Drama obuhvaća sve književne vrste namijenjene izvođenju na pozornici, a koje svoj pravi smisao dobivaju u kazališnoj predstavi.

Dramski tekst
predložak po kojem je nastala drama, prilagođen je kazališnoj izvedbi. Dijeli se na:
popis lica ili osoba - stoji na početku dramskog teksta
didaskalije - kratki opisi i upute redatelju i glumcima
dijaloge - upravni govor dva lika koji izražava suprotnosti među likovima
monologe - govor jednog lika bez sugovornika; služi za prikazivanje razmišljanja i idejnih stavova likova

 Vanjska kompozicija drame
sastoji se od:
čina (akta) - veća dramska cjelina
prizora (scene) - manji dijelovi predstave koji se izmjenjuju ulaskom ili izlaskom nekog lika na pozornicu; obično ih ima 10-15 u jednom činu, ali to nije strogo pravilo

Unutarnja kompozicija drame
sastoji se od:
 dramske radnje koja se ostvaruje izmjenom dramskih situacija
 dramske situacije koja predstavlja odnos među likovima na sceni, najčešće je suprostavljen
 dramskog sukoba koji se rađa iz suprostavljenih odnosa među likovima i razvija se tijekom dramske kompozicije
 dramske kompozicije koju čine
 uvod ili ekspozicija - dio u kojem se upoznaju likovi i okolnosti radnje
 zaplet ili komplikacija - dio u kojem počinje sukob; naziva se još i točka bez povratka
 vrhunac ili kulminacija - dio ispunjen napetošću koja proizlazi iz dramskog sukoba
 preokret ili peripetija - trenutak kad se u radnji dogodi nešto suprotno od onoga što se očekuje
 rasplet - završni dio drame

Pravilo o trojnom jedinstvu
Strogo klasično pravilo prema kojem radnja mora teći unutar triju jedinstava: mjesta, vremena i radnje.
Jedinstvo mjesta znači da se radnja odvija na jednom mjestu, jedinstvo vremena znači da se radnja morala dogoditi u jedinstvenom, neprekinutom vremenskom odsjeku, a jedinstvo radnje znači da nema isprepletanja dviju ili više usporednih radnji.

 Drama jednočinka
Jednočinkom se naziva drama koja se sastoji od jednoga čina, odriče se razgranate intrige, a može biti svedena na jedan lik; monodrama.

 Razvoj drame

Grčka komedija i tragedija imale su važan utjecaj na razvoj drame u svim europskim književnostima. U srednjem vijeku razvija se poseban tip drame koji nastaje na osnovi crkvenih vjerskih obreda, nazivaju se misteriji, mirakuli i moraliteti, a u našoj književnosti su to prikazanja. U takvim djelima obrađuju se događaji iz Kristovog života ili života pojedinih svetaca i mučenika.
Renesansna komedija slijedi antičku tradiciju. Na nju se naslanja i naš najveći komediograf Marin Držić. Vrhunac dramske umjetnosti u renesansi vezan je uz stvaralaštvo Williama Shakespearea.
U razdoblju klasicizma dolazi do ponovnog oživljavanja antičke drame.
Razdoblje romantizma oštro se suprotstavlja normama klasicističke drame. Prikazuje se najčešće motiv odmetništva i sukob pojedinca s društvom.
U 20. stoljeću javlja se teatar apsurda. U takvim dramama, koje se odupiru tradiciji europske drame, razvija se težnja da se iskaže izgubljenost, osamljenost, tjeskoba i strah modernog čovjeka (E. Ionesco, S. Beckett).

Tespis je u 6. st. pr. Kr. uveo 1. glumca, Eshil uvodi 2. glumca, Sofoklo uvodi 3. glumca.

Dokudrama

Radiodrama
Prva hrvatska radiodrama bila je drama pod nazivom Vatra i emitirana je 7. travnja 1927. godine. Pripada začecima europskoga radiodramskog stvaralaštva. Redatelj i autor je Ivo Šrepel, koji je pod pseudonimom Ivo Sanjić pobijedio na natječaju Radio Zagreba za radiodramu. Natječaj je objavljen u književnom časopisu Vijenac.https://www.telegram.hr/zivot/iskopali-smo-sve-prvo-nasu-prvu-seriju-crtic-javljanje-u-eter-i-prilicno-su-magicni/

 Poveznice

 Scenska umjetnost
 Kazalište po državama
 Popis glumaca
 Popis redatelja
 Povijest kazališta
 Drama u odgoju

 Izvori

Kategorija:Književnost

Question: who is the director and author of radio zagreb for radio

Question: who wrote the radio zagreb for radio drama

Question: what was the name of the radio competition won by vo sanjić

Question: drama belongs to the beginnings of what

Question: drama belongs to the beginnings of what kind of creation

Question: drama belongs to the beginnings of what type of drama

Question: what award did vo sanjić win

Question: for what genre of drama did vo sanjić win the radio zagreb

It belongs to the beginnings of European radio - dramatic creation .

The director and author is Ivo Šrepel , who under the pseudonym Ivo Sanjić won the Radio Zagreb for Radio .

It belongs to the beginnings of European radio-dramatic creation. The director and author is Ivo Šrepel, who under the pseudonym Ivo Sanjić won the Radio Zagreb for Radio.


mini|280px|desno|Spomenik u Dubrovniku
Marin Držić (Dubrovnik, 1508. – Mletci, 2. svibnja 1567.)Natuknica o Marinu Držiću, Opća i nac. enciklopedija, pristupljeno 12. lipnja 2017. bio je hrvatski dramatik i lirik.

 Životopis

Marin Držić rođen je 1508. godine u Dubrovniku. Držić dolazi iz poznate građanske trgovačke obitelji, koja je za Držićeva života proživjela financijski slom, nećak je pjesnika i dramatičara Džore Držića; djevojačko prezime majke je Kotruljević, iz koje dolazi poznati gospodarski pisac i diplomat Benko. Malo je podataka, a još manje vjerodostojnih podataka o pjesnikovu životu.hbl.lzmk.hr, Hrvatski biografski leksikon, pristupljeno 9. srpnja 2017.Upitne su vjerodostojnosti i brojni dokumenti koji su bili primiranim punktovima u rekonstrukciji Držićeva životopisa, a u čijem je nastanku sudjelovao sam pisac, kao što je orvi dokument koji uopće spominje Marina Držića, onaj o nadarbenom pravu iz 1526. godine kad budući pisac postaje klerikom..., Viktoria Franić Tomić, "Tko je bio Marin Držić", Matica hrvatske, Zagreb, 2011., st. 11 O njegovu osnovnom obrazovanju nema podataka. Najstariji dokumenti o Držiću povezani su s njegovim imenovanjem 1526. godine na mjesto jednog od dvojice rektora crkve Svih svetih (zvane Domino) u Dubrovniku. Držić je u to vrijeme svećenički pripravnik. U veljači 1538. godine Držić je izabran za orguljaša u dubrovačkoj katedrali, a nekoliko mjeseci poslije Vijeće umoljenih dodjeljuje mu novčanu potporu za daljnju naobrazbu.

Godine 1541. boravi kao student u Sieni, gdje Senat, 12. lipnja, prihvaća njegovu kandidaturu za rektora studentskog doma, uz što se vezala funkcija prorektora Sveučilišta (u ono vrijeme tu su funkciju obavljali studenti). Bio je to jednogodišnji mandat. Obavljajući rektorske dužnosti Držić dolazi u sukob s upraviteljem koji nadzire dom i sveučilište Collegio dei savi dello Studio, kao i s dijelom studenata. Uspijeva izboriti pristanak vlasti za vlastiti projekt novog statuta studentskoga doma. Unatoč zabrani skupova i predstava u privatnim kućama, što je u ono vrijeme u Sieni bilo obvezatno, u noći s 8. na 9. veljače 1542., kao jedan od glumaca Držić sudjeluje u predstavi neidentificirane komedije. Za razliku od drugih, znatno strože kažnjenih sudionika, biva kažnjen samo ukorom. O tome što je Držić u Sieni studirao nema neposrednih dokaza, jedino se, na temelju postojećih informacija, može pretpostaviti da je to najvjerojatnije bilo kanonsko pravo. Ipak, poznato je da studij nije završio. Posljednji dokument koji se odnosi na Držićev boravak u Sieni vijest je od 25. lipnja 1542. o završetku njegova rektorskog mandata. Šestog siječnja 1543. Držić se nalazi u Anconi, gdje zajedno s drugim Dubrovčaninom posuđuje 100 tamošnjih dukata od stanovitog Firentinca, nakon čega ćemo ga sresti tek u siječnju 1546. u Dubrovniku. Tijekom sljedećih godina obavlja funkciju rektora crkve Svih svetih, upravljajući istodobno svojim skromnim imanjem i obavljajući sitne državne poslove.
mini|desno|Marin Držić
U prosincu 1545. Držić stupa kao komornik u službu austrijskog pustolova, grofa Christopha Rogendorfa. Odlazi s njime u Beč, gdje ostaje do polovice travnja 1546. godine. U Dubrovnik se vraća polovicom svibnja. U kolovozu iste godine Rogendorf ponovno stiže u Dubrovnik. Držić ponovno stupa u njegovu službu, ovoga puta kao prevodilac i pravi mu društvo na putu u Carigrad, gdje ga napušta i potkraj 1546. vraća se u Dubrovnik. Odbacivanje službe tumači pred dubrovačkim vlastima domoljubnim razlozima - prisutnošću u grofovu okruženju sina dubrovačkog prognanika Miha Bučinčića, koji je ocrnjivao Republiku. Prije svibnja 1550. Držić prima svećenički blagoslov. Godine 1553. biva izabran za službenika u uredu za sol. 1556. odbacuje prijedlog da ponovno preuzme tu službu. Tijekom čitava Držićeva života provlači se motiv materijalnih teškoća, velik dio posvećenih mu dokumenata, počinjući od 1535. i završavajući s 1562. godinom, govori o raznovrsnim novčanim obvezama, kao i uzimanim i na vrijeme neisplaćivanim dugovima.

U prosincu 1562. stiže u Veneciju, gdje se 1563. spominje kao kapelan venecijanskog nadbiskupa. Iste godine pronalazimo ga u Dubrovniku. U travnju ili svibnju 1566. stiže u Firencu. Ovdje upućuje četiri pisma Cosimu Mediciju i jedno pismo njegovu sinu Francescu. U njima predlaže da se svrgne, prema njegovu mišljenju, nesposobna i neodgovorna vlast u Dubrovniku i ocrtava plan budućeg ustroja Republike u kojoj bi plemići trebali dijeliti vlast s predstavnicima puka pod protektoratom Medicija. Radi realizacije tih ciljeva moli, između ostalog, za financijsku pomoć i neveliku vojnu potporu. Ne dobivši odgovora, napušta Firencu. Umire u Veneciji 2. svibnja 1567. godine i biva tamo pokopan u crkvi sv. Ivana i sv. Pavla. Živopisni piščev lik, brojne bjeline u njegovoj biografiji, a prije svega urotnička pisma pronađena 1938. god., bili su razlog što je Držićeva biografija izazivala različite hipoteze i spekulacije i postala predmetom suprotstavljenih interpretacija. U ekstremnim inačicama Držićev lik ocrtava se ili kao lik neodgovornog pustolova koji neprestance trči za novcem, ili kao lik pobunjena plebejca koji se bori za bolji, pravedniji svijet.

 Stvaralaštvo

Kronologija Držićeva stvaralaštva u mnogim je točkama nesigurna. Sve informacije o njegovu književnom djelovanju odnose se na godine 1548-59. Na temelju raznovrsne dokumentacije rekonstruiran je sljedeći redoslijed njegovih dramskih djela: izgubljena komedija Pomet, pastoralna drama u stihu Tirena, 1549., rustikalna farsa u stihu Novela od Stanca 1550,  rustikalno--mitološka drama u stihu Venere i Adon 1551, Tirena, 1551, komedija u prozi Dundo Maroje, 1551, komedija u prozi Skup 1555?. Vrijeme premijere Pjerina, komedije sačuvane u fragmentima, nije se dalo utvrditi. Izvođači Držićevih drama bile su amaterske družine: između ostalog, družina Pomet, družine Garzarija i Od Bidzara, sastavljene od mladih plemića, te družine koja se zvala Njarnjasi i koja je izvodila pastorale.
Godine 1551. pojavila se jedina Držićeva knjiga objavljena za njegova života. Nije sačuvan nijedan primjerak tog izdanja, ali valja pretpostaviti da je ono istovjetno s dvama sljedećim izdanjima (Venecija 1607., 1630.) i sadržavalo je Držićevu ljubavnu liriku, kao i tri dramska djela: Tirenu, Pripovijes kako se Venere božica užeže u ljubav lijepoga Adona u komediju stavljena i Novelu od Stanca. Preostala Držićeva djela sačuvala su se, često u nepotpunu obliku, u rukopisima, od kojih najstariji potječu iz druge polovice 16. st. Jedina Držićeva tragedija jest "Hekuba", koja je bila njegovo zadnje djelo, dozvolu za izvođenje dobila je 1559. godine.

Držićevo stvaralaštvo nailazilo je na priznanje suvremenika, ali je i pobuđivalo prijepore i dvojbe. Nakon praizvedbe Tirene Držić je čak optužen za plagijat čijom je žrtvom trebao biti Mavro Vetranović. Ovaj je ipak odlučno to zanijekao te je napisao pjesmu podrške u kojoj brani Držića nazvanu "Pjesanca Marinu Držiću u pomoć". Držićeva lirska poezija  nastavlja se na raniji hrvatski petrarkizam. Glavno područje njegova stvaralaštva bijaše drama. Držićev dramski opus tvore dva temeljna odvjetka: idilični i komediografski. Osnovu Držićevih drama predstavlja antiteza: suprotstavljanje pastoralnih ili mitoloških motiva rustikalnim motivima, viših stilova nižima, stiha prozi, svijeta poezije realnome svijetu. Držićevo komediografsko stvaralaštvo većim dijelom predstavlja, za renesansu karakteristična, regularna komedija, tzv. commedia erudita. Držić je pisac visoke književne kulture, upoznat s antičkom tradicijom (posebice s Plautom, odomaćenim u Dubrovniku), kao i sa suvremenom talijanskom komedijom i talijanskom novelistikom koja je toj komediji bila važnim izvorom inspiracije.

 Utjecaj

Držićevi su najveći umjetnički dosezi u komedijama Dundo Maroje i Skup. Karakterističnim za njegovo stvaralaštvo je renesansni vitalizam, uz sjene sumnje i ironiju koja nagovješćuje manirističko razdoblje. Držić nije kreator podijeljenih ličnosti, nije tvorac nezaboravnih karaktera - iako ih nije poznavao, (niti je mogao, zbog kronologije) najbliži su mu komediografi poput Bena Jonsona ili Lope de Vege, čija djela obiluju energijom nabijenim skiciranim likovima, a ne ličnostima.  Možemo samo žaliti što se od njegova djela nije sačuvalo više, a ni što on sam nije utrošio više energije u vlastitu istinsku vokaciju, umjesto u bizarne političke projekte. Sudimo li po jeziku, njegov je virtuozan, njegovan, a opet bujan idiom pokazao svu raskoš i potenciju hrvatskoga jezika sredine 16. stoljeća, i u tom stoljeću, predstavljenom najviše poezijom, on je praktički jedini prozni autor čiji izraz doživljavamo kao moderan i posve razumljiv, bez nezgrapnosti i artificijelnosti koja je pratila kasniju hrvatsku prozu. Suprotstavljanje visoke retorike i pučke burleske daje životnost i tečnost njegovu izričaju- nešto što je hrvatska proza ponovo polučila tek u drugoj polovici 19. stoljeća. «Otkriven» ponovo u 19. stoljeću, Marin Držić je najživotniji hrvatski renesansni pisac i temelj hrvatskoga dramskoga repertoara.

Bio je književni uzor hrvatskom književniku Antunu Sasinu.

 Djela

Dramska djela

 Pomet (izgubljena komedija), 1548., ispred Kneževa dvora
 Tirena (pastoralna drama u stihu), 1549., ispred Kneževa dvora, predstava prekinuta zbog nevremena; zahvaljujući nedavnomu otkriću primjerka prvoga, za autorova života tiskanoga izdanja Tirene iz 1551. u Milanu, utvrđeno je kako je ona također igrana 1548. godine, po nekim mišljenjima prije Pometa, te je ta pastorala zapravo Držićev kazališni prvijenac
 Novela od Stanca (pokladna igra), 1550., palača Frana Kabužića, svadba Martolice Džamanjića
 Venere i Adon ili Pripovijes kako se Venere božica užeže u ljubav lijepoga Adona u komediju stavljena (rustikalno-mitološka drama u stihu), 1551., palača Sinčićevića, svadba Vlaha Držića
 Dundo Maroje (komedija u prozi), 1551., vijećnica Kneževa dvora
 Džuho Kerpeta (pastoralno-rustikalna drama u prozi ili komedija, sačuvana u nevelikim fragmentima), 1554.(?), svadba Rafa Gučetića
 Skup (komedija u prozi), 1555.(?), svadba Saba Gajčina
 Grižula ili Plakir (rustikalno-mitološka drama u prozi i stihu), 1556., svadba Vlaha Sorkočevića
 Tripče de Utolče (komedija u prozi), (?)
 Arkulin (komedija u prozi), (?)
 Pjerin (komedija sačuvana u fragmentima), (?), svadba Džona Miškinova
 Hekuba ( tragedija, adaptacija Euripidove tragedije na temelju talijanske preradbe L. Dolcea) 1559.

Poezija

 Pjesni
 U smrt od Fjore Martinove Šumičić
 Epithaphio
 Svitlom i vridnomu vlastelinu Sabu Nikulinovu Marin Držić
 Tužba Ljubmira od komedije Tirene
 Prolog drugi komedije prikazane u Držić na piru

Neknjiževni spisi

 Predstavka senatu Sijenske Republike
 Jedan rektorski dopis iz Siene
 Izjava u parnici braće Primovića
 Politička pisma

 TV i film o Držiću

 "Hrvatski velikani: Marin Držić", osma je epizoda TV serije o hrvatskim velikanima Roberta Knjaza snimljena za HRT 2016. godine. Pristup gdje ponajbolji poznavatelji Držića govore o njemu većinom izvan studija, dio na lokacijama u Dubrovniku stvorio je dinamičnu TV emisiju. Knjazovim riječima: Iako je sadržaj važniji od forme, forma je ono što prodaje proizvod. Bismo li imali istu gledanost Velikana da je nekoliko stručnjaka sjedilo 55 minuta za stolom u studiju i pričalo o temi Jelačića?www.matica.hr, Vijenac, br. 604., 27. travnja 2017., pristupljeno 14. lipnja 2017. O Držiću govore Slobodan Prosperov Novak, sveučilišni profesor i suurednik LZMK-ovog leksikona o Držiću objavljenog 2009. godine, Viktoria Franić Tomić, autorica studije "Tko je bio Marin Držić" u izdanju Matice hrvatske iz 2011. godine, i drugi. Sadržaj je moguće pogledati na HRT-ovim mrežnim stranicama.https://hrti.hrt.hr/video/show/3238053/hrvatski-velikani-marin-drzic-dokumentarna-serija-88-hd
 film Libertas, snimljen 2006. u režiji Veljka Bulajića

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Leksikon Marina Držića - mrežno izdanje
 HRT o Marinu Držiću
 Tko je bio Marin Držić?
 Leksikon Marina Držića
 Hrvatska enciklopedija - Marin Držić
 Krležijana - Krleža o Marinu Držiću

Kategorija:Dubrovački književnici
Kategorija:Dubrovački pjesnici
Kategorija:Hrvatski dramatici
Kategorija:Životopisi, Dubrovnik
Kategorija:Renesansni književnici
Kategorija:Hrvatski komediografi

Monument in Dubrovnik Marin Držić (Dubrovnik, 1508.

Držić, Marin, hrvatski književnik (Dubrovnik, 1508 – Venecija, 2. V. 1567). Nadimak Vidra. Rođen u osiromašenoj plemićkoj obitelji. Školovao se u Dubrovniku i djelovao kao orguljaš u stolnoj crkvi do 1538. kada odlazi na studij u Sienu. Bez sredstava da završi studij filozofije, književnosti i kanonskog prava, vraća se u Dubrovnik vjerojatno prije 1545, kada postaje službenik grofa Christopha Rogendorfa, kojeg će pratiti na putovanjima u Beč i Carigrad. Godine 1550. se zaređuje, a uz to obavlja i posao pisara u solani. Početkom 1560-ih odlazi u Veneciju, gdje postaje nadbiskupski kapelan. U godinama pred smrt u svojim čuvenim urotničkim pismima (1566) traži od toskanskog vojvode Cosima Medicija svrgavanje tadašnje dubrovačke vlasti. Ubrzo nakon toga umire u Veneciji. Njegovo književno djelovanje temelji se na dobrom poznavanju antičkih uzora i talijanske renesansne literature te, u manjoj mjeri, domaće književnosti. Isprva se javlja zbirkom uobičajenih petrarkističkih stihova (Pjesni ljuvene), koja će uz dramske tekstove u stihu (Tirena; Venera i Adon; Novela od Stanca) činiti sadržaj njegovih za života jedinih tiskanih knjiga (Mleci, 1551). Kroz desetak godina njegova posljednjeg boravka u Dubrovniku napisao je 12 kazališnih djela od kojih su, uz cjelovita tri tiskana teksta i Hekubu, neki poznati samo po naslovu (Pomet), a mnogi su nepotpuni (Dundo Maroje; Skup; Mande; Arkulin; Grižula) ili dostupni samo u fragmentima (Džuho Krpeta; Pjerin). U pastirskim igrama Tirena (1549), Venera i Adon i Grižula (1556), Držić miješa fantastičke, mitološke i realističke elemente, rustikalnu lakrdiju i idilični ugođaj, ne propuštajući priliku narugati se onodobnim dubrovačkim prilikama. Važno mjesto u njegovu opusu ima i scenska farsa Novela od Stanca (1550), no najboljim ostvarenjem, popularnim sve do danas, smatra se komedija Dundo Maroje. U njoj je stvorio čitavu galeriju likova obdarenih vlastitim govorom koji svojim karakterom i situacijama u koje upadaju pojačavaju brojne komične scene. Kroz dinamičnu i duhovitu radnju prikazao je, s mnogo satiričkog naboja, onodobne dubrovačke društvene navike, kao i neke karakteristike renesansnog života. Izdvaja se i eruditska komedija Skup, po uzoru na Plauta, na temu škrtosti, kao i prerada Euripidove tragedije Hekuba, koju obrađuje prema Dolceovu talijanskom prijevodu. Oba djela sadrže kritiku kako na račun viših dubrovačkih slojeva tako i dubrovačke vlasti, a ujedno potvrđuju političku notu kao važnu karakteristiku cjelokupnog Držićeva teatra. Njegovo djelo po kvaliteti ne zaostaje za najboljim ostvarenjima europske renesansne drame te predstavlja sam vrh hrvatskog dramskog stvaralaštva.

Question: when was the marin držić monument built

Monument in Dubrovnik Marin Držić (Dubrovnik, 1508.

Question: where is the monument of marin držić located

where is the monument of marin držić located

Question: what is the name of marin držić's monument

what is the name of marin držić's monument

Question: in which city was marin držić born

Question: who built the first monument in dubrovnik

who built the first monument in dubrovnik

Question: where was marin držić buried in 1508

Monument in Dubrovnik Marin Držić ( Dubrovnik , 1508 .

Spomenik u Dubrovniku Marin Držić (Dubrovnik, 1508.

Spomenik u Dubrovniku Marin Držić (Dubrovnik, 1508.

Monument in Dubrovnik Marin Držić (Dubrovnik, 1508.

Monument in Dubrovnik Marin Držić (Dubrovnik, 1508.

Marin Držić was born in 1508 in Dubrovnik.

Držićevo je književno djelo do kraja II. svjetskog rata bilo u literaturi predstavljeno kao darovito scensko ostvarenje koje je nastalo pod jakim utjecajem sienske dramske književnosti. Prvi je to ustvrdio W. Creizenach u Geschichte des neueren Dramas, 2 (1918), a slijedili su ga u tome B. Vodnik, P. Skok, P. Kolendić i M. Kombol, koji su pridonijeli spoznaji o književnoj tradiciji iz koje se razvio D., ali su uočili, kao npr. Kombol, koji je od marksističke kritike bio osporavan, i neke slojeve piščeva izvornoga dramskog talenta. U Povijesti hrvatske književnosti Kombol piše da u Držićevim komedijama ima dosta tipova, situacija i postupaka, često već i otrcanih, iz latinske i talijanske komedije, ali je on sve te elemente slobodno kombinirao i primjenjivao, smještajući radnju u svoju doživljenu sferu i dovodeći na pozornicu likove iz Dubrovnika i okolice sa svim njihovim značajnim pokretima, govorom i uzrečicama. Marksistički pristup Držiću potaknuo je M. Krleža kada je u povodu 400-godišnjice Tirene (O našem dramskom répertoireu, 1948) napisao da je Držić pučanin, koji se pobunio protiv vlastele u ime plebejskih demokratskih principa. Socrealistička književna povijest i kritika proširila je tu Krležinu tezu tvrdnjama da je D. progresivan i revolucionaran pisac te da je sanjao o društvu koje se ostvarilo u socijalizmu, da je zapravo bio socijalist utopist. Najviše se u takvu pristupu angažirao Ž. Jeličić, koji 1948. u Izvoru piše o Držiću kao pjesniku sirotinje XVI. stoljeća, interpretirajući prolog negromanta Dugog Nosa od Velicijeh Indija u Dundu Maroju, što je pobudilo interes u znanosti za taj prolog i Držićev pokušaj prevrata u Dubrovniku. S posebnom erudicijom povijesnu i književnu interpretaciju prologa negromanta Dugog Nosa objavio je L. Košuta 1964. u rimskom časopisu Ricerche slavistiche (prijevod u Mogućnostima, 1968, 11 pod naslovom Pravi i obrnuti svijet u Držićevu Dundu Maroju); on je ustvrdio da je negromantova vizija Indije kao utopije u kojoj ne postoji ni »moje« ni »tvoje« srednjovjekovna vizija Raja zemaljskoga, a ne komunističkoga besklasnog društva, i da je negromant Dugi Nos sam D., koji se služi likom maga da bi prikrio ironične i satirične poruke o dubrovačkoj vlasteli, pred kojima je D. izveo Dunda Maroja. God.1961. Košuta je u studiji Siena u životu i djelu Marina Držića (Ricerche slavistiche; prijevod u Prologu, 1982,51/52), ustvrdio da je utjecaj sienskoga pučkog kazališta i eruditne komediografije bio manji nego što se to prije mislilo te da je sav sienski repertoar koji je Držiću bio poznat slabije vrijednosti odDržićevih dramskih djela. F. Čale posvetio se književno-filozofskoj interpretaciji svih Držićevih djela. Prvi je put o Držiću pisao 1967. U časopisu Dubrovnik pod naslovom Pometov makjavelizam, a 1979. U Djelima M. Držića objavio je studiju O životu i djelu Marina Držića. Iscrpnom tekstološkom interpretacijom prologa Dunda Maroja i ostalih Držićevih tekstova, Čale je izveo više teza: da je D. sintetizirao renesansne filozofske škole kao što su platonizam i makjavelizam; da Machiavelli na Držića nije izvršio utjecaj komedijom Mandragolom nego filozofsko-politološkim djelom Vladar, kojega nazore iznosi Pomet, zapravo sam D.; da je u antitezi »ljudi nazbilj« i »ljudi nahvao« sadržana alegorijska satira dubrovačke vlastele; da je pokušaj urote protiv dubrovačke vlastele neodvojiv od njezine kritike u nekim Držićevim djelima; da su Držićevi tekstovi slojeviti i višeznačni; da je on u svom djelu sustavno proveo antitezu, po kojoj, kao i po drugim stilsko-jezičnim svojstvima, pripada manirizmu unatoč preuzimanju forma i tema renesansne književne baštine.
D. se do odlaska u Mletke (1562) bavio glazbom kao izvoditelj i kao skladatelj. O njegovoj glazbenoj izvoditeljskoj djelatnosti svjedoči ponajprije Genealogija obitelji Držić, zatim arhivski dokument kojim dubrovačko vijeće umoljenih imenuje Držića 28. II. 1538. orguljašem dubrovačke stolnice i napokon tužaljka što ju je ispjevao M. Vetranović Na priminutje Marina Držića, gdje uz ostalo slavi Držićevu glazbenu nadarenost i navodi glazbala na kojima je svirao (leut, flauta, »violune«, »kordina«, kornet, klavičembalo). Orguljašku službu obavljao je D. do listopada 1538, kada je otputovao u Sienu. O Držićevoj skladateljskoj djelatnosti zasad se može govoriti samo na temelju pretpostavke, koju je prvi uvjerljivo iznio M. Rešetar (1930), a poslije su je stručno razradili L. Županović (1967), M. Demović (1976) i N. Batušić (1978). D. je svoja dramska djela mjestimice popratio glazbenim i plesnim odlomcima, ali notna građa nije se sačuvala, već se glavno vrelo podataka o tome nahodi u opširnim njegovim didaskalijama kojima upućuje glumce kada i kako trebaju započeti pjevanje, ples i svirku, npr. u Tireni: »Ovdi se poje u lugu«; »ovdi s tancom čine niz i s tancom odhode za vilom« itd. S obzirom na to da je D. nedvojbeno bio glazbeno obrazovan, izložena je pretpostavka da je mogao sâm skladati glazbene »brojeve« svojih dramskih djela, posebice u Tireni dva vokalna i dva plesna broja, u Noveli od Stanca jedan plesni, u Veneri i Adonu jedan vokalni i dva plesna broja, u Grižuli i Hekubi po jedan instrumentalni broj i u Mandi dva vokalna broja. U Dundu Maroju D. je unio talijansku kanconu, tj. posuđeni glazbeni broj, u skladu sa scenskim zbivanjem. Razmatrajući funkcionalnost glazbenih »brojeva« u Držićevim djelima, Batušić ističe: »Talijanska kanconeta u Dundu Maroju, očito ne izvorno djelo, nije samo ilustrativni prilog radnji već i dramaturgijski efekt i karakterološko sjenčanje. Vokalni brojevi u pastorali idealno se naime stapaju s potrebama scenskog zbivanja. Glazba u Držića nije ukras ni konvencija, premda je odraz posebnosti tadanjeg evropskog kazališnog izraza. Ona je posvemašnje autorsko djelo, dokraja namišljeno kao konstitutivni čimbenik u stvaranju zaokružene glumišne slike vlastite dramske književnosti«. Iznesenim tezama Držićev stvaralački lik dobiva novu dimenziju, a on kao glazbenik poprima iznimno značenje, posebice u razdoblju u kojemu se — po svemu sudeći — jedini od poznatih hrvatskih skladatelja bavio skladanjem glazbe za scenska djela.
LIT.: A. Pavić:
Historija dubrovačke drame. Zagreb 1871, 65–78, 87–101. — M. Šrepel:
Skup Marina Držića prema Plautovoj Aululariji. Rad JAZU, 1890, 99, str. 185–237. — K. Jireček:
Der ragusanische Dichter Š. Menčetić. Archiv für slavische Philologie (Berlin), 19(1897) 1/2, str. 74–75. — V. Jagić:
Die Aulularia des Plautus in einer südslavischen Umarbeitung aus der Mitte des XVI. Jahrhundert. Berlin 1898 (hrvatski prijevod M. Kombol: Jagićevi kraći spisi. Zagreb 1948, 338–356). — T. Matić:
Molièreov L’Avare i njegovi prethodnici. Nastavni vjesnik, 6(1898) str. 150–158, 228–239, 336–345. — K. Jireček:
Beiträge zur ragusanischen Literaturgeschichte. Archiv für slavische Philologie, 21(1899) 3/4, str. 454–457, 481–494. — P. Budmani:
Pjerin Marina Držića. Rad JAZU, 1902, 148, str. 51–80. — N. Petrovskij:
O genealogiji Držića. Ibid., str. 227–230. — M. Medini:
O životu i radu Marina Držića. Crvena Hrvatska, 15(1905) 4, str. 1–2. — P. Kolendić:
Srpsko-hrvatski prijevod Dolčeove Hekube. Izvještaj gimnazije u Kotoru 1908–09, 3–16. — W. Creizenach:
Geschichte des neueren Dramas, 2. Halle 1918, 479–490. — T. Matić:
Hrvatski književnici mletačke Dalmacije i život njihova doba. Rad JAZU, 1925, 231, str. 250–283. — P. Skok:
Držićev Plakir. Razprave, 1928, 5/6, str. 1–7. — J. Dayre:
Marin Držić conspirant à Florence. Revue des études slaves (Paris), 10(1930) str. 77–80. — M. Rešetar:
Djela Marina Držića (uvod). Stari pisci hrvatski, 7. Zagreb 1930, str. I–CXLVII. — P. Popović:
Arhivske vesti o Marinu Držiću. Zbornik iz dubrovačke prošlosti Milanu Rešetaru o 70-godišnjici života. Dubrovnik 1931, 261–263. — J. Torbarina:
Italian Influence on the Poets of the Ragusan Republic. London 1931, 138–139. — M. Rešetar:
Jezik Marina Držića. Rad JAZU, 1933, 248, str. 99–238. — J. Dayre:
Dubrovačke studije. Zagreb 1938, 19–23. — M. Fotez:
Marin Držić, Dundo Maroje. Komedija, 5(1938) 35, str. 11–13. — M. Kombol:
Povijest hrvatske književnosti do narodnog preporoda. Zagreb 1945, 19612
. — Isti:
Marin Držić: Tirena (pogovor). Zagreb 1948, 93–100. — M. Krleža:
O našem dramskom répertoireu. Djelo, 1(1948) 1, str. 34–40. — J. Tadić:
Marin Držić (u: Dubrovački portreti. Beograd 1948, 91–125). — M. Matković:
Dva komediografa (Marin Držić i Sterija Popović). Republika, 5(1949) 4, str. 264–281. — D. Pavlović:
Novi podaci za biografiju Marina Držića. Zbornik radova Instituta za proučavanje književnosti SAN, 1951, 1, str. 97–107. — Ž. Jeličić:
Marin Držić Vidra. Beograd 1958, Zagreb 1961. — M. Pantić:
Četiri stoleća u potrazi za pravim likom Marina Držića. Zbornik Srpske književne zadruge, 1958, str. 5–58. — I. Slamnig:
Gradska pučka pjesma u komedijama Marina Držića. Krugovi, 7(1958) 7/8, str. 499–505. — H. Kindermann:
Das Theater der Renaissance (u: Theatergeschichte Europas, 2. Salzburg 1959, 406–418). — A. Cronia:
Ascendenze della »Tirena« di Marino Darsa nella »Dubravka« di Giovanni Gondola. Ricerche slavistiche (Roma), 9(1961), str. 39–66. — S. Kastropil:
Genealogija porodice Držić od Jere Vlaha Držića. Prilozi za književnost, jezik, istoriju i folklor, 1961, XXVII/4, str. 224–242. — L. Košuta:
Siena nella vita e nell’opera di Marino Darsa. Ricerche slavistiche, 9(1961) str. 67–192. — M. Pantić:
Poetika Marina Držića. Letopis Matice srpske, 139(1963) CCCXCI/4, str. 349–380. — L. Košuta:
Il mondo vero e il mondo a rovescio in »Dundo Maroje« di Marino Darsa (Marin Držić). Ricerche slavistiche, 12(1964) str. 1–58. — V. Foretić:
O Marinu Držiću. Rad JAZU, 1965, 338, str. 5–145. — R. Bogišić:
O liku Grižule u Plakiru Marina Držića. Umjetnost riječi, 11(1967) 1, str. 17–28. — Isti:
Marin Držić i Martin Benetović. Dubrovnik, 10(1967) 3, str. 13–28. — I. Bošković:
Držićeva djela u hrvatskoj glazbi. Ibid., str. 168–170. — W. Cole:
Scenografija u djelu Marina Držića. Forum, 6(1967) 9/10, str. 582–591. — F. Čale:
Pometov makjavelizam. Dubrovnik, 10(1967) 3, str. 29–47. — C. Fisković:
Pozornice Držićevih igara. Ibid., str. 49–63. — M. Foretić:
Marin Držić i kazališna publika renesansnog Dubrovnika. Ibid., str. 136–137.— Isti:
Simpozij »Marin Držić u svjetlu renesansne komediografije«. Ibid., str. 181–185. — M. Fotez:
Držićeva djela na scenama u svijetu. Ibid., str. 177–180. — N. Ivanišin:
Marin Držić — Ivan Gundulić (Refleksije uz Držićev jubilej). Ibid., str. 116–122. — P. Kvrgić:
O nekim pojavama u Držićevoj glumi u vezi sa prerađenim i autentičnim »Dundom Marojem«. Ibid., str. 147–153. — S. Petrović:
Umeci petrarkističke lirike u komedijama Marina Držića. Umjetnost riječi, 11(1967) 1, str. 5–15. — F. Švelec:
Venera i Adon –mitološko-rustička igra Marina Držića. Dubrovnik, 10(1967) 3, str. 99–109. — J. Torbarina:
Šekspirske teme u djelu Marina Držića. Ibid., str. 3–11. — Isti:
Marin Držić, pjesnik. Forum, 6(1967) 11/12, str. 760–796. — R. Ferri:
Marin Držić i njegovi suvremenici u Stonu. Dubrovnik, 11(1968) 1, str. 54–63. — M. Moguš:
Jezični elementi Držićeva »Dunda Maroja«. Umjetnost riječi, 12(1968) 1, str. 49–52. — M. Ratković:
»Pomet« ili »Tirena«? Dubrovnik, 11(1968) 1, str. 49–53. — F. Švelec:
Komički teatar Marina Držića. Zagreb 1968. — F. Čale:
Dvije Držićeve drame (Grižula i Tripče de Utolče). Dubrovnik, 12(1969) 3, str. 32–41. — M. Franičević:
O stihu Marina Držića. Zbornik radova o Marinu Držiću. Zagreb 1969, 88–97. — N. Kolumbić:
Boccacciova novela VIII–10 i Držićev Dundo Maroje. Ibid., str. 346–365. — J. Mihojević:
Bibliografija radova o Marinu Držiću (najpotpunija do 1967). Ibid., str. 530–555. — J. Ravlić:
Genealogije obitelji Držić. Ibid., str. 476–491. — L. Županović:
Marin Držić i glazba. Ibid., str. 207–217. — R. Bogišić:
Marin Držić i Mavro Vetranović. Croatica, 1(1970) 1, str. 71–87. — M. Pantić:
Fragmenti o Marinu Držiću, 1. Zbornik Filozofskog fakulteta u Beogradu, 1970, XI/1, str. 413–430. — M. Tomasović:
Smotra držićologije. Dubrovnik, 13(1970) 3, str. 130–133. — F. Čale:
Marin Držić (Tirena — Grižula — Novela od Stanca — Dundo Maroje — Skup — Tripče de Utolče — Hekuba). Zagreb 1971. — L. Košuta:
Jedan rektorski dopis Marina Držića iz Siene. Mogućnosti, 19(1972) 10, str. 1145–1152. — M. Fotez
: Djela Marina Držića u Dubrovniku. Dubrovnik, 16(1973) 4, str. 97–109. — M. Franičević:
Pjesnik i komediograf Marin Držić. Forum, 12(1973) 3, str. 397. — R. Bogišić:
O nekim problemima pri proučavanju hrvatske renesansne drame. Mogućnosti, 21(1974) 12, str. 1323–1331. — M. Fotez:
Pet stoljeća hrvatskog kazališta. Ibid., str. 1332–1338. — Isti:
Putovanja s Dundom Marojem. Dubrovnik 1974. — Z. Mrkonjić:
Skup ili otjerana pastorala. Forum, 13(1974) 10/11, str. 648–654. — P. Pavličić:
Razine upotrebe stiha u Držićevu »Grižuli«. Ibid., 4/5, str. 786–794. — R. Bogišić:
Priroda i pejzaž u djelima Marina Držića. Mogućnosti, 22(1975) 11, str. 1217–1238. — S. P. Novak:
Dubrovački eseji i zapisi. Dubrovnik 1975. — Lj. Schiffler- -Premec:
Elementi filozofskog i mitskog u djelima Marina Držića. Mogućnosti, 22(1975) 10, str. 1113–1129. — F. Švelec:
Hrvatska renesansna drama. Ibid., 12, str. 1335–1341. — N. Batušić:
Držićeva redateljsko-inscenatorska načela. Ibid., 23(1976) 3/4, str. 396–412. — R. Bogišić:
Tradicija u djelu Marina Držića (u: Na izvorima. Split 1976, 243–274). — Isti:
Članak o hrvatskoj pastorali. Ibid., str. 133–152. — Isti:
Prvo poglavlje hrvatske pastorale. Ibid., str. 153–183. — F. Čale:
Fragmenti o Držiću prema europskoj književnosti i filozofiji. Forum, 15(1976) 3, str. 317–335. — M. Demović:
Marin Držić-Vidra kao glazbenik. Marulić, 9(1976) 2, str. 104–117. — M. Fotez:
Marin Držić u svjetskoj literaturi i na svjetskim scenama. Dani hvarskog kazališta. Split 1976, 257–274. — S. P. Novak:
Primjeri iz povijesti hrvatske drame. Dubrovnik, 19(1976) 3/4, str. 181–202. — F. Čale:
O Držićevoj poetici u znaku antiteze. Umjetnost riječi, 21(1977) 1/3, str. 41–61. — N. Batušić:
Kazalište Marina Držića (u: Povijest hrvatskoga kazališta. Zagreb 1978, 47–74). — F. Čale:
Tragom Držićeve poetike. Zagreb 1978. — Isti:
Je li »Dživko Oblizalo i Savo Vragolov« Držićevo djelo. Forum, 17(1978) 4/5, str. 587–596. — Isti:
Marin Držić između filozofije i politike (u: Hrvatska književnost u evropskom kontekstu. Zagreb 1978, 193–221). — F. Švelec:
O nasljeđu antike u hrvatskoj renesansnoj komediji. Radovi. Filozofski fakultet — Zadar, 17(1978) str. 27–44. — F. Čale:
Humanistički izvori Držićeve poetike (u: Na mostu Talija. Zagreb 1979, 81–94). — Isti:
O životu i djelu Marina Držića (u: Marin Držić, Djela. Zagreb 1979, 7–173, 19872
). — L. Županović:
Stoljeća hrvatske glazbe. Zagreb 1980, 48–50. — F. Švelec:
O scenskim vrednotama komedija Marina Držića. Jugoslovenski seminar za strane slaviste. Beograd 1981, 147–155. — R. Bogišić:
Ljubavni kanconijer Marina Držića (u: Riječ književna stoljećima. Zagreb 1982, 11–94). — Z. Bojović:
Dundo Maroje Marina Držića. Beograd 1982, str. 108. — F. Čale:
Držić i Goldoni. Prolog, 14(1982) 51/52, str. 118–127. — Isti:
Dopune o Držiću, urotniku i maniristu. Ibid., str. 57–71. — M. Fotez:
Eseji i feljtoni. Split 1982, 24–68. — S. P. Novak:
O recepciji starije hrvatske dramske književnosti između dva svjetska rata. Mogućnosti, 29(1982) 1/2, str. 41–48. — B. Senker:
Držićev Plakir i današnje kazalište. Prolog, 14(1982) 51/52, str. 101–109. — M. Sršen:
Držićev obračun s njima. Redateljsko čitanje Venere i Adona. Ibid., str. 73–75.— R. Bogišić:
Pir Vlaha Držića. Forum, 23(1984) br. 3. — F. Čale:
Igre u Njarnjas-gradu. Zagreb 1984, 110–111. — S. P. Novak:
Planeta Držić. Zagreb 1984. — F. Čale:
Pabirci tragom Držićeva jezika. Dubrovački horizonti, 18(1986) 26, str. 93–96. — R. Bogišić:
Marin Držić u književnim krugovima (u: Tragovima starih. Split 1987, 91–107). — Isti:
Marin Držić u Sieni. Ibid., str. 41–70. — Isti:
Mladi dani Marina Držića. Zagreb 1987. — M. Gotovac:
Pismo Marinu Držiću. Forum, 26(1987) 5/6, str. 710–716. — P. Pavličić:
Držićevi prolozi. Republika, 43(1987) 1/2, 131–150. — R. Bogišić:
Marin Držić i Mario Kaboga. Forum, 27(1988) 3/4, str. 189–206. — F. Čale:
Per una retta interpretazione di Marino Darsa (uvod u: Marino Darsa, Zio Maroje. Milano 1989, 5–9). — R. Katičić:
O Držićevu jeziku pedeset godina nakon Rešetara. Forum, 28(1989) 9/10, str. 313–326. — L. Košuta
i G. Minucci:
Documenti per la storia dello studio senese dal 1531 al 1542 (u: Lo studio di Siena nei secoli XIV–XVI. Milano 1989). — L. Missoni:
Marino Darsa (Marin Držić) e la sua opera (pogovor u: Marino Darsa, Zio Maroje. Milano 1989, 107–111). — P. Pavličić:
Intertekstualnost u Držića. Mogućnosti, 37(1990) 5/6, str. 585–596. — S. Stojan:
Marin Držić i Rijeka Dubrovačka. Dubrovnik, 33(1990) 1/2, str. 50–54. — N. Batušić:
Narav od fortune. Zagreb 1991. — F. Čale:
Usporedbe i tumačenja. Dubrovnik 1991. — D. Fališevac:
Smiješno i komično u Držića. Republika, 47(1991) 1/2, str. 214–232 — K. Hraste:
O dijakronijskom aspektu strukture »Venere i Adona«. Mogućnosti, 38(1991) 8–10, str. 825 –838.

Question: when was marin držić born

Marin Držić was born in 1508 in Dubrovnik.

Question: who is marin držić's grandfather

Question: what is marin držić's mother's surname

Question: what is marin dr�ić's middle name

Question: what type of family does marin dr�ić belong to

what type of family does marin dr�ić belong to

Question: what is marin držić's profession

Marin Držić was born in 1508 in Dubrovnik .

Držić comes from a well - known civil business family , which for Držić 's life has suffered a financial break , the grandson of the poet and dramatist Jore Držić ; the girl 's mother 's surname is Kotruljević , from which the famous economic writer and diplomat Benko comes .

Marin Držić rođen je 1508. godine u Dubrovniku.

Marin Držić was born in 1508 in Dubrovnik. Držić comes from a well-known civil business family, which for Držić's life has suffered a financial break, the grandson of the poet and dramatist Jore Držić; the girl's mother's surname is Kotruljević, from which the famous economic writer and diplomat Benko comes.

Marin Držić was born in 1508 in Dubrovnik.

Robert Knjaz, televizijski autor i redatelj
Robert Knjaz (Zagreb, 1971) diplomirao je ekonomiju i režiju, a u dosadašnjoj karijeri televizijskog redatelja, voditelja i producenta osmislio je i realizirao dvadesetak autorskih emisija kao što su Svlačionica, Mjenjačnica, Koledžicom po svijetu i Klasici narodu. Novi serijal Hrvatski velikani povod su razgovoru s tim originalnim televizijskim autorom.
Gospodine Knjaz, zašto ste odlučili snimati Hrvatske velikane?
Više je razloga za to. Zanimalo me tko su ti ljudi koji krase naše trgove, naše novčanice i naše udžbenike, a uz to bio mi je izazov okušati se u ozbiljnijim temama, ali s neformalnim, zabavnijim pristupom. Također, čini mi se da je mnoštvo TV-sadržaja kojima je jedini cilj gledanost, a ne edukacija gledatelja, iako svi mi zaslužujemo televiziju uz koju ćemo nešto i naučiti. Pa rekoh idem spojiti sve to i okušati se u nečem novom.
Hrvatskoj povijesti pristupili ste na svjež i duhovit način, ali usprkos ležernom i šaljivom tonu niste prešli u ironizaciju i ismijavanje nacionalnog, što je danas toliko popularno. Slažete li se?
Trudili smo se napraviti tako jer sam svjestan da televiziji treba pristupiti s odgovornošću budući da utječe na ljude. Naravno, kada zaronite u povijest i krenete kopati malo dublje, naiđete na mnoge podatke koji mogu različito osvijetliti pojedine velikane. Zato je trebalo dobro razmisliti kako prezentirati podatke iz biografija na zabavan način, a da pritom zadržimo objektivnost i ne banaliziramo osobu i temu o kojoj govorimo. Bez obzira što su svi ti velikani bili ljudi od krvi i mesa sa svojim vrlinama i manama, pokušali smo ih predstaviti realno i objektivno, ali i živopisno, kao da radimo o članu obitelji. Tako je gledateljima lakše razmišljati o velikanima, nego kao o kipovima ili podacima iz knjiga. Tako će ih lakše zapamtiti, više zavoljeti, a možda i shvatiti neke njihove poteze, uspone i padove.
Kako vi doživljavate hrvatsku povijest, hrvatsku tradiciju, hrvatske povijesne velikane? Što vama hrvatska povijest znači?
Povijest je zabavna, ali treba se paziti da ne postane teret, jer umjesto da nas razdvaja, može postati sredstvo koje nas spaja. Snimajući serijal I to je Hrvatska, gdje smo u 50 putopisno-edukativnih epizoda po 13 minuta predstavili najzanimljivija mjesta u Hrvatskoj, i sad Hrvatske velikane, vidio sam koliko u svojoj povijesti, ali i danas, imamo prekrasnih mjesta te pažnje vrijednih povijesnih događaja i lokaliteta. Od Istre do Dubrovnika, od Slavonije do Varaždina, toliko tvrđava, toliko spomenika, gdje god zagrebeš, toliko zanimljivih priča i ljudi. Nisam imao pojma recimo da su Francuzi srušili zidine oko Trogira radi provjetravanja i tako spasili grad od zaraza. Da su uskoci na Klisu bili pioniri specijalnog ratovanja, ali i ženske emancipacije, jer su njihove žene bile ravnopravni borci. Ili da prelijepa Eufrazijana u Poreču ima nekoliko jedinstvenih artefakata kakvih nema nigdje drugdje na planetu… Većinu toga ne bih saznao da nisam sve to snimao. Ali kako će prosječni čovjek u Hrvatskoj, koji bije svakodnevnu bitku s plaćanjem računa i preživljavanjem, obići sva ta mjesta? Na nama s televizije je da ljudima u njihovu kuću donesemo te ljepote i učinimo ih ponosnim na našu zemlju i naše ljude. Jer iz tog ponosa i ljubavi može izrasti motivacija da svi zajedno svakodnevno činimo djela u korist današnje Hrvatske.
Zašto se to ne promiče?
To je pitanje koje si često postavljam. Nažalost, u medijima je još previše negative i isticanja negativnosti, a premalo promoviramo pozitivne stvari i pozitivne ljude u našoj zemlji. Uz to zakon je kod nas takav da najveće komercijalne TV-kuće – RTL i Nova TV – nemaju obvezu baviti se takvim hrvatskim temama. Zanimljivo, kad sam prije desetak godina trebao snimati u Brazilu, saznao sam da na pet članova inozemne ekipe obavezno morate zaposliti pet Brazilaca. Do te mjere štite svoj medijski prostor. A kod nas nije tako. Jer da jest, onda bi i komercijalne televizije imale obvezu dio svog programa posvetiti hrvatskim formatima i hrvatskim temama, a ne samo HTV, pa bi i javnost imala veći uvid u pozitivne stvari koje se događaju po Hrvatskoj. Jer ipak ih ima.
Može li to promijeniti nacionalna medijska strategija, koja je već godinama u izradi?
Ne znam, to je pitanje za političare, ali i urednike nacionalnih TV-programa. Ne mislim da bi sve trebalo biti domoljubno, nego jednostavno ima stvarno zanimljivih tema i autora i kod nas. Na primjer hrvatski otoci. Imamo preko 1200 otoka, otočića, hridi, a ne pamtim nijedan serijal o otocima. A pričamo stalno da otoke treba promovirati.
Tko vas je od velikana najviše impresionirao?
Najdraža mi je emisija o Stjepanu Radiću zato što sam imao malo skepse prema političkoj temi jer zadnjih trideset godina u novinama uglavnom čitam negativno o političarima. Međutim, kad smo zaronili u njegovu biografiju i vidjeli kako je živopisan lik Radić bio, što je sve proživio u životu… iznenadio sam se. Od ostalih epizoda taknula me tužna sudbina Lisinskog, a Jelačić mi je postao simpatičniji kad sam saznao da je bio pjesnik, da je bio nježna dušica, da mu je nadimak iz djetinjstva – Pepi. Za Zrinskog nisam znao da je bio svojevrsni „tajkun“ svoga doba. Da je osim legendarne hrabrosti bio tako ekonomski spretan. Danas bi nam dobro došao u ovim događanjima oko Agrokora. S druge strane, nisam znao da je prije Sigeta imao još cijeli naramak monumentalnih bitaka. Pomogao je oslobađanju Beča, Budima… Mislio sam da takve sudbine i scenariji postoje samo u holivudskim filmovima, a kad ono, riječ je o hrvatskoj povijesti.
Spomenuli ste serijal I to je Hrvatska.
U njemu ste se poigrali kratkim formatom, a u Klasicima narodu dugim. Koliko je u suvremenoj TV-produkciji važna forma?
Iako je sadržaj važniji od forme, forma je ono što prodaje proizvod. Bismo li imali istu gledanost Velikana da je nekoliko stručnjaka sjedilo 55 minuta za stolom u studiju i pričalo o temi Jelačića? Nema šanse. Ljudi danas traže dinamiku, raznovrsnost i zabavu. Toliko smo zasipani informacijama sa svih strana, da nam se televizijska strpljivost i koncentracija jako skratila. Nekad se moglo gledati emisije po nekoliko sati, ali mislim da je to vrijeme prošlo. Meni je gornja granica gledljivosti 45 min, osim ako nije film. Velikani su bili 55 minuta samo zato što su zaista monumentalne biografije. Snimali smo ih na šezdeset lokacija izvan Zagreba, u osam država. Ali što kraće, to bolje.
Klasici narodu bili su dosta dugi?
Klasici imaju drugu priču. Činilo mi se da je program nakon ponoći isključivo poligon za beskonačne reprize i da bismo tu mogli napraviti nešto zabavno, bizarno, da ljudima zapne za oko i da ih malo educiramo. Ideja je bila da u jednoj noći pročitamo jedan književni klasik. Onda se pružila prilika na HTV3 da krenu Klasici narodu, kasnonoćni TV-format u kojem ljudi iz naroda čitaju i komentiraju najveća djela klasične književnosti. Prva sezona išla je od ponoći po nekoliko sati, u drugoj sezoni skratili smo na 40 min, da se može emitirati u ranijem terminu. To mi je jedan od najdražih projekata, jer smo uključili normalne građane u književnost. Lovci i vatrogasci čitali su i komentirali Patnje mladog Werthera, trudnice i bajkeri Proces i Preobražaj, penzioneri i klinci Malog princa itd. Kroz usta normalnih ljudi čuo si što oni misle o ljubavi, romantici, što misle o Zločinu i kazni, koji su njihovi zločini i njihove kazne. Što misle o Dostojevskom? Stručnjake smo već toliko puta čuli o temi klasika, ali sad prvi put i narod, što je najveća vrijednost projekta. Čini mi se da format ima mnogo potencijala za prodaju stranim TV-kanalima s kulturnom tematikom i to mi je tajna želja.
Možda je i ostvarite. Vaše formate diljem svijeta prodaje Discovery Channel u svom katalogu. Kako je do toga došlo?
Suradnju smo dogovorili na festivalu u Cannesu 2015. Uzeli su mi četiri formata za svoj katalog, koji nude ostalim TV-kućama po svijetu, kao i svojim podružnicama: Koledžicom po svijetu, Mjenjačnica, Klasici narodu i Slučajni turist. Kad listam njihov katalog, koji ima dvadesetak stranica, čini mi se da imam najviše formata „po glavi stanovnika“. Discovery pokriva 450 milijuna ljudi, ali hoće li neki Discovery u Kini radije uzeti neku američku produkciju ili moju, prosudite sami. Spomenuo sam Kineze jer su oni i Japanci htjeli kupiti Mjenjačnicu, pa nikako da se dogodi. A tko zna, možda je to sudbina, jer da sam počeo raditi za Discovery kad sam se nadao, ne bi bilo Hrvatskih velikana.
Od nepismene bake Slavice s Dolca učinili ste televizijsku zvijezdu. Što ste time htjeli poručiti?
Prvenstveno mi je bilo zabavno da mi su-voditeljica bude baka od 74 godine, a ne neka silikonska plavuša. To mi se činilo kao zabavna inovacija u televizijskom svijetu. Uz to često mi zapne za oko kako naše društvo nepravedno okreće leđa ljudima kada uđu u pozne godine, što je tužno. Imam dojam da smo počeli naše stare ljude procjenjivati po tome koliko još mogu zaraditi, a ne što imaju u srcu i umu. I sam sam bio u situaciji da mi „mlađi“ nešto pričamo, dok je u ćošku baka koju rijetko uključimo u razgovor, kao da ne postoji. Kao da je fikus. Umjesto da učimo od njih. Tako je i baka Slavica, polupismena, rekla toliko lijepih i pametnih misli, često mnogo vrednijih od naših. Bila je iskrena, spontana i pozitivna, što nam danas svima pomalo fali. Zato, ljudi, ne bojte se starosti, najbolje tek dolazi. A možda vas čak čeka i televizijska ili filmska karijera!?
Zašto u Hrvatskoj na malim ekranima ne gledamo više originalnih formata?
Baviti se proizvodnjom televizijskih emisija u Hrvatskoj, kao nezavisan proizvođač, dosta je nezahvalno. Kucate na troja vrata, od kojih se samo jedna otvaraju, a to je HTV. S tim da morate čekati natječaje i strepiti što ako ne prođete. Uz to morate smisliti i investirati u više projekata da biste povećali šanse za prolaz, iako garancije nikada nema. No da nema javne televizije, mi bismo svi kopali po kontejnerima, tako da sam joj jako zahvalan. Imam čak malu bistu HRT-a u svojoj spavaćoj sobi. A zašto RTL i Nova TV ne uzimaju naše emisije? Čini se da RTL više vjeruje njemačkoj prosudbi nego hrvatskoj. Što se tiče Nove TV, oni su jako uspješni, ali i vrlo konzervativni u vezi s domaćim idejama. Nadam se da će jedan od vaših idućih intervjua biti s direktorom programa Nove TV. Pitajte njega zašto uzima samo provjerene formate izvana. A imaju moć, imaju odličan program, odlične ljude. Zašto malo ne riskiraju s nečim posve hrvatskim?
HRT je nakon godine v. d. uprave nedavno dobio upravu na puni mandat. Što od nje očekujete?
Bogu hvala! U pet idućih godina zaista se može kvalitetno promišljati i napraviti mnogo s programom. HTV stvarno ima velik potencijal, jer ima sjajnih ljudi i vrhunskih profesionalaca, kojima treba dati vjetar u leđa. No ima i onih koji samo odrađuju, a plaćeni su jednako. Mislim da bi zato trebalo odvojiti žito od kukolja i uvesti više nagrađivanja po angažmanu. A onda treba urediti i raznorazne druge stvari, međuljudske odnose, efikasnost, promociju na van. Što se tiče nas vanjskih proizvođača programa, treba poraditi na svijesti da smo partneri s istim ciljem. I ono što me najviše frustrira, ako sam imao uspješan projekt, da ne moram svake godine ispočetka dokazivati da znam i mogu. Općenito mi se čini da se neki put na HTV-u unutra i prema van, olako prelazi preko ljudi, svi su samo broj. Ali to je već svehrvatski problem, nije lako naći vrhunskoga neurokirurga, pilota ili nekoga tko će napraviti kvalitetnu TV-emisiju, a kod nas je sve to potrošna roba, danas jesi, sutra ko te šiša. Bez obzira na rezultate.
Bili ste zaposlenik HRT-a, ali zadnjih godina uglavnom radite vanjske produkcije. Zbog toga?
Zadnjih petnaestak godina, sedam na RTL-u i ostalo na vjetrometini hrvatskog mini TV-tržišta. Bilo mi je super na HTV-u, ali štreber sam kad treba napraviti emisiju i tu ne trpim zastoje. Televizija pruža sigurnost i svaki mjesec stiže novac, radio, ne radio. Ali to me nije zadovoljavalo, važnije mi je da svakoga člana ekipe mogu sam birati i da gine za projekt kao i ja. Jer televizijska je emisija kao auto, ako stane jedan, pa i banalni dio, staje cijeli auto.
U kojoj je mjeri prema vama hrvatski medijski prostor ideologiziran?
Previše. Često čitam po novinama da su upravo našli neki „eliksir za dug život“. Ja sam svoj eliksir našao davno, a to je da pokušavam izbjegavati političke teme u novinama i na televiziji. Prvo sam pratio, živcirao se i shvatio da neću doživjeti četrdesetu ako tako nastavim. Otkad ne čitam o politici, mislim da ću doživjeti 150 godina bez ikakvih problema. S druge strane, postale su mi političke teme zamorne i dosadne. Ima ih previše, teme su iste, samo se imena mijenjaju.
Zašto je tako?
Ne znam. Devedesetih se odlučivalo o sudbini nacije, države i politiku smo svi pratili, od bebe do babe od 90 godina. Jer bilo je pitanje života i smrti, ali kad je rat završio, kad su se stvari smirile, mislim da smo se trebali vratiti u normalu i ponašati se prema politici kako se ponašaju Danci i Nizozemci. Ili kao Amerikanci, kao primjer države koja se u svakodnevnom životu najmanje bavi politikom. Zlobnici bi rekli zato im i jest takva politika. Živio sam godinu dana u Americi i, bizarno, ali znao sam više o američkoj politici nego bilo koji prolaznik kojega sam sreo. Oni su rasterećeni politikom, a možda baš zbog toga i manje nervozni na semaforima. Zašto mi toliko forsiramo politiku? Ja mislim da nisu gledatelji i čitatelji krivi, nego mi u medijima koji forsiramo političke teme. A političari su tu zbog nas, ne mi zbog njih.
Spomenuli ste život u SAD-u, gdje ste bili na novinarskom usavršavanju. Kako se tamo obrazuju novinari?
Praksa je na prvom mjestu. Trenutno predajem na Vernu pa pokušavam prakticirati taj američki model. U Americi već na prvoj godini studenti sudjeluju na studentskoj televiziji, a kad završe fakultet, imaju portfolio kakav kod nas nemaju ljudi koji pet godina rade. Uz to u njihovu medijskom prostoru prisutna je samokritičnost i autoironija, tamo nema svetih krava. Pa i na fakultetu profesori, što su više rangirani i što su veće face, to su pristupačniji, nema mistifikacije. Tamo se odgajaju da svatko tko radi na televiziji radi posao jednako vrijedan kao posao konobara ili smetlara, samo što je izložen očima javnosti. Tako i ja mislim o svom poslu.
Amerikanci o kojima govorite vrlo su ponosni na svoj američki identitet i način života. Jesmo li mi Hrvati svjesni svog identiteta?
Da, Ameri su prilično zadovoljni sobom. Živio sam u New Mexicu, gdje je mnogo Meksikanaca, službeno Amerikanaca podrijetlom iz Meksika. Oni su jako ponosni na Ameriku iako nisu rođeni u njoj, a mnogi žive gore nego mi u Hrvatskoj. Ima mnogo ljudi kojima je kod nas loše, ne treba bježati od toga, i treba raditi na tome da to poboljšamo, ali s druge strane ima i 20 milijuna ljudi u Americi koji žive u kamp-kućicama. Dvadeset milijuna! Imaju na tisuće beskućnika. Nije vani trava toliko zelenija koliko se nama nekad čini. Danas ljudi kod nas još imaju vremena jedni s drugima popiti kavu, otići na roštilj i rođendan. Mislim da smo po tome u svjetskom vrhu. A da se kod nas na vrh popnu oni koji su najglasniji, a ne i najsposobniji, nažalost stoji. Ali tako je i vani. Rezime je da smo mi siromašnija država, ali s prosječno većom kvalitetom života, no Ameri su znatno ponosniji na sebe i svoju državu nego mi. Možda i zato jer je u SAD-u kvalitetniji sustav, na čemu mi još trebamo raditi.
Možete li to pojasniti?
Ma to je prevelika tema. Ali samo jedan primjer – naše pravosuđe trebalo bi strože i pravednije kažnjavati sve oblike lopovluka, krađe, privatizacije da konačno počnemo naše društvo gledati kao pošteno te da se uspjeh počne poistovjećivati s radom i talentom, a ne s vezama i korupcijom. Uz to i mi kao mediji možemo pomoći promjenom negativističke klime i promocijom pozitivnih primjera i ljudi. Ako deset, dvadeset godina živite uz negativne naslove, naravno da ćete misliti da je u zemlji sve loše. Mi s pomoću televizije odgajamo nove generacije, utječemo na njihove stavove, a mnogi urednici nisu svjesni koliko odgovornu zadaću imaju i koje je oružje u njihovim rukama. Koliko bi mogli poraditi na svemu: i na tome da mediji pokrenu ljude u pozitivnom smjeru, da budu još oštriji korektiv vlasti bez stranačke obojenosti, te da postignemo da se naši ljudi više smiju i da smo zadovoljniji kao narod.
Kako to promijeniti?
Jednom sam predložio tadašnjem uredniku jednih naših dnevnih novina da napravimo jednu stranu pozitivnu i jednu negativnu kroz cijele novine. Onda mi je on rekao da je to nemoguće jer za pozitivne vijesti imamo tri stranice, a za negativne 103. Moje je mišljenje da to nije istina. Mediji su ti koji od pozitivnih priča rade negativne jer navodno ljudi to više vole čitati. OK, možda je to istina, ali zašto ne bismo odgojili čitatelje. Nedavno sam na Hreliću kupio Arenu iz 60 i neke, na naslovnici Ivica Šerfezi mlad kao rosa. To su novine koje su toliko pozitivne da je to čak i malko neugodno. Ali meni je, kad sam pročitao tu Arenu, ostao smiješak na usnama. Kad pročitate te novine, osjećate se bolje. Ja se danas kad prolistam novine često osjećam gore.
Bili ste umjetnički savjetnik pri Hrvatskom audiovizualnom centru. Kakva su iskustva s tog posla?
To je bilo 2014. Jedan od težih poslova u životu jer su me u godinu dana zapala dva natječaja s ukupno 150 projekata. I sve to uz moj redovni posao. Kod mene su bili i filmski i animirani i serijski i dječji projekti, znači sve što je htjelo nastaviti razvoj kroz televiziju. Začudilo me tako široko područje TV-natječaja, čak sam se i bunio, ali sam onda shvatio da time HAVC zapravo podupire hrvatsku nezavisnu produkciju. Proteklih mjeseci puno se negativno govorilo o HAVC-u, ali HAVC radi i pozitivne stvari. Evo, na primjer, meni je došao na procjenu projekt za dokumentarac o Matošu, pa serijal o ratnom Vukovaru, pa serijal o hrvatskoj flori i fauni. Hoće li to financirati RTL ili NOVA TV? Nažalost ne, hoće li HTV? Da, ako prođe na natječaju i ako natječaj nije tek za godinu dana. Dakle, HAVC je u tom trenutku jedini koji je dao neka sredstva da takvi projekti ne umru. Projekti koji imaju vrijednost za Hrvatsku, a to nitko ne spominje. Mnoštvo takvih i sličnih projekta HAVC je ostavio na životu. Također, mnogi proizvođači uopće se ne bi mogli natjecati ni za HTV da nema HAVC-a, jer on financira i pripremu projekta i razvoj scenarija. Sad, ima li tu i loših projekata, projekata koji su, kao što je bio slučaj, bili protiv Hrvatske. Ima, sigurno. I tu je odgovornost umjetničkih savjetnika da razaberu tko je kvalitetan, a tko ne. Neka se stvari koje se nisu dobro radile raščiste, neka se osvježe ljudi, ali HAVC je u svakom slučaju potreban. Bez njega ne bismo imali hrvatsku filmsku proizvodnju, ali ni dobar dio hrvatske nezavisne televizijske proizvodnje.
Kakvo je prema vama stanje u hrvatskom filmu?
Mislim da je puno domaćih naslova koji dokazuju da se stanje u hrvatskom filmu bitno popravlja. No ima nešto što se još može poboljšati. Pitao sam kolege iz filmske branše u HAVC-u kakvi su se filmovi prijavili na natječaj, postoji li šira tematska ponuda, neka komedija, akcija, vestern, kung-fu, mjuzikl… Odgovor je bio ne. Dakle tu još ima prostora za napredak, da se većina tema ne vrti oko egzistencijalizma, nego da imamo širu i zabavniju paletu filmskih žanrova. Ako su mogli Winnetoua snimati u Hrvatskoj, zašto ne bismo imali hrvatski vestern ili hrvatski SF? No stasaju autori koji razmišljaju šire i ponuda se ipak polako širi. Tako da sam „klasa optimist“ što se tiče hrvatskog filma.
Koliko se televizija kao medij promijenila od vaših početaka na Dugavskoj kabelskoj televiziji ranih 1990-ih do danas?
Ma to je nebo i zemlja, promjene su stalne. Znate i sami kako se brzo mijenja tehnika, kamere su nekad izlazile svakih nekoliko godina, danas skoro svakih par mjeseci, a to je samo dio priče. Kad sam 2000. radio Svlačionicu na HTV-u, postojao je samo HTV i OTV pa nije čudo da smo imali gledanost od 51 posto. Danas su takve gledanosti senzacionalne i nedostižne jer je ponuda enormna, tržište se usitnilo i mnogo je teže izdvojiti se iz te mase i doprijeti do srca i uma gledatelja. Enormno se povećala kvantiteta, ali se nije toliko povećala kvaliteta jer ljudi, da bi se izdvojili, postaju sve bizarniji i luđi. S druge strane, promijenile su se i navike gledatelja. Gotovo je smiješno da je nekada crtić išao u 19:15 i to samo jedan! Ili da su ulice bile prazne u 19.30 kada je išao Dnevnik, a ako je netko nazvao za vrijeme Dnevnika, padale su psovke i cijela je obitelj pred ekranom bila uvrijeđena. Dok danas veliki broj ljudi uopće ne gleda televiziju, prevladava internet i televizija na zahtjev, što je zapravo logično. Prošle godine bio sam na jednom sastanku s ljudima iz Discoveryja u Los Angelesu i rekli su mi da se i njihova poslovna politika sve više okreće webu, bez obzira što je njihova publika starija i ozbiljnija. Danas gotovo više nema televizije i TV-sadržaja koji se isključivo radi za televizijsko emitiranje, a da se ne mora paralelno raditi i za web. To je budućnost koja je već davno počela.
Što mislite, kao vjernik, zašto mainstream mediji kršćanski način života, brak i obitelj rijetko prikazuju kao poželjne obrasce življenja?
Ne želim da se stvori slika u javnosti da sam ja neki spektakularni vjernik, jer nisam. Ne želim biti neka moralna vertikala jer sam miljama daleko od toga. Zašto idem u crkvu? Zato da ne budem još gori, ali i da dobijem utjehu od Boga i odgovore na svoja pitanja. Imam tu sreću što na Jarunu imamo sjajne svećenike, jer nažalost nije svagdje tako. U crkvu idem i da napravim tjedni servis duše. Što se tiče obitelji, teško je danas imati obitelj, to je najveći projekt u životu i mislim da su danas svi koji imaju obitelj i izdrže u braku do kraja života heroji. Zašto mediji imaju nešto protiv crkve i braka? Mislim da nemaju. Samo mislim da bi crkva trebala poraditi na svom imidžu i iz svojih redova odvojiti žito od kukolja. Ima prekrasnih ljudi, ali i onih koji rade loše, što je logično jer Crkva je ljudska. A znam po sebi da od ljudi dolazi i dobro, ali i loše, a od Boga samo dobro.
Na čemu trenutno radite?
Pokušavam raditi na sebi, ali s vrlo promjenjivim uspjehom. Pokušavam usprkos situaciji u zemlji raditi i na svom optimizmu te svojim emisijama i na optimizmu kod gledatelja. U poslovnom smislu, nadam se da ću raditi drugu sezonu Hrvatskih velikana. Stiglo je mnogo pohvala na serijal, od portira na HTV-u, prolaznika, djece, roditelja, baka do ureda predsjednika i stručnjaka. Ako imamo proizvod koji je gledan, koji ima javnu funkciju i tako dobre kritike, šteta ga je prekidati. Dobio sam informacije s HTV-a da su jako zainteresirani za nastavak Velikana tako da sva moja poslovna nadanja idu u tom smjeru. Uz to, nisam još odustao da jednog dana snimim svoj film, samo kad budem zadovoljan sa scenarijem. Još je u garaži, radi se na njemu, a bit će to jednoga dana komedija s pjevanjem i elementima kung-fua, da bude zabavnije. Ako ne prije, snimit ću ga u staračkom domu…
Klikni za povratak

Question: when was the tv show croatian giants filmed

when was the tv show croatian giants filmed

Question: who are the croatian giants in hrt

Question: where is the tv show croatian giants filmed

where is the tv show croatian giants filmed

Question: how many episodes of croatian giants robert knjaza

how many episodes of croatian giants robert knjaza

Question: what is the name of the tv series about croatian giants robert knj

velikani : Marin Držić "" , osma je epizoda TV serije o hrvatskim velikanima Roberta Knjaza snimljena za HRT 2016 .

Question: where does marin držić talk about croatian giants

where does marin držić talk about croatian giants

Question: where do the best tutors talk about croatian giants

where do the best tutors talk about croatian giants

" Croatian Giants : Marin Držić " is the eighth episode of the TV series about the Croatian Giants of Robert Knjaza filmed for HRT in 2016 .

The approach where the best tutors of Držića talk about it mostly outside the studio , part on the locations in Dubrovnik created a dynamic TV broadcast .

"Croatian Giants: Marin Držić" is the eighth episode of the TV series about the Croatian Giants of Robert Knjaza filmed for HRT in 2016. The approach where the best tutors of Držića talk about it mostly outside the studio, part on the locations in Dubrovnik created a dynamic TV broadcast.

Question: who wrote the book who was marin dr�ić

Question: how long did marin držić sit in the studio

how long did marin držić sit in the studio

Question: who wrote the textbook on marin držić

Slobodan Prosperov Novak , sveučilišni profesor i suurednik LZMK - ovog leksikona o Držiću objavljenog 2009 . godine , Viktoria Franić Tomić , autorica studije "" Tko je bio Marin Držić "" u izdanju Matice

Question: who is marin držić better known as

Question: when was marin držić's textbook published

when was marin držić's textbook published

Question: when did marin držić die

Question: how many minutes did marin držić sit in front of the tv

Question: when was marin držić published

Would we have the same view of the Great that several experts sat 55 minutes behind the table in the studio and talked about the theme of Jelačića?www.matica.hr , Vijenac , no . 604 , 27 April 2017 , accessed 14 June 2017 .

O Držiću talks Slobodan Prosperov Novak , university professor and editor of the LZMK ’s textbook about Držiću published in 2009 , Viktoria Franić Tomić , author of the study “ Who was Marin Držić ” in the 2011 edition of Matice Croatian , and others .

Would we have the same view of the Great that several experts sat 55 minutes behind the table in the studio and talked about the theme of Jelačića?www.matica.hr, Vijenac, no. 604, 27 April 2017, accessed 14 June 2017. O Držiću talks Slobodan Prosperov Novak, university professor and editor of the LZMK’s textbook about Držiću published in 2009, Viktoria Franić Tomić, author of the study “Who was Marin Držić” in the 2011 edition of Matice Croatian, and others.

MARIN DRŽIĆ - HRVATSKI DRAMATIČAR I PJESNIKRođen: 1508. u Dubrovniku
Bio je svećenik i orguljaš u rodnome gradu, 1538. otišao je na studij u talijansku
Sienu, a vratio se u Dubrovnik
nakon 7 godina. S austrijskim grofom Rogendorfom putovao je u Beč i Carigrad,
a između 1548. i 1558. napisao je i s različitim družinama izveo sve svoje dramske
tekstove - među kojima su najvažnije komedije Dundo
Maroje, Skup (prema Plautovu predlošku) i Novela od
Stanca, pastorale Tirena i Grižula te tragedija Hekuba
nastala prema Euripidovu djelu.
Poznavajući nacionalne literarne prethodnike, strica Džoru, Vetranovića i Nalješkovića, iznimno upućen u sve zakonitosti talijanske eruditne komedije i kazalište nastalo na njezinim temeljima, Držić je stvorio djelo kome u to doba nema premca u Europi. Držićeve komedije i pastorale dovode na pozornicu lako prepoznatljiv, a ipak tako osebujan svijet našijenaca, vila i satira u kome se često, kao u izokrenutom zrcalu, prepoznaju sve značajke njegova vremena. U poetološki iznimno zanimljivim predgovorima svojim djelima Držić se pokazuje misliocem o vremenu koje živi i o prilikama koje ga okružuju, a na pozornici su njegovi likovi predstavnici svih slojeva dubrovačkoga društva čiji humor stvara nezamjenjivi prostor propitivanja gotovo svih aspekata tadašnjega i budućega života.
Organizator kazališnog života u Dubrovniku i tvorac zlatnoga desetljeća hrvatskoga renesansnoga glumišta, Držić je ubrzo nakon premijere Hekube 1559. napustio rodni grad, živeći u Firenci i Mlecima. Od tamo je 1566. pisao toskanskom vojvodi Cosimu I. Medicejcu pet pisama, moleći ga da mu pomogne srušiti vladajuću dubrovačku oligarhiju, čin koji još do danas nije dobio jednoznačno tumačenje. Bijaše to posljednje što je taj pjesnik očajnik ili urotnik napisao, gdje je pod još uvijek nerazjašnjenim okolnostima umro i pokopan u zajedničkoj grobnici crkve Sv. Ivana i Pavla.
Od 1938., godine prve izvedbe Dunda Maroja u 20. stoljeću, u adaptaciji i režiji Marka Foteza, na pozornici HNK u Zagrebu, Držić postaje jednim od najizvođenijih hrvatskih dramatičara, ne samo na domaćim pozornicama i festivalima, već i u svijetu, a književnopovijesne, i ne samo takve interpertacije njegova djela, tvore danas zamašnu knjižnicu.

Question: marina držić was the heroine of which tv series

marina držić was the heroine of which tv series

Question: marin držić was the first person to appear on which tv network

Question: marin držić was the founder of which magazine

marin držić was the founder of which magazine

Question: marina držić was the first person to appear on which tv network

HRT o Marinu Držiću Tko je bio Marin Držić

Question: what is marin držić famous for

Question: what is marin držić known as in croatia

Question: marin držić was the first president of which magazine

Leksikon Marina Držića - network edition of HRT about Marina Držića Who was Marin Držić ?

Leksikon Marina Držića - network edition of HRT about Marina Držića Who was Marin Držić? Leksikon Marina Držića Croatia Encyclopedia - Marin Držić Krležijana - Krleža o Marinu Držiću

Držić, Marin
Držić, Marin (zvan Vidra), hrv. pjesnik, dramski pisac, autor polit. tekstova i glumac (Dubrovnik, 1508 – Venecija, 2.V.1567). U duhu obiteljske tradicije bio je određen za svećenika. Kao klerik bio je upravitelj crkve Svih svetih, zvane Domino, u Dubrovniku i Sv. Petra na Koločepu. U mladosti se zanimao za glazbu, pa ga je 1538. Vijeće umoljenih Dubrovačke Republike izabralo za orguljaša stolne crkve sv. Marije. Iste mu je god. dodijelilo potporu od 30 dukata da, premda je već bio u zrelijoj dobi, ode na studij u Italiju. Sljedeće god. već je bio u Sieni, gdje je studirao na tamošnjem sveučilištu.
God. 1541. Senat toga toskanskoga grada odlučio je, a Opće vijeće potvrdilo, da se D. izabere za vicerektora Sveučilišta. Stjecajem okolnosti za njegova mandata nije bilo rektora pa je obavljao i tu dužnost. God. 1542. sienska policija vodila je istragu o jednoj kaz. predstavi u privatnoj kući plemićke obitelji Gazaia. Utvrđeno je da je u tom inače zabranjenom kaz. događaju sudjelovao i rektor D. koji je glumio ljubavnika. Sudionici su bili oštro kažnjeni, ali su vlasti prema Držiću bile blage, najvjerojatnije zbog visoka društv. položaja. Uskoro se vratio u Dubrovnik gdje je susreo austr. grofa Kristofa Rogendorfa, avanturista i tajnog agenta u službi španj. dvora. S grofom, tobožnjim hodočasnikom u Svetu zemlju, D. je putovao 1545. u Beč a onda u Carigrad, ali se zbog nekih polit. razmirica naglo vratio u Dubrovnik, gdje je policija istraživala njegovo prijateljevanje s austr. grofom.
God. 1548. Pomet družina izvela je pred Kneževim dvorom komediju Pomet, kojoj je tekst danas izgubljen. U toj se komediji prvi put pojavio lik Dunda Maroja, a i drugih Dubrovčana koji su poslije postali središtem najslavnije Držićeve komedije Dundo Maroje. Godinu dana poslije u istom je prostoru izvedena stihovana pastirska igra Tirena. Predstava je alegorijski prikaz dubrovačke vlasti i posve je pozitivno određena prema slavi Dubrovnika i njegove vlastele. Po tome je iznimka u Držićevu opusu. Predstavu je prekinuo jak vjetar, ali to nije spriječilo neke jalne suvremenike da optuže Držića da mu djelo nije originalno. Od optužaba za plagijat D. se branio sam, a branio ga je i književnik M. Vetranović u Pjesanci u pomoć Marinu Držiću. God. 1550. izvedena je stihovana komedija Novela od Stanca u zatvorenom prostoru na piru Martolice Hajdinova. To je najkraća Držićeva komedija, u kojoj je u briljantnim stihovima i s dobrom scenskom karakterizacijom likova prikazana spletka što ju skupina dubrovačkih mladića izvodi nad ponešto zbunjenim Vlahom Stancom. God. 1551. iz tiska je izišla jedina Držićeva knjiga Pjesni ujedno stavljene s mnozim druzim lijepim stvarmi. U knjigu je osim do tada napisanih stihovanih piščevih drama uvršten i mali petrarkistički kanconijer ljubavne poezije. Iste su godine zajedno izvedene Tirena i Venere, koja je svojevrsni mitol. prolog cijeloj predstavi. Za drugu izvedbu Tirene D. je napisao i poseban proslov u kojem s dosta ponosa govori o svojem knjiž. radu i svojim napadačima. U Vijećnici Kneževa dvora predstavila je Pomet družina 1551. proznu komediju Dundo Maroje, u kojoj se pojavljuju poznata lica iz Pometa. Drama se otvara proznim tekstom koji govori Negromant od Velicijeh Indija i u kojem se izlaže svojevrsna socijalist. piščeva utopija i najavljuje njegov poslije sve jači kritički odnos prema dubrovačkoj oligarhiji. U komediji su prikazana zbivanja u Rimu kamo su za vrijeme Svete godine 1550. stigli mnogobrojni Dubrovčani, a među njima i Dundo Maroje, koji je došao spasiti dukate što ih je prije nekoliko god. dao sinu kako bi se bavio trgovinom. Družina Garzarija izvela je 1552. u predionici vune komediju Pjerin, od koje su sačuvani samo nepovezani ispisi. Djelo je nadahnuto suvremenim eruditnim blizanačkim komedijama, a izvor su mu Plautovi Menaechmi. U sljedeće dvije god. na sceni su prikazane komedija Džuho Krpeta, također djelomično sačuvana, zatim u Kotor smještena prozna komedija Mande, kojoj su u središtu prevareni muž Tripče i njegova vesela supruga. Nije poznato kada je izveden prozni Arkulin, u kojem se dramatiziraju zgode škrta i nastrana starca kojemu se na kraju uz pomoć čarobnjaštva dogodi sve ono što je najmanje želio. Družina Njarnjasi izvela je 1555. po Plautovoj Aululariji prerađenu komediju Skup, u kojoj se dramatiziraju nevolje sa škrtcem. To je uz Dunda Maroja još jedna velika Držićeva komedija u kojoj se, kao i u prethodnim manjim komedijama kakve su Pjerin, Arkulin i Mande, dramatiziraju nevolje zlih i asocijalnih likova. U Prologu Skupu D. je najavio povratak pastirskoj igri. Obećanje je održao pa je druga njegova velika pastorala, Grižula, izvedena 1556. na piru Vlaha Sorkočevića. Napisana na način sienskih ženidbenih komedija, ta je pastirska igra najavila strukturu slavne Shakespeareove komedije San Ivanjske noći, a svojim paralelnim mitol. i pastirskim radnjama jedno je od najintrigantnijih Držićevih scenskih djela. Vlasti su 1558. nakon urednog zahtjeva zabranile izvođenje tragedije Hekuba s opaskom da bi njezina izvedba mogla uznemiriti pučanstvo. Djelo je prikazano god. dana poslije, a izveli su ga glumci družine Bidzaro. To je jedina Držićeva tragedija. Sastavio ju je koristeći se stihotvornim iskustvima domaćih prethodnika i posežući za Dolceovim tal. prijevodom Euripidove Hekube. Premda na prvi pogled prijevod, Držićeva tragedija posve je originalno, osobnim glasom i polit. aluzijama opterećeno djelo. God. 1562. D. je napustio Dubrovnik i naselio se u Veneciji, gdje je dobio mjesto kapelana mlet. biskupa. Venecijanska policija istraživala je neku ostavinsku nejasnoću, pa je D. jednom prilikom u Dubrovniku dao vrlo literaran opis smrti prijatelja Primovića. Usred ljeta 1566. D. u Firenzi piše urotnička pisma vojvodi Cosimu Mediciju. Sačuvano je pet pisama, a prvo se izgubilo. Nije poznato je li ih toskanski gospodar uopće pročitao. Pronađena su 1930. u firentinskome Nacionalnom arhivu. U pismima D. ponešto uzrujanim tonom objašnjava vojvodi uzroke uzurpacije dubrovačke oligarhije nudeći mu svoje usluge ako se odluči srušiti njihovu vlast. Za Držića njihova uzurpacija ima prije svega soc. uzroke, ali mu je posebno odbojan njihov prijateljski odnos s Turcima. U pismima se D. pokazuje kao prvi veliki kritičar polit. stvarnosti svojega rodnoga grada. Godinu dana nakon pokušane urote D. je umro. Pokopan je u zajedničkoj grobnici bazilike sv. Ivana i Pavla.
Knjiž. opus Držićev pokazuje veliko piščevo poznavanje suvremenoga tal. ali i prethodnoga ant. teatra. D. je u Sieni temeljito proučio poetiku Plautovih i Terencijevih komedija, koje su bitno utjecale na nastanak njegovih najvažnijih proznih komedija. Upoznao je i većinu autora onodobne eruditne komedije, i to posebno L. Ariosta, koji mu je među suvremenicima bio uzorom. U Sieni se izravno susreo s tamošnjim pastirsko-mitol. igrama, pa su njegove pastorale bile izravno potaknute tim drugdje slabije poznatim žanrom. Posebno mu je bio blizak venecijanski poligraf i autor u svoje doba slavnih tragedija L. Dolce, iz čijega je opusa posegnuo za tragedijom o Hekubi. Što se domaćih prethodnika tiče, D. je dobro poznavao nešto stariji dramski opus N. Nalješkovića i svakako mu nisu bili nepoznati scenski tekstovi M. Vetranovića. Iskustva tih pisaca ugrađena su u njegova dramska djela, koja su bitno nadišla sve što je prije njega u dramskom žanru napisano na hrv. jeziku. Premda nadahnut renesansnim kaz. iskustvima, on je u sve tekstove unosio nemir svoje manirističke epohe. Pod krinkom prividno vedrih komedija D. je zapravo autor vrlo nemirnih djela, najznačajniji autor hrv. manirizma. Toj knjiž. epohi ne pripada samo njegova tragedija Hekuba, nego su nemirom, unutrašnjom uzbuđenošću i nezadovoljstvom obilježeni svi njegovi tekstovi, svejedno je li riječ o komedijama ili o pastirskim igrama. Pripadao je naraštaju pisaca koji nije poznavao optimizam prethodnika, naraštaju umornih ljudi koji su shvatili da se od proklamiranih ideala renesanse nije ostvario ni jedan. Ta emocija obilježava njegov opus i daje mu posebnu težinu. Vlastita sredina nije prepoznala njegov talenat, pa se u njoj nije ugodno osjećao. Bio je nekom vrstom izgnanika, čovjeka koji je htio inozemna iskustva presaditi u vlastitoj sredini. Njegova inovativnost ostala je za života neprepoznata, postupno su ga otkrivali budući naraštaji. Djela su mu bila u nekoliko navrata pretiskivana već u XVII.st., ali prije druge pol. XIX.st. njegov opus nije bio poznat ni znanstvenicima. Premda su mu na sceni HNK u Zagrebu igrali Novelu od Stanca u posljednjim god. XIX.st., Držićev se moderni scenski glas prepoznao tek nakon prvih adaptacija M. Foteza, koji je 1938. postavio u Zagrebu Dunda Maroja. U sljedećim desetljećima na scenu su postavljene sve njegove drame, prevođen je na mnoge svj. jezike i prikazivan na stranim scenama. Najprije prerađivana, Držićeva se djela danas izvode s visokim stupnjem izvornosti. Najbolje su izvedbe ostvarene na dubrovačkim otvorenim scenama.