mini|250px|Diego Velázquez: Krist na križu, Museo del Prado, Madrid (250 x 170 cm, oko 1632.)
Kršćanstvo (grč. Xριστός) je monoteistička svjetska religija, nastala u Palestini u prvom stoljeću nakon Kristova rođenja. Obuhvaća brojne kršćanske crkve, zajednice i sekte, kojima je zajednička vjera u Isusa Krista, te prihvaćanje života u skladu s evanđeljem. Utemeljio ju je Isus Krist, a njezini sljedbenici nazivaju se kršćanima. Kršćanstvo pripada tipu povijesne, proročke i objavljene religije, etično-mistične strukture, spasenjski i eshatološki usmjerene. Kroz povijest se raščlanilo na više konfesija (katolicizam, pravoslavlje, protestantizam, nestorijanstvo i monofizitstvo) i njima odgovarajućih Crkava (Katolička Crkva, Pravoslavna crkva, protestantske Crkve i istočne pretkalcedonske Crkve; vidi popis kršćanskih crkvi i pokreta). Kršćansko doba počinje Isusovim rođenjem.

 Nastanak i izvori

mini|200px|Biblija - Sveto pismo Staroga i Novoga zavjeta

Kršćanstvo je nastalo u prvom stoljeću naše ere u Palestini unutar židovstva. U drugoj polovici tog stoljeća osamostaljuje se kao posebna religija i širi po gradovima Rimskog Carstva, osobito zaslugom apostola Pavla i njegovih misijskih putovanja. U Novom Zavjetu spominju se samo kršćani (Dj 11,26), a naziv kršćanstvo prvi spominje Ignacije Antiohijski (107.) i drugi ranokršćanski pisci (Origen, Euzebije).

Izvori kršćanstva su pisana Božja objava (Sveto pismo Staroga i Novoga zavjeta) i usmena kršćanska predaja (Tradicija). Nauk su mu razradili i sustavno obrazložili veliki teolozi, definirali ekumenski koncili, a nad njegovom pravovjernošću bdije crkveno učiteljstvo. Dok katolicizam i pravoslavlje priznaju oba izvora (Pismo i Predaju), a veliku važnost pridaju teološkom mišljenju i crkvenom učiteljstvu, protestantizam priznaje samo Pismo (sola Scriptura). Kršćanstvo je na neki način proizašlo iz židovstva, ali je prema njemu bilo i u oprjeci. Prihvatilo je starozavjetni monoteizam, ali ga je nadopunilo učenjem o Trojstvu. Starozavjetnom legalizmu suprotstavilo je evanđelje, a nacionalnoj religiji univerzalističku, nadnacionalnu religiju.

 Zajednica

Kršćanstvo je organizirano kao vidljiva zajednica vjernika, Crkva, okupljenih oko temeljnoga kršćanskoga dogmatskoga, bogoštovnoga, moralnoga i kanonskopravnog sustava. Premda se u Novi Zavjet i Nicejsko-carigradskom vjerovanju Crkveno jedinstvo drži jednim od četiriju glavnih obilježja kršćanske Crkve, ona se kroz povijest raščlanila na brojne kršćanske Crkve i sekte. Od sveopće Crkve najprije su se za prvih ekumenskih koncila odvojile pretkalcedonske kršćanske Crkve, nestorijanske (431.) i monofizitske (451.). Za "Istočnoga raskola" (1054.) od Katoličke su se Crkve odvojile pravoslavne Crkve, a za reformacije (16. stoljeće) protestantske Crkve (Anglikanska Crkva, luteranske i reformirane Crkve) i sekte. Pojedine su povijesne crkve organizirane u skladu s vlastitom vjeroispovijesti i svojim kanonskim pravom.

U Katoličkoj Crkvi je prevladao strogo centraliziran i hijerarhiziran crkveni ustroj (papa i biskupi), u pravoslavnim i pretkalcedonskim Crkvama sinodalno načelo (sveti sinod s patrijarhom ili mitropolitom na čelu), a u protestantskim Crkvama prezbiterijalno ili kongregacionističko načelo, bez svećeničke hijerarhije. Katolička Crkva je nadnacionalna, Pravoslavna crkva i pretkalcedonske orjentalne pravoslavne Crkve su autokefalne, a neke protestantske Crkve bile su državne Crkve, a vladar je ujedno i vrhovni crkveni poglavar (Anglikanska Crkva). U povijesti kršćanstva Crkveni raskoli i konfesionalna podijeljenost izazivali su trajna sporenja, nesnošljivost, pa i vjerske ratove. U novije vrijeme povijesna nastojanja oko institucionalnoga crkvenog jedinstva zamijenjena sa svetim duhom Isusa.

 Dogma

Glavne kršćanske vjerske istine definirane su u antici na prvim ekumenskim koncilima i uglavnom ih prihvaćaju sve kršćanske vjeroispovijesti. U kršćanstvu je pet glavnih istina:

 monoteizam (postojanje jednoga transcendentnoga Boga, različita od svijeta, čija je objava sadržana u Svetom pismu) i Trojstvo (u Bogu su tri osobe: Otac, Sin i Duh Sveti)
 stvaranje i providnost (Bog je sve stvorio, sve uzdržava i svime upravlja)
 utjelovljenje i otkupljenje (Sin je Božji postao čovjekom radi našeg spasenja)
 besmrtnost ljudske duše i uskrsnuće tijela
 posljednje stvari (raj ili pakao) uvjetovane su milošću Božjom i čovjekovim etičkim ponašanjem.

Pri daljnjem tumačenju tih temeljnih dogmi došlo je do razlika između kršćanskih konfesija.

Tako su se za kristoloških sporenja o odnosu ljudske i božanske naravi u Kristu na Efeškom koncilu 431. odvojili nestorijanci. Na Kalcedonskom koncilu 451. monofiziti. Premda prihvaćaju zajednički nauk sedam prvih ekumenskih koncila, pravoslavci i katolici razlikuju se s obzirom na učenje o proizlaženju treće božanske osobe. Osim toga katolicizam je nakon raskola (1054.) definirao još neke dogme (učenje o čistilištu, bezgrešno začeće, papina nezabludivost, Marijino uznesenje na nebo), kojima se razlikuje od pravoslavlja.

Protestantizam se razlikuje od katolicizma i pravoslavlja prenaglašavanjem milosti na štetu naravi, svođenjem sedam sakramenata na dva (krštenje i večera Gospodnja) te dokidanjem svećeničke hijerarhije.

600px|središte|mini|Kršćanske podjele kroz povijest

Bogoštovlje
U kršćanstvu se Bog štuje životom po vjeri i evanđelju (klanjanje u duhu i istini) te posebnim bogoštovnim činima, koji se obavljaju u bogoštovnom prostoru, tijekom crkvene godine, nedjeljama i blagdanima. Kršćanski se bogoštovni čini nazivaju liturgija ili bogoslužje. U središtu im je euharistija ili misa, primanje sakramenata te, u katolicizmu, moljenje časoslova, blagoslovine i posvete.

Kršćanske bogoštovne čine predvode bogoštovni službenici, u katolicizmu biskup, svećenik i đakon, u pravoslavlju episkop, jerej i đakon, u protestantizmu pastor. U katolicizmu i pravoslavlju u kultu se razlikuje klanjanje (latrija), koje se iskazuje samo Bogu, te štovanje (dulija), koje se može iskazivati i stvorenjima (anđeli, sveci, slike i relikvije). U protestantizmu se dulija radikalno odbacuje. Stoga je u katolicizmu i pravoslavlju umjetnost snažnije uključena u oblikovanje bogoštovnog prostora (crkvena arhitektura, slikarstvo, kiparstvo), a svečanosti same liturgije pridonosi crkveno pjevanje, liturgijsko ruho i liturgijski predmeti. U protestantizmu, osobito u kalvinizmu, bogoštovni je prostor jednostavniji, slike su dopuštene samo u pedagoške i dekorativne svrhe, a liturgija je pojednostavljena i svedena na liturgiju riječi (čitanje biblijskog teksta, propovijed, crkvene pjesme) i primanje sakramenata (krštenje, večera Gospodnja). U katolicizmu je obveznost službenih bogoštovnih čina (nedjeljna misa, godišnja ispovijed i pričest) strože propisana nego u pravoslavlju (gdje su godišnje obavezna 4 posta) i protestantizmu.

 Moral

Kršćanstvo je etično-mistična religija pa moral zauzima središnje mjesto u kršćanskom životu. Izvori su kršćanskog morala Stari i Novi zavjet te grčka filozofija, osobito stoicizam. Iz Starog zavjeta prihvaćen je "Dekalog" ili Deset zapovijedi,  načelo osobne odgovornosti, te novozavjetno načelo ljubavi prema Bogu i bližnjemu. U patrističkom razdoblju usvojeni su neki elementi stoičkoga (stožerne krjeposti) i neoplatonističkog morala (monaški asketizam), a u skolastičko doba neki etički stavovi iz aristotelizma. Katolička moralka temeljno evanđeosko načelo (ljubav prema Bogu i bližnjemu) dopunjuje naravnim moralnim zakonom i preciznim propisom. Pravoslavlje više slijedi učenje istočnih crkvenih otaca i opire se moralnom legalizmu. Protestantizam ističe evanđeosko poimanje morala i slobodu savjesti.

U novije vrijeme kršćanski moralisti sve više naglašavaju društvenu stranu morala, poštovanje ljudskih prava i socijalnu pravednost. U povijesti kršćanstva odnos naravi (dobro i zlo, dužnost i obveza, sloboda i determinizam) i nad-naravi (grijeh i milost, opravdanje i spasenje) bio je središnja tema teoloških sporenja. Pritom su se razvile tri struje. Augustinizam i njegove povijesne izvedenice, osobito kalvinizam i jansenizam, u odnosu naravi i nadnaravi, čovjekova krjeposnog napora i božanske milosti, prenaglasio je ulogu milosti (predestinacija). Pelagijanizam je stavio naglasak na čovjekovu slobodnu volju i naravnu mogućnost da dosegne krjepost i spasenje. Semipelagijanizam je nastojao pomiriti te dvije krajnosti.

 Duhovnost i mistika

Kršćanska duhovnost ide za pounutrašnjenjem temeljnih kršćanskih dogmatskih i moralnih načela, za njihovim osobnim doživljajem, iskustvom i produbljenjem. Postoje tri puta kršćanske duhovnosti, jedan redoviti (liturgijsko-sakramentalna duhovnost) i dva posebna (asketsko-mistični put i pučka pobožnost). U liturgijsko-sakramentalnoj duhovnosti sudjeluju svi vjernici i ona pos toji u svim kršćanskim konfesijama. Asketsko-mistični oblik duhovnosti razvio se u otačkoj Crkvi (monaštvo, redovništvo), a na svoj su ga način razvile i normirale Katolička crkva i istočne kršćanske crkve, osobito pravoslavne. Kršćanska mistika razvila se pod utjecajem novozavjetnih tekstova (Ivanova i Pavlova mistika) i neoplatonističke mistike (Pseudodionizije). Pripada tipu transcendencijske mistike ljubavi.

Između ljudske duše i Boga nema ontološke istovjetnosti, zajedništva naravi, kao u imanencijskoj, panteističkoj mistici, već samo zajedništvo u ljubavi. U katolicizmu je takav tip mistike našao svoj izraz u samostanskoj duhovnosti katoličkih redova kroz povijest (benediktinska, cistercitska, viktorinska, dominikanska, franjevačka, karmelićanska, isusovačka duhovnost). U pravoslavlju duhovnost i mistika oblikovane su pod utjecajem istočnih crkvenih otaca i istočnokršćanskog redovništva (sv. Ivan Klimak), a svoj najkarakterističniji oblik našle su u atoskoj duhovnosti i hezihazmu (Grigorije Palamas). Premda su reformatori odbacili samostansku askezu i duhovnost te bili nepovjerljivi prema mistici, u povijesti protestantizma došlo je do nastanka mističnih struja (pijetizam, probudni duhovni pokreti u 19. stoljeću te pentekostalci u 20. stoljeću). Pučka pobožnost (hodočašća, postovi, razni molitveni oblici) karakteristična je za katolicizam i pravoslavlje i strana je protestantizmu. U službi je katoličke i pravoslavne duhovnosti asketska, duhovna i nabožna književnost, a osobito bogata sakralna umjetnost. U pravoslavlju je poseban iskaz duhovnosti štovanje ikona. Protestantska duhovnost očituje se osobito u čitanju biblijskih tekstova i pjevanju crkvenih pjesama.

 Teologija

U susretu s grčko-rimskom civilizacijom i grčkom filozofijom kršćanstvo je osjetilo potrebu da biblijsku objavu izrazi pojmovima grčke filozofije, osobito neoplatonističke. Prvi se začetci kršćanske teologije nalaze u Ivanovu evanđelju (Proslov) i Pavlovim poslanicama. Kršćanski apologeti 2. stoljeća (Justin, Klement Aleksandrijski, Origen) nastoje uskladiti kršćansku objavu s grčkom filozofijom, a grčke filozofe drže pretečama kršćanstva, koji su i sami preko razuma primili naravnu objavu. Istočni i zapadni crkveni oci (patristika) 3. – 4. st. teološki razrađuju glavne trinitarne (Trojstvo) i kristološke teme, što će omogućiti da se na sedam prvih ekumenskih koncila definiraju glavne kršćanske dogme (Nicejsko-carigradsko vjerovanje). U patrističko doba bit će načeta i jedna od središnjih tema kasnije kršćanske teologije, odnos naravi i milosti, slobodne volje i predestinacije (augustinizam i pelagijanizam).

Dok je teologija 1. kršćanskog tisućljeća pod utjecajem neoplatonizma, 2. kršćansko tisućljeće, na području zapadnoga kršćanskog svijeta, bit će u teologiji obilježeno aristotelizmom (skolastika). Glavni skolastički teolozi (Anselmo Canterburyjski, Albert Veliki, Toma Akvinski, Bonaventura, Ivan Duns Skot) nastojat će u teologiji produbiti Augustinovo načelo "credo ut intelligam" te vjerskoj objavljenoj istini pružiti razloge što ih omogućuje naravna spoznaja (razum). Tako se filozofija stavlja u službu teologiji ("ancilla theologiae"). U doba visoke skolastike (13. st.) razrađena su načela i metode katoličke teologije, što će obilježiti katolicizam 2. kršćanskog tisućljeća. Pravoslavna teologija ostat će vjerna neoplatonističkoj tradiciji istočnih crkvenih otaca i neće biti sklona skolastičkoj racionalizaciji objavljenih istina. Stoga će u njoj u visokome srednjem vijeku prevladati mistična teologija (Simeon Novi Bogoslov, Grigorije Palamas).

U renesansno doba dolazi do obnove neoplatonizma u teologiji (Nikola Kuzanski), a kršćanski humanisti (Erazmo Roterdamski) udaraju temelje novovjekovnoj biblijskoj egzegezi. Reformacijski teolozi (Martin Luther, Jean Calvin, Ulrich Zwingli, Philipp Melanchton) napuštaju skolastičku teologiju, obnavljaju radikalni augustinizam (predestinacija), a teološko razmišljanje usredotočuju na čovjekovo spasenje i opravdanje milošću i vjerom. U 19. i 20. st. protestantska liberalna teologija (F. D. E. Schleiermacher, A. Harnack, R. Otto, R Bultmann, P. Tillich) nastoji izraziti kršćansku poruku u društvu obilježenu prosvjetiteljskim racionalizmom, laicizmom i modernom znanošću. Naprotiv, protestantska dijalektička teologija (Karl Barth) nastoji se vratiti izvornomu biblijskom protestantizmu. U 19. st. i početkom 20. st. dolazi do obnove ruske pravoslavne teologije (A. S. Homjakov, S. N. Bulgakov). U 20. st. katolička teologija (Karl Rahner, Urs von Balthasar, P. Teilhard de Chardin) nastoji uz neoskolastičku uključiti i druge, suvremenije metode.

 Filozofija

Dok kršćanska teologija polazi od svetopisamske objave te je nastoji sustavno izložiti, filozofija polazi od naravne spoznaje ljudskog razuma. Pošto se kršćanstvo unutar grčko-rimskog svijeta na samom početku srelo s grčkom filozofijom, njemu se neizbježno nametnuo odnos vjere i razuma, objave i filozofije, naravi i nadnaravi, slobodne volje i predestinacije te mogućnost ljudskog razuma da dokaže postojanje Boga i besmrtnost ljudske duše. Za ranokršćanske apologete (Justin, Klement Aleksandrijski, Origen) objava se na svoj način zbiva i u filozofiji pa su grčki filozofi (Sokrat, Platon, Aristotel, stoici) preteče kršćanstva. Tim je apologetima filozofija hermeneutička znanost koja omogućuje dublje poimanje objave i vjere.

U otačkom razdoblju (Augustin, Grgur Nazijanski, Grgur Niski) u metafizičkim će razmišljanjima prevladati platonistički i neoplatonistički utjecaj, a u etici stoički. U srednjovjekovnoj kršćanskoj filozofiji (skolastika) prevladat će aristotelizam (Anselmo Canterburyjski, Petar Abelard, Albert Veliki, Toma Akvinski, Duns Skot, William Occam), a skolastička će filozofija, osobito tomizam, biti obilježje katolicizma. Filozofija je bila u službi teologije (ancilla theologiae). U novom vijeku filozofija se osamostaljuje (René Descartes), a religiozni kršćanski mislioci (Nicolas Malebranche, Blaise Pascal, Gottfried Leibniz) tragaju za novom apologetikom i teodicejom u susretu s novovjekovnim skepticizmom, deizmom i ateizmom.

U 19. st. dolazi do buđenja ruske pravoslavne religiozne filozofije (F. M. Dostojevski, V. S. Solovjov), a protestant S. Kieerkegaard nagovješćuje kršćanski egzistencijalizam i personalizam XX. st. (M. de Unamuno, G. Marcel, E. Mounier, K. Jaspers, P. Tillich, N. Berdjajev). Uz službeni neotomizam u katoličku filozofiju prodiru i neskolastičke metode (M. Blondel, Ch. Péguy).

 Rasprostranjenost

450px|mini|Raspodjela udjela kršćana po državama
U antici se (1. – 4. st.) kršćanstvo proširilo po gradovima Rimskog Carstva, i glavna su mu središta bila Jeruzalem, Antiohija, Aleksandrija, Rim i Carigrad. Nakon seobe naroda kršćanstvo su 5. – 10. st. primili germanski, slavenski i ugrofinski narodi, koji danas nastanjuju Europu. U kasnoj antici (5. st.) monofizitsko kršćanstvo proširilo se u Armeniji i Etiopiji, a nestorijanski kršćani (5. – 7. st.) imali su brojne biskupije na široku prostoru od Sirije do središnje Kine i zapadne Indije.

Nakon širenja islama od 7. st. kršćanstva gotovo nestaje u sjevernoafričkim berberskim zemljama, a manje zatvorene monofizitske, melkitske i nestorijanske crkve preživljavaju u Egiptu i na Bliskom i Srednjem istoku. Nakon velikih pomorskih otkrića (15. – 18. st.) kršćanstvo se širi usporedno s kolonizacijom tih područja (Sjeverna i Južna Amerika, crna Afrika, Australija, Filipini). Danas je (2011.) u svijetu 2,1 milijardi kršćana (33% svjetskog pučanstva), od čega je 1,16 milijarda nominalnih katolika, 300 milijuna pravoslavaca, 700 milijuna protestanata te oko 70 milijuna monofizita i nestorijanaca.
mini|150px|desno|mini|150px|desno|IXΘΥΣ isklesan u mramoru pronađen u ruševinama Efezu

 Simboli
Ihtis

Riječ Ihtis (grč. IXΘΥΣ - ICHTHYS) na grčkom znači riba. Ujedno je i akronim koji u sebi krije početna slova izraza  "Ἰησοῦς, Χριστός, Θεοῦ Υἱός, Σωτήρ" (Iēsoûs, Christós, Theoû, Hyiós, Sōtḗr) što se na hrvatski prevodi kao Isus Krist, Božji Sin, Spasitelj.

Kao crtani simbol koristio se jednostavan prikaz ribe koji se sastojao od dvije zakrivljene linije, a nađeni su i kružni simboli. U vrijeme progona kršćana u Rimskom Carstvu znak je korišten kao kršćanski znak raspoznavanja.

 Znanost
Kršćanski su svećenici iznimno pridonijeli razvitku znanosti. Poznati su primjeri:fra Mario Knezović: SVEĆENIK ODGOVORIO ANTI TOMIĆU na tekst o neukosti vjernika: “TKO JE TU NEUK?”  Priznajem.hr. 19. kolovoza 2020. Pristupljeno 6. rujna 2020.

Ruđer Bošković – fizičar, astronom, izumitelj, filozof, matematičar, geodet, teolog, diplomat i pjesnik
Nikola Kopernik – zastupnik heliocentričnog sustava
Antonio Vivaldi – barokni skladatelj
Georges Lemaître – otac teorije “Velikog praska”
Roger Bacon – jedan od osnivača znanstvene metode
Marin Mersenne – otac akustike
Fra Angelico – renesansni slikar
Gregor Mendel – začetnik genetike
Christopher Clavius – tvorac gregorijanskog kalendara
Nicolas Steno – otac geologije
Athanasius Kircher – otac egiptologije
Giovanni Battista Riccioli – prvi izmjerio ubrzanje tijela u slobodnom padu
Pierre Gassendi – astronom
Francesco Maria Grimaldi – matematičar i fizičar
William od Ockhama – autor Ockhamove britve
Giordano Bruno – filozof
Vincenzo Coronelli – kartograf i kozmograf
José María Algué – meteorolog
Anselmus de Boodt – jedan od osnivača mineralogije
Otto Brunfels – jedan od osnivača botanike
Jean Baptiste Carnoy – osnivač citologije
Johann Dzierzon – otac modernog pčelarstva
James Cullen – poznat po “Cullenovim brojevima”
Andrew Gordon – tvorac prvog elektromotora
René Just Haüy – otac kristalografije

Ányos Jedlik – izumitelj dinama
Sebastian Kneipp – autor specifične metode liječenja
Jean-Antoine Nollet – otkrivač osmoze
Luca Pacioli – otac računovodstva
Nicolas Claude Fabri de Peiresc – otkrivač Orionove maglice
Nicolas Louis de Lacaille – izrađivač zvjezdanog kataloga
Jean Mabillon – osnivač paleografije i diplomatike
James B. Macelwane – seizmolog
Gabriele Falloppio – anatom po kojem se zovu “Fallopijeve cijevi”
Christian Mayer – začetnik proučavanja binarnih zvijezda
Giuseppe Piazzi – otkrivač patuljastog planeta Cerere
Jean Picard – prvi izmjerio veličinu Zemlje
Giuseppe Mercalli – tvorac Mercallijeve seizmičke skale
Nikola Kuzanski – kardinal i humanist
Léon Abel Provancher – otac kanadskog prirodoslovlja
Richard od Wallingforda – jedan od osnivača trigonometrije
Ignacije Szentmartony – hrvatski kartograf, matematičar i astronom
Pierre Teilhard de Chardin – paleontolog
Giovanni Battista Venturi – otkrivač Venturijevog efekta
Ferdinand Verbiest – izumitelj prvog samohodnog vozila
Faust Vrančić – hrvatski izumitelj
Vincent od Beauvaisa – sistematizirao znanje Srednjeg vijeka
Georg Joseph Kamel – botaničar po kojem se zove Kamelija
Ivan Vitez od Sredne – hrvatski humanist
Francisco de Vitoria – otac međunarodnog prava
Ivan Krstitelj Ranger – barokni slikar

 Poveznice
Povijest kršćanstva
 kršćanske denominacije
 kršćanska umjetnost
 kršćanska glazba
 liturgija
 kršćanska filozofija
 teologija
 kršćanska arhitektura
 kršćanska politika
 crkvena glazba
 liturgijska glazba
 crkveni namještaj
 evangelizacija
 Biblija
 Evanđelje
 rano kršćanstvo
 kršćanski simboli
 vjerska glazba
 misa
 kršćanska demokracija
 kršćanski socijalizam

 Izvori

 Vanjske poveznice
Katolici.org Raskol 1054.
Katolici.org Širenje kršćanstva među slavenskim narodima
Ante Vranković: Kršćanin je čovjek srca, Vrijeme srca, 2/2016., 3. lipnja 2016.

Kategorija:Monoteističke religije

After the spread of Islam from the 7th century, Christianity almost disappears in the north African Berber countries, and less closed monofisite, melkite and nestorian churches survive in Egypt and in the Middle and Middle East.

VATICAN CITY, FEB. 21, 2010 (Zenit.org).- The number of Catholics, including the number of priests and seminarians, is increasing worldwide, especially in Asia and Africa.
These statistics are found in the 2010 “Annuario Pontificio,” or Pontifical Yearbook, presented Saturday to Benedict XVI by his secretary of state, Cardinal Tarcisio Bertone, and Archbishop Fernando Filoni, who is in charge of general affairs for the Secretariat of State.
The compilation of the yearbook -- which will soon be on sale in bookstores -- was overseen by Monsignor Vittorio Formenti, director of the Central Office of Church Statistics, Enrico Nenna and their collaborators.
In 2008 there were 1.166 billion baptized Catholics worldwide, an increase of 19 million (up 1.7%). Taking into account the increase in the world’s population to 6.7 billion, there is a slight growth in the percentage of Catholics who make up the global population (from 17.33% to 17.40%).
There was also an increase in the number of bishops, from 4,946 in 2007 to 5,002 in 2008 (up 1.13%). The growth in Africa (up 1.83%) and the Americas (up 1.57%) was significant, while in Asia (up 1.09%) and in Europe (up 0.70%) the values are below the overall average. In Oceania during the same period there was a 3% decrease in the number of bishops.
There was also a slight increase (around 1% between 2000 and 2008) for diocesan and religious priests, whose numbers grew from 405,178 in 2000 to 409,166 in 2008.
The number of clergy by continent has Europe on top, with almost half of the world's priests still residing there (47.1%), followed by the Americas (30%), then Asia (13.2%) and Africa (8.7%) and finally Oceania (1.2%).
So, there was no variation in the distribution of priests in Oceania between 2000 and 2008. During this same period the distribution of priests has grown in Africa, Asia and the Americas, while it has visibly declined in Europe, from 51.5% to 47.1%.
The number of professed women religious dropped markedly: They numbered 801,185 in 2000 and decreased to 739,067 in 2008 (a 7.8% drop).
The largest numbers of professed women religious are in Europe (40.9%) and America (27.5%) but the most notable declines are also in Europe (down 17.6%) and America (down 12.9%), while there are noteworthy increases in Africa (up 21.2%) and Asia (up 16.4%). This growth in Africa and Asia counterbalances the decrease in Europe and America somewhat, but does not stop it.
At the global level the number of candidates for the priesthood is up, rising from 115,919 in 2007 to 117,024 in 2008, which is an increase of about 1%.
The increase in these numbers over this period has come especially from Africa (up 3.6%), Asia (up 4.4%) and Oceania (up 6.5%). In Europe, however, there was a 4.3% drop and the numbers in America have remained more or less stable.

Question: after the spread of islam what almost disappeared in north african berber countries

Question: when did the spread of islam begin

Question: what religion spread in the 7th century

Question: where do melkite and nestorian churches survive

Question: in what century did islam spread

Question: melkite and nestorian churches are less closed than what type of churches

Question: what type of churches survive in egypt and the middle and middle east

After the spread of Islam from the 7th century , Christianity almost disappears in the north African Berber countries , and less closed monofisite , melkite and nestorian churches survive in Egypt and in the Middle and Middle East .

Sciences Christian priests have contributed greatly to the development of science.

Question: what do christian priests contribute to the development of

Question: who are the main contributors to science

Question: what have christian priests contributed to the development of

Question: what have christian priests contributed to

Question: what type of priests have contributed greatly to the development of science

Question: who has contributed greatly to the development of science

Question: what type of priests are involved in science

Sciences Christian priests have contributed greatly to the development of science .


Ivan Aralica (Puljane na planini Promini u Zagori, 10. rujna 1930.Globus: 'Mesić nas je unazadio jeftinim komunizmom', pristupljeno 12. travnja 2012.), hrvatski je književnik i akademik. Jedan od dominantnih hrvatskih narativnih prozaika druge polovice 20. stoljeća.

 Životopis
Nakon školovanja na Učiteljskoj školi (Preparandija) u Kninu 1953. godine, učiteljevao je u selima Dalmatinske zagore. Diplomirao je na Filozofskom fakultetu u Zadru 1961. godine te radio kao upravitelj, ravnatelj i od 1971. godine kao profesor srednjih škola u Zadru.HAZU: akademik Ivan Aralica, književnik, pristupljeno 12. travnja 2012. Politički je angažiran potkraj 1960-ih i početkom 1970-ih godina u ostvarenju hrvatskog proljeća (što je praćeno političkim progonimima i socijalnom stigmatizacijom).

Početkom 1990-ih uključuje se u politiku kao član Hrvatske demokratske zajednice. Godine 1993. postaje zastupnik te potpredsjednik Županijskog doma Sabora, što ostaje sve do njegova raspuštanja 2000. godine. Bio je član Zakladne uprave Zaklade hrvatskog državnog zavjeta od 1999. do 2002. godine. Bio je član suradnik HAZU - Razred za književnost od 1986. do 1992. godine a redoviti je član HAZU - Razred za književnost od 1992. godine. Član je Društva hrvatskih književnika.

Otac je hrvatskog povjesničara Tomislava Aralice.

 Književno stvaralaštvo
U počecima piše socijalno angažiranu prozu u kojoj analizira društvene promjene u poslijeratnom razdoblju, s povremenim izletima u prošlost (Svemu ima svoje vrijeme, 1967., Filip, 1970.).LZMK, Hrvatska enciklopedija, Aralica, Ivan (pristupljeno 5. prosinca 2017.) Nakon Hrvatskog proljeća nalazi svoju “veliku temu”, povijesnu sudbinu hrvatskog naroda kao paradigmu opće ljudske sudbine. Tako nastaje Morlačka trilogija o srazu svjetova u Dalmaciji 17. i 18. stoljeća (Put bez sna, 1982., Duše robova, 1984., Graditelj svratišta, 1986.). Morlačkoj trilogiji prethodi djelo slične tematike Psi u trgovištu, 1979.

Slijede romani u kojima prepliće prošlost i sadašnjost uz korištenje magičnoga realizma (Tajna sarmatskog orla, 1989.), pojačava erotski naboj (Asmodejev šal, 1988.), obrađuje suvremenije teme (Okvir za mržnju, 1987., o političkoj represiji), ili se opet vraća u prošlost, kao u raskošnoj povijesnoj fresci o Bosni, Zadru i Kotromanićima (Knjiga gorkog prijekora, 1994.). Autor je političko-publicističkih knjiga Zadah ocvalog imperija, (1991.), o velikosrpskom projektu, i Što sam rekao o Bosni, (1995.), o uzrocima sukoba u Bosni i Hercegovini.

Zbog izbora povijesne i “orijentalne” tematike koju obrađuje, Aralicu ponekad uspoređuju s Ivom Andrićem i Mešom Selimovićem, iako se po stilu i habitusu od njih i razlikuje. Andrić i Selimović su tradicionalni realistični pripovjedači, dok je Aralica modernistički romanopisac, po nekima najsličniji Josephu Conradu po meditativnoj gustoći teksta i karakteristikama naracije.

Kao književne uzore naveo je Knuta Hamsuna, Singera i Manna. Opisuju ga kao barda "hrvatskog mita", priče o mitogenoj hrvatskoj zemlji koja pokriva područje Dalmacije, središnje Bosne, Like i Hercegovine. U tom se mitu isprepliću povijesni događaji onodobnoga “sukoba civilizacija” kršćanstva i islama, mešetarenja venecijanskih i austrijskih sila, tursko nasilje i stanje permanentnoga rata, te nacionalna baština koju su čuvali ratnici i svećenici, težaci i seljanke.

Četverored (1997.) je prva romaneskna obrada stradanja na Bleiburgu u domaćoj književnosti. I roman i film koji je po njemu snimljen su izazvali kontroverze; roman je u književnom smislu nešto slabije ostvarenje. Nakon Četvreoreda piše oštre satirične romane s ključem, usmjerene na ideološke protivnike. Popularna Ambra je roman-pamflet s elementima političkog trača. Fukaru (2002.) neki smještaju u tradiciju engleskih satirično-esejističkih romana iz prvih desetljeća 20. stoljeća (John Wells, George Orwell, Aldous Huxley, Evelyn Waugh), dok je drugi kritiziraju kao bazu za klevetu (Ferić, 2003.). Autor je naveo da mu je uzor za Fukaru bila tradicija američkog reporterskog romana čiji su istaknuti primjeri Capoteovo Hladnokrvno ubojstvo, Mailerova Krvnikova pjesma, Wolfeov Vatromet taštine. Roman-basna Puž (2004.) podsjeća na filozofske romane i satire Voltairea i Swifta; tematizira ljudsku puzavost i beskarakternost.

U romanima Svetinka (2003.), Sunce (2006.) i Runolist (2008.) zastupa katoličanstvo kao moralnu osnovicu ljudske egzistencije, dok je roman Život nastanjen sjenama (2009.) smješten u doba akcije Oluja u Domovinskom ratu.

 Djela
 Svemu ima vrijeme: novele, Zora, Zagreb, 1967.
 A primjer se zvao Laudina, Biblioteka Mogućnosti ; 2, Matica hrvatska Split, Split, 1969.
 Filip: (priča o orahovu kovčežiću), Matica hrvatska, Zadar, 1970.
 Konjanik, Naprijed, Zagreb, 1971. (Znanje, Zagreb, 2002.; engl. izd. Horseman, Društvo hrvatskih književnika, 2010.)
 Ima netko siv i zelen, Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb, 1977.
 Opsjene paklenih crteža: novele, Znanje, Zagreb, 1977.
 Psi u trgovištu, Hit: biblioteka moderne literature, kolo 13, Znanje, Zagreb, 1979. (2. izd. 1986.; Večernjakova biblioteka, knj. 7, Večernji list, Zagreb, 2004.)
 Put bez sna, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 19 ; sv. 109, Znanje, Zagreb, 1982. (2. izd. 1987.; 2001.)
 Duše robova, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 23 ; sv. 123, Znanje, Zagreb, 1984. (2. izd. 1986.; 3. izd. 1988.; slov. izd. Duše sužnjev, Cankarjeva založba, Ljubljana, 1989.; njem. izd. Die Seelen der Sklaven, Weimarer Schiller-Presse, Frankfurt etc., 2006.)
 Graditelj svratišta, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 27 ; sv. 161, Znanje, Zagreb, 1986. (2. izd. 1987.)
 Izabrana djela, Pet stoljeća hrvatske književnosti, kolo 15, knj. 171, Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb, 1987.
 Okvir za mržnju, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 29 ; sv. 173, Znanje, Zagreb, 1987. (2. izd. 1988.; 1999.)
 Asmodejev šal, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 32 ; sv. 192, Znanje, Zagreb, 1988.
 Propast Magnuma, Biblioteka Savremenici, Svjetlost, Sarajevo, 1988. (tal izd. La caduta di Magnum, Argo, Lecce, 1996.)
 Tajna sarmatskog orla I-II, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 35 ; sv. 209 ; sv. 210, Znanje, Zagreb, 1989. (Mladost, Zagreb, 1990.; Znanje, Zagreb, 1996.)
 Izabrana djela Ivana Aralice, Mladost-Svjetlost, Zagreb-Sarajevo, 1990. (1. Svemu ima vrijeme, 2. Konjanik, 3. Psi u trgovištu, 4. Put bez sna, 5. Duše robova, 6. Graditelj svratišta, 7. Okvir za mržnju, 8. Asmodejev šal)
 Zadah ocvalog imperija, Znanje, Zagreb, 1991. (2. izd. 1992.)
 Majka Marija, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 40 ; sv. 239, Znanje, Zagreb, 1992. (2. izd. ?; 3. izd. Biblioteka Evergrin; 67, 1992.; 4. ispr. izd. 1993.)
 Sokak triju ruža: razgovori, ogledi i priče o ratu za nezavisnosti, Znanje, Zagreb, 1992.
 Pir ivanjskih krijesnica: zapisi, Znanje, Zagreb, 1992.
 Spletanje i raspletanje čvorova: ogledi, Znanje, Zagreb, 1993.
 Knjiga gorkog prijekora, Hit: biblioteka moderne literature ; kolo 42 ; sv. 251, Znanje, Zagreb, 1994.
 Asmodejev šal, Biblioteka Vrutak, "Otokar Keršovani", Opatija, 1995.
 Što sam rekao o Bosni, Biblioteka Obračun s njima, Naklada Pavičić, Zagreb, 1995.
 Gdje pijevac ne pjeva, Biblioteka Zlatni paun,  "Otokar Keršovani", Opatija, 1996.
 Četverored, Hit ; kolo 46 ; sv. 275, Znanje, Zagreb, 1997. (1998., 1999.)
 Pisac i njegov urednik: [izabrana pisma], Znanje, Zagreb, 1998. (suautor: Zlatko Crnković)
 I tu je kraj: ogledi o naciji i globalizaciji, stranci i pokretu, razgovor o urbanom rasizmu, zapisi o mostu i Gojku Šušku, Znanje, Zagreb, 1999.
 Svetišni blud, Znanje, Zagreb, 2000.
 Ambra: roman s ključem, Književna biblioteka, Naklada Pavičić, 2000. ( 2. izd. s Dodatkom, 2001., 3. izd. s proš. Dodatkom, 2001., 4., neizmij. izd. s Dodatkom, 2002., 5., neizmij. izd. s Dodatkom, 2002., 6., neizmij. izd. s Dodatkom, 2003.)
 Fukara: roman s ključem u 9 knjiga: <nastavak Ambre>, Književna biblioteka, Naklada Pavičić, 2002. (2. neizmijenjeno izd. 2002.)
 Svetinka: roman, Književna biblioteka, Naklada Pavičić, Zagreb, 2003.
 Balade o šiblju i vodama, Znanje, Zagreb, 2004.
 Puž: roman, Naklada Pavičić, Zagreb, 2004. (tal. izd. La Conchiglia, Edizioni Cento Autori, 2010.)
 Sunce: roman, Biblioteka Stilus ; 16, Verbum, Split, 2006.
 Runolist: roman, Biblioteka Stilus ; 20, Verbum, Split, 2008.
 Život nastanjen sjenama, Biblioteka Hit ; kolo 55 ; sv. 321, Znanje, Zagreb, 2009.
 Djela Ivana Aralice,Katalog Knjižnica grada Zagreba: Djela Ivana Aralice, pristupljeno 15. srpnja 2016. Školska knjiga, Zagreb (1. Carske kočije: pripovijesti, 2010.; 2. Psi u trgovištu, 2010.; 3. Put bez sna, 2010.; 4. Duše robova, 2010.; 5. Graditelj svratišta, 2011.; 6. Asmodejev šal, 2010.; 7. Konjanik, 2011.; 8. Okvir za mržnju, 2011.; 9. Četverored, 2011.; 10. Tajna sarmatskog orla, 2011.; 11. Kepec, 2011.; 12. Knjiga gorkog prijekora, 2012.; 13. Svetišni blud, 2012.; 14. Sunce, 2012.; 15. Runolist, 2012.; 16. Pir ivanjskih krijesnica, 2012.; 17. Majka Marija, 2012.; 18. Balade o šiblju i vodama, 2014.; 19. Kardinal: i druge pripovijetke, 2014.; 20., 21., 22. Sjene (3 sv.) 2014.; 23. Japundže, 2013.; 24. Ima netko siv i zelen, 2020.; 25. Filip: priča o orahovu kovčežiću, 2015.; 26. Joakimova viđenja, 2015.; 27. Gdje pijevac ne pjeva, 2015.; 28. Svemu ima vrijeme, 2015.; 29. Bunar na turskoj granici, 2015.; 30. Anastazija: oluje u tihom ozračju, 2016.;Predstavljen roman Ivana Aralice "Anastazija" , zv.hr, 18. studenoga 2016. 31. Farrell: pripovijest o grijehu, ispovijedi, pokori i drugim sitnicama, 2017.; 32. Grmovi divljih ruža, 2019.; 33. Ambra: roman s ključem, 2019.; 34.  Fukara: roman s ključem u devet knjiga, 2019.; 35. Svetinka, 2019.; 36. Puž, 2020.; 37. Duh zloduha, 2020.; 38. Primjer: (A primjer se zvao Laudina), 2021.; 39. Mačke i macani: (završna), 2021.)
 Mentalni komunist: postupci i mantre jednog predsjednika kao društveni, mentalni i personalni predložak Sebastijanovih priča (Ambre, Fukare, Svetinke) i Puža, Despot infinitus, Zagreb, 2012.
 Oslobađajuće presude haškoga Suda Tuđmanovoj Hrvatskoj, UHIP, Zagreb, 2014. (suautori: Miroslav Tuđman, Ante Nazor i Ivo Lučić)
 Smrad trulih lešina, Despot infinitus, Zagreb, 2014.
 Kuzma Kovačić: spomenik Franji Tuđmanu u Zagrebu, Naša stoljeća, Zagreb, 2019. (suautori Ivan Rogić i Milan Bešlić)
 Koferče, Znanje, Zagreb, 2019.
 Filmovi snimljeni po Araličinim djelima
 Život sa stricem (1988.), režija Krsto Papić (predložak Okvir za mržnju).
 Četverored (1999.), režija Jakov Sedlar (istoimeni predložak).
 Konjanik (2003.), režija Branko Ivanda (scenarist).

 Nagrade, odličja i priznanja
 1981.: nagrada Ksaver Šandor Gjalski, za djelo Psi u trgovištu.Hrvatsko slovo,  'Gjalski Aralici' , str. 2., 28. listopada 2011. (HINA/HS)
 1986.: Nagrada Fonda "Miroslav Krleža", za najbolje književno ostvarenje u SR Hrvatskoj u razdoblju 1982. – 1986., za romane Put bez sna (Znanje, 1982.) i Duše robova (Znanje, 1984.).Nagrada Fonda „Miroslav Krleža“, dhk.hr, pristupljeno 23. srpnja 2017.
 1995.: Red Danice hrvatske s likom Antuna RadićaOdluka kojom se odlikuju redqm Danice hrvatske s likom Antuna Radića, Narodne novine br. 46, 28. svibnja 1995.
 2002.: Nagrada "Petar Zrinski", za najbolje djelo iz područja beletristike u 2002. godini, za roman Fukara.Uručene književne nagrade "Petar Zrinski" i "Katarina Frankopan", HINA, index.hr, 12. lipnja 2003., pristupljeno 23. srpnja 2017.
 2008.: nagrada Dubravko Horvatić, za priču Godine, objavljenu u Hrvatskom slovu 2007. godine.
 2009. i 2010.: Nagrada Matice hrvatske "August Šenoa", za Život nastanjen sjenama.
 2010.: Nagrada Vladimir Nazor, za životno djelo za 2010. godinu, u kategoriji književnosti.min-kulture.hr, Dobitnici „Nagrade Vladimir Nazor“ za 2010. godinu, 24. svibnja 2011., pristupljeno 3. srpnja 2011.
 2010.: Plaketa "Dobrojutro, more", s pjesničkih susreta u Podstrani.
 2011.: nagrada Ksaver Šandor Gjalski, za djelo Carske kočijeDani Ksavera Šandora Gjalskog: Ivan Aralica dobitnik književne nagrade Gjalski za 2011., danigjalskog.com, pristupljeno 12. travnja 2012.
 2014.: nagrada "Antun Branko Šimić", za roman Japundže.Nives Gajdobranski, Šimićeva nagrada dodijeljena Ivanu Aralici za roman Japundže , akademija-art.hr, 17. svibnja 2014., pristupljeno 22. kolovoza 2016.
 2019.: Nagrada Grada Knina za životno djelo, "za stvaralaštvo kojim je obilježeno vrijeme u kojem je djelovao i čiji je stvaralački put zaokružen, a djela i ostvarenje ostaju trajno dobro".Odluka o dodjeli «Nagrade Grada Knina za životno djelo», Službeno glasilo Grada Knina, broj 8, 31. svibnja 2019., str. 5., knin.hr, pristupljeno 15. srpnja 2019.

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Akademik Ivan Aralica , info.hazu.hr

Kategorija:Hrvatski romanopisci
Kategorija:Hrvatski esejisti
Kategorija:Dobitnici nagrade Ksaver Šandor Gjalski
Kategorija:Dobitnici nagrade Vladimir Nazor
Kategorija:Akademici HAZU

One of the dominant Croatian narrative prozaics of the second half of the 20th century.

Nekadašnji učo u selima Dalmatinske zagore, kasnije saborski zastupnik, član Društva hrvatskih književnika i akademik kaže da se njegova retorika u dvadeset godina nije promijenila ni za dlaku. “Moja politika nije moj izbor, ona izrasta iz mene, ona je moja sudbina, moja sreća i nesreća. Tu ustupci ne dolaze u obzir.”
Simbiozom politike kao sudbine i književnosti kao izbora “došlo je do onoga do čega je moralo doći. Da je politika postala i stimulans i predmet književnog čina”.
Autor mnogih romana poput, “Konjanika”, “Duša robova”, “Graditelja svratišta”, “Okvira za mržnju”, “Ambre”... autor je i političkih proglasa u doba predsjednika Tuđmana zbog čega je među političkim oponentima stekao podosta neprijatelja i zaradio etiketu dvorskog pisca. S književnošću je zaradio sve. “Prvi sam stan kupio od honorara za film, a drugi od novca koji sam dobio za sabrana djela. Desilo se da sam ja, koji nisam mislio da ću od književnosti zaraditi, preko nje stekao sve što posjedujem.”
Fellini je snimio Amarcord, Bergman Fani i Alexander kao stanoviti hommage proživljenom. Takva se knjiga stvara, zapravo, cijeli život... Ipak, kako ste, upravo sada, nakon mnogo napisanih romana, odlučili toliko toga reći o svome životu?
- Knjigu kao što je ova možete napisati samo na kraju života, nikako na početku književnog stvaralaštva. Zbog toga sam se vratio lirskim temama koje sam obrađivao u mladosti iz kojih sam kao stari čovjek crpio elemente za priču. “Triger” je bio moja bolest. Prije četiri sam godine imao smetnje sa srcem i dospjevši u bolnicu – nije na koncu bilo ništa strašno - prvi put sam se suočio s činjenicom da je preda mnom, veoma blizu, kraj.
Jeste li se uplašili? U jednom od svojih tekstova govorite o strahu.
- Ne, ne! Kao svako biće imam načelan strah od smrti, no konkretno, nisam se plašio toga trenutka jer, otkad znam za sebe, mislim na smrt i nije mi to prvi susret s njome. Zaključio sam da bih se trebao do kraja života baviti svojom biografijom i objasniti tko sam bio, što me predodredilo, što me formiralo i zbog čega sam postojao. Kako sam već imao iskustva u tome da mladalačke pripovijetke pretvaram u romane, i da mi to dobro polazi za rukom, roman “Sunce” je imao dobru recepciju, odlučio sam da pretvorim u romane sve one doživljaje koje sam nekada obradio u kratkim pričama. I to je bila osnova za ovo posljednje djelo “Život nastanjen sjenama”. Ako ga pogledate, shvatit ćete da u njemu ima najmanje desetak romanesknih cjelina. Tome sam želio dati okvir i učinilo mi se najzgodnijim da to bude u obliku pisama, jer epistolarna forma uvijek omogućuje intimniji pristup.
Zbog čega ste za adresata izabrali upravo Zlatka Crnkovića, svog izdavača? Asocira na odnos Miroslava Krleže i Enesa Čengića...
- Uvijek mi je nekako trebala osoba kojoj ću pripovijedati. S izrazitim sam zadovoljstvom čitao Crnkovićeve prijevode stranih tekstova, mnogo sam naučio od njegova jezika i smatram ga magistralnom ličnošću hrvatske književnosti. Crnković je utjecao ne samo na mene nego na cijelu generaciju pisaca. U vrijeme kad sam počinjao pisati, bilo je pretjerivanja u oponašanju rustičnog jezika. Zlatko je pisao čistim književnim jezikom koji je djelovao kao glazba, i to je bilo prvo što me njemu privuklo. Rekao sam si – ma zašto bih tjerao neologizme, metafore. Rustikalna djela nitko ne čita. Kasnije, kad sam postao pisac njegove bibilioteke i kad se to pretvorilo u konkretnu suradnju oko jezika, nastalo je dugogodišnje prijateljstvo i sve je to bila dobra podloga da napišem roman preko pisama upućenih njemu.
Rekli ste – to je jedan od razloga. Koji su drugi?
- Politički razlog. U knjizi, on je na razini objašnjenja moga političkog opredjeljenja, želio sam reći zbog čega sam politički obojen upravo ovako kako jesam. Cijeli roman djeluje kao svjedočenje upućeno onima kojima se sudi u Haagu, jer se preko njih sudi i našoj zemlji. Nekoliko sam poglavlja posvetio političarima i metonimiji.
Jeste li povezani s ljudima koji kao i vi potječu iz Promine?
-Ivica Mudrinić iz T-coma, pa bivši direktor televizije Ivan Parać, Boris Cota iz Narodne banke, Natali Dizdar, Jasna Bilušić, pjevač Burnać... Mi smo u načelu povezani i među nama postoji neki fluid. Ako se nađemo jedni s drugima, odmah smo na ti. Familijarnost se može tumačiti na različite načine. I današnja je premijerka naše gore list.
Velik dio posljednje knjige posvećujete svome odnosu s pokojnim predsjednikom Tuđmanom zbog kojeg ste u javnosti zaradili epitet – kontroverzan. Evo citata iz vašega teksta – Prijelaz s pripovjedačkog na politički... birokratski tekst, prava je muka. Dakle, pretvaranje od pripovjedača u političkog opservatera prava je pokora.
- Ha-ha. Ne kažem da to ne stoji u knjizi. Apsolutno razumijem što me pitate. Znamo da je govor politike jedan, a govor pripovijedanja drugi. Kada oba stavljam u svoje pripovijedanje, pazim da moj politički govor ima u sebi pripovjedačku boju. Oko toga se doista mnogo mučim.
No, ako vam je takve tekstove, kako kažete, bilo “prava muka” pisati, zbog čega ste to kao romanopisac radili?
- Zato što to moram pisati. Primjerice, nekada, kao direktor škole, morao sam pisati izvještaje ministarstvu. Nije mi to bilo lako, u to sam doba pisao lirske priče i “Konjanika”. Onda mi je ministar koji je to čitao rekao: – Aralica, ima nešto čudno kod tvojih izvještaja, djeluju mi kao priča. Kada druge direktore čitam, onda mi je dosadno.
Vještina pripovijedanja bazirana je na ritmu i ne možete to postići voljom. To imate ili nemate.
Ipak, niste odgovorili na pitanje – zbog čega ste se prihvatili toga, riskirali da vas prozovu “dvorskim piscem”.
- Politika?... Hm... teško mi je to reći, ne zato što to ne bih želio. Upravo me to i motiviralo da napišem ovu knjigu, pa bih vam morao odgovoriti odgovorom koji bi bio dug koliko i ona, a to je tisuću stranica. No, da ja vas pitam: ako sam moralna osoba, jesam li mogao ovdje biti pasivan dok je moja kuća gorjela i dok su moja majka i moji Prominci bili tamo. Bio bih apsolutno nemoralna osoba. Zato smo se našli mi intelektualci iz toga kraja i formirali odbor. I čime smo se bavili? Pa, pribavljanjem oružja. Zašto? Pa, nismo mogli ostaviti one u Pakovu Selu bez ikakve pomoći. One koji su pobjegli iz Drniša, Knina, ostaviti bez kruha. Ma nemojte mi reći!! Koja to umjetnost zavrjeđuje da se lišiš toga angažmana? Nijedna! Tek vam taj angažman daje pravo da se bavite umjetnošću. Nema tu nikakve dileme i za mene je potpuno izvan pameti da mi netko kaže da kao afirmirani pisac trebam stajati skrštenih ruku. Ma nemojte!!!
Rekli ste da vam je žao što ste izgubili neke prijatelje zbog političkih stavova.
- Imao sam vrlo bliske prijatelje, a to nisu anonimni ljudi. Mnogi su prisutni u znanosti i umjetnosti, a razilazili smo se upravo oko toga treba li se angažirati ili ne. Oni su bili za to da se ne angažiram, a ja to nisam mogao prihvatiti. I, razišli smo se. Bilo mi je to veoma bolno i danas se pitam što ih je na to navodilo. Mislim da je to bio strah. Golem strah da nećemo uspjeti i da ćemo stradati kao što smo stradali ’71. godine. I taj mi se strah zgadio. U redu, strah je sastavni dio života i bez njega se ne može živjeti, ali razviti ga do te mjere da postaneš kukavica, to je grozno! Moji romani poput “Ambre”, “Fukare” itd. odgovor su ljudima koji su me napadali.
Veoma velikodušno! Cijeli roman za jedan napad. Znači li to da vas neprijatelji inspiriraju?
- Inspirira me život sam, sa svim svojim sadržajima. Kako me ne bi inspirirala tako krupna stvar kao što je užasni kukavičluk. Čega se, zapravo, imam bojati? Moram se bojati jedne jedine stvari – da se ne osramotim. I, dosad se osramotio nisam. Da sam poslušao, i da nisam ništa učinio za svoj kraj - da im nisam odnio bakalar na Badnju večer u Pakovu Selu, da nisam sudjelovao u obnovi njihovih zapaljenih kuća, u pravljenju putova, onda bih se sramio. Uz to, ostala je živa i moja književnost, i to dijelom zahvaljujući tom angažmanu.
Bili ste u krugu najbližih ljudi predsjednika Tuđmana, s njim ste provodili mnogo vremena. O čemu se s njime nije smjelo razgovarati? Spočitavaju mu rigidnost.
- Ni govora. Koliko god da je tamo političara prodefiliralo, niti jedan nije poznavao književnost bolje od Tuđmana. Istina, Tuđman je pravio veliku razliku između službenog i privatnog razgovora. Privatno, mogli ste s njime razgovarati o čemu god ste htjeli. Lučio je i službeni razgovor na dvije stvari. Jedna je kad je bio vojnik, a druga, državnik. Kad je bio s vojnicima, on je doista bio general. I tako se ponašao. Osim toga bio je i član društva književnika, pisac izvanrednih tekstova. Kada smo išli na otvaranje Masleničkog mosta, u Karlobagu gdje smo prenoćili, javili su nam da ne idemo na most jer Srbi granatiraju to područje. Donio je odluku da ne odustajemo ni od puta ni od rute. Kada smo se primicali Ždrilu, započela je vatra srpskih topova i vidjeli smo kako padaju granate. A mi smo u tom trenutku razgovarali o književnosti.
Koje su, po vama, bile Tuđmanove slabije strane?
- Za deset godina detuđmanizacije Tuđman je postao pozitivniji nego što je bio za života i mislim da će taj proces, kako vrijeme bude odmicalo, sve više napredovati. To je narav povijesti. Što više vrijeme prolazi, stvarna politička povijest gubi svoje mane. Znadete li vi koje su bile mane bana Jelačića? Ne znate, odnijelo ih je vrijeme.
Postoji adoracija – posvećivanje koje obavlja određena povijesna ličnost za svoga života. Tuđman to nije radio. Njega je adoriralo vrijeme od proteklih deset godina. Dopuštao je kritiku.
Da li ju je mogao izbjeći?
- Nije, jer bi time pogazio demokraciju, što je protivno njegovu duhu. I, vjerujte mi, kritika mu nije smetala.
Je li s današnjim predsjednikom drugačije?
- Mislite li da je Mesić bio Tuđmanov kritičar? Mesić?! Nikada nisam čuo da je kritizirao Tuđmana ili mu oponirao, da je za stolom ozbiljno razgovarao, ili dao bilo koji ozbiljan prijedlog. On se samo slagao i pričao viceve. Kao što ih i sada priča. Kada je otpao i atrofirao, pretvorio se u opozicionara. Izmišljotina je da se s Tuđmanom rastavio zbog Bosne, a to se vidi po tome kako se ponašao nakon toga. Što je sada Bosni donio? Apsolutno ništa! Ono u čemu se doista razlikovao od Tuđmana, bilo je da nikada nije prihvaćao nacionalnu pomirbu, i to je bio razlog njihova razlaza. Mesić ima izrazito komunistički mentalitet i njemu pomirba nije odgovarala. Zato je kroz ovih deset godina nastavio ratovanje između partizana i ustaša. I otići će ratujući.
Ustaška ideologija i politika otišle su u područje srama, a srame je se i sami sudionici. Nema govora o pomirenju ustaške i komunističke ideologije, one su davno umrle. Neka ih belaj nosi. I politike su propale. Bez obzira na to što sam i sam bio u partizanima, mene nije obuhvatio komunistički mentalitet. Kod Mesića je nesreća što on nema nikakva obrazovanja osim komunističkog. I to nam prodaje ovih deset godina po jeftinoj cijeni. On je unazadio hrvatsku demokraciju i doveo je u kritično stanje. On ne razumije što je zdravi laicizam, liberalizam, koji je svjestan da potječe iz kršćanstva i da se jedino uz pomoć kršćanske vjere može održati.
Kako se vaša supruga nosila s vašom izolacijom, osamljivanjem, koji su potrebni svakome piscu, pa i onda kada je fizički prisutan. Tolstojeva je pak supruga živjela s njegovim romanima, bezbroj puta prepisujući nove verzije “Rata i mira”.
- Ruža je imala petnaest, a ja devetnaest godina kad smo se upoznali. Primijetio sam da ona ne pravi nikakvu razliku mene u trenutku kad smo se upoznali, jer ja sam tada za nju bio književnik, kao što sam i danas kad sam i akademik. Često je pitam o tome i ona mi kaže da je točno znala da ću biti ono što sada jesam. Nije prepisivala moje romane poput Sofije Tolstoj, no sudjelovala je u mojemu radu, u početku kada smo bili učitelji, kada bi mi, ponekad, diktirala. Što se osamljivanja tiče, došla je do spoznaje da sam najpodnošljiviji i najugodniji kada me se pusti da radim. Za nju, bilo bi veliko iznenađenje da prestanem pisati. Što se tiče našega odnosa, sve je bilo prirodno i dugo vremena nisam o tome razmišljao. Smatrao sam, ako želiš biti književnik, onda to u tebi prvenstveno treba vidjeti tvoja obitelj koja ti pruža atmosferu da bi mogao stvarati. Jednom prilikom pjesnik Milivoj Slaviček je s čuđenjem primijetio – Pa, jel’ vi dok pišete podnosite ženu u stanu? - Shvatio sam tada da ako ona nije uz mene, ne mogu ni pisati.
Možemo se sjetiti Krleže i njegove Leposave Kangrge Bele, koju je “gurao” kao glumicu i koja je imala svoju karijeru.
- Nisu ni bili zajedno u kući. Bela je imala svoj odvojeni stan. Moja je pak supruga imala svoj svijet, voljela svoje zvanje učiteljice i nalazila radost u bavljenju našom djecom. Kako meni sreća moje obitelji donosi duševni mir, mi smo se dobro uskladili. Ipak, Ruža me slijedila, jer trebali su mi ambijenti za pisanje i izvan kuće. Dobar sam dio svojih romana napisao na Vlašiću iznad Travnika. Ruža, pa i djeca, odlazili bi sa mnom. Tamo bih pisao i vježbao u prirodi. Kada me vidjela susjeda Fahra kako nekoliko puta dnevno vježbam na tepihu, rekla mi je u čudu: – Pa, ja sam mislila da ste vi katolici, a kad tamo, muslimani. - Mislila je, naime, da klanjam.
Uspoređuju vas s Andrićem, s Krležom koji je bio blizak Titu, kao što ste vi bili bliski Tuđmanu. Veliki pisac Andrić pak nije birao sredstva da bi očuvao svoju karijeru. U usporedbi s njima, kako bi se vas moglo odrediti?
- Usporedba s Krležom nikada mi nije bila draga, jer je uvijek bila na moju štetu. Govorili su da ja nisam pisac Krležina ranga, a Tuđman nije političar Titova ranga. No, jedna napomena: Nisam samo ja bio “Tuđmanov pisac”. Bio je to i Krleža. Malo je političara koji se mogu pohvaliti da im je Krleža bio stalni kućni gost.
Svake večeri i Krleža je dolazio kod Tuđmana gledati televiziju. Njih su spajale političke pozicije. Šalio sam se s predsjednikom rekavši mu: – To što ste primali Krležu, može se razumjeti, ali zašto mene? – Na to, on se smijao. Jednom mi je rekao: – Bio je jako pametan čovjek, ali izrazita kukavica. Vi niste strašljivac. - Bila je to jedina usporedba u moju korist.
Što vas je povezalo s predsjednikom Tuđmanom?
- Pripadao sam generaciji “hrvatskih proljećara”. Devedesetih nisam htio ponoviti grešku iz ’71. Vodio sam se poslovicom – Ili kuj il’ ne mrči gaća. Ako ćemo stvarati državu, onda ćemo je stvoriti. Poručivali su nam iz Beograda – država se na maču stiče. Devedesetih sam posjetio Savku. Nije mi znala odgovoriti na pitanje jesmo li za Jugoslaviju ili nismo, za komunizam ili ne. Ona je bila za komunizam s ljudskim likom, a ja sam smatrao da se komunizam ne može reformirati. Čim je to pokušao Gorbačov, komunizam se raspao. Svaki put kad bi netko pokušao reformu komunizma, uslijedila bi represija. Tada, Savka se ni prema čemu nije mogla odrediti. Onda sam objavio svoju knjigu “Zadah ocvalog imperija” gdje sam jasno stavio do znanja što ja, zapravo, želim. Kada ju je Tuđman pročitao, pozvao me k sebi. S vremenom sam ga zaista zavolio, jer sam upoznao njegovu ljudsku stranu.
Tko zna, je li Krleža zavolio Tita, odnosno je li Tito pripuštao da ga se zavoli...
- Razmišljao sam o tome. Vidio sam Krležina pisma Titu koja su nedavno objavljena, a strašno su ulizivačka. No, ja Krležu razumijem; njegova relacija prema Titu nakon disidentstva u ljevičarskom pokretu bila je veoma delikatna, strahovao je hoće li ga ubiti Dido ili Džido. Što se mene tiče, nisam bio u takvoj situaciji prema demokratski izabranom predsjedniku i ponašao sam se kao suradnik koji može tu biti dok surađujemo i koji može otići kada želi. Sve je bilo prepušteno mojoj volji, a bojim se da Krleža nije bio u takvoj poziciji.
Jeste li nešto prešutjeli svojoj knjizi?
- Kod mene, književnik je imao prednost nad političarom i pisao samo ono što ima priču. Klonio sam se političkih opservacija.
U knjizi uspoređujete brk ispod Titova nosa na nekom posteru, koji su kakicom napravile muhe, s Hitlerovim i Staljinovim brkom. Zapravo, taj je brk po obliku bio negdje između jednog i drugog i nije se moglo odrediti kojemu nalikuje. Priča podsjeća na to da i vi nosite brkove...
- Kod mene je kao i kod ostalih. Ako su u mladosti počeli nositi brk, onda on postaje dio identiteta i više se ne misli na to. Nakon vojske ostavio sam brkove, koji su onda bili brčići. U jednom sam ih trenutku želio obrijati, no protiv toga se pobunila moja majka rekavši – da to nisi nikako učinio. Poslušao sam majku, i tako je ostalo do danas. Kad je bila polemika oko filma “Život sa stricem”, jedan me od boraca žestoko napao, rekavši da nije bez značenja što svoju jednu te istu fotografiju svagdje reproduciram, a na kojoj su dominantni naočale i brkovi, jer da se unaprijed prezentiram kao slika s poštanske marke. Ha-ha, nakon toga, promijenio sam fotografiju.
Imate zanimljiv, simetričan, datum rođenja: 30. 9. 1930.
- U povodu jednog teksta o meni Večernji list je napravio štamparsku grešku i svake godine tu pogrešku ponavlja, pa primam rođendanske čestitke krivoga dana, a ja nemam snage to mijenjati. Rodio sam se, zapravo, 10. rujna, no svejedno, svoj rođendan i tako nikada ne slavim kao što nikada nisam slavio ništa što je u vezi s mojim životom.
Vjenčanje? Fešta? Nagrade? Talijanski pjesnik Ungaretti je rekao – Applausi non fanno male (Aplauzi ne škode).
- Bilo je svega u mojemu životu, no ne volim ceremonije oko svog imena. Svaku sam nagradu dočekivao s velikom zebnjom i nerado. U doba kad sam napisao “Pse u trgovištu”, u Gradskoj kavani u Dubrovniku prišao mi je jedan povjesničar i rekao: – Aralica, s ovim romanom vi biste mogli postati akademik. Kad sam to kasnije u kuhinji rekao ženi, oboje smo se grohotom smijali toj ludosti. Dok pišem, najveće mi je zadovoljstvo zamišljati kako ću svoje tekstove vidjeti tiskane, a vjerovali ili ne, do počasti mi nije stalo. Ovaj roman što je sada izišao, bit će, možda, i posljednji. Prvo je izdanje rasprodano. Sada ga dotiskuju što mi je drago čuti, no sve uz to potpuno je izvan mojih emocija.
Posljednji, možda, kažete... Kada nestanemo, ne nosimo sa sobom ni sjećanje da smo bili. Straši li vas to?
- Živjeti sa strahom možda je poticajno, ali treba se lišiti straha kao napasti. I sa dvadeset, a u mojim godinama pogotovu, mora se računati da sve može biti posljednje. Drugo je pitanje, imam li još što reći. Za petnaestak dana počinjem pisati novi roman. Kako pišem nakon dugih priprema i to nekoliko projekata usporedno, ako dočekam majčine godine i ako budem njezine pameti, što znači bistar do posljednjeg trenutka, imat ću što pisati. Doživjela je 99 godina i šest mjeseci, a otac osamdeset i osam.

Question: who wrote the novel promini v zagori

One of the dominant Croatian narrative prozaics of the second half of the 20th century.

Question: what nationality is ivan aralica

Question: when did ivan aralica die

Question: when was ivan aralica's book published

Question: what is the title of globus' book

Mesić nas je unazadio jeftinim komunizmom

Question: what is the profession of ivan aralica

Question: when was ivan aralica written

narativnih prozaika druge polovice 20 . stoljeća

Ivan Aralica ( Puljane na planini Promini v Zagori , 10 September 1930.Globus : ' Mesić nas unazadio jeftnim komunism ' , accessed 12 April 2012 ) , is a Croatian writer and academic .

One of the dominant Croatian narrative prozaics of the second half of the 20th century .

Jedan od dominantnih hrvatskih narativnih prozaika druge polovice 20. stoljeća.

Ivan Aralica (Puljane na planini Promini v Zagori, 10 September 1930.Globus: 'Mesić nas unazadio jeftnim komunism', accessed 12 April 2012), is a Croatian writer and academic. One of the dominant Croatian narrative prozaics of the second half of the 20th century.

One of the dominant Croatian narrative prozaics of the second half of the 20th century.

After studying at the Teacher's School (Preparandija) in Knin in 1953, he taught in the villages of the Dalmatian Cave.

Question: when did ivan aralica start teaching

Question: where did ivan aralica go to school

Učiteljskoj školi ( Preparandija ) u Kninu 1953 . godine , učiteljevao je u selima Dalmatinske

Question: where did ivan aralica work before he became a teacher

where did ivan aralica work before Ivan Aralica became a teacher

Question: in which city was ivan aralica born

Question: what is the name of the teacher's school in knin

what is the name of the teacher's school in knin

Question: where did ivan aralica study in 1953

Učiteljskoj školi ( Preparandija ) u Kninu 1953 . godine , učiteljevao je u selima Dalmatinske

After studying at the Teacher 's School ( Preparandija ) in Knin in 1953 , he taught in the villages of the Dalmatian Cave .

The Morla trilogy is preceded by a work similar to the topic Dogs in the Marketplace, 1979.

Aralica, Ivan, hrvatski književnik (Promina, 10. IX. 1930). Učiteljsku školu u Kninu završio 1953., a studij jugoslavistike na Filozofskom fakultetu u Zadru 1961. Radio kao učitelj u selima Dalmatinske zagore te kao ravnatelj Učiteljske škole, odnosno Pedagoške gimnazije u Zadru. Potkraj 1960-ih politički se angažirao u ostvarenju Hrvatskog proljeća; 1969–72. bio je i zastupnik u Saboru SR Hrvatske. Nakon sloma te politike smijenjen je s položaja ravnatelja (nastavlja raditi kao profesor), prestaje biti glavnim urednikom Zadarske revije te se povlači iz javnoga političkog života i posvećuje književnom radu. S političkim promjenama 1990. vraća se u politiku: na izborima 1993. postaje saborskim zastupnikom i potpredsjednikom Županijskog doma Sabora. S političkih se dužnosti povukao 2000. Redoviti je član HAZU od 1992. Dobitnik je Nagrade »Vladimir Nazor« za životno djelo 2010.
U ranom razdoblju književnog djelovanja piše socijalno angažiranu prozu, u kojoj analizira društvene promjene u poslijeratnom razdoblju (Svemu ima vrijeme, 1967; A primjer se zvao Laudina, 1969; Filip, 1970). U romanu Konjanik (1971) i zbirci pripovijedaka Opsjene paklenih crteža (1977) uobličuje teme iz hrvatske povijesti te time najavljuje glavnu kreativnu fazu svojega književnog opusa, u kojoj nastaju romani Psi u trgovištu (1979), Put bez sna (1982), Duše robova (1984), Graditelj svratišta (1986) i Asmodejev šal (1988). U njima istražuje povijest južne Hrvatske, osobito duhovnu i materijalnu baštinu žitelja Dalmatinske zagore; pokazuje njihov vitalizam u krajnje oskudnim uvjetima života na dalmatinskom kršu, ali i smisao za etičnost, pravdoljubivost i rodoljublje. Pritom se služi specifičnim jezičnim amalgamom zasnovanim na spajanju jezika i slikovnosti, svojstvenih franjevačkim kronikama, narodnoj književnosti, zapisima starih putopisaca i autentičnom narodnom govoru Dalmatinske zagore. Prikazujući južnu Hrvatsku i BiH kao područje na kojem se sučeljavaju razne religije i prepleću različiti civilizacijski utjecaji, služi se andrićevskom pripovjedačkom tehnikom, koju obilježuje učestalost autorskih komentara zasićenih tzv. univerzalnim iskazima te upotreba gnomskih konstrukcija, u kojima je lapidarno izražena vjekovna narodna mudrost. Potkraj 1980-ih vraća se društveno angažiranim temama s početka karijere, bavi se etičkim devijacijama socijalističkoga društvenog sustava i odnosom pobunjenoga kreativnog pojedinca prema totalitarnim mehanizmima vlasti (Okvir za mržnju, 1987) te analizom međuratnih kontroverzi u hrvatskom lijevom pokretu, koje se odražavaju i u poslijeratnim različitim koncepcijama nacije, države i društva (Tajna sarmatskog orla, 1989).
Domovinski rat popraćen nacionalnom homogenizacijom cjelokupnoga hrvatstva očitovao se i u Araličinoj težnji da, preuzimajući ulogu nacionalnog barda, izrazi kolektivne frustracije i ideale, što se očitovalo u naglašenoj rodoljubnoj simbolici romana Majka Marija (1992). U romanu Knjiga gorkog prijekora (1994) vraća se dalekoj povijesti hrvatskog naroda opisujući, na temelju povijesnih izvora, ranu mladost Elizabete Kotromanić, kćeri bosanskoga kralja Stjepana II. Zbirka pripovijedaka Gdje pjevac ne pjeva (1996) tematski je vezana za hrvatska stradanja u Domovinskom ratu. U romanu Četverored (1997) bavi se temom Bleiburga i tzv. križnog puta te tragičnim ideološkim podjelama hrvatskog naroda. U tzv. romanima s ključem (Ambra, 2001; Fukara, 2002; Puž, 2004) oštro se obračunava sa svojim ideološkim protivnicima, a u romanima Svetinka (2003), Sunce (2006) i Runolist (2008) zagovara katoličanstvo kao etičku okosnicu ljudske egzistencije. Radnja romana Život nastanjen sjenama (2009) smještena je u doba vojnooslobodilačke operacije Oluja u Domovinskom ratu.
U zbirci Pir ivanjskih krijesnica (1992) sabrani su žanrovski specifični kratki zapisi, objavljivani u časopisu Danas potkraj 1980-ih i početkom 1990-ih, u kojima Aralica, koristeći se tehnikom gnomskih iskaza, izlaže svoje nazore o životu i umjetnosti. U knjigama Zadah ocvalog imperija (1991), Sokak triju ruža (1992), Spletanje i raspletanje čvorova (1993), Što sam rekao o Bosni (1995) sabrani su političko-publicistički tekstovi, katkad i polemički intonirani, objavljivani 1990-ih u hrvatskim novinama, u kojima analizira prirodu srpskog imperijalizma, govori o potrebi zasnivanja samostalne hrvatske države, obrazlaže koncepciju nacionalne države i kulture, tumači razloge neodrživosti multietničkih država i dr.
Piše i filmske scenarije (Život sa stricem K. Papića, 1987; Gospa J. Sedlara, 1994; Četverored J. Sedlara, 1999; Konjanik B. Ivande, 2003), a neka su mu djela dramatizirana i izvedena u kazalištima (Propast Magnuma, Pir ivanjskih krijesnica).

Question: what is the title of ivan aralica's 1979 book about the collapse of

The Morla trilogy is preceded by a work similar to the topic Dogs in the Marketplace, 1979.

what is the title of ivan aralica's 1979 book about the collapse of

Question: what is the title of ivan aralica's 1982 trilogy about the collapse of

what is the title of ivan aralica's 1982 trilogy about the collapse of

Question: when was dogs in the marketplace written

when was dogs in the marketplace written

Question: when was the builder of the covenant written

when was the builder of the covenant written

Question: when was the way without a dream written

when was the way without a dream written

Question: what is the first book in ivan aralica's moral trilogy

what is the first book in ivan aralica's moral trilogy

Question: what is the title of ivan aralica's 1986 morality trilogy

u Dalmaciji 17 . i 18 . stoljeća ( Put bez sna , 1982 . , Duše robova , 1984 . , Graditelj svratišta , 1986 . ) .

what is the title of ivan aralica's 1986 morality trilogy

Question: when did the souls of the slaves come out

when did the souls of the slaves come out

This is how the Moral trilogy about the collapse of the worlds in Dalmatia of the 17th and 18th centuries ( The Way Without a Dream , 1982 , the Souls of the Slaves , 1984 , the Builder of the Covenant , 1986 ) arises .

The Morla trilogy is preceded by a work similar to the topic Dogs in the Marketplace , 1979 .

Morlačkoj trilogiji prethodi djelo slične tematike Psi u trgovištu, 1979.

This is how the Moral trilogy about the collapse of the worlds in Dalmatia of the 17th and 18th centuries (The Way Without a Dream, 1982, the Souls of the Slaves, 1984, the Builder of the Covenant, 1986) arises. The Morla trilogy is preceded by a work similar to the topic Dogs in the Marketplace, 1979.

The Morla trilogy is preceded by a work similar to the topic Dogs in the Marketplace, 1979.

Kuzma Kovačić: Monument to Franji Tuđmanu in Zagreb, Our Century, Zagreb, 2019.

(suautors Ivan Rogić and Milan Bešlić) Koferče, Knowledge, Zagreb, 2019.

Films filmed by Aralichin's works Life with a stric (1988) by Krsto Papić (framework for hatred).

Quarterred (1999) by Jakov Sedlar (the simultaneous proposal).

Konjanik (2003), directed by Branko Ivanda (screenwriter).

Uskoro
08. 11. 2022. - 13. 11. 2022.INTERLIBER
01. 12. 2022. - 04. 12. 2022.SAJMOVI HRANE I ZDRAVOG ŽIVLJENJA
07. 12. 2022. - 09. 12. 2022.International Charter Expo - ICE'22
Novosti
28. 09. 2022.JAVNI POZIV ZA ORGANIZACIJU UGOSTITELJSTVA ZA VRIJEME ODRŽAVANJA SAJMA INTERLIBER
Zagrebački velesajam d.o.o., putem javnog poziva daje na korištenje ugostiteljske lokacije za vrijeme održavanja međunarodnog sajma Interliber u terminu od 8.-13.11.2022.
26. 09. 2022.JAVNI NATJEČAJ 6/2022
JAVNI NATJEČAJ broj 6/2022 za prikupljanje pisanih ponuda za zakup poslovnog prostora na adresi Avenija Dubrovnik 15, Zagrebački velesajam.
13. 09. 2022.JAVNI NATJEČAJ - SPECIJALIST ZA POSLOVE ZAKUPA PROSTORA I
Zagrebački velesajam, d.o.o. raspisuje Javni natječaj za popunjavanje slobodnog radnog mjesta.
Organizacija događanja
Kod nas imate mogućnost planiranja i koordiniranja raznih događanja. Stvorite s nama vizualni koncept i napraviti ćemo najbolje vizualno rješenje, uređenje prostora i scenografiju. Nudimo financijsko planiranje, tehničku opremu, catering, rezervaciju hotelskog smještaja itd.Svi događaji

Question: what is the title of ivan aralichin's 1988 work

Kuzma Kovačić: Monument to Franji Tuđmanu in Zagreb, Our Century, Zagreb, 2019.

(suautors Ivan Rogić and Milan Bešlić) Koferče, Knowledge, Zagreb, 2019.

Films filmed by Aralichin's works Life with a stric (1988) by Krsto Papić (framework for hatred).

Quarterred (1999) by Jakov Sedlar (the simultaneous proposal).

Konjanik (2003), directed by Branko Ivanda (screenwriter).

what is the title of ivan aralichin's 1988 work

Question: who is the director of konjanik

Question: when was life with a stric made

Question: when is monument to franji tuđmanu in zagreb

when is monument to franji tuđmanu in zagreb

Question: who directed life with a stric

Question: when was the movie konjanik made

Question: who directed the movie quarterred

Question: who directed the movie monument to franji tuđmanu in zag

who directed the movie monument to franji tuđmanu in zag

Kuzma Kovačić : Monument to Franji Tuđmanu in Zagreb , Our Century , Zagreb , 2019 .

( suautors Ivan Rogić and Milan Bešlić ) Koferče , Knowledge , Zagreb , 2019 .

Films filmed by Aralichin 's works Life with a stric ( 1988 ) by Krsto Papić ( framework for hatred ) .

Quarterred ( 1999 ) by Jakov Sedlar ( the simultaneous proposal ) .

Konjanik ( 2003 ) , directed by Branko Ivanda ( screenwriter ) .

Kuzma Kovačić: spomenik Franji Tuđmanu u Zagrebu, Naša stoljeća, Zagreb, 2019.

(suautori Ivan Rogić i Milan Bešlić) Koferče, Znanje, Zagreb, 2019.

Filmovi snimljeni po Araličinim djelima Život sa stricem (1988.), režija Krsto Papić (predložak Okvir za mržnju).

Četverored (1999.), režija Jakov Sedlar (istoimeni predložak).

Konjanik (2003.), režija Branko Ivanda (scenarist).

Kuzma Kovačić: Monument to Franji Tuđmanu in Zagreb, Our Century, Zagreb, 2019. (suautors Ivan Rogić and Milan Bešlić) Koferče, Knowledge, Zagreb, 2019. Films filmed by Aralichin's works Life with a stric (1988) by Krsto Papić (framework for hatred). Quarterred (1999) by Jakov Sedlar (the simultaneous proposal). Konjanik (2003), directed by Branko Ivanda (screenwriter).

Kuzma Kovačić: Monument to Franji Tuđmanu in Zagreb, Our Century, Zagreb, 2019.

(suautors Ivan Rogić and Milan Bešlić) Koferče, Knowledge, Zagreb, 2019.

Films filmed by Aralichin's works Life with a stric (1988) by Krsto Papić (framework for hatred).

Quarterred (1999) by Jakov Sedlar (the simultaneous proposal).

Konjanik (2003), directed by Branko Ivanda (screenwriter).

Bunar on the Turkish border, 2015;

|
|
Predstavljen roman Ivana Aralice "Anastazija"
Novi roman književnika Ivana Aralice "Anastazija - oluje u tihom ozračju“ predstavljen je danas na štandu Školske knjige .
O romanu su govorili urednica Miroslava Vučić, autor pogovora Damir Pešorda i autor romana Ivan Aralica.
Pešorda je naglasio kako je tema romana razorno djelovanje partijskih dogmi udruženih s ljudskim opačinama koje se čestoiza njih skrivaju.
"Roman je strukturiran u obliku svojevrsna dijaloga između zatvorenog, dogmatskog uma i otvorenog, toleratntnog uma te mjestimice oponaša formu filozofskog dijaloga“,rekao je Pešorda dodavši kako roman na taj način naoko poprima značajke filozofskog romana, što je tek površinska sličnost.
Naglasio je kako Aralica u cijelom romanu provlači određeni paralelizam između dviju vrsta religioznosti te dodao kako je riječ o vjerskoj i tzv. partijskoj religioznosti.
Pešorda smatra kako je roman Anastazija istodobno prikaz pogubnog djelovanja Partije i partijnosti na međuljudske odnose i minuciozna analiza ženskoga lika.
Istaknuo je kako se i u ovom romanu Aralica pokazuje majstorom stila te pripovjedačem koji se ne žuri niti umara, ali i autorom koji čvrsto drži konce priče u rukama.
Aralica je ustvrdio kako je hrvatska književnost ostavila neobrađen komunizam onakav kakav je on bio.
Zato ja i danas, jer se njegovi modeli javljaju u svakodnevici, pišem o tom komunizmu, rekao je Aralica.
Roman je kao 30. svezak djela Ivana Aralice objavila Školska knjiga.

Question: who wrote the novel anastasia

Bunar on the Turkish border, 2015;

Question: when is ivan aralice's novel coming out

Bunar on the Turkish border, 2015;

Question: what is the name of the turkish village near which ivan aralice wrote

Bunar on the Turkish border, 2015;

what is the name of the turkish village near which ivan aralice wrote

Question: when did ivan aralice write storm in a silent atmosphere

Bunar on the Turkish border, 2015;

when did ivan aralice write storm in a silent atmosphere

Question: what is the title of ivan aralice's 2016 novel

Bunar on the Turkish border, 2015;

what is the title of ivan aralice's 2016 novel

Question: where is ivan aralice's novel 'anastasia' set

Bunar on the Turkish border, 2015;

where is ivan aralice's novel 'anastasia' set

Anastasia : Storm in a Silent Atmosphere , 2016;Presented by Ivan Aralice 's novel " Anastasia " , ed . , November 18 , 2016 .

Bunar on the Turkish border, 2015; 30th. Anastasia: Storm in a Silent Atmosphere, 2016;Presented by Ivan Aralice's novel "Anastasia" , ed., November 18, 2016.

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

2021.
IVAN ROGIĆ NEHAJEV - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2019-2020: zbirka pjesama “Rapave kajde”, Matica hrvatska, Zagreb, 2019.
pok. SAŠA ANOČIĆ - svečana Povelja za autorski rad na predstavi Kiklop prema romanu Ranka Marinkovića
2019.
CVJETKO MILANJA - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2017-2018: knjiga znanstvenih eseja Hrvatsko pjesništvo 1930. - 1950. Novostvarnosna stilska paradigma, Matica hrvatska, Zagreb, 2017.
RENE MEDVEŠEK - Spomen-priznanje za iznimni doprinos u kazališnoj djelatnosti za predstave: Tko pjeva zlo ne misli i Huddersfield.
2017.
JAKŠA FIAMENGO - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2015-2016 - knjiga pjesama Pčela u jantaru, Književni krug, Split, 2016.
BORIS PERIĆ - svečana Povelja za prepjev Krležinih "Balada Petrice Kerempuha" na njemački jezik.
2015.
BORIS SENKER - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2013-2014 – UVOD U SUVREMENU TEATROLOGIJU II., Zagreb, Leykam international, 2013.
DUŠAN KARPATSKÝ – Spomen-priznanje za iznimni doprinos u polustoljetnoj promidžbi hrvatske kulture u Češkoj, a osobito za vrsne prijevode Krležinih djela na češki jezik.
MIROSLAV MEĐIMOREC - Spomen-priznanje za izniman doprinos scenskoj afirmaciji Krležina opusa.
Svečana dodjela održana je 7. srpnja 2015. u DHK.
2013.
MILAN MIRIĆ - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost z arazdoblje od 2011-2012 - ESEJI, Zagreb, Matica hrvatska, 2011.
Nagrada je uručena 7. srpnja 2013. u DHK.
2011.
PETAR GUDELJ - nagrada za književno djelo od iznimnog značaja za hrvatsku književnost za razdoblje 2009. - 2010. - DUŠA TILU, Zagreb, VBZ, 2010.
Nagrada je uručena 7.srpnja 2011. u DHK.
2009.
MARKO GRČIĆ – nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2007-2009 – RIJEČI, RIJEČI,RIJEČI; Hrvatsko društvo pisaca i Naklada Jesenski i Turk, 2008. . JOSIP VANIŠTA – Spomen – priznanje za iznimne likovne vrijednosti u realizaciji brojnih Krležinih portreta
ZLATKO BOUREK – Spomen – priznanje za osobiti doprinos u likovnom oblikovanju i vizualizaciji Krležina djela
Nagrada je uručena 7. srpnja 2009. u DHK.
2007.
VIKTOR ŽMEGAČ - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2005-2007 - OD BACHA DO BAUHAUSA; Povijest njemačke kulture, Matica hrvatska, Zagreb, 2006.
NEVA ROŠIĆ – Spomen-priznanje za osobiti doprinos u scenskom promicanju Krležina djela
VANJA DRACH – Spomen-priznanje za osobiti doprinos u scenskom promicanju Krležina djela
Nagrada je uručena 6. srpnja 2007. u DHK.
2005.
SLOBODAN NOVAK - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2003-2005. - “Pristajanje”, Nakladna Ljevak, Zagreb, 2005.
MARIJA UJEVIĆ GALETOVIĆ – Spomen-priznanje za dugogodišnju kiparsku i slikarsku interpretaciju Krležina lika
HRVATSKO NARODNO KAZALIŠTE U OSIJEKU – Spomen-priznanje za dugogodišnje scensko promicanje Krležina djela
Nagrade su uručene 7. srpnja 2005. u DHK.
2003.
IVO BREŠAN - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 2001-2003. - “Astaroth”, Nakladni zvod Matice hrvatske, 2001.
Nagrada je uručena 7. srpnja 2003. u DHK.
2001.
ZORAN KRAVAR – nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 1999-2001. – “Stih i kontekst”, Književni krug Split, Split, 1999.
VELIMIR VISKOVIĆ – spomen-prizanje kao glavni urednik znanstvenog projekta “Krležiana”
Nagrada je uručena 6. srpnja 2001. u DHK.
1999.
GORAN TRIBUSON - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 1997-1999. - “Zvijezda kabarea”, Znanje, Zagreb, 1998.
Nagrada je uručena 7. srpnja 1999. u DHK.
1997.
NIKICA PETRAK - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 1995-1997. - “Ispadanje iz povijesti”, Matica hrvatska, 1996.
Nagrada je uručena 7. srpnja 1997. u DHK.
1995.
PAVAO PAVLIČIĆ - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 1993-1994. - “Nevidljivo pismo”, Znanje, 1994.
Nagrada je uručena 6. srpnja 1995. u DHK.
1993.
STANKO LASIĆ - nagrada za književno djelo od iznimnog značenja za hrvatsku književnost za razdoblje 1991-1993. - “Krležologija I-VI”, Globus.
ZLATKO VITEZ – spomen-priznanje za populariziranje dramskog djela M- Krleže
1991.
IVAN BAKMAZ - nagrada za najbolje dramsko djelo u RH u razdoblju 1987-1990. “Ozračje” , praizvedena 20. listopada 1987, Zagrebačko kazalište mladih, tiskana u časopisu “Prolog - teorija,tekstovi”, br. 4, Zagreb, 1987.
Nagrada je uručena 8. srpnja 1991. u DHK.
1990.
VIKTOR ŽMEGAČ - nagrada za proučavanje, populariziranje i interpretiranje djela M. Krleže - “Krležini evropski obzori - djelo u komparativnom kontekstu”, Znanje, 1986. Za razdoblje 1986-1989.
NEDJELJKO FABRIO - nagrada za najbolji objavljeni roman u protekle četiri godine u Jugoslaviji - “Jadranska duologija - “Vježbanje života” i “Berenikina kosa”.
DUBRAVKO HORVATIĆ - nagrada za najbolju knjigu pripovijedaka u razdoblju 1986-1989- “Olovna dolina”, Znanje, 1989.
SILVIO FERRARI – spomen-priznanje za popularizaciju i prevođenje dejla M. Krleže
GEORGIJ PARO – spomen-prizanje za popularizaciju drmaskoga djela M. Krleže
1989.
BRANIMIR DONAT - nagrada za najbolju knjigu eseja u razdoblju 1985-1989. za “Studije i portreti o hrvatskim piscima”, NZ MH, 1987.
TONKO LONZA – spomen-priznanje za polpulariziranje dramskoga djela M. Krleže
BRANKO HEĆIMOVIĆ – spomen-priznanje za uspješan i samoprijegoran rad u Odboru Fonda M. Krleža
ANTUN VRDOLJAK – spomen-priznanje za popularizaciju dramskog djela M. Krleže
Nagrada je uručena 14.lipnja 1989. u DHK.
1988.
SLAVKO MIHALIĆ - nagrada za najbolje pjesničko djelo u razdoblju 1984-1987. za “Tihe lomače”, Naprijed, 1985.
Nagrada je uručena 16. lipnja 1988. u DHK.
1987.
ČEDO PRICA - nagrada za najbolje dramsko djelo u razdoblju 1983-1986. “Ostavka”, prikazana u HNK, Zagreb,29.1.1986.
Nagrada je uručena 30. lipnja 1987. u foajeu HNK.
1986.
SLAVKO JANEVSKI - nagrada za najbolje književno ostvarenje u SFRJ u razdoblju 1982-1986. za trilogiju “Mirakuli užasa” (mirakuli na grozomorata) izdanje “Misle”, Skopje, 1984.
IVAN ARALICA - nagrada za najbolje književno ostvarenje u SR Hrvatskoj u razdoblju 1982-1986. za romane “Put bez sna” (znanje, 1982.) i “Duše robova” (Znanje, 1984.).
STANKO LASIĆ - nagrada za iznimni doprinos popularizacije Krležinog djela za knjigu “Krleža - kronologija života i rada” (GZH, 1982.).
MIRJANA STANČIĆ - stipendija za studijsko putovanje u inozemstvu za rad na disertaciji “M.Krleža i njemačka književnost”
IRENA WENIGOVA - iz ČSSR-a, - stipendija za boravak u SFRJ radi proučavanja i prevođenja Krležinog djela.
ENES ČENGIĆ – spomen-priznanje za mnogostranu i dugogodišnju popularizaciju književnog djela M. Krleže
Nagrade su uručene 4. veljače 1987. u 11 sati u hotelu “Inter-Continental”.
Trenutačni broj članova: 505
Zaključno sa datumom: 11. 10. 2022.

Question: who won the award for best literary performance in croatia in 1982-1986

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

who won the award for best literary performance in croatia in 1982-1986

Question: what is the title of ivan aralica’s first novel

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

what is the title of ivan aralica’s first novel

Question: when did ivan aralica receive the miroslav krlež

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

when did ivan aralica receive the miroslav krlež

Question: what is the title of ivan aralica's 1984 novel

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

what is the title of ivan aralica's 1984 novel

Question: what is the title of ivan aralica's first novel

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

what is the title of ivan aralica's first novel

Question: what is the title of ivan aralica's 1982 novel

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

what is the title of ivan aralica's 1982 novel

Question: during which years did ivan aralica win the  miroslav kr

(HINA/HS) in 1986.

in 1995:

during which years did ivan aralica win the  miroslav kr

The Foundation " Miroslav Krleža " Award for the best literary performance in the Republic of Croatia in the period 1982 - 1986 , for the novels " The Road Without a Dream " ( Znanje , 1982 ) and " The Soul of the Servants " ( Znanje , 1984 ) ; the Foundation " Miroslav Krleža " Award , dhk.hr , accessed July 23 , 2017 .

(HINA/HS) in 1986. The Foundation "Miroslav Krleža" Award for the best literary performance in the Republic of Croatia in the period 1982-1986, for the novels "The Road Without a Dream" (Znanje, 1982) and "The Soul of the Servants" (Znanje, 1984); the Foundation "Miroslav Krleža" Award, dhk.hr, accessed July 23, 2017. in 1995:

(HINA/HS) in 1986.

Na temelju članka 98. Ustava Republike Hrvatske i članka 2., stavak
1., Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske ("Narodne
noaine" broj 20/95.), a na prijedlog Državnog povjereništva za odlikovanja
i priznanja u prigodi Dana državnosti i pete obljetnice samostalne i suverene
države Hrvatske, donosim
za osobite zasluge u prosvjeti:
1. akademik Ivan Aralica
2. Marija Bajt
3. Tomislav Bakarić
4. Ana Balić
5. dr. Zvonimir Bartolić
6. Ante Beljo
7. Zlatko Canjuga
8. Albino Crnobori
9. Aleksa Crnjaković
10. Ana Cvelić
11. Jozo Curić
12. Branko Dopuda
13. Šime Dunatov
14. Barbara Ferlak
15. Maja Freundlich
16. Petar Galauner
17. Mirko Galić
18. Zdravko Gavran
19. Vinko Grubišić
20. Ivan Gržetić
21. Ante Gugo
22. Rikard Gumzej
23. mons. Antun Hek
24. Ivan Hranjec
25. Verica Ivančić
26. Ante Ivanković
27. Nenad Ivanković
28. Milan Ivkošić
29. Ante Ivković
30. Miroslav Kiš
31. dr. Anto Knežević
32. Mira Korošec
33. Jadranka Kosor
34. Obrad Kosovac
35. fra Ljubo Krasić
36. Mladen Lacković
37. Marija Lijović
38. Fra Karlo Lovrić
39. Ivanka Lučev
40. Jozo Marić
41. Silvana Mendušić
42. Karlo Mirth
43. Jasna Mlakar
44. Oliver Mlakar
45. Hloverka Novak Srzić
46. mr. Čedomir Pavlović
47. Zdenka Petović
48. Božidar Pugelnik
49. Anto Radić
50. Olga Ramljak
51. Neda Ritz
52. Branko Salaj
53. Maja Sever
54. Viktor Soče
55. Smiljko Šagolj
56. Marija Šerić
57. Smiljana Škugor-Hrnčević
58. Tanja Torbarina
59. Branko Tuđen
60. Dunja Ujević
61. Ksenija Urličić
62. Mato Vidović
63. Ljilja Vokić
64. Kornelija Zorić
Broj: 01-051-95-13-7/1
Zagreb, 28 svibnja 1995.
PREDSJEDNIK REPUBLIKE H RVATS KE
dr. Franjo Tuđman, v. r.

Question: when was the word gjalski aralica first used

(HINA/HS) in 1986.

when was the word gjalski aralica first used

Question: when did ivan aralica win his first oscar

(HINA/HS) in 1986.

when did ivan aralica win his first oscar

Question: what is the croatian word for dogs in the marketplace

(HINA/HS) in 1986.

what is the croatian word for dogs in the marketplace

Question: who won the award for literature for dogs in the marketplace

(HINA/HS) in 1986.

who won the award for literature for dogs in the marketplace

Question: who wrote the book dogs in the marketplace

(HINA/HS) in 1986.

who wrote the book dogs in the marketplace

Question: for what was ivan aralica awarded in 1981

(HINA/HS) in 1986.

for what was ivan aralica awarded in 1981

Question: ivan aralica was awarded an oscar in 1981 for his work on what

(HINA/HS) in 1986.

ivan aralica was awarded an oscar in 1981 for his work on what

Awards , awards and awards 1981 : award Ksaver Shandor Gjalski , for the work of Dogs in the marketplace . Croatian word , ' Gjalski Aralici ' , page 2 , 28 October 2011 .

Awards, awards and awards 1981: award Ksaver Shandor Gjalski, for the work of Dogs in the marketplace.Croatian word, 'Gjalski Aralici' , page 2, 28 October 2011. (HINA/HS) in 1986.

2008: Prize Dubravko Horvatić, for the story of the Year, published in the 2007 Croatian Dictionary, 2009 and 2010:

The Croatian Matice Prize "August Shenoa", for Life Housed in Shadows.

Uručene književne nagrade "Petar Zrinski" i "Katarina Frankopan"
Tekst se nastavlja ispod oglasa
Književne nagrade "Petar Zrinski" i "Katarina Frankopan" dodijeljene su večeras na prigodnoj svečanosti u Zagrebu.
Nagrada "Petar Zrinski" za najbolje djelo iz područja beletristike u 2002. dodijeljena je Ivanu Aralici za roman Fukara, te Josipu Mlakiću za roman Živi i mrtvi. U ime nagrađenog Mlakića nagradu je primio njegov brat Stipica Mlakić.
Nagradu "Katarina Frankopan" za publicistiku, za najbolje djelo u 2002., dobila je Dubravka Ugrešić za knjigu "Zabranjeno čitanje". Budući da je književnica Ugrešić odbila tu nagradu, novac namijenjen za nju bit će uplaćen u humanitarne svrhe, rečeno je na svečanosti dodjele.
Nagrada se sastoji od novčanog dijela od 50.000 kuna te statue - instalacije, čije su autorice dvije mlade umjetnice Ines Krasić i Darija Odorčić.
Tekst se nastavlja ispod oglasaU ime nagrađenih, zahvalio je akademik Ivan Aralica, rekavši da je obitelj Frankopan imala razumijevanja za promicanje hrvatske književnosti ustanovivši nagradu "Petar Zrinski" za najbolju knjigu u beletristici i nagradu "Katarina Frankopan", za najbolju knjigu u kategoriji publicistike.
Aralica je zamolio obitelj Frankopan da zanemari sve neugodnosti koje je doživjela prigodom prve dodjele, te da nastavi s dodjeljivanjem nagrada i u idućim godinama, kako bi to postao ustaljeni događaj u hrvatskom književnom kalendaru.
(Hina) ta mć
Nagrada "Petar Zrinski" za najbolje djelo iz područja beletristike u 2002. dodijeljena je Ivanu Aralici za roman Fukara, te Josipu Mlakiću za roman Živi i mrtvi. U ime nagrađenog Mlakića nagradu je primio njegov brat Stipica Mlakić.
Nagradu "Katarina Frankopan" za publicistiku, za najbolje djelo u 2002., dobila je Dubravka Ugrešić za knjigu "Zabranjeno čitanje". Budući da je književnica Ugrešić odbila tu nagradu, novac namijenjen za nju bit će uplaćen u humanitarne svrhe, rečeno je na svečanosti dodjele.
Nagrada se sastoji od novčanog dijela od 50.000 kuna te statue - instalacije, čije su autorice dvije mlade umjetnice Ines Krasić i Darija Odorčić.
Aralica je zamolio obitelj Frankopan da zanemari sve neugodnosti koje je doživjela prigodom prve dodjele, te da nastavi s dodjeljivanjem nagrada i u idućim godinama, kako bi to postao ustaljeni događaj u hrvatskom književnom kalendaru.
(Hina) ta mć
Znate li nešto više o temi ili želite prijaviti grešku u tekstu?
Pročitajte još
Učitavanje komentara

Question: ivan aralica won which prize in 2002

Petar Zrinski "" , za najbolje djelo iz područja beletristike u 2002 . godini , za roman Fukara . Uručene književne nagrade "" Petar Zrinski

2008: Prize Dubravko Horvatić, for the story of the Year, published in the 2007 Croatian Dictionary, 2009 and 2010:

The Croatian Matice Prize "August Shenoa", for Life Housed in Shadows.

Question: who won the 2008 award for story of the year

who won the 2008 award for story of the year

Question: in what year was ivan aralica awarded the  petar zrinski

in what year was ivan aralica awarded the  petar zrinski

Question: when did ivan aralica win his first literary prize

when did ivan aralica win his first literary prize

Question: for which novel did ivan aralica win the 2002 nobel prize

for which novel did ivan aralica win the 2002 nobel prize

Question: for which novel did ivan aralica win the 2010 croatian matice

for which novel did ivan aralica win the 2010 croatian matice

Question: what is the title of the 2010 croatian matice prize

what is the title of the 2010 croatian matice prize

Prize " Petar Zrinski " , for the best work in the field of beletrism in 2002 , for the novel Fukara . Uručene literarne nagrade " Petar Zrinski " and " Katarina Frankopan " , HINA , index.hr , June 12 , 2003 , accessed July 23 , 2017 .

2008 : Prize Dubravko Horvatić , for the story of the Year , published in the 2007 Croatian Dictionary , 2009 and 2010 :

The Croatian Matice Prize " August Shenoa " , for Life Housed in Shadows .

2008.: nagrada Dubravko Horvatić, za priču Godine, objavljenu u Hrvatskom slovu 2007. godine. 2009. i 2010.:

Nagrada Matice hrvatske "August Šenoa", za Život nastanjen sjenama. 2010.:

Prize "Petar Zrinski", for the best work in the field of beletrism in 2002, for the novel Fukara.Uručene literarne nagrade "Petar Zrinski" and "Katarina Frankopan", HINA, index.hr, June 12, 2003, accessed July 23, 2017. 2008: Prize Dubravko Horvatić, for the story of the Year, published in the 2007 Croatian Dictionary, 2009 and 2010: The Croatian Matice Prize "August Shenoa", for Life Housed in Shadows.

2008: Prize Dubravko Horvatić, for the story of the Year, published in the 2007 Croatian Dictionary, 2009 and 2010:

The Croatian Matice Prize "August Shenoa", for Life Housed in Shadows.

Nagrade Matice hrvatske
U palači Matice hrvatske u Zagrebu održana je svečana dodjela nagrada za 2009. i 2010. Nagrade Mtice hrvatske dodjeljuju se za književnost i umjetnost, znanost te književnu i umjetničku kritiku.
Nagrada za književnost i umjetnost August Šenoa pripala je književniku Ivanu Aralici za roman Život nastanjen sjenama.
Riječ je o nedvojbeno najboljem romanu hrvatske književnosti posljednjih nekoliko godina, koji u sebi isprepleće elemente epistolarnog romana, suvremenog putopisa, detaljne povijesne i obiteljske kronike te autobiografije, rekao je obrazlažući odluku akademik Ante Stamać.
Nagradu za znanost Oton Kučera dobili su Miljenko Lapaine i Ivka Kljajić, za biografski leksikon Hrvatski kartografi. Riječ je o prvom djelu u povijesti hrvatske znanosti u kojem se na jednom mjestu prema jedinstvenom leksikografskom obrascu sažimlju svi podaci o hrvatskim kartografima, složeni u preglednom abecedariju leksikona. Temeljitost i opsežnost u podacima i navođenju činjenica glavne su odlike na temelju kojih se ova knjige može preporučiti kao kapitalno djelo, rekao je publicist Damir Zorić u obrazloženju odluke.
Nagrada za književnu i umjetničku kritiku Antun Gustav Matoš pripala je pjesniku Branimiru Bošnjaku, za djelo Hrvatsko pjesništvo/pjesnici 20. st. I. i II., kao neosporno zanimljivom saldu čitavostoljetne domaće poetske prakse. Bošnjakovo djelo u dva sveska obuhvaća kritičke osvrte i sinteze profila oko 150 uglavnom recentnijih pjesnika.
Bošnjakova emotivna i intelektualna participacija, njegova energija i radna koncentracija u tumačenju fenomena novijega hrvatskog pjesništva, zaslužuju punu pažnju i odgovarajući odjek, rekao je pjesnik, esejist i prevoditelj, akademik Tonko Maroević u obrazloženju odluke.
Matica hrvatska godišnje nagrade dodjeljuje od 1999.

(HINA/HS) in 1986.

Šimićeva nagrada dodijeljena IVANU ARALICI za roman JAPUNDŽE
Književnost neprolazne vrijednosti
Književnu nagradu “Antun Branko Šimić” je Društvo hrvatskih književnika Herceg-Bosne dodijelilo književniku Ivanu Aralici za roman Japundže, objavljen u Školskoj knjizi. Ta je značajna nagrada dodijeljena na završnoj priredbi “51. Šimićevih susreta” u Drinovcima, u petak, 9. svibnja 2014. godine.
Prosudbeno povjerenstvo je među 28 prijavljenih autora nagradilo upravo Ivana Aralicu, a u svom obrazloženju ističe aktualnost i univerzalnost tema kojima se autor bavi u romanu Japundže te visoku umjetničku vrijednost.
Donosimo ocjenu prosudbenog povjerenstva koja sve govori:
“Ivan Aralica (Promina, 1930.) u romanu Japundže iz pozicije sveznajućega pripovjedača prati životni put nesretne djevojčice Stane Antolović iz Žepča, kojoj su za vrijeme rata neprijateljski vojnici obeščastili i ubili majku, kojoj su kasnije ubili baku, oca i strica te je ostala gotovo sama na svijetu, a spas je pronašla u Hrvatskoj.
Roman Japundže autor je kompozicijski ostvario u dva dijela. Prvi se dio događa u Srednjoj Bosni, u Žepču i njegovoj okolici, u vrijeme najžešćih sukoba koje je donio rat devedesetih godina prošloga stoljeća, a drugi je dio vezan za mirnodopsko razdoblje, za Zagreb i život u njemu. Oba su dijela povezana likom Stane Antolović, jedanaestogodišnje djevojčice, u prvome dijelu, i odrasle djevojke, studentice, u drugome dijelu, osobe koja je iz žepačkoga kraja izbjegla ogrnuta japundžetom koje joj je na rastanku darovala baka, zavjetovavši je da se od toga toploga kaputa ne odvoji dok ne ispuni svoj zavjet i njihovu pogodbu.
Araličina pripovjedna tehnika i u drugim je njegovim romanima podrazumijevala epsku širinu, odnosno zalaženje duboko u detalje. Takvo pripovijedanje pokazuje majstora, ono je dar koji je dijelom urođen, ali i godinama razvijan. Siguran i snažan u svojoj rečenici, on i u romanu Japundže nepatvorenom svježinom pred čitatelja iznosi povijest jednoga života, kazuje o stradanjima, ali i o izbavljenju, u opise vješto umeće dijaloge i slika svijet onakvim kakvim ga vidi. Araličinu rečenicu inače obilježava poslovičnost i narodna mudrost, koju je on rado umetao u svoje kazivanje. Sada je njegovo kazivanje inverzija, govor u obliku izravnoga, iskrenoga obraćanja, citatnost…
Romanom Japundže Aralica je spojio svoj govor o Bosni s govorom o Hrvatskoj; pokazao je da ta dva govora ne moraju biti odvojena, da se oni prožimaju, supostoje, prelijevaju se jedan u drugi.
Umjetničkom vizijom života prikazanom u romanu Japundže Ivan Aralica je ponovno potvrdio da je sve prošlo temelj budućemu, da je narodna mudrost potka znanstvenim istinama i da je život iznad svega, ono što se ne smije osporavati, što se njeguje i čuva i što posjeduje i daje smisao. Roman Japundže, kada se nađe u rukama čitatelja, donijet će mu viziju stvarnosti, one u koju smo već utkali svoje dane, ali i one od koje tkamo dane koji čine našu sadašnjost i kojom će biti istkana naša budućnost. Aralica je zaista vješt tkač na književnome razboju, a ono što on istka ima ne samo trenutnu nego neprolaznu vrijednost”.
Tako je odluku o nagradi za Aralicu obrazložio žiri, a njegovim pasioniranim i vjernim čitateljima je to samo jedan poticaj više da upravo roman Japundže u izdanju Školske knjige pročitaju, te da bude dio i njihove kućne knjižnice.
Nives Gajdobranski

External links Academik Ivan Aralica, info.hazu.hr

Književnik, rođen u Promini 10. 09 1930. godine. Nakon školovanja na učiteljskoj školi u Kninu 1953. godine, ućiteljevao je u selima Dalmatinske zagore. Diplomirao na Filozofskom fakultetu u Zadru 1961. godine te radio kao upravitelj, ravnatelj i od 1971. godine kao profesor srednjih škola u Zadru. Politički angažiran potkraj 60-tih i početkom 70-tih godina u ostvarenju hrvatskog proljeća: uključuje se u višestranački politički život Hrvatske početkom 90-tih. Godine 1993. zastupnik i potpredsjednik Županijskog doma Sabora. Redovni član HAZU. U ranom razdoblju književnog djelovanja piše socijalno angažiranu prozu u kojoj analizira društvene promjene u poslijeratnom razdoblju.
U romanu "Konjanik" 1971. i zbirci pripovjedaka "Opsjene paklenih crteža" 1977. pokazuje zanimanje za teme iz hrvatske povijesti te time najavljuje glavnu kreativnu fazu svojega književnog opusa u kojoj nastaju romani "Psi u trgovištu" 1979., "Put bez sna" 1982., "Duše robova" 1984. i "Graditelj svratišta" 1986.
Potkraj 80-tih vraća se društveno angažiranim temama s početka karijere, bavi se analizom etičkih devijacija svojstvenih socijalističkom sustavu i odnosom kreativnog pojedinca prema represiji kolektivističkog sustava vladavine naglašeno rodoljubivi roman "Majka Marija" 1992., te knjige angažiranih političkih napisa "Zadah ocvalog imperija" 1991. i "Sokak triju ruža" 1992. godine.
Biografija (preuzeto sa stranica Županijskog Sabora)
r. 10.09.1930., Puljani-Promina, Hrvat, rimokatolik; ož. Ruža, 2 djece; prof. hrvatskog jezika i književnosti, Fil. f. Zadar, akademik; predsjednik kluba HDZ-a; Mj.stan.: Zagreb, Zadar

Question: what is the internet name of ivan aralica

External links Academik Ivan Aralica, info.hazu.hr

what is the internet name of ivan aralica

Question: what is the full name of ivan aralica

Question: what kind of links does ivan aralica have

poveznice Akademik Ivan Aralica , info.hazu.hr

what kind of links does ivan aralica have

Question: ivan aralica is associated with which school of thought

ivan aralica is associated with which school of thought

Question: what is the real name of ivan aralica

Question: what is the name of ivan aralica

poveznice Akademik Ivan Aralica , info.hazu.hr

External links Academik Ivan Aralica , info.hazu.hr

Vanjske poveznice Akademik Ivan Aralica , info.hazu.hr

Vanjske poveznice Akademik Ivan Aralica , info.hazu.hr

External links Academik Ivan Aralica, info.hazu.hr

External links Academik Ivan Aralica, info.hazu.hr