6. siječnja (6.1.) 6. je dan godine po gregorijanskom kalendaru.

Do kraja godine ima još 359 dana (360 u prijestupnoj godini).

Događaji
 1288. – Sastavljen je Vinodolski zakonik, hrvatski popis običajnog prava koji se može usporediti s drugim europskim srednjovjekovnim pravnim dokumentima pisanim na narodnom jeziku.
 1499. – Konstantin XI. Paleolog postao bizantski car
 1825. – Oluja srušila Orlandov stup
 1835. – Počinju izlaziti Novine Horvatzke
 1838. – Izumitelj telegrafa i telegrafske abecede, Samuel Finley Morse, prvi je put javno predstavio svoj izum.
 1901. – Osnovana Nikšićka štedionica
 1910. – Prvo izdanje Dalmatisnkog Hrvata
 1912. – Novi Meksiko postao savezna država SAD-a
 1916. – Započela Mojkovačka bitka
 1918. – Zastupnici Češkog zemaljskog vijeća i Češkog sabora donose deklaraciju kojom traže neovisnost za svoj narod
 1929. – Kralj Aleksandar Karađorđević je, kao odgovor na političku krizu izazvanu ubojstvom Stjepana Radića, uveo u Kraljevini SHS osobnu diktaturu (tzv. Šestosiječanjsku diktaturu).
 1936. – Brod Admiral Graf von Spee stavljen u službu
 1941. – Prvi je komercijalni let oko svijeta izvela kompanija Pan American Airlines.
 1967. – Franjo Šeper daje suglasnost za tiskanje Zagrebačke Biblije
 1991. – Vinko Puljić zaređen za vrhbosnaskog nadbiskupa
 1997. – Počelo emitiranje sapunice Sunset Beach
 2001. – Papa Ivan Pavao II., na kraju Velikog jubileja, objavio pismo "Novo millennio ineunte"
 2003. – Indonezijski brod High Aim 6 je pronađen napušten u australskim vodama
 2004. – Ciklon Heta opustošio Niue
 2006. – Prihvaćena kanzahstanska himna Moj Kazahstan

Rođenja 6. siječnja
 1367. – Rikard II., engleski kralj († 1400.)
 1486. – Martin Agricola, njemački skladatelj († 1556.)
 1412. – Ivana Orleanska, francuska heroina i svetica Rimokatoličke Crkve († 1431.)
 1500. – Ivan Avilski, španjolski svetac († 1569.)
 1534. – Pavao Skalić, hrvatski pisac i tvorac riječi "enciklopedija" († 1575.)
 1732. – Matija Antun Relković, hrvatski prosvjetiteljski prozaik († 1798.)
 1802. – Ivan Gabrijel Perboyre, francuski misionar († 1840.)
 1822. – Heinrich Schliemann, njemački znanstvenik i istraživač († 1890.)
 1835. – Cezar Antonovič Kjui († 1918.)
 1838. – Max Bruch, njemački skladatelj († 1920.)
 1861. – Janoš Županek, slovenski (prekomurski pjesnik i pisac († 1951.)
 1861. – Victor Horta, belgijski arhitekt († 1947.)
 1872. – Aleksandr Skrjabin, ruski pijanist i skladatelj († 1915.)
 1900. – Marija Karađorđević, kraljica Jugoslavije († 1961.)
 1913. – Loretta Young, američka glumica († 2000.)
 1914. – Stefania Łącka, poljska novinarka († 1946.)
 1925. – John DeLorean, američki inženjer i osnivač De Lorean Motor Company († 2005.)
 1933. – Slavica Maras-Mikulandra, hrvatska glumica i pjesnikinja († 2010.)
 1939. – Valerij Lobanovs'kyj, ukrajinski nogometaš i nogometni trener († 2002.)
 1942. – Christopher Ferrara, američki pravnik, novinar, publicist i aktivist
 1946. – Syd Barrett, britanski glazbenik i suosnivač Pink Floyda († 2006.)
 1953. – Malcolm Young, australski glazbenik, suosnivač AC/DC-a († 2017.)
 1953. – Tomislav Ivčić, hrvatski pjevač († 1993.)
 1954. – Anthony Minghella, britanski filmski redatelj († 2008.)
 1955. – Rowan Atkinson, engleski glumac
 1966. – Zvonimir Mršić, hrvatski političar
 1975. – Enis Bešlagić, bosanskohercegovački glumac
 1982. – Eddie Redmayne, engleski glumac i dobitnik Oscara
 1986. – Alex Turner, engleski glazbenikSmrti 6. siječnja
 786. – Abo, kršćanski svetac i mučenik (* 756.)
 1275. – Rajmund Penjafortski, katalonski redovnik i svetac (* 1175.
 1693. – Mehmed IV., osmanski sultan (* 1642.)
 1732. – Maksim, episkop
 1829. – Josef Dobrovský, češki filozof (* 1753.)
 1852. – Louis Braille, francuski tvorac pisma za slijepe (* 1809.)
 1884. – Gregor Mendel, češki genetičar (* 1822.)
 1918. – Georg Cantor, njemački matematičar (* 1845.)
 1919. – Theodore Roosevelt, američki političar i predsjednik (* 1858.)
 1942. – Henri de Baillet-Latour, belgijski sportski djelatnik (* 1876.)
 1945. – Volodimir Ivanovič Vernadskij, ukrajinsko-ruski znanstvenik (* 1863.)
 1949. – Victor Fleming, američki filmski redatelj, (* 1899.)
 1953. – Vaclav Huml, češko-hrvatski violinist i glazbeni pedagog (* 1880.)
 1967. – Mate Ujević, hrvatski pjesnik i enciklopedist (* 1901.)
 1974. – David Alfaro Siqueiros, meksički slikar (* 1896.)
 1978. – Burt Munro, novozelanski motociklist (* 1899.)
 1990. – Pavel Aleksejevič Čerenkov, ruski fizičar i nobelovac (* 1904.)
 1993. – Dizzy Gillespie, američki jazz glazbenik (* 1917.)
 1993. – Rudolf Nurejev, ruski baletan (* 1938.)
 2017. – Om Puri, indijski glumac (* 1950.)
 2020. – Luís Morais, brazilski nogometaš (* 23. kolovoza 1930.) Histórico goleiro do Corinthians e primeiro a usar luvas no Brasil, Cabeção morre aos 89 anos
2022. - Sidney Poitier, bahamsko-američki glumac, 1. Afroamerikanac dobitnik Oscara (* 1927.)

 Blagdani i spomendani
 Dan grada Novog Vinodolskog
 Bogojavljanje (katoličanstvo)
 Dan sveta tri kralja (katoličanstvo)
 Badnjak (po julijanskom kalendaru)

 Imendani
 Gašpar
 Gajo
 Melkior
 Baltazar

 Izvori

 006

Eternizado na história do futebol brasileiro como Cabeção e um dos grandes ídolos do Corinthians, Luiz Moraes morreu nesta segunda-feira, em São Paulo, segundo informou o clube paulistano em nota oficial. A causa e o local da morte não foram informados pela família.
Ele foi criado dentro do clube alvinegro juntamente com Roberto Belangero e Luizinho, o Pequeno Polegar. Juntos, eles formaram ao lado de Gilmar dos Santos Neves (o goleiro com quem Cabeção disputava a posição), Cláudio e Baltazar uma das gerações mais vitoriosas do Corinthians.
O ex-arqueiro venceu duas edições do extinto Torneio Rio São Paulo (1953 e 1954) e três do Campeonato Paulista (1951, 1952 e 1954). Este último ficou marcado por ter iniciado no ano do IV centenário de fundação da cidade de São Paulo. Na época, a imprensa dizia que o dono do título seria "reconhecido por cem anos".
Cabeção também foi campeão da Pequena Taça do Mundo em 1953, nome oficial da Copa Marcos Pérez Jiménez, um torneio internacional realizado na Venezuela. Apesar de a disputa não ser reconhecida pela Fifa, foi o primeiro troféu internacional de relevância vencido pelo Corinthians.
A edição contou com a participação da Roma, do Barcelona e de uma seleção da cidade de Caracas. O time alvinegro venceu os seis jogos.
Cabeção fez 326 partidas pelo Corinthians entre 1949 e 1966, o que faz dele o quarto goleiro com mais jogos pelo clube. Como a disputa pela posição era acirrada com Gilmar dos Santos Neves, ele acabou defendendo equipes como Bangu, Portuguesa e Comercial (extinto clube da capital paulista) por empréstimo.
Já nos anos 60 acabou jogando por Juventus e Portuguesa Santista, depois de se despedir do Corinthians em 1966, mesmo ano em que Garrincha chegou ao Parque São Jorge. Nas décadas seguintes trabalhou como assistente técnico dentro da base corintiana.
Para a história do futebol nacional, ele ficou marcado como um dos goleiros da Copa do Mundo de 1954 (era reserva de Castilho) e campeão do Campeonato Sul-Americano de 1953, no Chile. Foi também o primeiro goleiro a usar luvas, ainda nos anos 50. Material que não era nada usual para os jogadores da posição.
Morava perto da sede do Corinthians, na rua São Jorge, mas nos últimos anos ficou recluso. Pouco saia ou recebia visitantes. Também não frequentava mais o Parque São Jorge, embora ainda tivesse o título de sócio do clube.
Confira a nota oficial do Corinthians
O Sport Club Corinthians Paulista informa com pesar o falecimento do ex-goleiro Luiz Morais, o Cabeção, que atuou pelo clube em 326 partidas, de 1949 a 1966.
Neste momento de consternação, o clube se solidariza aos familiares e amigos. O corpo será velado no cemitério da Quarta Parada, situado na Av. Salim Farah Maluf, 3303 - Água Rasa, São Paulo, e o enterro será às 17h desta segunda-feira (06) no mesmo local.
Vestindo a camisa do Timão, Cabeção foi Campeão paulista (1951 e 1954) e também conquistou o Torneio Rio-São Paulo (1953/54).

Question: who is the footballer who plays for corinthians

Question: what year was luis morais born

Question: when was luis morais born

Question: when is the next world cup for brasil

Question: who is luis morais

Question: what is luis morais' career

Question: what nationality is luis morais

– Luís Morais , Brazilian footballer ( born 23 August 1930 )

Histórico goleiro do Corinthians e primo a usar luvas no Brasil , Cabeção morre aos 89 anos 2022 .

– Luís Morais, Brazilian footballer (born 23 August 1930) Histórico goleiro do Corinthians e primo a usar luvas no Brasil, Cabeção morre aos 89 anos 2022.


7. siječnja (7.1.) 7. je dan godine po gregorijanskom kalendaru.

Do kraja godine ima još 358 dana (359 u prijestupnoj godini).

Događaji
 1927. – Uspostavljen prvi međunarodni telefonski poziv New York–London.
 1934. – Prvo izdanje stripa o Flash Gordonu.
 1946. – Zapadne sile priznale Austriju u granicama iz 1937.
 1953. – Predsjednik Harry S. Truman obznanio kako su Sjedinjene Države proizvele prvu hidrogensku bombu.
 1959. – Sjedinjene Države priznale novu kubansku vladu Fidela Castra.
 1990. – Krivi toranj u Pisi prvi put poslije 800 godina postojanja zatvoren za posjetitelje zbog restauracije.
 1992. – Zrakoplov okupatorske JNA oborio kod Novog Marofa zrakomlat s promatračima Europske zajednice.
 1997. – Hrvatski planinar Stipe Božić prilikom uspona imenovao vrh na Antarktici po Hrvatskoj.

Rođenja 7. siječnja
 1502. - Grgur XIII., papa († 1585.)
1652. – Pavao Ritter Vitezović, hrvatski književnik, povjesničar i jezikoslovac († 1713.)
 1800. – Millard Fillmore, američki političar i predsjednik († 1874.)
1827. - Sandford Fleming, škotski inženjer, izumitelj vremenskih zona († 1915.)
 1844. – Bernardica Soubirous, francuska svetica (* 1879.)
 1858. – Eliezer Ben-Yehuda, židovski jezikoslovac († 1922.)
 1879. – Osman Đikić, bosanskohercegovački pjesnik († 1912.)
 1894. – Sveti Maksimilijan Kolbe, katolički svetac († 1941.)
1899. - Francis Poulenc, francuski skladatelj († 1963.)
 1913. – Franjo Glaser, hrvatski nogometni vratar († 2003.)
1920. - Vincent Gardenia, talijansko-američki glumac († 1992.)
 1937. – Carlos Westendorp, španjolski političar i diplomat
1956. - David Caruso, američki glumac
 1964. – Nicolas Cage, američki glumac
 1971. – Kevin Rahm, američki glumac
Jeremy Renner, američki glumac
 1975. – Mojca Suhadolc, slovenska alpska skijašica
 1975. – Urs Imboden, švicarski alpski skijaš
1985. - Lewis Hamilton, britanski vozač Formule 1
1987. - Davide Astori, talijanski nogometaš († 2018.)
1991. - Eden Hazard, belgijski nogometaš
 1996. – Josipa Mamić, hrvatska rukometašicaSmrti 7. siječnja
 1536. – Katarina Aragonska, engleska kraljica (* 1485.)
 1655. – Inocent X., papa (1574.)
 1833. – Tomaš Mikloušić, hrvatski (kajkavski) pisac, prevoditelj, dramatik (* 1767.)
 1882. – Ignacy Łukasiewicz, poljski izumitelj (* 1822.)
 1893. – Jožef Stefan, fizičar, matematičar, pjesnik (* 1835.)
1920. - Edmund Barton, 1. premijer Australije (* 1849.)
 1943. – Nikola Tesla, hrvatski znanstvenik i izumitelj (* 1856.)
1953. - Milan Emil Uzelac, hrvatski vojni zapovjednik i vodeća osoba zrakoplovstva Austro-Ugarske, Jugoslavije i NDH (* 1867.)
1989. – Hirohito, japanski car (* 1901.)
 1998. – Vladimir Prelog, hrvatski kemičar i nobelovac (* 1906.)
 1998. – Richard Hamming, američki matematičar (* 1915.)
2017. - Mário Soares, portugalski političar, premijer i predsjednik, "otac portugalske demokracije" (* 1924.)
 2020.
 Neil Peart, kanadski bubnjar (* 12. rujna 1952.)Neil Peart, Rush Drummer Who Set a New Standard for Rock Virtuosity, Dead at 67
 Elizabeth Wurtzel, američka spisateljica, autorica knjige Prozac nacija (* 31. srpnja, 1967.)The Guardian, Elizabeth Wurtzel, journalist and author of "Prozac nation" is dead
 Silvio Horta, američki scenarist i TV producent, autor Ružne Betty (* 14. kolovoza 1974.)

 Blagdani i spomendani
 Božić – rođenje Isusa Krista (po julijanskom kalendaru)

 Imendani
 Rajmund Peñ.
 Rajko
 Rajka
 Lucijan
 Lucijana
 Lucian
 Luciana
 Lučano
 Lučana
 Zorislav

 Izvori

 007

Question: who wrote the book the prozac nación

Question: who is known as the father of portuguese democracy

Question: who is the drummer for rush

Question: who is the author of prozac nación

Question: what is the name of elizabeth wurtzel's book

Question: who is the founder of 7. siječnja

Question: how old was neil peart when he died

how old was neil peart when 7. siječnja died

Question: what was neil peart's profession

– Richard Hamming , American mathematician ( * 1915 . ) 2017

- Mário Soares , Portuguese politician , prime minister and president , " father of Portuguese democracy " ( * 1924 . ) 2020 .

Neil Peart , Canadian drummer ( * 12 September 1952)Neil Peart , Rush Drummer Who Set a New Standard for Rock Virtuosity , Dead at 67 Elizabeth Wurtzel , American writer , author of the book The Prozac nación ( * 31 July 1967)The Guardian , Elizabeth Wurtzel , journalist and author of " Prozac nación " is dead Silvio Horta , American screenwriter and TV producer , author Ružne Betty ( * 14 August 1974 )

– Richard Hamming, američki matematičar (* 1915.) 2017. - Mário Soares, portugalski političar, premijer i predsjednik, "otac portugalske demokracije" (* 1924.) 2020. Neil Peart, kanadski bubnjar (* 12. rujna 1952.)Neil Peart, Rush Drummer Who Set a New Standard for Rock Virtuosity, Dead at 67 Elizabeth Wurtzel, američka spisateljica, autorica knjige Prozac nacija (* 31. srpnja, 1967.)The Guardian, Elizabeth Wurtzel, journalist and author of "Prozac nation" is dead Silvio Horta, američki scenarist i TV producent, autor Ružne Betty (* 14. kolovoza 1974.) |}

– Richard Hamming, American mathematician (* 1915.) 2017 - Mário Soares, Portuguese politician, prime minister and president, "father of Portuguese democracy" (* 1924.) 2020. Neil Peart, Canadian drummer (* 12 September 1952)Neil Peart, Rush Drummer Who Set a New Standard for Rock Virtuosity, Dead at 67 Elizabeth Wurtzel, American writer, author of the book The Prozac nación (* 31 July 1967)The Guardian, Elizabeth Wurtzel, journalist and author of "Prozac nación" is dead Silvio Horta, American screenwriter and TV producer, author Ružne Betty (* 14 August 1974)

Elizabeth Wurtzel, the journalist and author who chronicled her life with depression in the bestselling memoir Prozac Nation, has died at the age of 52.
Writer David Samuels, Wurtzel’s friend since childhood, told the New York Times that Wurtzel had died in New York from metastatic breast cancer on Tuesday. Wurtzel, who tested positively for the BRCA genetic mutation, was a vocal advocate for BRCA testing in her journalism, while refusing pity for herself. Writing in the Guardian in 2018, she noted: “I hate it when people say that they are sorry about my cancer. Really? Have they met me? I am not someone that you feel sorry for. I am the original mean girl. I now have stage-four upgrade privileges. I can go right to the front. But it’s always been like this. I am a line-cutter. Which is to say, I was precocious. I was early for history.”
On Tuesday, authors, editors and journalists around the world paid tribute to Wurtzel and her early influence on confessional writing, which would become ubiquitous with the birth of the internet. Journalist Ronan Farrow, who studied law with Wurtzel at Yale when she went back to school in 2004, wrote on Twitter: “I met Lizzie in law school. She started mid-career as I was starting young. We were both misfits and she was kind and generous and filled spaces that might have otherwise been lonely with her warmth and humor and idiosyncratic voice. She gave a lot to a lot of us. I miss her.”
Born in 1967, Wurtzel grew up as an only child in New York City and wrote her first book aged six. She began going to therapy at the age of 11 after she self-harmed in a school bathroom, then spent her teen years alternating between trips to the psychiatrist and summer camps as her parents searched for a cure to her depression. While at Harvard, she self-medicated with ecstasy and cocaine, then began taking Prozac and lithium. She also began working in journalism: she was fired as an intern from the Dallas Morning News in 1988 when she was accused of plagiarism, but later found work as a music critic at the New Yorker.
In 1994, aged 27, she became famous with her memoir Prozac Nation, which explored how her experience with depression compared with “all these happy-pill poppers” across the US, while also exposing the worst of her own behaviour. “I was so far gone that I didn’t even come across as sad any longer,” she wrote. “Just obnoxious.”
This combination of self-awareness and unapologetic narcissism made the book a bestseller, and Wurtzel a pioneer in a burgeoning field of mental health memoirs. The New York Times Book Review labelled her “Sylvia Plath with the ego of Madonna”, while Kirkus called the book “an excruciating portrait of, even cause for, depression. This most certainly is not an examination of a generation’s collective psyche.” As Wurtzel later reflected: “I was a hashtag before there was Twitter.”
Her follow-up four years later, Bitch: In Praise of Difficult Women received mixed reviews, with the New York Times noting that it was “full of enormous contradictions, bizarre digressions and illogical outbursts” but also “one of the more honest, insightful and witty books on the subject of women to have come along in a while”. But her 2001 book More, Now, Again, a series of essays on – among other things –her Ritalin addiction, shoplifting and smuggling cocaine into Stockholm in her diaphragm, was negatively reviewed around the world. In the Guardian, Toby Young called it “the reductio ad absurdum of this whole self-obsessed genre: it’s a confessional memoir by someone who has nothing to confess.” In 2012, it was revealed that Wurtzel was being sued by Penguin Random House in order to reclaim a $100,000 (£76,000) advance for “a book for teenagers to help them cope with depression” that Wurtzel failed to complete.
Wurtzel continued to write about her life and troubles in her journalism, reflecting on married life, ageing, her cancer diagnosis and the revelation at the age of 50 that the man she thought was her father really wasn’t. In 2018, Wurtzel detailed in an article for the Cut that her real father was photographer Bob Adelman, most famous for his photographs of Martin Luther King Jr’s “I have a dream” speech in August 1963, and who had an affair with her mother when they met at publisher Random House.
“I am more pleased that I only write what I feel like and it has been lucrative since I got out of college in 1989. I had the great and unexpected success of Prozac Nation in 1994, and that bought me freedom. And I have spent that freedom carelessly, and with great gratitude. Why would I do anything else? I did not expect, not ever, to be scared to death,” she reflected in 2013. “I was born with a mind that is compromised by preternatural unhappiness, and I might have died very young or done very little. Instead, I made a career out of my emotions.”

Question: who was the japanese emperor in 1901

Question: who won the nobel prize for chemistry in 1906

Question: when did hirohito become emperor of japan

Question: when did vladimir Prelog become nobel laureate

Question: when did hirohito become japanese emperor

Question: who was hirohito when he became emperor

who was hirohito when 7. siječnja became emperor

Question: what was vladimir Prelog's profession

Hirohito , Japanese Emperor ( * 1901 ) in 1998 .

Vladimir Prelog , Croatian chemist and Nobel laureate ( 1906 )

Hirohito, Japanese Emperor (* 1901) in 1998. Vladimir Prelog, Croatian chemist and Nobel laureate (1906)

UPDATED with Ben Silverman statement: Ben Silverman, chairman and co-CEO of Propagate and executive producer of Ugly Betty, remembers series creator Silvio Horta as “a light.” Horta was found dead by suicide Tuesday in Miami. He was 45.
“Silvio was a light — an inventive and excited collaborator,” Silverman said in a statement Wednesday. “He helped deliver on the promise of our beautiful Betty, and I am sad that he saw the world as being so ugly.”
America Ferrera and Vanessa Williams are among the former Ugly Betty cast members reacting to the sudden passing of Horta.
“I’m stunned and heartbroken to hear the devastating news of Ugly Betty creator, Silvio Horta’s death,” Ferrera wrote on Instagram. “His talent and creativity brought me and so many others such joy & light. I’m thinking of his family and loved ones who must be in so much pain right now- and of the whole Ugly Betty family who feel this loss so deeply.”
Ferrera also posted a photo of Horta with the Ugly Betty family taken after one of the show’s Golden Globe wins.
Williams also reacted to Horta’s passing on Instagram. “Still in shock after hearing the tragic news of our #uglybetty creator #silviohorta 💔 His creativity and passion will be missed by so many of us that worked with him. May he Rest In Peace,” she wrote.
Ferrera and Williams were joined in their tributes to Hotra by fellow Ugly Betty cast members Michael Urie, Mark Indelicato and Christopher Gorham.
Horta’s longtime friend, screenwriter Peter Hume, said in a remembrance Wednesday: “Silvio Horta was a beautiful man whose light shone on millions of television screens the world over. He may be gone but his heart and his laughter will always be with us.” Read his remembrance in full below.
Adapted from the hit Colombian telenovela Yo soy Betty, la fea, Ugly Betty starred Ferrera and ran for four seasons on ABC from 2006-10. Horta also served as showrunner and head writer on the dramedy. The show revolved around Betty Suarez, played by Ferrera, a young, smart Mexican American woman from Queens who lands a job at an upscale fashion magazine in Manhattan. The show won two Golden Globes and an Emmy for Ferrera during its run. Williams, Becki Newton, Urie and Rebecca Romijn also starred.
View this post on Instagram
I’m stunned and heartbroken to hear the devastating news of Ugly Betty creator, Silvio Horta’s death. His talent and creativity brought me and so many others such joy & light. I’m thinking of his family and loved ones who must be in so much pain right now- and of the whole Ugly Betty family who feel this loss so deeply.
View this post on Instagram
Silvio Horta gave me two of the greatest opportunities in my career with Jake 2.0 and Ugly Betty. I will be forever grateful for his creativity, his enormous heart, and his friendship. His family was his world and my heart goes out to them tonight. Let’s all take care of each other.
Here is the full text of Peter Hume’s remembrance:
“It was the summer of 1998 when I first saw him. I caught his eye in a gift shop where we were both shopping. He flashed his big toothy grin, and soon we were laughing when we discovered we were both screenwriters. His first feature Urban Legend was coming out soon and he was nervous about it. He was uncertain if Hollywood would have a place for a Cuban American kid like him. He was just twenty-four, and he looked more like a college freshman than professional writer. We parted without exchanging numbers, and that might have been the last time I saw him if the woman behind the counter had not handed me a pen and said, “He was really cute. Don’t you want to get his number?” I chased him down and so began my journey with Silvio Horta.
“We dated for a few years, and while our romance faded with time, our friendship only deepened. If I needed a laugh, Silvio was there with one. When my second act didn’t work, he had the perfect fix. The kid from Miami with the bright, mischievous eyes always had my back.
“Well, it turned out that Hollywood did have a place for him, a huge one. After the enormous success of Urban Legend, he turned his talents to television and created breezy, comedic genre shows like The Chronicle and Jake 2.0. But it was with Ugly Betty that Silvio truly discovered his voice. The show was a sensation because Silvio is one of those rare writers who can get you laughing, then sink an unexpected emotional dagger that brings you to tears before getting you smiling again. He understood better than most that comedy can’t exist without tragedy. Laughter is not the opposite of sadness; it is its evil twin.
“On the page and in his life, he had enormous heart. But like so many artists, he also had demons. He didn’t search them out, they were baked into his DNA, part of his source code. This is part of what made him feel so deeply and write so brilliantly.
“Silvio struggled with addiction on and off for over a decade and with the help of his amazing mother Anna, his sister Hilda and a dedicated group of friends who stuck with him though it all, he won the battle.
“He had been clean for almost a year, but sobriety failed to lift the anxiety and depression that haunted him daily. It crippled him. Even though he had loving family and friends trying their best to guide him, he could not see a path out of the darkness.
“Silvio was suffering. But on the evening of January sixth, that suffering finally stopped and he was free. It was not an impulsive decision, and I know this because we discussed his future openly. This was a choice Silvio made with a heavy heart. He is deeply sorry for the pain he has caused. If you are one of the many people who knew and loved him, please don’t spend time thinking that if you’d reached out, or emailed him that things might have been different. What matters is that his unhappiness has ended and he’s in a better place.
“Silvio Horta was a beautiful man whose light shone on millions of television screens the world over. He may be gone but his heart and his laughter will always be with us.”
Must Read Stories
Subscribe to Deadline Breaking News Alerts and keep your inbox happy.

Question: who won the nobel prize for mathematics in 1915

Question: who was the first croatian to win a nobel prize

Question: what nationality was vladimir Prelog, nobel prize winner in 1906

Question: when did richard hamming become a nobel prize winner

Question: what is vladimir Prelog's profession

Question: who is richard hamming

Question: who is vladimir Prelog

Vladimir Prelog, Croatian chemist and Nobel laureate (1906) – Richard Hamming, American mathematician (* 1915.) 2017


8. siječnja (8.1.) 8. je dan godine po gregorijanskom kalendaru.

Do kraja godine ima još 357 dana (358 u prijestupnoj godini).

Događaji
 1679. – Robert Cavelier Sieur de la Salle otkrio slapove Niagare.
 1867. – Afroamerikancima zabranjeno glasovanje u Washingtonu.
 1918. – Američki predsjednik Woodrow Wilson objavio je svojih 14 točaka kojima su predložena načela međunarodnih odnosa nakon Prvog svjetskog rata, te osnivanje Lige naroda
 1959. – General Charles de Gaulle postaje prvim predsjednikom Francuske pete republike
 1959. – Fidel Castro trijumfalno ulazi u Havanu i postaje novi kubanski vođa
 1991. – Otkrivena je provala Srbije u jugoslavenski novčani sustav, kad se u javnosti saznalo da je Narodna banka Jugoslavije iz primarne emisije izravno uzela 18 milijardi i 243 milijuna dinara (1,4 milijarde dolara)

Rođenja 8. siječnja
 1589. – Ivan Gundulić, hrvatski pjesnik književnik († 1638.)
 1859. – Fanny Bullock Workman, amerčka goegrafkinja, kartografkinja i istraživačica († 1925.)
 1872. – Nikolaj Panin, ruski klizač († 1956.)
 1935. – Elvis Presley, američki pjevač († 1977.)
 1936. – Zdeněk Mácal, češki dirigent
 1942. – Stephen Hawking, britanski znanstvenik
 1947. – David Bowie, britanski glazbenik
 1967. – R. Kelly, američki glazbenik
 1972. – Boško Grubić, hrvatski redatelj, producent, pjevač i skladatelj
 1974. – Hrvoje Klobučar, hrvatski glumac
 1979. – Stipe Pletikosa, hrvatski nogometaš
 1982. – Gaby Hoffmann, američka glumica
Kim Jong-un, vođa Sjeverne Koreje
 1986. – David Silva, španjolski nogometašSmrti 8. siječnja
1324. – Marco Polo, mletački trgovac (* 1254.)
 1337. – Giotto di Bondone, talijanski slikar
 1642. – Galileo Galilej, talijanski znanstvenik
1713. - Arcangelo Corelli, talijanski skladatelj i violinist (* 1653.)
 1878. – Nikolaj Nekrasov, ruski pjesnik (* 1821.)
 1879. – Ferdo Livadić, hrvatski skladatelj (* 1799.)
 1896. – Paul Verlaine, francuski književnik (* 1844.)
 1941. – Robert Baden Powell, osnivač svjetskog izviđačkog (skautskog) pokreta (* 1857.)
 1996. – François Mitterrand, francuski predsjednik (* 1916.)
 2007. – Iwao Takamoto, japansko-američki animator, TV producent i filmski redatelj (* 1925.)
Yvonne De Carlo, kanadsko-američka glumica (* 1922.)
 2016. – George Martin, britanski glazbeni producent, aranžer i skladatelj (* 1950.)
 2020.
 Edd Byrnes, američki glumac (* 30. srpnja 1932.)
 Buck Henry, američki glumac, scenarist i TV producent (* 9. prosinca 1930.)Buck Henry Dies: ‘The Graduate’ Writer, ‘Get Smart’ Co-Creator & Early ‘SNL’ Favorite Was 89

 Blagdani i spomendani
 Dan sv. Severina iz Norika

 Imendani
 Severin
 Teofil
 Bogoljub
 Apolinar

 Izvori

 008

Question: who is the actress that plays the little girl

Question: what year was yvonne de carlo born

Question: who was president of france in 1916

Question: when was francois mitterrand elected president of france

Question: when did francois mitterrand become president

Question: when was yvonne de carlo born

Question: francois mitterrand was what

– François Mitterrand , French President ( * 1916 ) 2007 .

– Iwao Takamoto , Japanese - American animator , TV producer and film director ( born 1925 )

Yvonne De Carlo , Canadian - American actress ( * 1922 ) 2016 .

– François Mitterrand, French President (* 1916) 2007. – Iwao Takamoto, Japanese-American animator, TV producer and film director (born 1925) Yvonne De Carlo, Canadian-American actress (* 1922) 2016.

He died on January 8, 1324.

Buck Henry, the legendary screenwriter behind The Graduate and What’s Up, Doc? who also co-created Get Smart and was a regular presence in the early years of Saturday Night Live, died tonight of a heart attack at Cedars-Sinai Health Center in Los Angeles. He was 89.
A family member confirmed the news to Deadline.
Henry scored a pair of Oscar nominations — one for his and Calder Willingham’s adapted screenplay for The Graduate and another for directing with Warren Beatty the 1978 movie Heaven Can Wait. He also won a writing Emmy in 1967 for Get Smart, the spy spoof he created with Mel Brooks, among many other accolades.
He became a familiar face to a new generation of TV viewers by hosting Saturday Night Live multiple times during its first five seasons. He might be best remembered as John Belushi’s foil in the classic “Samurai” skits.
Henry also had more than three dozen other acting credits.
“I wish I could do what writers of my generation do, which is just — open the gate and let it come out,” he said in a 2009 “The Interviews” sit-down for the TV Academy Foundation. “I envy them. It’s hard for me to do. That’s why I liked writing for television because I had to do something every day. … So the best secret is — and it’s not a secret — is just when [you] get stuck in a scene, write nonsense. But do something to keep your hand moving, doing something on the page. That’s all. There are no great insights.” Watch a clip of Henry discussing writing comedy about dark topics below.
Notable Hollywood and Entertainment Industry Deaths In 2020
Henry got his start writing for Steve Allen and Garry Moore’s TV shows in the 1960s before penning the script for The Graduate, Mike Nichols’ seminal film starring Dustin Hoffman, Katharine Ross and Anne Bancroft. The film focused on the generation gap of the later 1960s and includes a number of memorable scenes and lines.
Who could forget Hoffman’s college-age Benjamin Braddock telling Bancroft’s older character, “Mrs. Robinson, you’re trying to seduce me.” Later, after she asks Benjamin, “Do you find me undesirable?” he tells her, “Oh no, Mrs. Robinson, I think you’re the most attractive of any of my parents’ friends.”
The film — which was adapted from Charles Webb’s book and featured the timeless-but-Oscar-ineligible Simon & Garfunkel hit “Mrs. Robinson” — scored seven Oscar noms including Best Picture, with Nichols winning Best Director. The pic made the top 10 in the AFI’s 100 Years … 100 Movies list in 1998.
Get Smart, starring Don Adams as the bumbling yet somehow effective Maxwell Smart, aka Agent 86, debuted on NBC in 1965. Driven by the popularity of the James Bond films, the CONTROL-vs.-KAOS sitcom was an early hit, finishing the season No. 12 among all primetime programs. Co-starring Barbara Feldon and Edward Platt, it moved to CBS for its fifth and final season in 1969-70. Along with one of TV’s greatest opening credits, a number of the show’s catchphrases would become pop-culture lore: “Missed it by that much,” “I think it’s only fair to warn you …,” “Sorry about that, Chief,” “I demand the Cone of Silence,” “… and loving it” — the list goes on.
Adams would reprise his iconic role for the 1980 feature The Nude Bomb, and — would you believe … — Steve Carrel starred in a 2008 Get Smart movie.
In his TV Foundation interview, Henry recalled how he and Brooks got the idea for Get Smart. “Nobody seems to remember it but me,” he said. “I go to [Talent Associates partner Danny Melnick’s office] and he says, ‘I want to give you guys an idea: What are the two biggest movies in the world today? James Bond and Inspector Clouseau. Get my point?’ … It’s parody and satire.”
ABC paid for the Get Smart pilot but passed on the series. Melnick then took it to NBC titan Grant Tinker, who was looking for a project for his contract actor Adams.
Henry would focus his writing on the big screen during the 1970s, co-penning the Barbra Streisand starrer What’s Up, Doc? and writing or co-writing book-to-screen adaptations for such films as Catch-22, The Owl and the Pussycat, and The Day of the Dolphin.
He had appeared onscreen in numerous films and comedy shows by the mid-’70s when he was chosen to host Saturday Live Night during its first season in early 1976. Appearing alongside the Not Ready for Primetime Players, he would go on to host nine more times through 1980, becoming the first person to do the gig five times — and later 10. Among his memorable characters was the Samurai interviewer/straight man; the creepy Uncle Roy, who menaced children he was babysitting; a sadistic stunt coordinator; and Mr. Dantley, the father of Bill Murray’s uber-nerd Todd in the latter’s famous sketches with Gilda Radner.
During that time, Henry also created Quark, a short-lived 1978 NBC comedy starring Richard Benjamin that spoofed the era’s popular space epics. In 1984, NBC debuted variety-sketch series The New Show, on which Henry was a regular alongside SCTV alum Dave Thomas and others. It aired briefly as a midseason replacement.
Henry would go on to co-pen the Nicole Kidman feature To Die For (1995) and the star-laden 2001 pic Town & Country. Early big-screen screenplay credits include the Radner-led First Family (1980) — his only feature directing credit other than Heaven Can Wait — and Candy (1968), whose cast included Marlon Brando, Richard Burton, James Coburn and Walter Matthau.
Henry also had acting roles in dozens of movies — including most of the ones he wrote — and appeared as a guest on numerous talk shows including those hosted by Johnny Carson, David Letterman, Dick Cavett, Mike Douglas and David Frost. His most recent acting credits include episodes of Franklin & Bash, Law & Order: SVU, Hot in Cleveland and 30 Rock, twice playing the father of Tina Fey’s Liz Lemon.
Among the many awards Henry racked up during his career are 1994 Golden Globe and Venice Film Festival prizes as part of the ensemble in Robert Altman’s Short Cuts, BAFTA and Writers Guild awards for writing The Graduate and another WGA Award for What’s Up, Doc?
Survivors include his wife, Irene, who was by his side when he died. He had no children.
Must Read Stories
Subscribe to Deadline Breaking News Alerts and keep your inbox happy.

Question: when did polo die in 1324

He died on January 8, 1324.

Question: in which year did marco polo die

He died on January 8, 1324.

Question: when did marco polo die

He died on January 8, 1324.

Question: who invented the 8 siječnja

He died on January 8, 1324.

Question: what was marco polo's occupation

He died on January 8, 1324.

Question: when was marco polo born

He died on January 8, 1324.

Question: who is the founder of 8 siječnja

He died on January 8, 1324.

– Marco Polo , a melty merchant ( * 1254 ) 1337 .

He died on January 8, 1324. – Marco Polo, a melty merchant (* 1254) 1337.


9. siječnja (9.1.) 9. je dan godine po gregorijanskom kalendaru.

Do kraja godine ima još 356 dana (357 u prijestupnoj godini).

Događaji
 1766. – Connecticut ratificirao ustav SAD-a i postao savezna država
 1792. – Ugovorom iz Jašija završio Rusko-turski rat
 1847. – Američko-meksički rat: Započela bitka kod La Mese
 1866. – Usvojena zastava Hondurasa
 1916. – Završena Galipoljska bitka.
 1919. – U Čakovcu usvojena Rezolucija o odcjepljenju Međimurja od Mađarske
 1944. – Počelo savezničko bombardiranje Pule
 1951. – U New Yorku je službeno otvoreno sjedište Ujedinjenih naroda, najveće svjetske mirotvorne organizacije.
 1956. – Osnovano Luftwaffe
 1957. – Anthony Eden podnio ostavku nakon neuspjele Sueske krize.
 1960. – Započela izgradnja Asuanske brane u Egiptu.
 1960. – Prema knjigama o Harry Potteru, rođen Severus Snape
 1969. – Condonovo izvješće - predlaže se obustava rada na istraživanju NLO fenomena
 1986. – Otkrivena Kresida, prirodni satelit Urana
 1992. – Nastala je Republika Srpska.
 1994. – Armija Bosne i Hercegovine je napala Vitez
 2003. – Fokker F-28 kompanije TANS srušio se u planinama Perua ubivši 46 putnika i članova posade
 2006. – Započelo suđenje trojici policajaca za ubojstvo Georgija Gongadzea
 2009. – u Gazi ubijeno 758 ljudi, a gotovo 50 posto žrtava su žene i djeca
 2011. – Održan referendum za neovisnost Južnog Sudana
 2016. – U Lyonu otvoren Parc Olympique Lyonnais

Rođenja 9. siječnja
 1554. - Grgur XV., papa († 1623.)
1861. – Luka Liengitz, austrijska redovnica († 1890.)
1864. – Karl von Czapp, austrougarski vojskovođa († 1952.)
 1890. – Karel Čapek, češki književnik, tvorac moderne znanstveno fantastične književnosti i uvoditelj riječi robot u današnji život († 1938.)
 1908. – Simone de Beauvoir, francuska književnica († 1986.)
 1913. – Richard Nixon, američki političar i predsjednik († 1994.)
 1921. – Patricia Highsmith, književnica
 1921. – Joan Baez, američka folk pjevačica
1922. - Ahmed Sékou Touré, 1. predsjednik Gvineje († 1984.)
1928. - Domenico Modugno, talijanski pjevač i političar († 1994.)
1936. - Marko Veselica, hrvatski političar i proljećar († 2017.)
1939. - Susannah York, engleska glumica († 2011.)
1944. - Jimmy Page, engleski glazbenik, gitarist Led Zeppelina
1955. - J.K. Simmons, američki glumac
1956. - Imelda Staunton, engleska glumica
 1965. – Tyrone Bogues, američki košarkaš
 1979. – Markus Larsson, švedski alpski skijaš
 1982. – Kate Middleton, vojvotkinja od Cambridgea
 1987. – Paolo Nutini, škotski glazbenik
 1989. – Nina Dobrev, bugarsko-kanadska glumica
1991. - Amel Tuka, bosanskohercegovački atletičar
 1994. – Ana Debelić, hrvatska rukometašicaSmrti 9. siječnja
 1862. – Paulina Jaricot, francuska misionarka (* 1799.)
 1873. – Napoleon III. Bonaparte, francuski predsjednik i car (* 1808.)
1878. - Viktor Emanuel II., prvi kralj ujedinjene Italije (* 1820.)
 1908. – Wilhelm Busch, njemački slikar i književnik (* 1832.)
 1918. – Georg Cantor, njemački matematičar († 1845.)
 1940. – Bonaventura Ćuk, hrvatski katolički svećenik, franjevac, hrvatski pjesnik, polihistor, filozof, zoolog, nastavnik (* 1907.)
 1967. – Ivo Pevalek, hrvatski botaničar (* 1893.)
 1988. – Juraj Krnjević, hrvatski političar i pravnik, jedan od prvaka Hrvatske seljačke stranke u razdoblju Prve Jugoslavije te u emigraciji nakon Drugog svjetskog rata (* 1895.)
 2010. – Jerko Bezić, hrvatski etnomuzikolog i akademik (* 1929.)
 2019. – Milan Pančevski, posljednji glavni tajnik Saveza komunista Jugoslavije (* 1935.)www.b92.net, "Preminuo Milan Pančevski", objavljeno 10. siječnja 2019., pristupljeno 11. siječnja 2019.
 2020. – Mike Resnick, američki pisac ZF-a (* 5. ožujka 1942.)Heavy, Mike Resnick dead
2022. - Bob Saget, američki glumac i komičar (* 1956.)

 Blagdani i spomendani
 Dan sv. Andrijana Kanterberijskog
 Dan sv. Julijana
 Dan sv. Erharda

 Imendani
 Hadrijan
 Julijan
 Julian
 Julijana
 Juliana
 Živko
 Živka

 Izvori

 009

Preminuo Milan Pančevski
Poslednji predsednik Saveza komunista Jugoslavije Milan Pančevski umro je u 84. godini u Skoplju, preneli su lokalni mediji.Izvor: Beta
Pančevski je bio dugogodišnji funkcioner u tadašnjoj Socijalističkoj Republici Makedoniji i jugoslovenskoj federaciji, SFRJ.
Član Saveza komunista Jugoslavije je postao 1957. godine, od maja 1984. do juna 1986. bio je predsednik Centralnog komiteta Makedonije, a od maja 1989. do maja 1990. bio je predsednik Centralnog komiteta Saveza komunista Jugoslavije.
Nakon osamostaljivanja Makedonije Pančevski se penzionisao i povukao iz aktivnog bavljenja politikom.
Pančevski je preminuo juče, a biće sahranjen sutra na skopskom groblju Butel.
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici, Twitter nalogu i uključite se u našu Viber zajednicu.

Question: who is the founder of 9 siječnja

Question: juraj krnjevic was one of the champions of which political party

Question: when was vo pevalek born

Question: when was ivo pevalek born

Question: what is the profession of vo pevalek

Question: what is the profession of ivo pevalek

Question: after what war did croatians emigrate

Question: when was 9. siječnja created

Ivo Pevalek , Croatian botanist ( born 1893 ) in 1988 .

– Juraj Krnjević , Croatian politician and lawyer , one of the champions of the Croatian countryside party in the period of First Yugoslavia and in the emigration after World War II ( * 1895 . ) 2010 .

Ivo Pevalek, Croatian botanist (born 1893) in 1988. – Juraj Krnjević, Croatian politician and lawyer, one of the champions of the Croatian countryside party in the period of First Yugoslavia and in the emigration after World War II (* 1895.) 2010.

Mike Resnick, the Hugo-award winning science fiction writer and editor of “Jim Baen’s Universe,” has died at the age of 77 following a battle with cancer.
Resnick’s sad passing was confirmed in an update on a GoFundMe page that had been set up to help to cover the costs of his medical care. The update was given by Resnick’s daughter, Laura, who is also a writer of science fiction and of romance novels. Laura wrote in the update, “Laura Resnick here, Mike’s daughter. I’m very sad to have to tell you that my dad died very early today, January 10, 2020, a little after midnight.” Resnick is survived by his wife of close to 60 years, Carol.
Laura Resnick wrote on the GoFundMe page that her father’s health problems began in 2019 when he fell twice at home and was diagnosed with pneumonia and acute idiopathic pericarditis. Laura said that her father spent the first half of 2019 being treated in the hospital. Following those incidents, Resnick had been confined to a wheelchair. In December 2019, Laura revealed that her father had been diagnosed with cancer but was responding well to treatment.
In announcing Resnick’s death, Laura said that despite his positive response to initial treatment, his health took a sharp decline in December 2019. Laura wrote, “He mostly slept during his final days, but when awake he was in good spirits. He passed away quietly in his sleep, without pain or further suffering.” The page says that Resnick will be cremated following a small, private ceremony. Laura wrote that the GoFundMe page will remain open as their family continues to struggle with medical bills. At the time of writing, the page has raised over $36,000 of a $50,000 goal.
According to Resnick’s profile on Penguin Random House’s website, he had won awards in the U.S., France, Japan, Croatia, Poland, and China. During his career, Resnick wrote 76 novels and 280 short stories. The bio, citing Locus, says that Resnick is the most decorated short science-fiction story writer of all time.
Resnick was a graduate of Highland Park High School in Highland Park, Illinois. In 1961, Resnick graduated from the University of Chicago. On his Facebook page, Resnick writes that he his work has been translated 27 languages.
Resnick said in an April 2019 interview, “All books are not the same, even from the same author. I’ve written serious science fiction, humorous science fiction, science fiction as morality plays, fantasy adventure, half a dozen other variations and sub-sets. This trilogy may enlighten you a bit here and there, but its main purpose is to entertain.”
More to follow…
READ NEXT: Teenage Porn Star Controversy Rocks California High School

Question: when is preminuo milan panchevsky published

Question: when is mike rescnick dead

Question: who was the last secretary general of the communist union of yugoslavia

"– Milan Pančevski , posljednji glavni tajnik Saveza komunista Jugoslavije ( * 1935.)www.b92.net , "" Preminuo Milan Pančevski

Question: what position did milan panchevsky hold

Question: milan panchevsky was the last secretary general of which organization

Question: when was mike rescnick born

, američki pisac ZF - a ( * 5 . ožujka 1942.)Heavy

Question: what position does milan panchevsky hold in the communist union of yug

– Milan Panchevsky , last Secretary - General of the Communist Union of Yugoslavia ( * 1935.)www.b92.net , “ Preminuo Milan Panchevsky ” , published on 10 January 2019 , accessed on 11 January 2019 .

– Mike Resnick , American writer of ZF ( born 5 March 1942 ) Heavy , Mike Resnick dead 2022 .

– Milan Panchevsky, last Secretary-General of the Communist Union of Yugoslavia (* 1935.)www.b92.net, “Preminuo Milan Panchevsky”, published on 10 January 2019, accessed on 11 January 2019. – Mike Resnick, American writer of ZF (born 5 March 1942) Heavy, Mike Resnick dead 2022.


10. siječnja (10.1.) 10. je dan godine po gregorijanskom kalendaru.

Do kraja godine ima još 355 dana (356 u prijestupnoj godini).

Događaji
 49. pr. Kr. – Julije Cezar, izgovarajući čuvenu rečenicu: "Kocka je bačena", prelazi rječicu Rubikon i započinje građanski rat.
 236. – Fabijan postao papa
 1776. – Thomas Paine objavio Zdrav razum, gdje podupire Deklaraciju nezavisnosti.
 1835. – Uz drugi broj Novina Horvatzkih (Narodne novine), izlazi i njihov književni prilog: Danicza Horvatzka, Slavonzka y Dalmatinzka.
 1897. – U Pragu počinje izlaziti Hrvatska misao.
 1901. – Antun Lučić, pomorski časnik i mineralog, otvorio je prvu naftnu bušotinu u Teksasu u mjestu Spindletop, kraj Beaumonta.
 1920. – osnovana Liga naroda.

Rođenja 10. siječnja
 1775. – André-Marie Ampère, francuski fizičar i matematičar († 1836.)
 1869. – Grigorij Rasputin, ruski svećenik i vidovnjak
1880. - Manuel Azaña, španjolski političar, premijer i predsjednik († 1940.)
 1883. – Aleksej Nikolajevič Tolstoj, ruski pisac
 1902. – Dobriša Cesarić, hrvatski pjesnik, čija lirika, zbog jednostavnosti i jasnoće, uživa veliku popularnost u širokim čitalačkim krugovima († 1980.)
 1911. – Lucija Rudan, hrvatska pjesnikinja († 2005.)
1913. - Gustáv Husák, slovački političar, komunistički vođa Čehoslovačke († 1991.)
 1919. – Janko Bobetko, general Hrvatske vojske († 2003.)
 1924. – Mladen Raukar, hrvatski pijanist, televizijski urednik i redatelj († 1999.)
1934. - Leonid Kravčuk, 1. predsjednik samostalne Ukrajine
 1938. – Donald Knuth, američki programer
 1944. – Frank Sinatra mlađi, američki pjevač
 1945. – Rod Stewart, engleski pjevač
1948. - Nikola Plećaš, hrvatski košarkaš
 1949. – George Foreman, američki boksač
 1968. – Dragana Mirković, srpska folk pjevačica
 1978. – Daniel Friberg, švedski poduzetnik, poslovni savjetnik, analitičar tržišta, politički aktivist, pisac i izlagač
1992. - Šime Vrsaljko, hrvatski nogometašSmrti 10. siječnja
 1276. - Grgur X., papa (* oko 1210.)
1778. – Carl von Linne, jedan od najvećih deskriptivnih botaničara svih vremena (* 1707.)
1862. - Samuel Colt, američki izumitelj revolvera (* 1814.)
1917. - Buffalo Bill, američki vojnik, tragač i lovac (* 1846.)
1957. - Gabriela Mistral, čileanska pjesnikinja (* 1889.)
 1971. – Gabrielle "Coco" Chanel, francuska modna dizajnerica (* 1883.)
 1998. – Josip Pankretić, hrvatski političar (* 1933.)
 2007. – Carlo Ponti, talijanski filmski producent (* 1912.)
 2011. – Boško Petrović, hrvatski glazbenik (* 1935.)
 2016. – David Bowie, britanski rock glazbenik, skladatelj, producent, aranžer i glumac (* 1947.)
 2017. – Clare Hollingworth, engleska ratna izvjestiteljica i publicistkinja (* 1911.)
 2020.
 Neda Arnerić, srpska glumica (* 1953.)
 Vladimir Davidović, hrvatski glumac * (1949.)
 Qaboos bin Said al Said, omanski sultan (* 18. studenog 1940.)Sultan Qaboos of Oman dies aged 79

 Blagdani i spomendani
 Svjetski dan smijeha
 Dan sv. Petra I. Orseola
 Dan sv. Agatona

 Imendani
 Agaton
 Ado
 Dobroslav
 Dobriša

 Izvori

 010

U Splitu je u dobi od sedamdeset godina preminuo glumac i nekadašnji ravnatelj Gradskog kazališta mladih Vladimir Davidović Bobo.
Talentirani erudit, bivši sudac, bio je uz teatar vezan od najranijeg djetinjstva. Majka mu je poznata glumica Magda Matošić pa je uz nju zavolio teatar, upravo kao i njegov brat Sveto – oboje su iz pravne struke krenuli u kazališne vode, jedan u dramu, a drugi u operu.
U obitelji Bobe Davidovića bilo je glumaca, ali i pravnika i sudaca; sam je govorio kako je jednu od svojih najpoznatijih uloga, čangrizavog suca iz “Malog libra Marka Uvodića”, kreirao po nekom svojem starijem rođaku.
I sam je postao pravnik, poslije i sudac, a u teatru je nastupao povremeno dok nije došao do točke kada je trebalo izabrati i odrediti svoj životni put. Govorio je kako odluka nije bila teška; dodijalo mu je slušati svađe zbog ometanja posjeda, tko je kome zagradio put ili ga zakinuo za metar polja.
Kao ravnatelj proveo je Kazalište mladih kroz ratne godine i baš u to vrijeme često je vodio glumce na gostovanja.
– Glumili smo katkad i za vrijeme opće opasnosti – prisjeća se glumica Nada Prodan. – Svima nam je u teatru silno teško. Od njega sam naučila sve o kazalištu, ali i toliko drugih stvari – obožavao je knjige, neprestano je čitao.
Njezin kolega Vinko Mihanović dodaje:
– Nema te teme o kojoj nije znao svašta, od renesanse do sporta.
Davidović je bio iznimno talentiran glumac, izvrstan na splitskom dijalektu, kao izvorni govornik, ali jednako uvjerljiv i moćan i u području književnog standardnog jezika.
Gluma mu je bila prirodna, dojmljiva i naizgled laka, a u nju je uvijek unosio i mnogo elemenata vlastite osobnosti; ležale su mu komedije, nervozni likovi i cjepidlake.
Osim u dvjema varijantama Uvodićeva “Libra”, tumačio je niz uloga u uspjelim predstavama kao što su “Ljubovnici”, “Biž ća, ne motaj se gola”, “Čovik, zvir i kripost”, “Kazališni sat”, “Vjera iznenada”, “Umišljeni bolesnik” i “Predstava Hamleta u selu Mrduša Donja”.
Gostovao je povremeno i na drugim scenama te je ostvario i nekoliko filmskih uloga.
U teatar je zadnjih godina, otkako je otišao u mirovinu, zalazio nešto rjeđe, ali s njim se uvijek moglo razgovarati o stotinu stvari, a najviše o knjigama. Bio je pasionirani čitač, a knjige je toliko volio da je s njima imao poseban odnos. Knjiga je morala biti njegova, kupljena, i nerado ih je uzimao iz biblioteke.
Zadnji put se na scenu Teatrina popeo prije tri godine, kada se prikazivao jubilarni, petstoti “Kazališni sat”. Kolege su ga iz gledališta izvukli na pozornicu nakon izvedbe predstave u kojoj je godinama glumio, publika mu je oduševljeno aplaudirala, a on je rekao kako je prispio na najbolji dio.
Pogreb Vladimira Davidovića bit će u ponedjeljak u podne na Lovrincu, a o datumu komemoracije GKM će izvijestiti naknadno.•

Question: who played sultan qaboos of oman

Question: who is the actress who played qaboos bin said al said

Question: what year was neda arnerić born

Question: when did the sultan of oman die

Question: in what year was vladimir davidovic born

Question: who was the first sultan of oman

bin Said al Said , omanski sultan ( * 18 . studenog 1940.)Sultan Qaboos

Question: when is the next 10 siječnja coming out

– Clare Hollingworth , English war reporter and publicist ( * 1911 . ) 2020 .

Neda Arnerić , Serbian actress ( born 1953 )

Vladimir Davidović , Croatian actor ( 1949 )

Qaboos bin Said al Said , Oman Sultan ( * 18 November 1940.)Sultan Qaboos of Oman dies aged 79 ♰ }

– Clare Hollingworth, engleska ratna izvjestiteljica i publicistkinja (* 1911.) 2020. Neda Arnerić, srpska glumica (* 1953.) Vladimir Davidović, hrvatski glumac * (1949.) Qaboos bin Said al Said, omanski sultan (* 18. studenog 1940.)Sultan Qaboos of Oman dies aged 79 |}

– Clare Hollingworth, English war reporter and publicist (* 1911.) 2020. Neda Arnerić, Serbian actress (born 1953) Vladimir Davidović, Croatian actor (1949) Qaboos bin Said al Said, Oman Sultan (* 18 November 1940.)Sultan Qaboos of Oman dies aged 79♰}

Sultan Qaboos of Oman, Arab world's longest-serving ruler, dies aged 79
- Published
Sultan Qaboos bin Said Al Said of Oman, the Arab world's longest-serving ruler, has died aged 79.
The sultan deposed his father in a bloodless coup with British support in 1970 and set Oman on a path to development, using its oil wealth.
Widely regarded as popular, he was also an absolute monarch and any dissenting voices were silenced.
No cause of death has been confirmed. His cousin Haitham bin Tariq Al Said has been sworn in as his successor.
A family council had three days to choose a successor as Qaboos had no heir or publicly designated successor. Instead they opted for opening the sealed envelope in which Qaboos had secretly left his own choice.
The sultan is the paramount decision-maker in Oman. He also holds the positions of prime minister, supreme commander of the armed forces, minister of defence, minister of finance and minister of foreign affairs.
Last month Qaboos spent a week in Belgium for medical treatment, and there were reports he was suffering from cancer. Images showed a crowd of men gathered outside the Sultan Qaboos Grand Mosque in the capital, Muscat, where the coffin had been placed before he was buried in a family cemetery.
In a televised speech after being sworn in, Sultan Haitham - a former culture and heritage minister who studied at Oxford - pledged to continue his predecessor's policies of friendly relations with all nations while further developing the country.
Smooth transition, for now at least
By Sebastian Usher, BBC World Service Arab affairs editor
This is a day that had long been dreaded in Oman where the elegant, beturbaned and white bearded figure of Sultan Qaboos had for five decades embodied the identity of a country that he had brought into the modern world.
There were concerns that his death might bring instability to Oman, which has largely avoided the unrest elsewhere in the region. For now at least, the process of finding a successor has moved swiftly and smoothly.
And Haitham bin Tariq Al Said - born in 1955 - was swift to reassure his people and the wider world that he would follow the same path as his predecessor.
Being the chosen successor of Qaboos will enhance his legitimacy within Oman, but a far harder task will be to take on the crucial role that Oman has played for so long as a trusted and independent mediator in many of the most intractable conflicts that have blighted the region.
Neutral policy, absolute rule
For almost five decades, Qaboos completely dominated the political life of Oman, which is home to 4.6 million people, of whom about 43% are expatriates.
At the age of 29 he overthrew his father, Said bin Taimur, a reclusive and ultra-conservative ruler who banned a range of things, including listening to the radio or wearing sunglasses, and decided who could get married, be educated or leave the country.
Qaboos immediately declared that he intended to establish a modern government and use oil money to develop a country where, at the time, there were only 10km (six miles) of paved roads and three schools.
In the first few years of his rule, with the help of British special forces, he suppressed an insurgency in the southern province of Dhofar by tribesmen backed by the Marxist People's Democratic Republic of Yemen.
Described as charismatic and visionary, he pursued a neutral path in foreign affairs and was able to facilitate secret talks between the United States and Iran in 2013 that led to a landmark nuclear deal two years later.
A degree of discontent surfaced in 2011 during the so-called Arab Spring. There was no major upheaval in Oman, but thousands of people took to the streets across the country to demand better wages, more jobs and an end to corruption.
Security forces initially tolerated the protests, but later used tear gas, rubber bullets and live ammunition to disperse them. Two people were killed and dozens of people were injured. Hundreds were prosecuted under laws criminalising "illegal gatherings" and "insulting the sultan".
The protests failed to produce anything in the way of major change. But Qaboos did remove several long-serving ministers perceived as corrupt, widened the powers of the Consultative Council, and promised to create more public sector jobs.
Since then, the authorities have continued to block local independent newspapers and magazines critical of the government, confiscate books, and harass activists, according to Human Rights Watch.
Reacting to the death on Twitter, Iran's Foreign Minister Mohammad Javad Zarif said it was a "loss for the region", and voiced hope that the new leadership would take "inspiration from the past".
UK Prime Minister Boris Johnson said Qaboos had left a "profound legacy, not only in Oman but across the region" while former US President George W Bush said the late leader had been a stable force in the Middle East.

Question: when did chanel become a fashion designer

Question: what year was josip pankretić born

Question: when was 10. siječnja created

Question: what nationality is chanel

Question: who is the designer of 10 siječnja

"– Gabrielle "" Coco "" Chanel , francuska modna dizajnerica

Question: which croatian politician was born 1933

Question: which fashion designer was born gabrielle chanel in 1883

– Gabrielle “ Coco ” Chanel , French fashion designer ( * 1883 ) 1998 .

– Josip Pankretić , Croatian politician ( born 1933 ) 2007 .

– Gabrielle “Coco” Chanel, French fashion designer (* 1883) 1998. – Josip Pankretić, Croatian politician (born 1933) 2007.


12. siječnja (12.1.) 12. je dan godine po gregorijanskom kalendaru.

Do kraja godine ima još 353 dana (354 u prijestupnoj godini).

 Događaji
 475. – Bazilisk postaje bizantski car.
 1863. – Na sjednici Dalmatinskog sabora koja je održana ovog dana Narodna je stranka, na čelu s Mihovilom Pavlinovićem, zauzela se za uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u Saboru, školstvu, sudstvu i vladinim uredima.Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom
 1908. – S Eiffelova tornja odaslana je prva radijska poruka na veću udaljenost.
 1940. – 2. svjetski rat : Rusija bombardirala finske gradove.
 1945. – 2. svjetski rat : Sovjetski savez započeo veliku ofenzivu u istočnoj Europi protiv nacista.
 1969. – Izašao je prvi album engleske skupine Led Zeppelin pod naslovom Led Zeppelin, s jedinstvenim sklopom zvukova bluesa i rocka.
 1970. – Godine 1967. započeti građanski rat za autonomiju Bijafre od Nigerije završio je pobjedom nigerijskih trupa i kapitulacijom generala Philipa Effionga.
 2006. – Mehmet Ali Ağca pušten iz turskog zatvora nakon odsluženja kazne od 25 godina zbog pokušaja ubojstva pape Ivana Pavla II.
 2007. – Otvoreno je Veleposlanstvo Republike Hrvatske u Podgorici, glavnom gradu Republike Crne Gore.

 Rođenja 12. siječnja
 1628. – Charles Perrault, francuski književnik († 1703.)
 1729. – Lazzaro Spallanzani, talijanski biolog i isusovac († 1799.)
 1729. – Edmund Burke, irski filozof, ekonomist i državnik († 1797.)
 1746. – Johann Heinrich Pestalozzi, švicarski pedagog († 1827.)
 1792. – Johan August Arfwedson, švedski kemičar i otkrivač litija († 1841.)
 1817. – Dragojlo Kušlan, hrvatski odvjetnik, političar i ilirac koji se zajedno s Ivanom Mažuranićem zalagao za osnivanje napredne narodne stranke († 1867.)
 1873. – Spiridon Louis, grčki radnik, 1. osvajač maratona († 1940.)
 1876. – Jack London, američki književnik († 1916.)
 1878. – Ferenc Molnár, mađarski pisac († 1952.)
 1893. – Hermann Göring, njemački feldmaršal i nacistički zločinac († 1946.)
 1893. – Alfred Rosenberg, nacistički političar i ratni zločinac († 1946.)
 1910. – Luise Rainer, njemačka glumica († 2014.)
 1943. – Imra Agotić, hrvatski general, prvi zapovjednik Hrvatskog ratnog zrakoplovstva († 2012.)
 1944. – Joe Frazier, američki boksač
 1949. – Haruki Murakami, suvremeni japanski pisac i prevoditelj
 1951. – Kirstie Alley, američka glumica
 1954. – Howard Stern, američki radio-voditelj
 1955. – Rockne S. O'Bannon, američki televizijski producent i pisac
 1956. – Nikolaj Noskov, ruski pjevač
 1964. – Jeff Bezos, američki milijarder i osnivač Amazona
 1969. – Radek Drulák, češki nogometaš  Radek Drulák na  National-Football-Teams.com
 1967. – Meho Kodro, bivši jugoslavenski i bosansko-hercegovački nogometni reprezentativac.
 1969. – Boško Bošković, slovenski nogometaš
 1969. – Robert Prosinečki, hrvatski nogometaš
 1987. – Naya Rivera, američka glumica i pjevačica († 2020.)
 1991. – Marko Bijač, hrvatski vaterpolski vratar
 1991. – Pixie Lott, engleska glumica i pjevačica
 1993. – Zayn Malik, engleski pjevač Smrti 12. siječnja
 1519. – Maksimilijan I., car Svetog Rimskog Carstva (* 1459.)
 1665. – Pierre de Fermat, francuski matematičar (* 1601.
 1789. – Lovrenc Bogović hrvatski pisac iz Gradišća (* 1723.)
 1829. – Friedrich Schlegel, njemački filozof (* 1772.)
 1940. – Robert Frangeš-Mihanović, hrvatski kipar koji je u svome razvoju prešao faze od akademizma, simbolizma do modernizma, tj. najranijih primjera impresionizma, pa sve do slobodne realističke modelacije lika, a poznato je njegovo djelo spomenik Kralj Tomislav u Zagrebu (* 1872.)
 1976. – Agatha Christie, engleska književnica (* 1890.)
 1983. – Nikolaj Podgorny, sovjetski predsjednik (* 1903.)
 2002. – Cyrus Vance, američki pravnik i državni tajnik (* 1917.)
 2003. – Maurice Gibb, engleski pjevač, član grupe Bee Gees (* 1949.)
 2010. – Vanda Skuratovič, bjeloruska aktivistica (* 1925.)
 2016. – Marin Kovačić, hrvatski nogometaš i nogometni trener (* 1943.)
 2020.
 Ivan Fuček, hrvatski katolički svećenik, isusovac, teolog (* 1926.)
 Roger Scruton, britanski filozof i pisac (* 27. veljače 1944.)Sir Roger Scruton, conservative philosopher, dies at 75

 Blagdani i spomendani
 Dan sv. Tatjane Rimske
 Dan sv. Arkadija

 Imendani
 Ernest
 Tatjana
 Bernard

 Izvori

 Vanjske poveznice

 012

|
|
OD 1897. DO 1921.
GIMNAZIJA S HRVATSKI NASTAVNIM JEZIKOM 1897. – 1921.
Hrvatski narodni preporod imao je svoje skromne začetke u Zadru početkom XIX. stoljeća, a puni je intenzitet doživio tridesetih godina istog stoljeća u Zagrebu te ponovno u Zadru tridesetak godina kasnije, posebice nakon pada Bachova apsolutizma i uvađanja parlamentarnnnog života u Dalmaciji. Začeci preporoda mogu se vidjeti izdavanjem prvih novina na hrvatskom jeziku tiskanih u Hrvata Il Regio Dalmata - Kraglski Dalmatin 1806. te godinu dana kasnije osnivanjem čitaonice. Jedan od prvih značajnijih nadnevaka je i carska naredba od 30. listopada 1820. godine o osnivanju primaljske škole u Zadru, prve takve škole u Hrvata, a nastava se dijelom održavala na hrvatskom jeziku. U kasnijem razdoblju veliku je ulogu imalo izdavanje Zore dalmatinske od 1844. do 1849. prvog preporodnog časopisa u Dalmaciji, kojeg je pokrenuo dr. Ante Kuzmanić. Nešto manje značajnu ulogu imalo je i utemeljenje društva Slavjanska lipa 1848. godine. U listopadu te iste 1848. grupa je zadarskih intelektualaca tražila od novog kralja Franje Josipa I. da se u srednje škole uvede ilirski jezik, kako se tada nazivao hrvatski jezik. Taj su prijedlog, koji je začudo bio odobren, odbile sve dalmatinske gimnazije, osim zadarske, koja je uvela hrvatski jezik kao neobvezni, a svake se godine potvrđivalo njegovo izvođenje. U Banskoj Hrvatskoj u to je vrijeme bila na snazi zabrana ilirskog imena, no to nije vrijedilo za Dalmaciju. Narodni je preporod za cilj imao u prvom redu uvođenje narodnog, hrvatskog jezika u sve dijelove društva, posebice u školstvo, sudstvo i upravu. Ta borba za hrvatski jezik bila je duga i teška.
Osnutkom Dalmatinskog sabora 1861. godine sa sjedištem u Zadru borba za hrvatski jezik nastavljena je nesmanjenom žestinom te je vrijedno izdvojiti nekoliko značajnih datuma. Već na prvoj sjednici Dalmatinskog sabora, 6. travnja 1861. raspravljalo se o tome kojim će se jezikom govoriti u saboru. Mihovil Pavlinović govorio je hrvatskim pa je njegovom zaslugom odlučeno da se u Saboru može govoriti i hrvatskim jezikom. Treba znati da su u to doba narodnjaci bili u manjini u odnosu na autonomašku stranku, koja se zalagala za talijanski jezik, koji je austrijska uprava uvela u Dalmaciju kao službeni jezik. Kažimo i to da je Mihovil Pavlinović kao zastupnik u Carevinskom vijeću u Beču, krajem sedamdesetih godina XIX. stoljeća, na zgražanje Nijemaca, govorio hrvatskim jezikom što su kasnije učinili i svi ostali zastupnici iz hrvatskih zemalja. Na sjednici Dalmatinskog sabora od 12. siječnja 1863. Narodna se stranka na čelu s Mihovilom Pavlinovićem žestoko zauzela za službeno priznanje hrvatskog jezika i njegovo uvođenje u Sabor, školstvo, sudstvo i vladine urede. Zapisnici Dalmatinskog Sabora počeli su se pisati hrvatskim jezikom nakon saborske odluke od 25. srpnja 1870. godine. Na sjednici od 21. srpnja 1883. prihvaćen je prijedlog kojim hrvatski postaje službeni jezik u Dalmatinskom saboru i Zemaljskom (pokrajinskom) odboru, a Mihovil Pavlinović braneći hrvatski jezik izrekao je na kraju svoga govora i ovu rečenicu: Ptici su prostori nebeski da leti, ribi more da pliva, tako narodu njegov jezik da živi. Odlučeno je i da se sa strankama obraća hrvatskim jezikom i da u državnu službu nitko ne može biti primljen ne poznaje li hrvatski jezik, no te će se odredbe kasnije često kršiti. Borba za hrvatski jezik u Dalmaciji rezultirala je i tzv. jezičnom naredbom od 26. travnja 1909. kojom se hrvatski jezik u potpunosti uvodi kao službeni jezik u Dalmaciji, no ta se odluka počela primjenjivati tek. od 1. siječnja 1912. što svjedoči o vrlo teškoj i dugoj borbi dalmatinskih Hrvata za svoj jezik.
Do kraja XIX. stoljeća bile su pohrvaćene sve dalmatinske gimnazije, osim zadarske. U toj borbi za hrvatski jezik u dalmatinskom školstvu značajnu su, gotovo presudnu, ulogu odigrali Mihovil Pavlinović i Miho Klaić. Među inim zaslugama treba istaknuti njihovu upornost i borbu kako bi u učiteljskom preparandiju u Arbanasima, po osnutku 1866., došao za upravitelja Stjepan Buzolić, umjesto talijanaškog kandidata. Taj je izbor imao dalekosežne posljedice, jer su učitelji bili školovani na narodnom hrvatskom jeziku pa su mogli i uspješnije djelovati među pučanstvom. Učiteljska škola s talijanskim nastavnim jezikom u Zadru zbog malog broja đaka bila je ugašena početkom sedamdesetih godina XIX. stoljeća. Bečka je vlada 20. listopada 1897. odlučila da se u ratnu mornaricu uvede hrvatski kao službeni jezik umjesto talijanskog. No ni ta se naredba nije u potpunosti ostvarila jer bečkoj vladi nije bila toliko važna briga za hrvatski jezik, koliko joj je on trebao biti sredstvo kojim bi u Dalmaciju uvela njemački kao službeni jezik. U tome su je omeli kasniji događaji i Prvi svjetski rat. Borba za hrvatski jezik u Dalmaciji, Istri i tadašnjoj banskoj Hrvatskoj bila je vrlo teška, jer svi koji su posezali za Lijepom našom, od nje su nastojali napraviti svoju koloniju. Da borba za hrvatski jezik i nije bila uvijek uspješna kazuje i primjer Istarskog sabora u Poreču u kojem je hrvatskim jezikom prvi prozborio Matko Laginja, potom Vjekoslav Spinčić i ostali hrvatski zastupnici, no talijanski je element bio jači, nerijetko su hrvatski zastupnici izvlačili jedva živu glavu od fizičkih napada plaćenika njihovih saborskih kolega Talijana. I Zadar je nažalost platio svoju tešku cijenu u borbi za hrvatski jezik i hrvatsku misao, možemo kazati gotovo do ovih naših današnjih dana.
Nakon gubitka Splita, kao svog jakog uporišta, početkom osamdesetih godina XIX. stoljeća, autonomaši, koji su u međuvremenu postali talijanaši, svim su silama nastojali zadržati svoje posljednje uporište Zadar. U Zadru autonomaška stranka nije bila brojčano jaka, ali je zato bila ekonomski vrlo moćna, što je bilo presudno. Borba za pohrvaćenje gimnazije s talijanskim nastavnim jezikom u Zadru dosegla je svoj vrhunac baš u spomenutom razdoblju kada je ravnatelj bio Josip Peričić. Njegov naum nije uspio, no pitanje zadarske gimnazije našlo se na dnevnom redu u Dalmatinskom saboru. Miho Klaić kao zastupnik, na četvrtoj je sjednici Dalmatinskog sabora 29. listopada 1890. predložio da se u zadarskoj gimnaziji umjesto talijanskog uvede hrvatski kao naukovni jezik. U to je doba zadarski kotar obuhvaćao područje od Raba do gotovo Šibenika i bilo je 60 pučkih škola, 59 s hrvatskim nastavnim jezikom i jedna četverorazredna s talijanskim nastavnim jezikom, u Zadru. Tadašnji su zakoni sprječavali mogućnost školovanja na tri nastavna jezika, pučke škole na hrvatskom, srednje na talijanskom i visoke na njemačkom nastavnom jeziku, što je Klaić i naglasio u raspravi pa je Dalmatinski sabor donio odluku koja glasi: SABOR DALMATINSKI NA TEMELJU ČLANA 19. ZEMALJSKOG REDA IZJAVLJUJE VLADI NJEGOVA VELIČANSTVA ŽELJU, DA U SREDNJIM UČIONAMA ZADARSKIM MJESTO TALIJANSKOG BUDE NAUKOVNI JEZIK HRVATSKI. Rasprava o tome prijedlogu vodila se na devetoj sjednici 6. studenoga 1890. gdje je prijedlog usvojen s 33 glasa, jednim protiv, a četiri zastupnika nisu glasovala. Zadarski nadbiskup Petar Dujam Maupas glasovao je protiv, dok su Ante Bajamonti, Nikola Trigari, Ante Žmirić i Lovro Benevenia ranije napustili sjednicu. Sva četvorica bili su članovi autonomaške stranke. Bečka je vlada odugovlačila s tom odlukom o promjeni nastavnog jezika i tek je 22. rujna 1896. obznanila da se može u Zadru otvoriti nova gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom već za školsku godinu 1897./1898. Austrijskoj je vladi bilo u interesu zadržati gimnaziju s talijanskim nastavnim jezikom, jer su na taj način davali podršku autonomašima u borbi protiv većinskoga hrvatskog stanovništva. Osnutak gimnazije s hrvatskim nastavnim jezikom konzervativna bečka vlada nije prihvatila s oduševljenjem, no argumenti Mihe Klaića bili su dovoljno jasni i uvjerljivi. Talijanaši su na tu odluku reagirali vrlo žestoko, ne samo protestnim notama upućenim u Beč, već i uličnim neredima u Zadru.
Osnivanje i početak rada nove gimnazije nisu išli bez poteškoća. Naime, valjalo je pronaći odgovarajući prostor. Zemaljski je odbor zahtijevao od tadašnjeg dalmatinskog namjesnika Emila Davida ustupanje vojarne Sv. Marcele no zbog higijenskih uvjeta ona nije odgovarala potrebama. Povjerenstvo koje je ispitivalo mogućnost korištenja vojarne Sv. Marcele odlučilo je sredinom listopada da se ta zgrada ne može koristiti, premda je tadašnji pokrajinski školski nadzornik i član Povjerenstva Mihovil Glavinić smatrao da su prikladni za nastavu prizemlje i prvi kat, uz dodatno preuređenje. Članovi Povjerenstva još su bili: Božo Korlaet, prisednik Zemaljskog odbora, Petar Erzo, Jakov Đivanović i Lavoslav Golf, kasnije su uključeni Ambroz Maroičić, Rikard Hämisch i Stefan Yllheim. Deset dana kasnije 26. listopada 1897. i Zemaljski (pokrajinski) odbor obavještava Pokrajinsko školsko vijeće da odustaju od zahtjeva za vojarnom Sv. Marcele. Novo se rješenje našlo u iznajmljivanju prizemnih prostorija kuće Oštrić. Ta je kuća bila prva iza današnjeg hotela Zagreb s jugozapadne strane. Zgrada je uništena za bombardiranja u Drugom svjetskom ratu. U prizemlju je bila kavana Stefanija, a te su prostore kasnije koristili Hrvatski Sokol, Hrvatska pučka škola i Gimnazija. Tu je zgradu krajem sedamdesetih godina XIX. stoljeća dao izgraditi tadašnji kotarski poglavar Franjo Kirchmayer. U kratko je vrijeme promijenila nekoliko vlasnika te je zadnjeg desetljeća XIX. stoljeća došla u posjed novigradskog posjednika i načelnika Grgura Oštrića. Zgrada je nosila građanski broj 1080, no koji je bio kućni broj u tadašnjoj ulici N. Tommasseo nije nam poznato. Građanski je broj označavao broj kuće u Zadru, vjerojatno redni broj izgrađene kuće. Naime, nekad se koristio dvostruki način označavanja.
Upisi su počeli 1. i 2. listopada, a nastava 3. listopada 1897. Svi učenici su morali doći u pratnji roditelja, a za upis su trebali donijeti: Izvod iz matične knjige krštenih, kao potvrdu da su napunili ili će do 31. prosinca navršiti deset godina te svjedodžbu o završenoj pučkoj školi. Trebali su i polagati prijemni ispit iz nauka vjere, hrvatskog jezika i matematike. Prijavilo se 98 dječaka, a kriterije je zadovoljilo 91. Već prvih dana nastale su velike teškoće s nastavom, jer prostori nisu bili dostatni, premda je Hrvatski Sokol ustupio svoje prostore na južnom i zapadnom dijelu prizemlja. Hrvatski je Sokol na sjednici od 22. listopada 1897. jednoglano odlučio ustupiti veći dio prostorija za potrebe niže gimnazije. Nastava se do 2. prosinca, kada se Hrvatski Sokol u potpunosti iselio, odvijala otežano, samo u jednoj prostoriji, a zbornica i školska uprava bile su u drugoj. U Zadru je 3. lipnja 1897. sklopljena pogodba između vlasnika zgrade i Pokrajinskog školskog vijeća, koje je predstavljao učitelj Antun Pavličević, ravnatelj hrvatske pučke škole. Prema pogodbi najam je trebao trajati pet godina, počevši od 15. kolovoza tekuće godine, uz najamninu od 45 forinti na ime stanarine. Ti su uvjeti trajali do nove pogodbe kada se prostor za potrebe gimnazije proširio odlaskom Sokola Zbog velikog broja upisanih đaka u prvi razred Ministarstvo je odobrilo 7. listopada otvaranje paralelnih razreda pa se radilo tako da je jedna skupina učenika imala nastavu od 8 do 10 sati, a druga od 10 do 12 sati, a poslijepodne prva grupa od 14 do 16 sati. Sutradan bi druga skupina počinjala nastavu u 8 sati i tako se naizmjenično pokušalo riješiti manjak prostora. Prvi je ravnatelj novoutemeljene niže gimnazije bio dotadašnji profesor kotorske gimnazije Tomo Brajković, dok su nastavnički zbor sačinjavali Josip Čičin, jezici i humanistički predmeti, Špiro Tomanović, povijest, zemljopis, matematika i prirodopis, Filip Crvarić predavao je rimokatolički, a Miloš Parenta grkoistočni vjeronauk. Za tek osnovanu gimnaziju s hrvatskim nastavnim jezikom rasli su problemi, jer se već sljedeće školske godine upisalo novih 66 učenika. To je značilo da će biti još manje prostora, a nedostajali su i profesori. Teškoće se se riješile tako da je iznajmljen dio Perlinijeve kuće u tadašnjoj ulici Starog kazališta, danas ulici Jurja Dalmatinca. Ta se zgrada nalazila između današnjeg kazališta, kina Pobjeda i tržnice. Nastavnički se zbor druge godine djelovanja povećao za tri suplenta Šimuna Urlića, Milana Begovića i Rudolfa Scarizze, a Nikola Batistić je premješten s Učiteljske preparandije u Arbanasima. Školske godine 1899./1900. također je upisano 66 učenika pa ih je ukupno bilo 184. Bilo je više i nastavnika, jer su došli Petar Macanović, Ivo Bellotti i Antun Gjivoje, dok je Rudolf Scarizza premješten u Pazin. I dalje je bilo premalo školskog prostora pa je jedan razred koristio obližnju zgradu Hrvatske pučke škole. Vlasnik je zgrade bio Alfons Borelli. U toj je zgradi, koja je još sačuvana, bila hrvatska pučka škola do 1920., a od 1944. do 1961. gimnazija, te kasnije OŠ Velimir Škorpik (današnja OŠ Šimuna Kožičića Benje). Sva ta povremena iznajmljivanja dijela drugih zgrada, nisu mogla nadomjestiti prostornu nestašicu. Ravnatelj Tomo Brajković nekoliko je puta oglašavao u Objavitelju dalmatinskom mogućnost iznajmljivanja većih kuća za gimnazijske potrebe, no nije našao nijednu ponudu. Stoga je oštro zahtijevao od Pokrajinskog školskog vijeća da se pronađe rješenje. U svibnju 1899. Grgur je Oštrić ponudio svoju kuću u ulici Svetog Šimuna, današnjoj ulici Ive Prodana. Sudeći po sačuvanim dokumentima kao i izvješćima ta se zgrada očito nije koristila, jer vjerojatno nije zadovoljavala uvjetima. U tim dokumentima je i brzojav Grgura Oštrića Pokrajinskom školskom vijeću datiran 11. kolovoza 1898. u kojem piše: Prostorija po Vašoj ponudi za iznajmit žao mi je da Vas nemogu udovoljiti. Je li pokrajinsko vijeće tražilo iznajmljivanje i prvog kata zgrade gdje je bila smještena gimnazija, možemo samo nagađati. Na potrebu iznajmljivanja ukazivao je Tomo Brajković i ranije, pa tako i 5. kolovoza 1898. pri sastavljanju protokola o unajmljivanju s Josipom Perlinijem Taj je protokol pisan talijanskim jezikom, no izjava Tome Brajkovića zapisana je hrvatskim jezikom. Protokol su potpisali Tomo Brajković, Ernesto Nagy, Mihovil Knego, Jakov Đivanović, Ambroz Maroičić i Josip Perlini. Nešto kasnije, 24. kolovoza 1898. napravljen je i ugovor o iznajmljivanju između Josipa Perlinija i Pokrajinskog školskog vijeća. Brajković je izjavio kako iz pedagoško-didaktičkih razloga ne može nipošto trpjeti da zavod, ako i privremeno, bude razdijeljen na lokale, koji su međusobno dosta udaljeni. Nerede i nedisciplinu ne bi se moglo spriječiti. Tu je još najmanji problem čišćenja različitih prostorija jednoj zaduženoj osobi, no taj pomoćni poslužnik, mi bismo danas kazali domar, mora biti u glavnoj ustanovi. Ugovor s Grgurom Oštrićem primicao se kraju dogovorenog datuma.
Uprava je gimnazije morala što prije riješiti smještaj, jer je u školskoj godini 1899/1900. imala ukupno 184 učenika i deset profesora, što je bilo previše za postojeći prostor. Ponovo se stoga aktualizirala kupnja ili najam vojarne Sv. Marcele. Vojarna Sv. Marcele sagrađena je na temeljima istoimene crkvice i samostana krajem XVIII. stoljeća. Ostaci te vojarne, odnosno kasnije popularno zvane Hrvatske gimnazije, i danas su vidljivi u sadašnjoj ulici Dalmatinskog sabora nedaleko od crkvica Sv. Andrija i Petar Stari. Zgrada je većim dijelom srušena u Drugom svjetskom ratu. Ne zna se pouzdano kada je vojska napustila tu vojarnu, no zna se da su vojnici bili smješteni u novoj koja je bila dovršena u veljači 1898. u tadašnjem Blažekovićevom parku, danas Perivoju Vladimira Nazora. I tu su vojarnu kratko vrijeme zvali Vojarna sv. Marcele, premda je njeno ime bilo Kasarna Franje Josipa. Ubrzo se uvriježio naziv Blažekovićeva vojarna, a pogotovo kada je 1916. ispred ulaza, otprilike kod današnje ograde s parkom, postavljeno spomen poprsje generalu Blažekoviću. Taj je spomenik nestao za talijanske okupacije Zadra. Danas je u prostorima te vojarne smještena i Gimnazija Vladimira Nazor koja baštini tradiciju hrvatske gimnazije. Austrijsko je vojno ministarstvo krajem 1897. ponudilo na dražbu vojarnu s početnom cijenom od 18.291 florina. Josip Perlini ponudio je 17.100 florina i Andrija Callusti 18.000 florina. Prodaja tada nije izvršena, no 1899. vojarnu su kupili hrvatski rodoljubi Stjepan Babić, Amalija udova pl. Vidović i Blaž Radaković, ponudivši zajedničkim snagama 18.500 florina. Nakon kupnje, sklopljenog ugovora i preuređenja unutrašnjosti zgrade bivše vojarne, novi su vlasnici zgradu dali na uporabu gimnaziji početkom školske godine 1900/1901. U četvrtoj godini postojanja gimnazije na neko se vrijeme riješilo prostorne probleme. Te se godine upisalo 55 novih učenika pa ih je ukupno bilo 205. Odlukom od 3. rujna 1900. zadarska je niža gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom od školske godine 1901./1902. podignuta na razinu Carske kraljevske velike gimnazije. Od tada su u Zadru postojale dvije velike gimnazije, obje klasične, jedna s hrvatskim, a druga s talijanskim nastavnim jezikom. Zbog postojanja dviju gimnazija uvriježio se njihov naziv po nastavnom jeziku, pa je tako bila hrvatska i talijanska gimnazija, no i potonja je bila hrvatska iz niza razloga a pogotovo što je u njoj bilo profesora Hrvata, a i većina je učenika bila hrvatske narodnosti.
Hrvatska je gimnazija brojem upisanih učenika ubrzo premašila talijansku. Naime, u hrvatsku su se gimnaziju 1899. upisala 184 učenika, a u talijansku 177. i porast đaka bio je vidljiv iz godine u godinu da bi u školskoj godini 1919./20. brojio rekordna 502 učenika. U prvih dvadeset godina XX. stoljeća to je bila dalmatinska gimnazija s najviše učenika. Školske godine 1909./10. postojale su tri paralelke, a od 1913. i četiri. Od osnutka, usprkos materijalnim poteškoćama za nabavku nastavnih sredstava i pomagala osobita se pozornost posvećivala odgojno-obrazovnom radu pa je po tome vrlo brzo stekla ugled. Pokrajinski školski nadzornik Mihovil Zavadlal, svojedobno ravnatelj dubrovačke gimnazije, koji je naslijedio Mihovila Glavinića, tražio je zajedno s gimnazijskom upravom dodatnu vladinu pomoć, što je udovoljeno iznosom od 1800 florina, pomoć koja se dobivala nekoliko narednih godina. Postupno su nabavljana potrebita pomagala te priručna djela za kabinete i knjižnice. Po osnutku gimnazije osnovana je i knjižnica koja je već tri godine kasnije imala više od 500 naslova. Izravno prije ukinuća, u prvoj polovici 1921. profesorska je knjižnica imala 5000 knjiga, dok je učenička bila još bogatija. Za talijanske okupacije Zadra poslije 1920. i nakon bombardiranja 1943. i 1944. u tim je knjižnicama ostalo vrlo malo knjiga. Osim knjižnicama, pridavala se velika važnost i opremi kabineta, posebice za prirodopis, fiziku, kemiju, povijest i zemljopis. Prema gimnazijskim izvješćima, ti su kabineti bili vrlo dobro opremljeni za ono doba, no doživjeli su istu sudbinu kao i knjižnice.
Nauk vjere učio se dva sata tjedno od I. do VIII. razreda. Hrvatski jezik u I. i II. razredu bio je zastupljen s četiri sata, u III. s tri, a od IV. do VII. pet sati te u VIII. razredu sa šest sati tjedno. Latinski jezik učio se u I. razredu sedam sati, II. i III. šest sati, a u ostalim razredima po pet sati tjedno. Grčki jezik učio se u III., IV. i VII. razredu po četiri sata, a u V., VI. i VIII. pet sati tjedno. Talijanski se u svim razredima učio tri sata, izuzev prva dva razreda gdje se učio četiri sata tjedno. Matematika je u svim razredima bila zastupljena s tri sata, a tjelesni s dva sata tjedno. Fizika i kemija učile su se u VII. i VIII. razredu tri sata tjedno, a filozofija po dva, također u zadnja dva razreda. Crtanje se učilo u prva četiri razreda po dva sata, kaligrafija samo jedan sat u I. razredu, dok su se povijest i zemljopis učili različito u svakom razredu, ukupno tjedno povijest se učila 17 sati, a zemljopis 9 sati. Slobodni, neobvezni predmeti bili su francuski jezik i pjevanje. Od osnutka 1897. pa do prisilnog zatvaranja hrvatske gimnazije nije bilo većih izmjena u izboru obveznih nastavnih predmeta kao ni njihove tjedne zastupljenosti. Nastavni predmeti tjelesni i crtanje u početku su bili neobvezni a od 1910. obvezni. Od te školske godine 1910./1911. ti su nastavni predmeti uvedeni u prve razrede kao obvezni, i utemeljena je nadzorna služba, mi bi danas kazali stručni prosvjetni inspektori i savjetnici. Prvi koji je imenovan za crtanje bio je Eduard Brechler, a od sljedeće godine imenovan je Bruno Bersa pl. Leidenthalski, dotadašnji profesor zadarske realke. Za tjelesni odgoj prvi je stručni nadzornik bio dr. Josip Tominšek, dotadašnji ravnatelj mariborske gimnazije. Na mjestu ravnatelja nalijedio ga je Emilijan Lilek, svojedobno profesor i v.d. ravnatelj hrvatske gimnazije. Hrvatska je gimnazija imala vrlo kvalitetan pjevački zbor koji je često nastupao na raznim dobrotvornim priredbama u organizaciji Hrvatske čitaonice i Hrvatskog Sokola, a većina je članova bila i u Hrvatskom pjevačkom i glazbenom društvu Zoranić. Zanimljivo je spomenuti kako je dječacima bilo zabranjeno sudjelovanje u radu Hrvatskog Sokola, pa su nastupali vrlo često s krivim podacima o godini starosti. Dobrotvorne priredbe održavali su i likovno nadareni učenici te su u nekoliko navrata organizirali prodajne izložbe u korist Dobrotvornog društva za pripomoć siromašnih đaka hrvatskih škola u Zadru, o čemu su redovito izvještavale zadarske novine Narodni list i Hrvatska Kruna. Te su novine kao i talijanaški Il Dalmata redovito izvještavale i o ponašanju zadarskih gimnazijalaca izvan škole dajući im vrlo često političko obilježje. Naime, izvještavali su o čestim sukobima i tučnjavama između đaka hrvatske i talijanske gimnazije, a svaka je novina za izgred optuživala drugu stranu. Disciplina u samoj gimnaziji bila je vrlo stroga, a isto tako i obrazovni kriterij. Hrvatska je gimnazija bila na glasu kao vrlo stroga ali i uspješna škola, čemu svjedoče uspjesi njihovih učenika u kasnijem djelovanju, bez obzira kojim su se zvanjem bavili.
Način ocjenjivanja bio je sljedeći: odlično (1), pohvalno (2), povoljno (3), dostatno (4), nedostatno (5) i posve nedostatno (6). Učenik koji je imao bar jednu ocjenu posve nedostatno ili više od polovice ocjena nedostatno, opći uspjeh bio mu je ocijenjen III. redom, danas je to nedovoljan uspjeh, odnosno ponavljanje godine. Postojale su dvije kategorije II. reda, prva kojom se ponavljalo razred ako je učenik imao dvije ili više ocjena, ali manje od pola, nedostatno. Samo jedna ocjena nedostatno povlačila je II. red uz mogućnost popravnoog ispita. Učenici koji nisu imali negativne ocjene, nedostatno i posve nedostatno, prolazili su s općim uspjehom I. reda. Opći uspjeh I. reda s odlikom, imali su učenici koji su imali više ocjena odlično negoli ocjena pohvalno. Odlukom Pokrajinskog školskog vijeća od 3. ožujka 1919. ovaj je sustav zamijenjen novim, gdje su ocjene bile: 10 i 9 kao vrlo dobro, 8 i 7 dobro, 6 je bilo dovoljno, a 5 do 0 bile su nedovoljno ocjene. Dvadesetak dana kasnije isto je vijeće donijelo odluku kojom se mijenjaju i propisi i kod ispita zrelosti odnosno matura. Učenici koji su imali ocjene 7 do 10 u nekom nastavnom predmetu bili su oslobođeni pismenog i usmenog ispita iz toga predmeta. Ocjenjivanje se vršilo tijekom cijele školske godine i bilježilo se svakih 15 dana i dakako učenici su dobivali izvješća. Roditelji ili skrbnici izvješćivani su svakih mjesec dana, pismeno ukoliko je bilo negativnih ocjena ili kakvih kazni. Postojali su i skupni roditeljski sastanci gdje su održavana prigodna predavanja, u pravilu dva puta godišnje.
Premda u svome nazivu Hrvatska gimnazija nije imala naznaku muška ona je to u osnovi bila do školske godine 1910./1911. kada su primljene prve hospitantice i to prema omjeru 5:100, a taj se odnos mogao prekoračiti za rata, nakon kojeg je u potpunosti ukinut te je ta gimnazija postala u stvari mješovita. Godine 1917. pokrenuta je inicijativa osnivanja ženske realne gimnazije u Zadru, već je bio i imenovan budući ravnatelj Silvije Alfirević, profesor na hrvatskoj gimnaziji. Neke su zadarske i splitske novine 1918. objavile vijest kako je u Zadru otvorena i ta gimnazija, što nije točno, jer se ta ideja nije nikada ostvarila. Profesorski kadar bio je na visokoj razini, čemu svjedoče brojni podaci među kojima možemo izdvojiti njihovo sudjelovanje u pisanju udžbenika, kulturnoj i javnoj djelatnosti ili u njihovom izboru za obnašanje visokih dužnosti u crkvenom ili u svjetovnom životu. Ovdje naglasimo onu pedagoško-didaktičku dimenziju profesora gimnazije s hrvatskim nastavnim jezikom. Udžbenike po kojima su učili i zadarski gimnazijalci pisali su Marcel Kušar, Marin Rabadan, Šimun Urlić, Emilijan Lilek, Ivan Juras, Juraj Božičević, Juraj Gasperini i drugi. Mnogi su kasnije postali ravnatelji srednjih škola u drugim sredinama, kao Petar Macanović, Silvije Alfirević, Emilijan Lilek, Ilija Maričić, Ljubomir Nardini, Josip Piasevoli itd., ili su postali sveučilišni profesori kao Marin Katalinić, Marijan Stojković, Petar Karlić, Ivan Šarić i brojni drugi. Postoji uzrečica, dobar je onaj učitelj kojeg učenik premaši i bude bolji, a da je to doista tako potvdili su zadarski gimnazijalci ne samo u tom prvom razdoblju do 1921. već tijekom svih godina od osnutka do danas.
U stoljetnoj borbi za hrvatski jezik i misao zadarska je gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom jamačno jedan od ponajboljih primjera kako je ta borba bila vrlo teška i mukotrpna. Slomom Austro-Ugarske Monarhije porasla su nacionalna trvenja u Zadru između Hrvata, Talijana i odnarođenih Hrvata. Tajne klauzule Londonskog ugovora 1915. i Rapallski ugovor 1920. imali su za posljedicu pripajanje Zadra Kraljevini Italiji i povećano proganjanje Hrvata, a među inim i ugasnuće, tj. zabranu rada Hrvatske gimnazije u lipnju 1921. godine. Zadarski su Hrvati školovanje na svom hrvatskom jeziku morali nastaviti u nekim drugim sredinama. Većina je svoje daljnje školovanje nastavila u Šibeniku.
| Prva generacija maturana hrvatske gimnazije š.g. 1904./1905.
|| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1911./1912.
|
| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1918./1919.
|| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1920./1921.
|
PROFESORI
|Silvije Alfirević
||Josip Barić
||Milan Begović
||Pavao Butorac
|
|Juraj Carić
||Milutin Cihlar
||Niko Dežulović
||Mate Garković
|
|Marko Granić
||Ljubomir Maštrović
||Stjepan Ratković
||Mate Tentor
|

Question: who led the national party

Question: when did the byzantine emperor become emperor

Question: when was croatian introduced as an official language

Question: what is the name of the church in which the byzantine emperor was crowned

Question: what is the official language of sabor

Question: who became emperor of rome in 1863

Question: who was the first ruler of the roman empire

who was the first ruler of the roman empire

Question: who made croatian language official in sabor

who made croatian language official in sabor

Basilica becomes the Byzantine Emperor in 1863 .

– At the meeting of the Dalmatian Sabor which was held this day , the National Party , led by Mihovil Pavlinović , engaged in the introduction of the Croatian language as official in Sabor , school , court and government offices . Gimnazija Vladimira Nazora , Zadar Gimnazija with the Croatian teaching language in 1908 .

Basilica becomes the Byzantine Emperor in 1863. – At the meeting of the Dalmatian Sabor which was held this day, the National Party, led by Mihovil Pavlinović, engaged in the introduction of the Croatian language as official in Sabor, school, court and government offices.Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija with the Croatian teaching language in 1908.

Question: who was the swedish chemist and lithium detector

Question: dragojlo kuperlan and ivan mažuranić pledged

dragojlo kuperlan and ivan mažuranić pledged

Question: when did the first 12 siječnja come out

Question: who was the leader of the progressive people's party

Question: when was the first lithium detector invented

when was the first lithium detector invented

Question: when was the progressive people's party founded

Question: what nationality was dragojlo kuper

Question: when did johan august arfwedson invent lithium

Johan August Arfwedson , Swedish chemist and lithium detector ( † 1841 ) 1817 .

– Dragojlo Kušlan , a Croatian lawyer , politician and illirac who , together with Ivan Mažuranić , pledged for the establishment of the Progressive People ’s Party ( † 1867 ) .

Johan August Arfwedson, Swedish chemist and lithium detector († 1841) 1817. – Dragojlo Kušlan, a Croatian lawyer, politician and illirac who, together with Ivan Mažuranić, pledged for the establishment of the Progressive People’s Party († 1867).

The conservative philosopher and government adviser Sir Roger Scruton has died of cancer at the age of 75.
The writer – author of more than 50 books on morals, politics, architecture and aesthetics– lectured at Birkbeck College, University of London from 1971-1992, and was a chairman of the government’s Building Better, Building Beautiful Commission.
Scruton was appointed to the role as a housing adviser in November 2018, but was sacked in April 2019 after he was judged to have made racist remarks during an interview with the New Statesman. He was then reappointed in July 2019 after the magazine apologised and said that his views had been misrepresented.
The issue had quickly become a conservative battleground issue, with Boris Johnson and Jeremy Hunt calling for his reinstatement after he claimed he had been the victim of witch-hunt.
He was reported as saying the Chinese were “creating robots of their own people”, but the magazine later clarified his criticism was of the restrictive regime of the Chinese Communist party
Scruton also referred to a “Soros empire” in Hungary – a reference to Jewish billionaire George Soros – but the magazine did not include the rest of his statement that “it’s not necessarily an empire of Jews; that’s such nonsense”.
The magazine subsequently apologised for the way it had posted social media links to the article in which “the views of Professor Scruton were not accurately represented in the tweets to his disadvantage”.
His family said in a statement: “It is with great sadness that we announce the death of Sir Roger Scruton, FBA, FRSL. Beloved husband of Sophie, adored father to Sam and Lucy and treasured brother of Elizabeth and Andrea, he died peacefully on Sunday 12th January.
“He was born on 27th February 1944 and had been fighting cancer for the last six months. His family are hugely proud of him and of all his achievements.”
He was knighted for his services to philosophy, teaching and public education in 2016.
The Tory MEP Daniel Hannan led tributes, tweeting: “Very sad news.
Professor Sir Roger Scruton, the greatest conservative of our age, has died. The country has lost a towering intellect. I have lost a wonderful friend.”
Robert Jenrick, the secretary of state for Housing, Communities and Local Government, tweeted: “Deeply sorry to learn of the death of Sir Roger Scruton. His work on building more beautifully, submitted recently to my department, will proceed and stand part of his unusually rich legacy.”
PA Media contributed to this report

Question: who is the monument of king tomislav

Question: which german philosopher is known as the monument of king tomislav in zag

Question: when was the monument of king tomislav created

Question: robert frangeš-mihanovic is one of the earliest examples of

Question: robert frangeš-mihanovic's work is known as the monument

Question: what is robert frangeš-mihanovic's work known as

Question: what nationality was robert frangeš-mihanovic

Friedrich Schlegel , German philosopher ( born 1772 ) 1940

– Robert Frangeš - Mihanović , a Croatian sculptor who in his development passed the phases from academism , symbolism to modernism , i.e. the earliest examples of impressionism , to the free realistic modeling of the character , and his work is known as the Monument of King Tomislav in Zagreb ( * 1872 . ) 1976 .

Friedrich Schlegel, German philosopher (born 1772) 1940 – Robert Frangeš-Mihanović, a Croatian sculptor who in his development passed the phases from academism, symbolism to modernism, i.e. the earliest examples of impressionism, to the free realistic modeling of the character, and his work is known as the Monument of King Tomislav in Zagreb (* 1872.) 1976.