Pavličić: Ivan Gundulić. Barokni stih u Dubrovniku. Dubrovnik 1995, 30–61. — N. Badurina: Kritika mita Venecije i zlatnog doba u »Dubravci« Ivana Gundulića. U: Hrvatsko-talijanski književni odnosi, 7. Zagreb 2000, 37–60. — I. Grgić:Poetike talijanskih prijevoda Gundulićeva »Osmana«. Ibid., str. 87–126.

Question: what was the title of ivan gundulić’s first novel

“The Conversation.”

In: Ivan Gundulić / King of the Poet, ur.

what was the title of ivan gundulić’s first novel

Question: who is known as king of the poets

“The Conversation.”

Question: ivan gundulić is known as what

“The Conversation.”

Question: king of the poet ivan gundulić is better known by what name

“The Conversation.”

king of the poet ivan gundulić is better known by what name

Question: what was the title of ivan gundulić’s first book

“The Conversation.”

what was the title of ivan gundulić’s first book

Question: what is the title of ivan gundulić’s first novel

“The Conversation.”

what is the title of ivan gundulić’s first novel

Question: what is the title of the poem by ivan gundulić

“The Conversation.”

what is the title of the poem by ivan gundulić

Question: what is the title of ivan gundulić's famous poem

“The Conversation.”

what is the title of ivan gundulić's famous poem

In : Ivan Gundulić / King of the Poet , ur .

„Predgovor“. U: Ivan Gundulić / Kralj od pjesnika, ur.

U: Ivan Gundulić / Kralj od pjesnika, ur.

“The Conversation.” In: Ivan Gundulić / King of the Poet, ur.

In: Ivan Gundulić / King of the Poet, ur.

He lived quietly and withdrawn, which is why the contemporaries gave him the name Cat (marking: Cat).

Question: what is ivan gundulić's cat name

He lived quietly and withdrawn, which is why the contemporaries gave him the name Cat (marking: Cat).

Question: how did ivan gunduli live as a cat

i povučeno , zbog čega su mu suvremenici dali nadimak Mačica ( značenje

Question: how did ivan gunduli live

Question: who gave ivan gundulić the name cat

Question: what is ivan gundulić's nickname

He lived quietly and withdrawn , which is why the contemporaries gave him the name Cat ( marking : Cat ) .

Živio je mirno i povučeno, zbog čega su mu suvremenici dali nadimak Mačica (značenje: Mačkica).

Živio je mirno i povučeno, zbog čega su mu suvremenici dali nadimak Mačica (značenje: Mačkica).

He lived quietly and withdrawn, which is why the contemporaries gave him the name Cat (marking: Cat).

He lived quietly and withdrawn, which is why the contemporaries gave him the name Cat (marking: Cat).

Zlata Šundalić, Osijek, 2014, page 7, accessed on 29 September 2019.

Question: where did ivan gundulić die

Zlata Šundalić, Osijek, 2014, page 7, accessed on 29 September 2019.

Question: what is the cause of death of ivan gundulić

what is the cause of death of ivan gundulić

Question: how long did it take ivan gundulić to die

how long did it take ivan gundulić to die

Question: when will gundulić's final work be accessed

when will gundulić's final work be accessed

Question: what is the cause of death for ivan gundulić

what is the cause of death for ivan gundulić

Question: who wrote about ivan gundulić's birth from the dark

who wrote about ivan gundulić's birth from the dark

Question: what is the meaning of gundulić's name

He died in Dubrovnik after two weeks of illness ; it is assumed that the cause of death was a porebrice inflammation . Mirjana Knežević , About Gundulić 's " birth from the dark " : final work , University of J. J. Strossmayer in Osijek , Philosophical Faculty , Pre - diplomic study of the Croatian language and literature and Pedagogy , mentor : Prof. dr . sc .

Zlata Šundalić , Osijek , 2014 , page 7 , accessed on 29 September 2019 .

Zlata Šundalić, Osijek, 2014., str. 7., pristupljeno 29. rujna 2019.

He died in Dubrovnik after two weeks of illness; it is assumed that the cause of death was a porebrice inflammation.Mirjana Knežević, About Gundulić's "birth from the dark": final work, University of J. J. Strossmayer in Osijek, Philosophical Faculty, Pre-diplomic study of the Croatian language and literature and Pedagogy, mentor: Prof. dr. sc. Zlata Šundalić, Osijek, 2014, page 7, accessed on 29 September 2019.

Zlata Šundalić, Osijek, 2014, page 7, accessed on 29 September 2019.

O hrvatskome pjesniku i dramatičaru Ivanu Gunduliću (Dživo, Giovanni Gondola; Plavčić; Plavković; nadimak Mačica), rođenome i umrlome u Dubrovniku (1589‒1638), Milivoj Solar u Književnome leksikonu piše sljedeće:
»Potomak plemićke obitelji, školovao se u Dubrovniku i kasnije obavljao mnoge dužnosti u gradskoj upravi. Od njegovih mladenačkih djela sačuvale su se četiri melodrame, Arijadna, Prozerpina ugrabljena od Plutona, Dijana i Armida, te nekoliko pjesama.
U kasnijoj dobi objavio je parafraze psalama Pjesni pokorne kralja Davida, a zrelim se ostvarenjem drži poema Suze sina razmetnoga, spjevana u dotjeranim osmeračkim sestinama, s uobičajenom religijskom temom grijeha i pokajanja, koja se odlikuje bujnom metaforikom te naglašenim antitezama između svijeta privida i transcendentne istine čije otkriće jedino vodi do spasa. Ta je poema postala uzorom tzv. baroknih plačeva u hrvatskoj književnosti.
Također je utjecajna i do danas slavna pastoralna drama Dubravka, s elementima barokne tragikomedije i naglašenom alegorijom: poprište jednostavne radnje, naime, nije idilična Arkadija, nego svojevrsni fiktivni politički teritorij gdje su mitološki likovi spremni na potkupljivanje i prevare, a cijela je zajednica nagrižena sebičnošću i materijalnim interesima.
Posljednje djelo, nedovršeni ep Osman, drži se vrhunskim ostvarenjem kako pjesnika tako i cjelokupne starije hrvatske književnosti, premda u povijesti književnosti postoje različita stajališta o njegovoj cjelovitosti i osobinama književnog izraza. Načelni mu je poetski uzor Tassov Oslobođeni Jerzualem, no tematika i kompozicija oba djela posve su različite: Osman opisuje kraj vladavine turskog sultana Osmana II. i njegov poraz u sukobu s Poljacima, a složena kompozicija upućuje kako na povijesne tako i na alegorijske i eshatološke razine razumijevanja.
Uspjelom baroknom književnom tehnikom, dubinom misaonih uvida i poetskim zanosom pojedinih epizoda Gundulić je stekao neprijepornu slavu klasika hrvatske književnosti«(Milivoj Solar, Književni leksikon, 2. izd., str. 187).

Question: who wrote a parable about the return and repentance of the disgraceful son from the

who wrote a parable about the return and repentance of the disgraceful son from the

Question: what style of art is ivan gundulić

Question: in which gospel does ivan gundulić find the building for his work

in which gospel does ivan gundulić find the building for his work

Question: in which book of the bible is ivan gundulić's parable

in which book of the bible is ivan gundulić's parable

Question: what is the story of ivan gundulić

Question: what are the main characteristics of baroque

what are the main characteristics of baroque

Question: what principles does ivan gundulić believe in

what principles does ivan gundulić believe in

Question: what is ivan gundulić's parable about

the return and repentance of the disgraceful son

povratku i pokajanju rasipnoga sina iz Evanđelja

the return and repentance of the disgraceful son

Gundulić finds the building for his work in a parable about the return and repentance of the disgraceful son from the Gospel by Luke ( Luke 15 ) .

The tears of the son of a dispersed work in which Baroque characteristics can be recognized ( rich and ultimately developed metaphorics and antithetics , the frequent use of the figure of acquisition ) , but also the general origins of spiritual life : the emptiness and passivity of this earth 's enjoyment , the need for the exploitation of sin and the acceptance of the principles of Christian faith .

Gundulić finds the building for his work in a parable about the return and repentance of the disgraceful son from the Gospel by Luke (Luke 15). The tears of the son of a dispersed work in which Baroque characteristics can be recognized (rich and ultimately developed metaphorics and antithetics, the frequent use of the figure of acquisition), but also the general origins of spiritual life: the emptiness and passivity of this earth's enjoyment, the need for the exploitation of sin and the acceptance of the principles of Christian faith.

Question: when was dubravka first performed

Question: what is the name of the baroque drama written by ivan gunduli

what is the name of the baroque drama written by ivan gunduli

Question: who is the author of dubravka

Question: what type of drama is dubravka

Question: dubravka is a drama in which style

Question: what contributed to dubravka's extraordinary popularity

what contributed to dubravka's extraordinary popularity

Question: what was dubravka referred to in the old literary literature

what was dubravka referred to in the old literary literature

With a drama in the style metaphorically called Dubravka ( first performed in 1628 ) Gundulić returns to the theater .

In the old literary literature , this work , due to the numerous idyllic and pastoral scenes , was referred to as a pastoral , but more recent researchers discovered that Dubravka with the Baroque drama is linked by the allegority of the parish , the characters and the plot , and it is precisely the transparent political allegory that contributed to its extraordinary popularity .

Dramom u stihu metaforički nazvanom Dubravka (prvi put izvedena 1628. godine) Gundulić se vraća kazalištu.

With a drama in the style metaphorically called Dubravka (first performed in 1628) Gundulić returns to the theater. In the old literary literature, this work, due to the numerous idyllic and pastoral scenes, was referred to as a pastoral, but more recent researchers discovered that Dubravka with the Baroque drama is linked by the allegority of the parish, the characters and the plot, and it is precisely the transparent political allegory that contributed to its extraordinary popularity.

With a drama in the style metaphorically called Dubravka (first performed in 1628) Gundulić returns to the theater.

by Ivan Gundulić.

Povodom 175. godišnjice osnutka, otisnula je Matica hrvatska prigodno, djelomice novo a djelomice ponovljeno izdanje Gundulićeva Osmana iz 1844., prve knjige objavljene u Matičinoj nakladi.
Brižno i kritički priređen prema dostupnim rukopisima i dubrovačkome tiskopisu iz 1826., dopunjen kongenijalnim pjevanjima Ivana Mažuranića, Matičin se Osman ‒ premda objavljen u složenoj političkoj, organizacijskoj i financijskoj situaciji ‒ pojavio kao temeljno djelo preporodne kulture i integracijskih nastojanja osviještene hrvatske inteligencije, djelo koje je moglo »po(d)nijeti i ideološke i estetske zahtjeve vremena« (L. Plejić Poje), djelo koje je postalo uzornim nakladničkim primjerkom prema kojemu su i desetljećima kasnije urednici i priređivači pripremali djela hrvatskih književnih klasika za tisak.
Iako nedovršen za autorova života, Gundulićev Osman »drži se vrhunskim ostvarenjem kako pjesnika tako i cjelokupne starije hrvatske književnosti, premda u povijesti književnosti postoje različita stajališta o njegovoj cjelovitosti i osobinama književnog izraza. Načelni mu je poetski uzor Tassov Oslobođeni Jerzualem, no tematika i kompozicija oba djela posve su različite: Osman opisuje kraj vladavine turskog sultana Osmana II. i njegov poraz u sukobu s Poljacima, a složena kompozicija upućuje kako na povijesne tako i na alegorijske i eshatološke razine razumijevanja« (Milivoj Solar).
Tekst Gundulićeva Osmana prenesen je u cijelosti iz Matičina prvog izdanja, onako kako su ga za tisak priredili Vjekoslav Babukić, braća Antun i Ivan Mažuranić te Ivan Kukuljević Sakcinski. U odnosu na izvorno izdanje, u ovome prigodnom izdanju izostavljen je hrvatsko-njemačko-talijanski rječnik (Osmana Gundulićeva Riečnik) sastavljen za tadašnje kulturne, jezične i čitateljske prilike, a umjesto njega priređeni su Rječnik i Tumač imena i izraza (sastavila redaktorica izdanja Dražana Radman) kao pripomoć današnjemu čitatelju da što bolje razumije Gundulića i njegovo djelo. Izdanje je opremljeno i pretiskom prvih izvještaja o Matičinu radu za 1842. i 1843., izvještaja u kojima su, među ostalim, otisnuta imena prvih Matičinih članova i dobrotvora.
Biblioteka Posebna izdanja, glavna urednica Romana Horvat, izvršna urednica Dražana Radman, oblikovanje korica Željko Podoreški, tisak Zrinski d.d. Čakovec. — Knjiga je opremljena proslovom (Osman ponovljen. Ususret 175. obljetnici Matice hrvatske) Lahorke Plejic Poje, Rječnikom, Tumačem imena i izraza i redaktorskom napomenom (sastavila (Dražana Radman), pretiskom prvih Matičinih izvještaja o radu (Računi od Matice za narodno knjiže(n)stvo za godine 1842. i 1843) i bilješkom o izvještajim (sastavio Josip Brleković)
Jedan od najslavnijih hrvatskih pisaca (Dubrovnik, 1589‒1638), klasik europske barokne književnosti
Klikni za povratak

Question: who wrote the poem liberated jerusalem

by Ivan Gundulić.

Question: ivan gundulić's primary poetical pattern is tass's liberated

by Ivan Gundulić.

ivan gundulić's primary poetical pattern is tass's liberated

Question: what is the name of ivan gundulić's most famous work

by Ivan Gundulić.

what is the name of ivan gundulić's most famous work

Question: who wrote liberated jerusalem

by Ivan Gundulić.

Question: ivan gundulić's liberated jerusalem describes the end of which tur

by Ivan Gundulić.

ivan gundulić's liberated jerusalem describes the end of which tur

Question: what does osman describe

the end of the ruling of the Turkish sultan Osman II

kraj vladavine turskog sultana Osmana II . i njegov poraz u sukobu s Poljacima , a složena kompozicija upućuje kako na povijesne tako i

by Ivan Gundulić.

the end of the ruling of the Turkish sultan Osman II

Question: who did osman ii defeat in the conflict with

by Ivan Gundulić.

who did osman ii defeat in the conflict with

Question: which turkish ruler is depicted in ivan gundulić's liberated jer

by Ivan Gundulić.

which turkish ruler is depicted in ivan gundulić's liberated jer

His primary poetical pattern is Tass 's Liberated Jerusalem , but the themes and composition of both works are completely different : Osman describes the end of the ruling of the Turkish sultan Osman II and his defeat in the conflict with the Poles , and the complex composition refers to both historical and allegory and eshatological levels of understanding .

His primary poetical pattern is Tass's Liberated Jerusalem, but the themes and composition of both works are completely different: Osman describes the end of the ruling of the Turkish sultan Osman II and his defeat in the conflict with the Poles, and the complex composition refers to both historical and allegory and eshatological levels of understanding. by Ivan Gundulić.

(suautor J. Užarević). Agram 1842. —
Karlovac 1848, 1994 (pretisak). —
Zagreb 1857 (više od 140 izd. do 2014). —
. —
Zagreb 1958, 67–149. —
Pet stoljeća hrvatske književnosti, 32. Zagreb 1965, 7–171. —
1–4. Zagreb 1979. —
Zagreb 1999. —
LIT.: A. Starčević:
Nekolike uspomene. Zagreb 1870, 4–7. — H. Badalić:
Kako je Gundulićeva Osmana popunio Sorkočević, a kako Mažuranić? Velebit (Beč), 1874, str. 235–246. — F. Marković:
O »Čengijić-agi« Ivana Mažuranića. Vienac, 7(1875) 50, str. 821–822; 51, str. 835–836; 52, str. 849–853. — A. Šenoa (A. Š.):
Novica Cerović. Ibid., 10(1878) 7, str. 107–111. — F. Marković:
Čiji je Čengić-aga? Ibid., 24(1892) 44, str. 697. — T. Smičiklas
i F. Marković:
Matica hrvatska od godine 1842. do godine 1892. Zagreb 1892, 96–137. — M. Šrepel (M. Š.):
Improvizacija Ivana Mažuranića. Vienac, 24(1892) 2, str. 26–27. — V. Gudel:
Ima i prije Mažuranićeve pjesni štampana narodna pjesma o Smail-agi Čengijiću. Ibid., 27(1895) 22, str. 342–344. — M. Polić:
Parlamentarna povjest kraljevinâ Hrvatske, Slavonije i Dalmacije 1860–1880, 1. Zagreb 1899, str. 3–5, 12, 52–53, 110–111, 134–137, 140–142, 175–176, 210, 268–269; 2. 1900, str. III–V, 167–169, 173, 194–196, 205, 210, 212, 214–218, 230–232, 234–236, 238–239, 241–243, 247–258. — R. Bujas:
Tumačenje nekih mjesta u »Smrti Smail-age Čengića«. Vienac, 34(1902) 33, str. 526–527. — K. Kovačić (S.):
Travestija Mažuranićevog eposa. Savremenik, 7(1912) 2, str. 136. — Đ. Grubor:
Smrt Smail-age Čengića. Nastavni vjesnik, 26(1917–18) 9, str. 553–563. — J. Pasarić:
Preradović i Mažuranić o promjeni pravopisa god. 1851. Savremenik, 13(1918) str. 201–202. — D. Prohaska (Dr. D. P.):
Milan Ogrizović, Smrt Smailage Čengića. Jugoslavenska njiva, 3(1919) 51, str. 819–820. — V. Lunaček:
O Mažuranićevom »Čengić-agi«. Kritika, 3(1922) 10/12, str. 453–468. — S. Banović (S. B.):
Netemeljitost nekih prigovora Rusa P. A. Lavrova Mažuranićevu eposu »Smrt Smail-age Čengijića«. Nastavni vjesnik, 36(1927–28) str. 52–61. — F. Mažuranić:
Kod strica Ivana. Mladost, 6(1927–28) 10, str. 217. — F. Šišić:
Korespondencija Rački–Strossmayer, 1–4. Zagreb 1928–1931. — M. Ujević:
Ivan Mažuranić (1814–1890). Mladost, 7(1928–29) 6, str. 161–163. — A. Barac:
Kaćanski prema Mažuraniću. Riječ, 25(1929) 42, str. 28–30. — R. Horvat:
Ban Ivan Mažuranić. Hrvatsko kolo, 11(1930) str. 41–84. — M. Nehajev:
O Ivanu Mažuraniću, kancelaru i banu. Hrvatska revija, 3(1930) 10, str. 525–536; 12, 637–651. — V. Nazor:
O hrvatskom jedanaestercu (1838–1900). Rad JAZU, 1935, 252, str. 73–80. — V. Dukat:
Rječnik Mažuranića i Užarevića. Ibid., 1937, 257, str. 83–132. — Lj. Jonke:
Mažuranićev ep i narodne pjesme koje pjevaju o smrti Smail-aginoj. Ibid., 1938, 264, str. 97–122. — A. Barac:
O rukopisu Smrti Smail-age Čengijića. Hrvatska revija, 13(1940) 8, str. 393–404. — Isti:
Žena i ljubav u poeziji Ivana Mažuranića. Napredak (kalendar), 31(1941) str. 47–54. — D. Ćepulić:
Mažuranići u hrvatskoj književnosti. Zagreb, 11(1943) 10/12, str. 368–369. — A. Barac:
Mažuranić. Zagreb 1945. — Isti:
Mažuranić prema Puškinu. Slavistična revija (Ljubljana), 3(1950) 1/2, str. 35–38. — F. Marković:
»Smrt Smail-age Čengijića«. U: Hrvatska književna kritika, 1. Zagreb 1950, 229–260. — I. Brlić:
O braći Mažuranićima, Matiji i Ivanu. Građa za povijest književnosti hrvatske, 1953, 24, str. 109–214. — V. Pavletić:
Postanak »Smrti Smail-age Čengijića«. Polet, 3(1955) 4, str. 226–233. — B. Gavella:
Pjesnička građa Mažuranićeva Smail-age. Književnik, 3(1961) 24, str. 644–652. — I. Frangeš:
Mažuranićev spis »Hrvati Mađarom«. Forum, 2(1963) 1, str. 72–91. — J. Horvat:
Povijest jednog prijateljstva. Pisma Imbre Tkalca Ivanu Mažuraniću. Riječka revija, 12(1963) 10, str. 790–799. — M. Živančević:
Ka autorstvu »Političkih iskrica« god. 1848/49. Historijski zbornik, 16(1963) 1/4, str. 367–369. — S. Dvoržak:
Postanak epa »Smrt Smail-age Čengića«. Riječka revija, 13(1964) 11, str. 828–841. — I. Frangeš:
Mažuranićeva umjetnost. Forum, 3(1964) 7/8, str. 75–95. — V. Bazala:
Preteče, osnutak i razvoj Sveučilišta u Zagrebu do 1918. godine. Zbornik za historiju školstva i prosvjete, 1965, 2, str. 51–81. — I. Brlić:
Porijeklo i životni prostor roda Mažuranića. Republika, 21(1965) 2/3, str. 77–81. — T. Čubelić:
Zakonitosti usmenog narodnog stvaralaštva u poetskom izrazu Ivana Mažuranića i Petra Petrovića Njegoša. Radovi Zavoda za slavensku filologiju, 7(1965) str. 71–84. — Kolo, 3(1965) 9/10 (tematski broj). — R. Bogišić:
O hrvatskim starim pjesnicima. Zagreb 1968. — V. Ciliga:
O političkoj opoziciji u vrijeme banovanja Ivana Mažuranića. Historijski zbornik, 21–22(1968–69) 1/4, str. 145–169. — J. Šidak
i dr.:
Povijest hrvatskog naroda g. 1860–1914. Zagreb 1968. — I. Frangeš:
Mažuranićeva »Starodavna lipa«. Slavistična revija, 17(1969) 2, str. 75–83. — I. J. Brlić:
Vjerska izgrađenost Ivana Mažuranića. Marulić, 3(1970) 4, str. 1–21. — I. Slamnig:
Ivan Mažuranić i dubrovačko jezično i književno nasljeđe. Dubrovnik, 13(1970) 1, str. 5–11. — M. Grčić:
Eksperiment Ivana Mažuranića. Forum, 10(1971) 4/5, str. 636–643. — I. Frangeš:
Klasično i romantično u Smrti Smail-age Čengića. VII međunarodni kongres slavista – Warszawa. Prilozi. Zagreb 1973, 71–81. — J. Šidak:
Studije iz hrvatske povijesti XIX stoljeća. Zagreb 1973. — M. Živančević:
»Danica ilirska« i njeni anonimni suradnici. Croatica, 4(1973) 5, str. 83–84. — V. Ciliga:
O političkim koncepcijama i djelatnosti Samostalne narodne stranke 1863–1865. Časopis za suvremenu povijest, 7(1975) 2, str. 37–60. — M. Despot:
Industrija građanske Hrvatske za banovanja Ivana Mažuranića 1873–1880. Acta historico-oeconomica Iugoslaviae, 2(1975) str. 97–116. — M. Živančević:
Ilirizam. U: Povijest hrvatske književnosti, 4. Zagreb 1975. — J. P. Krokar:
Liberal Reform in Croatia, 1872–1875. The Beginnings of Modern Croatia under Ban Ivan Mažuranić (disertacija). Indiana University, Bloomington, 1980. — W. Kessler:
Krokar, James P., Liberal Reform in Croatia 1872–75. Südost-Forschungen (München), 43(1984) str. 456–458. — J. Vončina:
Ilirizam i Gundulićev Osman. Umjetnost riječi, 29(1985) 1, str. 49–76; 2, str. 159–184. — I. Frangeš:
Povijest hrvatske književnosti. Zagreb—Ljubljana 1987. — A. Szabo:
Središnje institucije Hrvatske u Zagrebu 1860–1873, 1–2. Zagreb 1987–88. — M. Živančević:
Ivan Mažuranić. Novi Sad—Zagreb 1988. — P. Korunić:
Jugoslavizam i federalizam u hrvatskom nacionalnom preporodu 1835–1875. Zagreb 1989. — D. Fališevac:
Frangešov Mažuranić. Croatica, 21(1990) 33, str. 19–23. — I. Frangeš:
Mažuranić danas. Dubrovnik, NS 1(1990) 1/2, str. 23–36. — A. Kadić:
Povijesna pozadina i etičko značenje svećenikova govora u Mažuranićevoj »Četi«. Marulić, 23(1990) 2, str. 205–213. — T. Kren:
Ivan Mažuranić, pjesnik, političar i zaljubljenik u zvijezde. Čovjek i svemir, 33(1990–91) 2, str. 8–9. — M. Tomasović:
Recepcija Torquata Tassa u Ivana Mažuranića i drugih hrvatskih romantika. Dubrovnik, NS 1(1990) 1/2, str. 58–68. — Ivan Mažuranić – ban pučanin (katalog izložbe). Zagreb 1990. — N. Batušić:
Ivan Mažuranić i kazalište. Republika, 47(1991) 7/8, str. 162–175. — J. Magnuszewski:
Od Nabuchodonozora do Smail-agi Czengicia. Most, 1991, 1/2, str. 198–223. — M. Moguš:
O leksikografskoj obradi Mažuranićeva spjeva »Smrt Smail-age Čengića«. Radovi Zavoda za slavensku filologiju, 26(1991) str. 1–13. — P. Pavličić:
Kojoj književnoj vrsti pripada Smrt Smail-age Čengića? Umjetnost riječi, 35(1991) 3, str. 187–201. — D. Babić:
Ivan Mažuranić i novljanske narodne pjesme. Zbornik Pedagoškog fakulteta u Rijeci, 12(1992) str. 7–20. — M. Gross
i A. Szabo:
Prema hrvatskome građanskom društvu. Zagreb 1992. — C. Jelavich:
Južnoslavenski nacionalizmi. Jugoslavensko ujedinjenje i udžbenici prije 1914. Zagreb 1992. — A. Menac:
Frazeologija Mažuranićeve Smrti Smail-age Čengića. Forum, 31(1992) 1/2, str. 261–269. — H. Sirotković:
Uloga vinodolske obitelji Mažuranić u pravnoj, te političkoj i kulturnoj povijesti hrvatskog naroda. Rad HAZU, 1993, 465, str. 151–170. — V. Brešić:
Novija hrvatska književnost. Zagreb 1994. — I. Horvatić:
Mažuranićev zakon o školstvu i razvoj športa u Hrvatskoj. Povijest športa, 25(1994) 101, str. 22–26. — T. Markus:
Ivan Mažuranić, Hervati Madjarom. Časopis za suvremenu povijest, 26(1994) 3, str. 541–542. — M. Kolar-Dimitrijević:
Kako su narodnjaci pobijedili na izborima 1871? (Nepoznata brošura Ivana Mažuranića?). Povijesni prilozi, 14(1995) str. 163–207. — T. Markus:
Četiri pisma Franje Račkoga Ivanu Mažuraniću 1863–1874. godine. Časopis za suvremenu povijest, 27(1995) 2, str. 347–359. — I. Vidan:
Engleski intertekst hrvatske književnosti. Zagreb 1995. — M. Mišković:
»Pjesan o srdžbi, stradanju, (ne)junaštvu i domoljublju«.Dometi, 6(1996) 1/6, str. 7–22. — I. Pederin:
Politička djelatnost Ivana Mažuranića 1860-ih godina u Beču. Hrvatska obzorja, 4(1996) 3, str. 605–612. — D. Jelčić:
Povijest hrvatske književnosti. Zagreb 1997. — M. Šicel:
Hrvatski književni obzori. Rijeka 1997. — D. Dukić:
Figura protivnika u hrvatskoj povijesnoj epici. Zagreb 1998, 136–156. — T. Markus:
Korespondencija bana Jelačića i Banskoga vijeća 1848–1850. Zagreb 1998. — Z. Kravar:
Stih i kontekst. Split 1999. — S. Lukač:
Tko je prevoditelj spisa »A’ Horvátok a’ Magyaroknak«. Jezikoslovlje, 2(1999) 2/3, str. 127–146. — D. Pavličević:
Ivan Mažuranić – život, politički pogledi, državnička djelatnost. U: I. Mažuranić, Izabrani politički spisi. Zagreb 1999, 9–56. — D. Čepulo:
Ivan Mažuranić (1814–1890). U: Liberalna misao u Hrvatskoj. Zagreb 2000, 49–68. — I. Perić:
Hrvatski državni sabor, 1–2. Zagreb 2000. — Hrvatski državni sabor 1848, 1–2, 4. Zagreb 2001–2008. — D. Župan:
Utjecaji Mažuranićeve reforme školstva na pučko školstvo u Slavoniji (1875–1885). Scrinia Slavonica, 2(2002) str. 277–292. — D. Čepulo:
Prava građana i moderne institucije. Europska i hrvatska pravna tradicija. Zagreb 2003. — D. Fališevac:
Kaliopin vrt II. Split 2003. — M. Moguš:
O imenima u Mažuranićevoj pjesmi Smrt Smail-age Čengića. Folia onomastica Croatica, 2003–04, 12/13, str. 387–396. — S. P. Novak:
Povijest hrvatske književnosti od Baščanske ploče do danas. Zagreb 2003. — T. Cipek
i J. Vrandečić:
Hrestomatija liberalnih ideja u Hrvatskoj. Zagreb 2004. — M. Gross:
Vijek i djelovanje Franje Račkoga. Zagreb 2004. — M. Šicel:
Povijest hrvatske književnosti XIX. stoljeća, 1. Zagreb 2004. — B. Modrić
i G. Ježić:
Ivan Mažuranić – čovjek od kamena. Scenarij igrano-dokumentarnog filma. Rijeka, 10(2005) 1, str. 59–79. — Lj. Butković:
Život i književni rad Ivana Mažuranića. Vinodolski zbornik, 11(2006) str. 236–240. — T. Cipek
i S. Matković:
Programatski dokumenti hrvatskih političkih stranaka i skupina 1842–1914. Zagreb 2006. — V. Švoger:
Zagrebačko liberalno novinstvo 1848–1852. i stvaranje moderne Hrvatske. Zagreb 2007. — T. Kren:
Astronomska, mitološka i biblijska raščlamba Mažuranićeva epa. Gazophylacium, 15(2010) 3/4, str. 73–87. — N. Stančić:
Godina 1848. u Hrvatskoj. Zagreb 2010, 87–88, 92–93, 95, 97, 99–104, 106, 109, 111. — Ivan Mažuranić (1814–1890) i Crna Gora (zbornik). Cetinje—Osijek 2011. — L. Dobrica:
Vjerni unuci slavnih pradjedova. 150. obljetnica Sabora 1861 (katalog izložbe). Zagreb 2011. — D. Čepulo:
Hrvatska pravna povijest u europskom kontekstu od srednjeg vijeka do suvremenog doba. Zagreb 2012. — Blago Ivana Mažuranića (katalog izložbe). Zagreb 2014. — D. Fališevac:
Život i djelo Ivana Mažuranića. Kolo, 24(2014) 3, str. 165–185. — Mažuranićev zbornik. Zagreb 2015.

Question: when was the first edition of osman written

when was the first edition of osman written

Question: who wrote the 14th and 15th complement of the song

who wrote the 14th and 15th complement of the song

Question: when was ivan gundulić's complement printed

when was ivan gundulić's complement printed

Question: where was ivan gundulić's complement published in 1890

where was ivan gundulić's complement published in 1890

Question: who wrote the supplement of osman

Question: who wrote the complement of ivan gundulić

who wrote the complement of ivan gundulić

Question: when is ivan gundulić supplement coming out

when is ivan gundulić supplement coming out

Question: who published marin zlatarić's complement

who published marin zlatarić's complement

Pjerko Sorkočević wrote the 14th and 15th complement of the song in the first edition of Osman ( 1826 ) ; the author of the complement of the Buddhist edition of 1827 is unknown , and the third complementary is Marin Zlatarić , but his complement is not printed until 1890 when it was published in Vienna by Đuro Šurmin .

At the invitation of the Matice of Illyria , Ivan Mažuranić wrote a supplement of 14th and 15th singing and since 1844 , Osman is delivered with his supplement . Mažuranić , Ivan , Iva Mandušić and Ankica Šunjić ( 2015 ) , hbl.lzmk.hr , accessed on 29th September 2019 .

Pjerko Sorkočević wrote the 14th and 15th complement of the song in the first edition of Osman (1826); the author of the complement of the Buddhist edition of 1827 is unknown, and the third complementary is Marin Zlatarić, but his complement is not printed until 1890 when it was published in Vienna by Đuro Šurmin. At the invitation of the Matice of Illyria, Ivan Mažuranić wrote a supplement of 14th and 15th singing and since 1844, Osman is delivered with his supplement.Mažuranić, Ivan, Iva Mandušić and Ankica Šunjić (2015), hbl.lzmk.hr, accessed on 29th September 2019.

Items by Ivan Rendić, europeana.eu, accessed on September 30, 2019 by Ivan Rendić.

The :

On the Gunduli's field in Dubrovnik he was raised a monument (the work of the sculptor Ivan Rendić).

Question: when will ivan gunduli's monument be accessed

Items by Ivan Rendić, europeana.eu, accessed on September 30, 2019 by Ivan Rendić.

The :

On the Gunduli's field in Dubrovnik he was raised a monument (the work of the sculptor Ivan Rendić).

when will ivan gunduli's monument be accessed

Question: who is the sculptor who raised ivan gunduli

The :

who is the sculptor who raised ivan gunduli

Question: who sculpted the gunduli monument in dubrovnik

The :

who sculpted the gunduli monument in dubrovnik

Question: in which city is ivan gunduli buried

The :

Question: what was ivan gunduli raised as in dubrovnik

The :

what was ivan gunduli raised as in dubrovnik

Question: where can i find ivan gunduli

The :

Question: what is ivan rendić's profession

The :

Question: what did ivan gunduli raise in dubrovnik

The :

what did ivan gunduli raise in dubrovnik

Items by Ivan Rendić , europeana.eu , accessed on September 30 , 2019 by Ivan Rendić .

On the Gunduli 's field in Dubrovnik he was raised a monument ( the work of the sculptor Ivan Rendić ) .

Na Gundulićevoj poljani u Dubrovniku podignut mu je spomenik (rad kipara Ivana Rendića).

Items by Ivan Rendić, europeana.eu, accessed on September 30, 2019 by Ivan Rendić. The : On the Gunduli's field in Dubrovnik he was raised a monument (the work of the sculptor Ivan Rendić).

Items by Ivan Rendić, europeana.eu, accessed on September 30, 2019 by Ivan Rendić.

On the Gunduli's field in Dubrovnik he was raised a monument (the work of the sculptor Ivan Rendić).

Izdanje: 9. srpnja 2012. (potpis: Boris Vujčić), datum puštanja u optjecaj: 25. rujna 2017.
Izdanje: 7. ožujka 2002. (potpis: Željko Rohatinski), datum puštanja u optjecaj: 25. studenoga 2002.
Veličina: 134 x 67 mm
Osnovna boja: Plava
Osnovni motiv na licu: Portret Ivana Gundulića (1589. - 1638.)
IVAN GUNDULIĆ
Ivan Gundulić rođen je u Dubrovniku 1589. Obnašao je različite upravne i sudske dužnosti institucija Dubrovačke Republike, a bio je i knez Konavala. Gundulić je već za života postao klasikom hrvatske književnosti. U svom najvažnijem djelu, viteško-junačkom epu Osman Gundulić je u 20 pjevanja opisao nasilni dolazak na vlast sultana Osmana II., poraz turske vojske 1621. kod Hoćima u Poljskoj, pobunu janjičara i ubojstvo Osmana u Carigradu. Nije sačuvan originalni rukopis, već prijepisi, od kojih je onaj Nikole Ohmučevića iz 1654. najstariji. Nedostaju mu 14. i 15. pjevanje. Osman je jedno od rijetkih djela starije hrvatske književnosti koje je prevedeno na latinski, talijanski, poljski i češki jezik. Gundulić je autor religiozne poeme u tri "plača" Suze sina razmetnoga iz 1622., remek-djela stilskog umijeća u hrvatskoj književnosti 17. stoljeća. Svoju najpoznatiju dramu, tradiconalnu pastoralu Dubravka, koja se počinje izvoditi 1628., obogatio je dodatnim, u prvom redu političkim smislovima i značenjima, polazeći od utopističkih renesansnih i postrenesansnih koncepcija o idealnoj državi.
Osnovni motiv na naličju: Starogradska jezgra Dubrovnika, pročelje Kneževa dvora
DUBROVNIK
Grad Dubrovnik nastaje i razvija se iz novoutemeljenog naselja Ragusium, koji su početkom 7. stoljeća podigli žitelji razorenog Epidaura (Cavtata). Od srednjovjekovne komune, 1358. prerasta u slavnu Dubrovačku Republiku. Iznimnim diplomatskim vještinama Dubrovačka republika uspjela se održati sve do 1808. Ta aristokratska republika posredovanjem u trgovini, pomorstvom, brodogradnjom, vađenjem soli, brojnim obrtima te novčarstvom osiguravala si je prihode među najvišima u Europi. Njezin novac, koji je bio iznimno cijenjen, kovao se čak 500 godina u vlastitoj kovnici. Temeljnu ideju njezine neovisnosti najbolje izražava geslo na ulazu u tvrđu Lovrijenac: Sloboda se ne prodaje ni za sve zlato. U svrhu obrane 400 godina građene su zidine duge gotovo dva kilometra i zaštićene kulama. Kako bi se grad zaštitio od zaraznih bolesti, grade se lazareti i uvodi karantena za brodove i putnike. Gradska jezgra Dubrovnika nalazi se od 1979. na UNESCO-ovu popisu svjetske kulturne baštine.
KNEŽEV DVOR
Knežev dvor gotička je palača s renesansnim i baroknim rekonstrukcijama koja se u izvorima spominje već u 13. stoljeću. U doba Dubrovačke Republike bio je upravno i administrativno sjedište u kojemu je stolovao knez za svoga jednomjesečnog mandata. U njemu su bile dvorane Velikog vijeća, Malog vijeća, Vijeća umoljenih odnosno Senata, notarski uredi i pisarnice, sudnica, zatvori, oružana, skladišta i stan u kojem je živio knez. Nad ulazom i danas stoji natpis na latinskom, koji poručuje: "Zaboravite privatne, bavite se državnim poslovima", kao podsjetnik da političke i privatne interese, kao i etičke norme, valja podrediti dobrobiti Dubrovačke Republike. Danas je Knežev dvor jedan od najreprezentativnijih spomenika profane arhitekture u Hrvatskoj.

Question: ivan gunduli is a monument in which city

ivan gunduli is a monument in which city

Question: when is ivan gunduli's portrait coming out

when is ivan gunduli's portrait coming out

Question: who is the sculptor of the gunduli monument in dubrovnik

who is the sculptor of the gunduli monument in dubrovnik

Question: what is the profession of ivan rendić

Question: how much does ivan gunduli have on his coat

how much does ivan gunduli have on his coat

Question: ivan gunduli was raised in dubrovnik as what

ivan gunduli was raised in dubrovnik as what

Question: what kind of wallet is ivan gunduli on

His portrait is the basic motif on the face of a Croatian wallet of 50 kuna.50 kuna , hnb.hr , accessed on 29 September 2019 .

Njegov portret osnovni je motiv na licu hrvatske novčanice od 50 kuna.50 kuna, hnb.hr, pristupljeno 29. rujna 2019.

On the Gunduli's field in Dubrovnik he was raised a monument (the work of the sculptor Ivan Rendić). His portrait is the basic motif on the face of a Croatian wallet of 50 kuna.50 kuna, hnb.hr, accessed on 29 September 2019.