Tin Ujević (Vrgorac, 5. srpnja 1891. – Zagreb, 12. studenoga 1955.), bio je hrvatski pjesnik.

 Životopis
 Podrijetlo i djetinjstvo
mini|300px|Tinov razred u osnovnoj školi
Tin Ujević rođen je u Dizdara kuli u Vrgorcu. Njegovo puno ime bilo je Augustin Josip Ujević, po starom običaju župe imotskih Poljica, gdje su svoj pokrštenoj djeci davana dva imena. Njegov otac, Ivan Ujević, bio je učitelj rodom iz Krivodola u Imotskoj krajini, dok mu je majka Jerka Bračanka, iz mjesta Milne. Tin je rođen kao jedno od petero djece od kojih je dvoje umrlo još u djetinjstvu.

S očeve je strane mogao naslijediti određen književni talent, jer je ovaj, kao učitelj, bio sklon književnosti, te je i sam pisao. Prvih šest godina Ujević živio je u Vrgorcu.Katarina Ivon, Tumaranja bezazlenoga srca: Tinova politička traženja do 1919. (Uz 60. obljetnicu smrti Tina Ujevića), Zadarska smotra, godište LXV, br. 3–4, 2016., podrubnica 1 na str. 85., pristupljeno 29. prosinca 2020. U Vrgorcu je završio i prvi razred osnovne škole, a u drugom razredu njegova obitelj preselila se u Imotski gdje mu je otac premješten u gradsku pučku školu i gdje Tin nastavlja školovanje. Nakon Imotskoga obitelj se preselila u Makarsku gdje Ujević završava osnovnoškolsko obrazovanje. Godine 1902. odlazi u Split gdje se upisuje u klasičnu gimnaziju i živi u nadbiskupijskom sjemeništu. U svojoj trinaestoj godini počinje pisati pjesme od kojih ništa nije sačuvano (po njemu je njegovo prvo djelo kratak tekst Voda koji je završio u košu za smeće nekog urednika). Godine 1909. Tin maturira u Splitu s odličnim uspjehom, odriče se mogućnosti zaređenja te odlazi u Zagreb upisujući studij hrvatskog jezika i književnosti, klasične filologije, filozofije i estetike na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Te iste godine, u ožujku, objavio je svoj prvi sonet "Za novim vidicima" u časopisu Mlada Hrvatska, a u listopadu mu je u istome časopisu objavljen sonet "Hrvatskim mučenicima".Katarina Ivon, Tumaranja bezazlenoga srca: Tinova politička traženja do 1919. (Uz 60. obljetnicu smrti Tina Ujevića), Zadarska smotra, godište LXV, br. 3–4, 2016., str. 88., pristupljeno 29. prosinca 2020.

 Političko djelovanje
Tin se od svog dolaska u Zagreb i druženja s mentorom i Rabbiem Antunom Gustavom Matošem, te suvremenicima Krešom Kovačićem, Ljubom Wiesnerom i inima, isticao kao gorljivi pravaš, zalažući se za neovisnost Hrvatske i slom Austro-Ugarske Monarhije. Potom naglo i vatreno otkriva jugoslavensku ideju, koja mu se do tada kao hrvatskom nacionalistu uopće nije sviđala. Odlazi u Beograd kako bi tamo navodno studirao; umjesto toga za tamošnje novine piše političke pamflete o jugoslavenstvu. Godine 1912. iz Beograda dolazi u Split gdje je zajedno s hrvatskim književnikom i publicistom Milostislavom Bartulicom pokrenuo list Ujedinjenje, u kojem su obojica zbog članaka okarakteriziranih kao žestoka protudržavna retorika bili uhićeni i zatvoreni na nekoliko mjeseci.Hrvatski državni arhiv (literatura: Anđelka Stipčević-Despotović. Bartulica Milostislav) Dobivši 10-godišnji izgon iz Austro-Ugarske, te 1913. godine odlazi u Pariz, ubrzo u teškoj oskudici jer mu potreban novac nije došao ni iz Srbije, niti je dobio prigode drugdje objavljivati svoje članke. Možda da se riješi gladi i neimaštine, na početku Prvog svjetskog rata pristupa - zajedno s mladim srpskim književnikom i pripadnikom Crne ruke Vladimirom Gaćinovićem - Francuskoj legiji stranaca; u kojoj boravi tek kraće vrijeme - nejasno je, je li se tako dogodilo zbog njegovih zdravstvenih problema, ili stoga što je ocijenjeno da će borbi protiv Austrije Ujević bolje pomoći pišući protuastrijske članke.

Bio je član Jugoslavenske nacionalističke omladine, emigrantske organizacije povezane s Jugoslavenskim odborom, koja je promovirala projekt osnivanja jedinstvene jugoslavenske države nakon što bude završen Prvi svjetski rat.

Kasnije se razočarao u politiku unitarnoga jugoslavenstva i zauvijek odustao od političkih ambicija, predavši se do kraja književnosti i posebice poeziji. O svom rastanku s idejom jugoslavenskog jedinstva najbolje je napisao u svojoj pjesmi u prozi "Drugovima": "Mi smo imali da budemo jedna vojska. Ali srca su naša, o drugovi, bila podvojena: vi ste tražili korist, a ja samo ljepotu."

Tijekom čitavog razdoblja NDH bio je zaposlen pri državnoj novinskoj agenciji "Velebit", zbog čega će mu komunističke vlasti sve do kraja 1940-ih godina zabranjivati javno djelovanje. U Društvu hrvatskih književnika sredinom lipnja 1945. godine održano je neformalno suđenje književnicima koji su ostali u Zagrebu tijekom NDH-a, a među onima koji su optuženi uz Ujevića bio je i Dragutin Tadijanović, kojega su kaznili s dva mjeseca zabrane objavljivanja.Katarina Ivon, Tumaranja bezazlenoga srca: Tinova politička traženja do 1919. (Uz 60. obljetnicu smrti Tina Ujevića), Zadarska smotra, godište LXV, br. 3–4, 2016., str. 86., pristupljeno 29. prosinca 2020. Ujević je bio proglašen ustaškim suradnikom, izbačen iz Društva hrvatskih književnika i osuđen na petogodišnju zabranu objavljivanja književnih djela.

 Književnost
mini|300px|Tin Ujević, Krešo Kovačić i Ljubo Wiesner u Zagrebu, 1911.
mini|300px|Rukopis Ujevićeve pjesme "Blaženo jutro"
mini|300px|Tin Ujević izlazi iz bifea "Blato", danas "Tip-top" u Zagrebu
U početku vjerni obožavatelj Matoša, javno se odrekao tog svojega Rabbija (članci Cezar na samrti; Barres i Oinobarres, 1911.) i zametnuo polemiku s njim, jedinu polemiku koju je Matoš želio izbjeći, pa je na grube Ujevićeve napade odgovarao za sebe iznenađujućom mlakošću. Očito, bio mu je drag ovaj Discipulus, možda i zato što je osjećao njegov talent; a ni Ujević se nikada nije uspio do kraja rastati i udaljiti od Matoša, koliko god ga se odricao. Među njima je zauvijek ostala neka čudesna iracionalna veza.

Pošao je dakle od Matoša i došao do Baudelairea, otkrivajući ga i prihvaćajući matoševskim iskustvima i poticajima. Ali, odrekavši se Učitelja, komu se mladi Ujević i mogao okrenuti ako ne Baudelaireu, osnivaču modernoga europskog pjesništva? "Bio je možda u meni jedan Baudelaire prije nego jedan Ujević." Napisao je tu rečenicu u eseju Mučeništvo života i raj u afionu. Smisao je jasan: Baudelaire nije njegov uzor, on je njegov dvojnik. Baudelaireovski ponor doživljavao je u sebi kao najdublju poetsku opsesiju ("Ponore! more povrh moje glave"), ali je tom ponoru suprotstavio visine, let prema suncu, prema zvijezdama, prema apsolutnom (“Visoki jablani”: egzemplarno simbolična pjesma filozofske vedrine). Tako je Ujević išao tragom Baudelairea: opirući mu se. Isti odnos imao je i prema Rimbaudu. Njegov dramatični “Ispit savjesti” (u Savremeniku 1923.) otkriva rimbaudovske dileme, koje konačno rješava antirimbaudovski: nije se odrekao umjetnosti i vratio urednom građanskom životu kao Rimbaud, nego se odrekao urednoga građanskog života da bi se sav posvetio svojoj sumnji, to jest umjetnosti, u koju je možda upravo zato toliko sumnjao jer je toliko vjerovao u nju.

U pariškim godinama je (i dalje) objavljivao novinske članke političke tematike u hrvatskim časopisima,Ujević, Tin, enciklopedija.hr pristupljeno 29. prosinca 2020. ali piše i pjesme koje će kasnije izaći u zbirkama Lelek sebra (objavljena u Beogradu 1920.) i Kolajna (također objavljena u Beogradu 1926.), kao dva neopetrarkistička ljubavna brevijara (Krklecu će ipak pisati: "Zato me je i oštampanje “Kolajne”, u ovim prilikama i s takvim zadocnjenjem, toliko "contrarie", oneraspoložilo. No, uostalom, S.B.C., kojemu to ne odobravam nikako, i oštro prosvjedujem, jer nisam htio da ništa izdajem na tzv. srpskoj ćirilici...".). U pariškom razdoblju će Ujević predano izučavati srpski jezik, te će doista ove dvije zbirke na kraju objaviti na ćirilici i na srpskom jeziku. Nakon Matoševe smrti 1914. godine poslao je pomirljivi oproštajni članak Em smo Horvati.

Nakon povratka iz Pariza 1919. godine jedno vrijeme zadržao se u Zagrebu, odakle je otišao u Beograd, gdje je, s kraćim prekidima, živio do 1929. godine. Ondje se Ujević potpuno integrirao u Beogradske književne i kulturne krugove, koji ga zbog toga pamte kao (i) srpskog pjesnika.

Nakon odlaska iz Beograda objavljuje još zbirku Auto na korzu (1932.) i reprezentativni izbor svoga pjesništva Ojađeno zvono (1933.). Komunističke vlasti zabranile su mu - kao novinaru koji je bio stalni namještenik novinske agencije NDH "Velebit" 1945. godine javno djelovanje, pa je nekoliko godina živio kao anonimni prevoditelj. Tek izabranim pjesmama Rukovet (1950.), zaslugom Jure Kaštelana, koji ju je i priredio, Ujević se otkriva novom naraštaju čitatelja, a posljednjom zbirkom Žedan kamen na studencu (1954.) potvrdio je vodeće mjesto u hrvatskom pjesništvu. Osobenjačkim načinom života skrivao je tajnu svoje intimnosti, pa je godinama bio u središtu pozornosti posjetitelja boemskih kavana i gostionica u Beogradu (1920. – 1929.), Sarajevu (1930. – 1937.), Splitu (1937. – 1940.) i Zagrebu (od 1940.), gdje je, tim redom, proveo sve godine života od povratka iz Pariza 1919. godine do smrti u bolnici Sestre milosrdnice u Vinogradskoj ulici 1955. godine.

Čim se objavila u svojoj veličini, Ujevićeva poezija predstavila se kao izazov: i čitateljstvu i hrvatskoj književnoj, pjesničkoj tradiciji. I to dvostruki izazov, s dva suprotna predznaka. Jednu od njih prihvaća, ali ne zato da joj se pokori nego da se nadmeće s njom. Drugu otklanja i pobija. Hrvatska renesansna i barokna pjesnička riječ bila je glas europskoga kulturnog podneblja. S tim podnebljem Ujevića vežu i odgoj i naobrazba. To je dakle tradicija kojoj se obraća i kojoj želi pripadati. Zato u njegovu pjesništvu ima i renesansne razigranosti i neobarokne kićenosti. S preporodom u 19. stoljeću počinje hrvatsko nesretno zaostajanje. Hrvatski pjesnici kao da su u tom trenutku posumnjali u svoje pravo na estetsku autonomiju; svjesni težine povijesnog trenutka u kome se tada nalazio hrvatski narod, oni su preuzeli na se krupne nacionalne zadatke, podredivši im i svoje umjetničke želje. Nastaje oblik hibridne književnosti, koja u službi nacionalnih ciljeva zadovoljava političke i društvene potrebe, ali zanemaruje umjetnost. To pjesničko nasljeđe Ujević ne prihvaća i pobija.

Činjenica da se pjesnički oglasio 1909. u pravaškoj Mladoj Hrvatskoj, u društvu mladih koji su tvorili Matošev krug, ne pobija nego potvrđuje tu tvrdnju. Jer Matoš je poslije mnogih godina bio prvi dosljedni Europljanin u hrvatskoj književnosti, prvi koji se opet zagledao preko međa svoje male domovine, i ako je ičim privukao pozornost i pribavio odanost tadašnjih mladih literata, pribavio ju je tom značajkom svoje pojave. Do Ujevićeva najprije osobnog udaljavanja od Matoša, a zatim i književnog raskida s njim, doći će u trenutku kad je mladi, samouvjereni Discipulus pomislio, da Rabbiev raskid s hrvatskom zaostalom pjesničkom prošlošću patetičnog rodoljublja nije ni dostatno jasan ni dostatno iskren. Dakle ni dostatno odlučan.

Doba matoševskih soneta kao što su “Mrtva domovina” ili “Naše vile” ostalo je trajno za njim.

Ujević je u pjesmama ostvario snažne naglaske osobne tragike ("Svakidašnja jadikovka"), izrazio duboke tajne duhovne, netjelesne ljubavi (u “Kolajni”), ispjevao himničke psalmodije radu i ljudskom bratstvu ("Pobratimstvo lica u svemiru"; "Čin sputanih ruku"), skladao složene filozofske refleksivne orkestracije ("Riđokosi Mesije"), razvijao simbolične vizije svemirskih zvjezdanih prostranstava i čežnje za visinama ("Visoki jablani"), zanosio se raskošnom ditirambičnošću ("Svetkovina ruža") i predavao zreloj, mudroj staračkoj skrušenosti i sladogorkom pomirenju sa životom takvim kakav jest ("Molitva za koru kruha i zdjelu leće"; "Ganutljive opaske"; "Hymnodia to mou somati"). Pišući poeziju sad u rigorozno zatvorenoj formi, sad u nesputanoj otvorenosti slobodnog stiha, prožetu uvijek blistavim sjajem svježe imaginacije modernog intelektualca i erudita, Ujević je, kao nedostižni čarobnjak riječi, ostao dosljedno izvan svih književnih škola i struja, blizak svima a istodobno različit od svih, pa i kad je iskustvom nadrealističkih nastojanja prodirao u zaumlje, ili kad je propuštao u svoj stih zrnca ekspresionizma i dadaizma koje teže razaranju oblika. I kuštrava asocijativnost u nevezanom stihu i u pjesničkoj prozi, i retoričko-patetički nacionalni i društveni aktivizam u raspjevanom himničkom tonu: sve to tvori Ujevićev "pjesnički pluralizam", vidljiv već u njegovim prvim pjesničkim radovima (pjesma “Veliki početak”, 1913.).

Na neizgovoreno pritajeno pitanje: kako je moguća ovolika različitost u jedinstvenom pjesničkom djelu? Sam je odgovorio naslovom pjesničke proze: "Jedna sam osoba složena od više drugih". Da mu nije bilo osobito stalo do te tvrdnje, ne bi je ponovio u prvoj strofi svoje velike pjesme "Vasionac":

"Sto glasova iz stotine grla,
iz dubina stostruke mi svijesti [...]".

Jedan je dakle Ujević koji pjeva Molitvu Bogomajci za rabu božju Doru Remebot, drugi koji himničkim stihovima slavi tijelo iako je ono kuća grijeha, a neki sasvim treći je onaj koji, pomiren sa svim zlima svijeta, skrušeno i mudro moli:

"Daj pravdu nama i neprijatelju,
dvije mrlje ulja u istome zelju".

Upravo ovaj stih je dobar povod za upozoriti na mediteransko podrijetlo njegova djela. Ne samo poezija nego i sva njegova proza, i ne samo tematikom nego i onim što možemo nazvati životnim i životvornim prostorom djela, odiše jugom, južnim ozračjem, južnjačkom aromom i svjedoči o mediteranskom duhu pjesnikovu. (Nije slučajno napisao studiju Kreta, matica sredozemništva, 1944.) Od onoga već citiranog stiha iz “Kolajne” ("More! ponore [...]" etc.), preko brojnih metafora kao što su "nebo mora", "more kamena" do klasičnih izvora njegove inspiracije (kao što je ona velebna pjesma tijelu), znače privrženost mediteranskom podneblju i klasičnim temeljima antičke kulture, koji su tu sačuvani.

Od Dioklecijana do Markantuna Dominisa i od Luke Botića do splitskog ribara i tipičnog dalmatinskog "oriđinala" Danila Ćorka, s kojim se dnevno dopisivao, kroz Ujevićev opus mimohode baštinici drevne kulture Grka i Latina, koji na hrvatskim obalama ostaviše tragove svoga negdašnjeg svijeta i neumrlog duha. Prizivajući sjećanje na Marka Marulića, pjesnika "U versih harvacki" složene velike pjesme “Judite”, Ujević piše klasični “Oproštaj” (u Hrvatskoj mladoj lirici) klesanim jezikom i manirom naših staročakavskih pučkih začinjavaca Marulićeva vremena, budeći uspomenu i na slavnu hrvatsku "bašćinu" i na te klasične antičke temelje, na kojima su niknuli hrvatska kultura i hrvatska umjetnost. Davno je upozoreno, i to s punim pravom, da je taj sonet zapravo Ujevićev intimni, nacionalni i pjesnički program, po značenju srodan Matoševu sonetu “Mlada Hrvatska”; a upozoreno je i na to, također s razlogom, da ona "mlada plafca" koja se "usrid luke" sprema na novu plovidbu, podrazumijeva i Baudelaireov “Voyage”, baudelaireovsko putovanje za željama koje su slične oblacima i nedostižne kao oni. Tako se “Oproštaj” javlja kao ključna karika u zlatnom lancu Ujevićevih pjesama: spona koja ih trajno veže s antikom i s Mediteranom, s "bašćinom" i s modernitetom, s Hrvatskom i s Europom.

Bogatstvo duha, dubinu misaonih podviga, enciklopedijsku širinu tematskih interesa i solidnu obaviještenost o problemima kulture i umjetnosti: sve te osebine svoga intelekta obilno je rasuo i na nekoliko tisuća stranica književnokritičke i teorijske, esejističke, polemičke, feljtonističke, znanstveno-popularne i političkopublicističke proze, razbacane u stotinama publikacija, a reprezentativni izbor njegovih književnih studija i eseja ušao je u knjige Ljudi za vratima gostionice i Skalpel kaosa (obje 1938.). U njima se na specifični ujevićevski način sretno prožimlju osobne ispovijesti autobiografskog karaktera i bizarnost vlastitih stajališta o mnogim načelnim i praktičnim pitanjima umjetnosti, egzaktna povijesno-biografijska dokumentacija i lucidnost individualnog poniranja u stilskom jedinstvu pjesničke riječi. Čitajući njegovu poeziju, prizivamo u sjećanje dijelove njegovih eseja; a teško bismo mogli govoriti o njegovim esejima a da ne potražimo oslonac u njegovoj poeziji.

Iako u široj javnosti po tome nije prepoznat, Ujević je napisao obujmom ne preveliku, ali vrlo vrijednu pjesničku prozu, s izvornom stvaralačkom snagom. Neke od tih pjesama u prozi su nešto poznatije, kao "Uspavanka iz Krivodola", dok je mnogima nepoznata ostala pjesnička proza istinske veličine i značaja poput "Predigra bure", "Pjesma o biseru", "Utjeha", "Živci" i "Priznanje" - pjesma u prozi čijim je prijevodom Tin predstavljen i na pjesničkoj večeri u New Yorku 2007. godine. Taj međunarodni događaj u čast Tina Ujevića organizirala je Marylin Cvijić, a bio je u Bowery Poetry Clubu, u New Yorku, 21. travnja, 2007. godine.Richard Berengarten, A Nimble Footing on the Coals Tin Ujević, Lyricist: Some English Perspectives // Sic: časopis za književnost, kulturu i književno prevođenje, sv. 2, br. 1, 2011., str. 8.-8., , podrubnica 1, pristupljeno 29. prosinca 2020.  Svjesni nepravedne zapostavljenosti Tinove pjesničke proze, Društvo hrvatskih književnika objavilo je 2000. godine kao posebnu knjigu Tina Ujevića Pjesme u prozi.

 Anegdote
mini|260px|Veliki pjesnik u svom elementu.
Tin Ujević je kao nijedan hrvatski književnik poznat po brojnim zgodama i anegdotama. Ovdje navodimo samo neke:

 Jednom, dok je spavao na klupi u parku, Tina je probudio lokalni policajac. No, čim je vidio da je riječ o tada već slavnom književniku, počeo se žurno ispričavati. "Ma ne morate mi se ispričavati", rekao je Tin, "iako bi bio red da ste prvo probudili podstanara", aludirajući na beskućnika koji je spavao pod klupom.
 Tin nije volio sudjelovati u razgovorima za vrijeme brijanja u brijačnici. Svejednako, brijač mu je često dosađivao forsiranim razgovorima. Jednom ga brijač upita: "Kako hoćete da vas obrijem?". - "Bez riječi" - odgovori mu mirno Tin.
 Ujevića, koji je ostao neženja do kraja života, neki prijatelji upitaše, zašto se ne ženi. "Ljudi se trebaju ženiti, bogovi mogu, a pjesnici ne smiju" - odgovori im Ujević.
 Jednom prigodom, vraćajući se vlakom iz Pariza, a nakon vrlo bogate zakuske i degustacije vina, Tin je ušao u vlak i upitao: "Je li ovo prvi razred?". Gospodin koji je sjedio odmah lijevo i imao sa sobom šareni kišobran, odgovorio je: "Da." Tada se Tin naklonio, nasmiješio, podignuo obrvu i rekao: "Drago mi je, ja sam vaš novi učitelj."
 Kako je Tin bio iznimno domišljat i lucidan dobro prikazuje sljedeća anegdota. Jedan veseljak iz njegovog društva, vidjevši ga kako s praznom čašom stoji u gostionici, prišao mu je i rekao: "Slaži nešto na brzinu i platit ću ti špricer". Tin ga i ne pogleda i već mu preko ramena dobaci: "Ne, prijatelju, rekao si dva!". Kako je upravo trenutačno slagao, ovaj šaljivdžija mu je morao platiti piće.

 Za života objavljena važnija djela
 Lelek sebra, Beograd, 1920.
 Kolajna, Beograd, 1926.
 Auto na korzu, Nikšić, 1932.
 Ojađeno zvono, Matica hrvatska, Zagreb, 1933.
 Skalpel kaosa: iskopine iz sedre sadašnjice, Zagreb, 1938.
 Ljudi za vratima gostionice, Društvo hrvatskih književnika, Zagreb, 1938.
 Rukovet, Zora, Zagreb, 1950.
 Žedan kamen na studencu, Društvo hrvatskih književnika, Zagreb, 1954.
mini|210px|Pjesnikov spomenik na Trgu Matice hrvatske u Imotskom
mini|210px|Pjesnikov spomenik u Zagrebu

 Nagrade i manifestacije
 Iako sam za života nije dobio nijednu književnu nagradu, danas se mnoge književne svetkovine zovu njegovim imenom.
 Njegovim imenom je nazvana i najveća hrvatska pjesnička nagrada, nagrada "Tin Ujević".
 Njemu u čast, u rodnom mu Vrgorcu se održava manifestacija "S Tinom u Vrgorcu".

U Hrvatskoj se 2019. godine u književnim krugovima razmišlja o stanovitoj manifestaciji posvećenoj Ujeviću, a projekt bi financijski bio poduprijet iz proračuna EU za kulturu.

 Knjige i filmovi o Tinu Ujeviću
 TV-film autora Mate Ganze, Sjećanje na Tina.
 Pobratimstvo lica u nemiru - pjesnici Tinu Ujeviću - knjiga posvećenih pjesama hrvatskih pjesnika Tinu, priredio Mladen Vuković, HKD Napredak, Split, 2000.
 Tin Ujević - san i ludilo - knjiga s CD-om, scenski kolaž, priredio Zvonimir Mrkonjić, AGM, Zagreb, 2007.

 Spomenici
Središnji Tinov spomenik je onaj na glavnom trgu - Trgu Matice hrvatske u Imotskom, otkriven 5. srpnja 1980. godine, koji je djelo Kruna Bošnjaka, akademskog kipara. Tin također ima spomenike u rodnom Vrgorcu, Makarskoj, Zagrebu, te u zavičajnom Krivodolu, a najavljeno je i postavljanje spomenika njemu u čast na Poljani Tina Ujevića u Splitu. Po jedna ulica u Sarajevu i Beogradu nose njegovo ime.

 Vidi još
 Tinova kula

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Izabrane pjesme
 Pjesme na hrvatskom i engleskom jeziku
 Tinova poezija
 Kratki životopis (u međumrežnoj pismohrani archive.org 10. siječnja 2009.)
 Šačica Tinovih pjesama

Kategorija:Hrvatski književnici
Kategorija:Hrvatski pjesnici
Kategorija:Hrvatski esejisti
Kategorija:Hrvatski prevoditelji
Kategorija:Hrvatski pravaški pokret
Kategorija:Životopisi, Vrgorac

Since his arrival in Zagreb and association with the mentor and Rabbi Antun Gustav Matoš, and the contemporaries Kreš Kovačić, Love Wiesner and heart, the political action of Tin has emerged as a burning right, pledging for the independence of Croatia and the collapse of the Austro-Hungarian Monarchy.

|
|
|
|
|
|
|Naziv:
||Bartulica, Milostislav
|
|Vrsta entiteta:
||fizička osoba
|
|Razdoblje:
||1893 - 1984
|
|Normativni nazivi:
||Bartulica, Milostislav (hrvatski)
|
|Aktivnost:
||Stvaratelj više ne djeluje
|
|Povijest:
||Kotor, 6. V. 1893. - Zagreb, 20. I. 1984. Publicist i književnik. Osnovnu školu i gimnaziju završio u Kotoru, pravo studirao u Grazu (1912), književnost u Beogradu (1913/1914), francuski jezik u Ženevi. Početkom 1913. s Tinom Ujevićem pokrenuo list "Ujedinjenje", gdje je objavljivao protudržavne članke, zbog čega je bio uhićen i zajedno s Ujevićem osuđen na zatvor u kojem je proveo četiri mjeseca. Godine 1913. emigrirao u Beograd, 1914. ušao u redove srpske vojske kao dragovoljac, pristupio Jugoslavenskom odboru u Nišu i zajedno sa Stevanom Galogažom i Vladislavom Fabijančićem (1915) pokrenuo list "Jugoslavenski glasnik". Put srpske vojske s kojom se povlačio kroz Albaniju (1915) opisao je u knjizi "Raspeće Srbije" (1917). Sljedeće je godine otišao u srpski Pressbureau u Ženevu, a odatle u Antofagastu na poziv organizacije Jugoslavenska narodna obrana. Od 1916. do 1919. urednik lista "Jugoslavenska država" u Čileu. Nakon rata (1919) vratio se u Zagreb, sljedeće godine izabran za tajnika Organizacije iseljenika u Zagrebu (do 1940). Nakon ubojstva S. Radića prestao se baviti političkom publicistikom i posvetio se iseljeničkim problemima.
|
|Sjedišta:
||Graz ; Beograd ; Ženeva ; Antofagasta ; Zagreb
|
|Identifikator:
||HR-HDA/S - 7951
|
|Pravila ili propisi:
||ISAAR(CPF) Međunarodni standard arhivističkog normiranog zapisa za pravne i fizičke osobe i obitelji, 2. izdanje, Zagreb, Hrvatski državni arhiv, 2006.
|
|Status zapisa:
||izmijenjena inačica
|
|Podrobnost:
||djelomičan
|
|Jezik opisa:
||hrvatski
|
|Pismo opisa:
||latinica
|

Question: tin ujevic wanted to end what

Question: what is the name of the leader of croatia who calls for independence from aust

Question: in which city was tin ujevic born

Question: who is tin ujevic's mentor

Question: who is tin ujevic's political mentor

Question: what is tin ujevic's religious affiliation

what is tin ujevic's religious affiliation

Question: what type of political action has tin ujevic started

what type of political action has tin ujevic started

Since his arrival in Zagreb and association with the mentor and Rabbi Antun Gustav Matoš , and the contemporaries Kreš Kovačić , Love Wiesner and heart , the political action of Tin has emerged as a burning right , pledging for the independence of Croatia and the collapse of the Austro - Hungarian Monarchy .

Kad se spomene ime Tina Ujevića, reakcija je uvijek ista: boem i pjesnik. Manje je poznato da je najveći hrvatski pjesnik u svojim ranim dvadesetim godinama, uoči Prvog svjetskog rata, u javnosti bio poznat isključivo kao politički aktivist.
S 23 u Legiju
Tin je brzo digao ruke od politike i vojske...
Prvo glasni starčevićanac, zatim još glasniji borac za ujedinjenje južnoslavenskih naroda, i to “terorom i požarom”, krajem Prvog svjetskog rata, kojega je najveći dio proveo u Parizu, doživljava potpun psihički lom i vraća se u Hrvatsku. Nakon toga politiku će prezirati i ozbiljno se posvetiti poeziji, njegujući kult o sebi kao boemu.
No, u svojoj političkoj epizodi Tin Ujević četiri je mjeseca bio pripadnik francuske − Legije stranaca! Pristupnicu je potpisao u Parizu 17. kolovoza 1914., mjesec dana nakon 23. rođendana i tri tjedna nakon početka Prvog svjetskog rata. Razlozi njegova ulaska u Legiju stranaca nisu bili ni financijski ni pustolovni: kao istaknuti borac za južnoslavensku stvar koji prima srpsku stipendiju, u Legiju se prijavio kako bi se za tu stvar i doslovno borio.
Pristupnicu je potpisao zajedno s prijateljem i pripadnikom velikosrpske Crne ruke Vladimirom Gaćinovićem, a ideja je bila iskrcavanje dobrovoljaca na dalmatinsku obalu, gdje bi digli oružanu pobunu protiv Austrije.
Ujević je u vrijeme prije Prvog svjetskog rata vrlo blizak Crnoj ruci. Iako ne postoje dokumenti koji bi dokazali da je bio i član, očito je bio čovjek na kojega se računalo. Držao je borbene govore, pisao političke pamflete u kojima je Srbiju nazivao južnoslavenskim Pijemontom i više je puta zbog svoje političke aktivnosti završio u zatvoru, u kojima je do tada ukupno već proveo šest mjeseci.
Godine 1912. Tin u Beogradu provodi šest mjeseci jer je kao politički subverzivan tip prognan iz Hrvatske. Tih je dana upravo on politička veza radikalnim revolucionarima okupljenima oko Mlade Bosne, čak je i Gavrilo Princip dolazio u Beograd kako bi se sastao s njim, sigurno ne zbog kavanskog druženja!
Ujević je i prije progonstva iz Zagreba imao niz tajnih susreta s budućim poznatim atentatorima Bogdanom Žerajićem i Lukom Jukićem. Potonji, koji će 1912. u Zagrebu pokušati atentat na povjerenika Cuvaja, najvišu austrijsku vlast, neposredno prije toga boravio je u Beogradu – kod Tina Ujevića. Osim što je spavao kod njega, Jukić je kod Tina došao nabaviti oružje!
Je li mu ga dao Tin ili netko drugi, ostalo je nepoznato, ali je kasnija istraga K&K monarhije pokazala da je Jukić oružje nabavio u Beogradu. Ozbiljno preplašeni Cuvaj nakon toga šalje u Dalmaciju strogo povjerljivo izvješće sa zahtjevom da se August Ujević stavi pod najstroži neprimjetan redarstveni nadzor, iako je on još u Beogradu.
S takvom političkom biografijom Ujević potkraj 1913. odlazi u Pariz, ali opet preko Beograda, gdje provodi dva tjedna u političkim dogovorima i u osiguravanju stipendije srpske vlade za svoj pariški rad. Politički angažman Tinu nije dovoljan, on želi konkretnu borbu, a ta se nudi u Legiji stranaca! U suradnji sa srpskim obavještajnim službama, Legija stranaca početkom rata priprema kontingent slavenskih legionara koje planira ubaciti u Dalmaciju kako bi pokrenuli ustanak i olakšali silama Antante slom Austro-Ugarske.
Ujević nije tek pijun u ovoj vojsci, sa svojim tekstovima i zatvorskim stažem jedan je od vrlo bitnih ljudi. Brod na kojemu je Tin Ujević isplovio je iz Toulona prema Otrantu i prvi mu je zadatak blokada ulaza u Jadransko more. Tu Gaćinović i Ujević, dva ratna druga, bivaju razdvojeni, i dok prvi ordinira po Jadranu, čak sudjeluje u neuspješnom desantu na Vis, Ujević provodi mirnije dane.
Pogodak torpedom
Prekomandiran je na torpiljarku koja je dobila zadatak da čeka pred Bokom kotorskom. Njegov je brod pogođen torpedom, a Tin Ujević je među ranjenicima, dobio je potres mozga. Neki će upravo tom ranjavanju pripisati njegov psihički slom koji će se dogoditi tri godine poslije.
Plan iskrcavanja u Dalmaciji zakomplicirao se: sile Antante tih su dana u intenzivnim pregovorima s još uvijek neutralnom Italijom da im se pridruži – što će Italija i učiniti u travnju 1915. godine – pa se plan Dalmacija odgađa kako se buduća saveznica Italija ne bi uvrijedila, jer oni imaju aspiracije na taj dio Balkana i smatraju ga svojim.
Mladi revolucionar Ujević, željan “požara i terora”, dosađuje se na crnogorskom primorju, da bi zatim kao prevoditelj, sad već s podoficirskim činom, bio upućen na Cetinje, gdje za “Dnevni list” piše više borbenih propagandnih članaka. Onaj naslovljen “Čiji je Trst” naljutit će Talijane i završiti Tinovu crnogorsku novinarsku karijeru, ali će zainteresirati Frana Supila, nakon čega počinje Ujevićeva suradnja sa Supilom i Trumbićem u osnivanju Jugoslavenskog odbora.
Boravak u Cetinju nazvat će teferičem, a dobrovoljci na francuskim brodovima koji čekaju iskrcavanje i ustanak u Dalmaciji sredinom listopada doživjet će veliko razočaranje: brodovi su napustili Jadran kako se ne bi zamjerili još uvijek neutralnoj Italiji. Kao nagrada obećani su im rovovi na zapadnom ratištu.
Ujević, kojega nije zanimao rat kao takav, nego oslobađanje južnoslavenskih krajeva pod vodstvom Srbije, gubi interes za Legiju stranaca. Umjesto na obuci, završava u Avignonu diveći se Provansi, njezinoj hrani, papinskoj palači, učeći provansalski, razmišljajući o Lauri i trubadurskoj poeziji i maštajući o vremenima kad se erotika proučavala na visokim akademijama.
Adio, Legijo
No, ljepota Provanse ne smanjuje njegov politički angažman. Tih dana ubrzano se radi na osnivanju Jugoslavenskog odbora, okupljaju se ljudi, a u jednom pismu Supilo upozorava Trumbića na “valjanog nacionalistu” Tina Ujevića.
S gubitkom iluzija o oružanom ustanku u Dalmaciji, Ujević, na intervenciju ljudi koji se pripremaju osnovati Jugoslavenski odbor, dobiva političku prekomandu. Sredinom prosinca 1914., četiri mjeseca nakon upisa, Tin Ujević prekida svoju karijeru legionara i vraća se na političko djelovanje.
U sljedeće tri godine Ujević će intenzivno komunicirati i surađivati s čelnim ljudima onoga što se tih dana osniva kao Jugoslavenski odbor, Supilom, Trumbićem i Meštrovićem, tijela kojemu srpsko poslanstvo u Londonu odmah osigurava znatan iznos za propagandne publikacije.
Tin Ujević tih ratnih pariških dana više nema legionarsku plaću, a novac za stipendiju iz srpskog veleposlanstva ne stiže redovito pa mora raditi svašta, od kopanja rovova do prodaje novina. Kad ne radi, druži se s poznatim kavanskim svijetom Pariza. Jedan od kavanskih drugova, s kojim zna igrati šah, jest i – Trocki.
Tin će na poziv Jugoslavenskog odbora provesti šest dobro plaćenih tjedana u Londonu sredinom 1915..
Istaknuti nacionalist nakon 1919. politički se opredjeljuje kao “vasionac” i počinje njegovo boemsko razdoblje.
Svoju legionarsku fazu nikad više neće spomenuti!

Question: who was the founder of the newspaper united

who was the founder of the newspaper united

Question: what was the name of the newspaper founded by tin ujevic and milost

Question: where did tin ujevic go in 1913

Question: when did tin ujevic go to paris

Question: in which city did tin ujevic launch the newspaper united

in which city did tin ujevic launch the newspaper united

Question: in which country did tin ujevic flee to in 1913

in which country did tin ujevic flee to in 1913

Question: where did tin ujevic come from

Question: tin ujevic and milostislav bartulic were arrested and closed for

tin ujevic and milostislav bartulic were arrested and closed for

From Beograda comes to Split where he , together with the Croatian writer and publicist Milostislav Bartulic , launched the newspaper United , in which both were arrested and closed for a few months because of articles characterized as a striking anti - government rhetoric .

Croatian state archive ( literature : Anđelka Stipčević - Despotović .

Bartulica Milostislav ) Having received a 10 - year exile from Austria - Hungary , and in 1913 he went to Paris , soon in a difficult harassment because the necessary money he did not come from Serbia , nor got the opportunity elsewhere to publish his articles .

From Beograda comes to Split where he, together with the Croatian writer and publicist Milostislav Bartulic, launched the newspaper United, in which both were arrested and closed for a few months because of articles characterized as a striking anti-government rhetoric. Croatian state archive (literature: Anđelka Stipčević-Despotović. Bartulica Milostislav) Having received a 10-year exile from Austria-Hungary, and in 1913 he went to Paris, soon in a difficult harassment because the necessary money he did not come from Serbia, nor got the opportunity elsewhere to publish his articles.

We are Croats.

Ujević, Tin (Augustin), hrvatski književnik (Vrgorac, 5. VII. 1891 – Zagreb, 12. XI. 1955). Studirao je hrvatski jezik i književnost, klasičnu filologiju i filozofiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Za studija se približio Matoševu književnom krugu, počeo objavljivati pjesme i kritike, ali se 1911. nakon oštre polemike razišao s Matošem. Napustio je i dotadašnja pravaška uvjerenja te se okrenuo jugoslavenskom integralizmu. S tih je pozicija nastupao u Beogradu 1912. pa je u Hrvatskoj uhićen i osuđen na desetogodišnji izgon. God. 1913. emigrirao je u Pariz, odakle je pjesme i članke slao hrvatskim časopisima pa mu je 1914. deset pjesma uvršteno u antologiju Hrvatska mlada lirika, a među mnogobrojnim političkim dopisima ističe se pomirljiv oproštajni članak Em smo Horvati u povodu Matoševe smrti. Nakon izbijanja rata priključio se političkim krugovima oko Jugoslavenskog odbora, ali je 1917. suradnja prekinuta, a Ujević ostao bez materijalnih sredstava i do 1919. živio u teškoj oskudici. Nakon povratka iz Pariza nakratko se zadržao u Zagrebu, odakle je otišao u Beograd, gdje je, s kraćim prekidima, ostao sve do 1929. i potpuno se integrirao u tamošnje književne i kulturne krugove. Ondje je objavio pjesničke zbirke Lelek sebra (1920) i Kolajna (1926), nastale u tzv. pariškoj fazi, najvjerojatnije 1916–19. U njima se profilirao kao pjesnik simbolističkog i esteticističkog usmjerenja, a odmak od Matoševe poetike najčešće se pripisivao utjecaju Ch. Baudelairea, P. Verlainea i A. Rimbauda. Zbirke su mu donijele književni ugled, ali se istodobno utvrdila i predodžba o njegovu nekonvencionalnom boemskom životnom stilu koji podrazumijeva materijalnu oskudicu i prekomjerno uživanje alkohola, a koja je postala neodvojiva od njegove pjesničke osobnosti. Od 1921. potpisivao se isključivo skraćenim oblikom imena (»Tin«). U različitim je časopisima 1920-ih objavio i niz pjesama koje formom (slobodni stih), stilom i kompozicijom označavaju otvaranje prema avangardističkim postupcima (simultanizam, asocijativni skokovi, eufonijske atrakcije) te će od tada različiti pjesnički rukopisi koegzistirati u njegovoj produkciji. Plodnu poetsku djelatnost pratio je i velik broj kritičkih i političkih napisa, a svoje tadašnje književne i svjetonazorske poglede iznio je u esejima Oroz pred Endimionom (1926) i Sumrak poezije (1929). Nakon odlaska iz Beograda živio je u Sarajevu 1930–37. U tom su mu razdoblju objavljene dvije zbirke pjesama koje pripadaju zreloj fazi stvaralaštva (Auto na korzu, 1932; Ojađeno zvono, 1933) i potvrđuju mu status jednoga od najvažnijih pjesnika toga razdoblja. Potom je tri godine proveo u Splitu, a od 1940. do smrti živio je u Zagrebu. God. 1938. objavio je knjige eseja Ljudi za vratima gostionice i Skalpel kaosa. Prvi put prihvatio je stalno radno mjesto u »glasilu hrvatskih namještenika« Pravica, a nakon uspostave NDH radio je kao prevoditelj u Ministarstvu vanjskih poslova. God. 1945–50. bilo mu je zabranjeno javno djelovanje pa mu je posljednja i najopsežnija izvorna zbirka pjesama Žedan kamen na studencu, pripremljena 1944., izišla tek 1954.
Premda iznimno plodan i svestran književnik koji je neprestano radio na vlastitom obrazovanju, ostao je upamćen, a najčešće i vrjednovan, prije svega po lirskom opusu. Objavio je pet lirskih zbirki, a velik broj pjesama ostao je do pojave Sabranih djela (1963–67) neobjavljen ili razasut po zbornicima, časopisima i dnevnom tisku. I nekoliko ciklusa pjesama u prozi ostalo je izvan zbirki. S obzirom na četrdesetogodišnje stvaralačko razdoblje, odlično poznavanje europske pjesničke tradicije te otvorenost prema različitim suvremenim književnim pojavama (esteticizam, simbolizam, avangarda, socijalna književnost) njegov je lirski opus periodično trpio određene, katkad i radikalne promjene. Započeo je u okvirima Matoševe poetike, a prva je faza obilježena akcenatsko-silabičkim stihom, strogim formama i pasatističkim motivima, nerijetko povezanima s temom ugrožene domovine i religioznom simbolikom. Zbirkama Lelek sebra i Kolajna Ujevićeva je poezija stekla mnogobrojne i istaknute simpatizere, a poslijeratni književni povjesničari svrstali su ih na vrh poetskih dostignuća toga doba. Zbog velikoga broja pjesama tiskane su zasebno, iako su bile zamišljene kao jedinstveno djelo. Poetski diskurs te faze, formalno i dalje uređen akcenatsko-silabičkim stihom i tradicionalnom strofikom, iznimno kompleksna stila, usredotočen je na ljubavne i introspektivne sadržaje, ali je Kolajna dosljedno monotematski izvedena kao ljubavni kanconijer s mnoštvom intertekstualnih reminiscencija na europsku pjesničku tradiciju od trubadurske lirike do simbolizma, dok se u Leleku sebra potencira persona »ukletoga pjesnika« suprotstavljena masi (Maštovita noć). Za obje je zbirke karakteristična polarizacija materijalnoga svijeta i duhovnog iskustva koja završava u pesimističnom ozračju, a katkad i u potpunoj skepsi prema smislenosti egzistencije i povjerenju u onostrano (Duhovna klepsidra, Suvišni epitaf). Zrela faza obilježena je zbirkama Auto na korzu i Ojađeno zvono, u kojima su pjesme sa svim značajkama simbolističkoga rukopisa pomiješane s verlibrističkim kompozicijama u koje prodiru neortodoksno shvaćeni elementi ekspresionističke, futurističke, a potom i nadrealističke poetike pa kritika od tada govori o pluralnom i polifonom karakteru Ujevićeve poezije. Tridesetih godina pojavljuju se prvi put i tekstovi koji više ili manje izravno tematiziraju predodžbe o ljudskoj veličini i emancipaciji proletarijata (Visoki jablani, Čin sputanih ruku, Pogledi u praskozorju) te označavaju autorovo približavanje socijalističkim idejama, ali se u poetiziranim verzijama zadržava esteticizam iz rane faze ili se zamisli o bratstvu i jednakosti prožimaju kozmičkim spiritualizmom (Pobratimstvo lica u svemiru). Sa sve većim udjelom pjesama o društvenim pitanjima i određenim stupnjem angažmana raste i broj tekstova pisanih tzv. »oslobođenim stihom« (redcima različite duljine u prepoznatljivim strofičkim uzorcima). S obzirom na to da i posljednja zbirka okuplja tekstove od sredine 1920-ih a dijelom i one iz sljedećega desetljeća, Ujevićev se izraz nije bitno mijenjao. Uočljiva je tendencija da se, s jedne strane, sublimiraju i pozitivna i negativna individualna i svjetskopovijesna iskustva, dok se, s druge strane, Ujevićeva poezija otvara mnoštvenosti predmetnoga pola te otuda velik broj pjesama iz kasne faze opijeva različite fenomene i čovjekov odnos prema njima (Sklonidbe ruku, Ushiti cigarete, Legenda svijeća).
Usporedno s lirikom u stihu nastalo je i nekoliko opsežnih ciklusa pjesničke proze (Crteži s kavanskog mramora, Mamurne jamatve, Badnjaci) također u tradiciji francuskih modernista. U rasponu od feljtonistički zabilježene crtice do autobiografskoga lirskoga zapisa ili analitičkoga minieseja ti tekstovi proširuju spektar ionako bogata i generički raznovrsna Ujevićeva proznog izraza. Uz dvije knjige ukoričenih eseja napisao je velik broj kraćih tekstova na razmeđu publicistike, autobiografske proze i književne kritike. U nekoliko tekstova (Ispit savjesti, Mrsko ja, Fragmenat), slično kao i u svojim simultanističkim pjesmama, problematizira koncepciju jastva kao homogena subjekta. U mladosti stečenu erudiciju širio je ustrajnim interesom za istočnjačku, ponajviše indijsku, filozofiju, koju je smatrao nadopunom zapadnjačkom racionalizmu i scijentizmu pa je mnoge članke posvetio alternativnim smjerovima religiozne duhovnosti. U književnokritičkim spisima najviše je pozornosti posvetio francuskoj književnosti od Baudelairea do avangarde. Zbog egzistencijalnih potreba bavio se intenzivno i prevođenjem: prevodio je pjesnike koji su ostavili značajan trag u njegovoj poeziji (Baudelaire, Rimbaud, É. Verhaeren, W. Whitman), veći broj pjesama iz talijanske i kineske lirike, a okušao se i u nekoliko proznih prijevoda (M. Proust, J. Conrad, F. Schlegel).
Od pojave prvih zbirki do danas Ujević je predmet kontinuirana čitateljskog i kritičkog interesa, a prosudbu kako je posrijedi jedan od najzanimljivijih hrvatskih, ali i europskih pjesničkih opusa u XX. st., koju je donijela kritika prijeratnoga razdoblja (S. Šimić, R. Marinković), potvrđuju i književnopovijesne studije u posljednjoj trećini XX. st. (A. Stamać, V. Pavletić, D. Jelčić). Opće je mišljenje da je, premda kvalitativno neujednačen, njegov poetski opus pokušaj sinteze klasičnog i modernog u hrvatskoj književnosti, pri čemu bogatstvom i kompleksnošću poetskih svjetova s M. Krležom dijeli položaj na vrhu hrvatskoga modernističkoga kanona.

Question: when did matthew die

We are Croats.

Question: where was tin ujevic born

We are Croats.

Question: in what language will the serbian language be translated

We are Croats.

in what language will the serbian language be translated

Question: what language will tin ujevic teach

We are Croats.

Question: what is tin ujevic better known as

We are Croats.

Question: what language will tin ujevic teach in paris

We are Croats.

what language will tin ujevic teach in paris

Question: who is the author of we are croats

We are Croats.

Question: what is tin ujevic dedicated to

We are Croats.

In the period of Paris , Ujević will be dedicated to teach the Serbian language , and indeed , these two collections will finally be published in the Cyrillic and in the Serbian language .

After Matthew 's death in 1914 , he sent a peaceful pardon article .

In the period of Paris, Ujević will be dedicated to teach the Serbian language, and indeed, these two collections will finally be published in the Cyrillic and in the Serbian language. After Matthew's death in 1914, he sent a peaceful pardon article. We are Croats.

After Matthew's death in 1914, he sent a peaceful pardon article.

After returning from Paris in 1919, one time he stayed in Zagreb, from where he went to Belgrade, where he, with short interruptions, lived until 1929.

Sve pametno što se u Hrvatskoj reklo o slučaju jednoga ovećeg kadra u srpskome ministarstvu kulture, napisao je i rekao – pa mu je to na hrvatski prepevalo, valjda da ga uzme kao svojeg – pisac Teofil Pančić. Ostali su nešto palamudili i seirili, uglavnom se praveći začuđenima kako jedan takav kadar može da bude pomoćnik ministra kulture u ozbiljnoj državi. Biva, kadrovi su u Andree Zlatar tako pomnjivo birani da se nisu imali Hrvati kome svom čuditi, a baš im je, eto, bilo do čuđenja u kulturi.
I tako su, između ostaloga, tobože citirali srpskoga kadra, navodeći da je ovaj u svom članku napisao kako je Tin Ujević srpski pjesnik. Citatu je nedostajalo samo jedno sitno – i. Ali čemu to – i – ako nama bolje zvuči bez – i? Jer ako netko u Beogradu, svejedno tko to bio, napiše da je Tin Ujević i srpski pjesnik, to onda znači da on nije samo hrvatski, o čemu bi se, je l’ te, imamo li mozga i zanimamo li se za poeziju, dalo misliti. I moralo bi se misliti, a ako nema – i – tada se nema o čemu ni misliti, što je našim člankopiscima vazda lasnije i hrvatskom im mozgovlju bliže i jednostavnije.
U pozivanju na Tinovu srpskost, istina, srpski je kadar koristio onaj isti argument koji koriste hrvatske tetke i strine, kada bi da se pred izlazak zakite Nobelovom nagradom za književnost: jezik. Pa kako je u svojim ranim radovima, u vrijeme Hrvatske mlade lirike, Ivo Andrić pisao ekstradjevičanskim hrvatskim jezikom, tako je i Tin Ujević dvije svoje knjige, “Lelek Sebra” iz 1920. i “Kolajnu” iz 1926. napisao u srpskoj ekavici, te objavio u ćiriličnom izdanju, u Beogradu, kod Cvijanovića. Istina, na hrvatskoj Wikipediji slobodni ste pročitati laž (dopustite mi tu indiskreciju: ustašku laž) da su pjesme tiskane “ćirilicom i ekavski, premda su napisane izvorno hrvatskim jezikom”. Budalini koja je ovo napisala hrvatski i srpski, doista, jesu isti jezici, jer bi samo iste jezike nekakav slovoslagar po svojoj volji i odluci mogao tako “prevoditi”, čak i kad bi mu pjesnik to dopustio. Ali kako jezici nisu sasvim jednaki, pogotovo nisu za pjesnika koji ih poznaje i obadva govori kao jedan – svoj materinji, tako, recimo, ni silabika u vezanim stihovima, u dvanaestercima ili osmercima, kojih je u ove dvije zbirke najviše, nije ista, pa bi za ovo sugerirano prisvajanje i prepjevavanje Ujevića gospodinu Cvijanoviću i srpskoj književnosti, osim autorove mutavosti, bio nužan i još jedan, Ujeviću ravan pjesnik-prevoditelj. Ali svatko, valjda, ima Wikipediju kakvu zaslužuje, pa tako i hrvatska kultura. Istina, književnost koja ima onakvu Hrvatsku književnu enciklopediju, nema se rašta žaliti na budalastu Wikipediju, no se treba i ponositi njome.
U vrijeme kada je pisao “Lelek sebra” i “Kolajnu” Tin Ujević živio je u Parizu, gdje je – kako sam tvrdi – iz političkih i idealističkih razloga poeziju pisao na srpskoj ekavici. U izvornoj zamisli, trebala je to biti jedna knjiga, ali izdavač, kako to već biva, nije imao dovoljno novca za jedinstveno izdanje, pa je podijeljena u dva dijela. Oba su naslova dočekana s pohvalama, što je Ujevića i privuklo da se u neka doba seli u Beograd. Ali to je preseljenje, kao i sve njegove selidbe, nesretno svršilo.
Onda, može li se Tinu vjerovati da je ekavicu, ali i cjelokupni srpski jezični izraz – jer on je, za razliku, recimo, od Antuna Branka Šimića u njegovoj ekavskoj fazi, pisao vrlo sočnim srpskim jezikom – preuzimao isključivo iz razloga jugoslavenskoga idealizma? Pa, baš i ne. I to iz barem dva razloga: u vrijeme kada je pisao “Lelek sebra” i “Kolajnu”, ili kada je u dvije verzije pisao “Naše vile”, svoju programatsku nacionalnu budnicu, prvi put objavljenu u Hrvatskoj mladoj lirici, Ujević je prozne i esejističke tekstove pisao dosljedno ijekavski, ne prilagođavajući jezik potrebama vremena. Kako je poezija intimnija od, recimo, pisanja po novinama, pisac će prije svoj novinski jezik prilagođavati političkim potrebama, nego što će to činiti s pjesničkim. A Ujević se, eto, nije prilagođavao. Drugo: Tin Ujević se nije bavio tek refleksima jata, što je za hrvatske književne vikipediste, očito, jedina razlika između srpskoga i hrvatskog jezika, nego se dubinski i suštinski bavio jezikom i onime što jezik može. On ga je tako precizno osjećao da mu je bio izazov pisati i kao – srpski pjesnik. Ali ne iz političkih, jugoslavenstvujušćih razloga, a još manje zbog životnoga komfora. Hrvatski i srpski Ujević je imao kao svoje najrođenije, onako kako ih među našim suvremenicima ima prozaist Mirko Kovač.
Pa gdje u svojoj hrvatskoj ponesenosti Ujević pjeva: “Gdje su dobre dijeve, biele poput krina,/ Deklice što tješe i jačaju junake?/ Gdje je mučenica Zrinjska Katarina,/ Književnica duše pobožne i jake…” u jednakom intenzitetu i zanosu srpski mu Ujević odgovara: “Gde su dobre gospe, bele poput krina,/ Deklice što teše umorne junake?/ Gde je mučenica Zrinska Katarina,/ Slavna žena duše pobožne i jake…” Nekom će sve to biti isto, netko će doista povjerovati da ovakvu izmjenu pjesme može provesti svaki slovoslagar, ali neće se to ticati ni pjesme, ni pjesnika, ni svih njegovih pjesničkih i izvanpjesničkih razloga, nego naprosto činjenice što postoje ljudi koji za poeziju namaju sluha, ni za književnost smisla.
Ništa, ili skoro ništa, u cjelokupnoj hrvatskoj književnosti, napose pjesništvu, nije tako i toliko hrvatsko, kao Ujevićeve pjesme. Baš to je taj jezik, i baš je zbog tih pjesama i takav jedan, malen i neznatan jezik trebao postojati, ali i: baš se iz tih, Ujevićevih, pjesama hrvatski jezik tokom dvadesetog stoljeća rađao. Jezik se ne rodi jednom, nego se preporađa stalno, onako kako se preporađaju naraštaji, mijenjaju vremena i običaji. Bez svog Ujevića, hrvatski ne bi postojao ovakav kakvim ga znamo. Bez svojih pisaca i pjesnika tog jezika ne bi ni bilo ili bi bio onakav kakvim ga osjeća i zna slavni Gugl Translejter.
Ali istodobno, ili upravo zbog toga, postoji i autentični srpski – Tin Ujević. Manje prisutan od hrvatskoga, skrajnut i zaboravljen, jer ga se smatra posljedicom onih veličanstvenih bludnji i ognjica, kojima je Krleža posvetio veći dio “Zastava”, zaboravljen i zato što se pjesniku njegovo rano jugoslavenstvo vaspostavlja kao slabo zaliječeni endemski sifilis, kao mana i sramota o kojoj bi trebalo šutjeti, ali ne za njegovo, Ujevićevo dobro, nego za dobro onih koji se Tinom diče kao svojim hrvatskim pjesnikom. Ali taj srpski Ujević je, ipak, živ i važan, više Hrvatima nego Srbima, pa i svima koji bi ovog pjesnika doista čitali. Nema ga potrebe ubijati, kao što ga ne treba ni prevjeravati i hirotonisati.
Stilske su igre Ujevića vodile k srpskoj poeziji, da na samog sebe pogleda sa strane. Ali čak i da nijednu pjesmu nije napisao na srpskome jeziku, a ne dvije svoje važne zbirke, mogao bi on biti, i bio bi, i srpski pjesnik. Iz razloga životnih i intelektualnih, koji su se više ticali osobnih odluka, nego nametnutih okolnosti. Pa kao što je, dijelom i zaslugama Slavka Goldsteina ili Miroslava Krleže, Danilo Kiš već samom premijernom zagrebačkom objavom “Grobnice za Borisa Davidoviča”, bio i pisac neke bolje i ljepše hrvatske književnosti, tako je i Tin pjesnik neke bolje, neke budućnosne srpske poezije.
“Lelek sebra” i “Kolajnu” je u istome svesku, na jeziku i pismu izvornika, ćirilicom i na srpskoj ekavici, ponovo objavila beogradska Čigoja štampa, 2004. godine. Priređivač Leon Kojen napisao je intelektualno uzorne, poetološki jasne i precizne popratne napomene te pogovor “Pariske godine Tina Ujevića”. Knjiga se, kratko, mogla kupiti i u Zagrebu, prije nego što je Prosvjetina knjižara prenamijenjena u inoks-krčmu. U Beogradu je, uglavnom, rasprodana. Naklada od 500 primjeraka bila je, ipak, nedovoljna za sve Tinove prestolničke čitatelje.
A čiji je na kraju bio, kojoj je književnosti pripadao, u koga se i u što sve razočarao Tin Ujević, dopustit ćete da ne možemo sasvim pouzdano ni znati. Grobni je kamen pao preko usta koja su na takva pitanja bila nadležna odgovarati. Iz Beograda su Ujevića protjerali prema policijskome nalogu (što je Pjer Križanić ovjekovječio karikaturom), iz Sarajeva je bježao pred nailaskom zime, jer nije imao novca za ogrjev, a u Zagrebu je umro kao zadnji siromah, izložen vječnom preziru i poruzi, koji traju i danas… Koje li veličanstvene jugoslavenske sudbine!
Tin Ujević: Naš pesnik
Sve pametno što se u Hrvatskoj reklo o slučaju jednoga ovećeg kadra u srpskome ministarstvu kulture, napisao je i rekao – pa mu je to na hrvatski prepevalo, valjda da ga uzme kao svojeg – pisac Teofil Pančić. Ostali su nešto palamudili i seirili, uglavnom se praveći začuđenima kako jedan takav kadar može da bude pomoćnik ministra kulture u ozbiljnoj državi. Biva, kadrovi su u Andree Zlatar tako pomnjivo birani da se nisu imali Hrvati kome svom čuditi, a baš im je, eto, bilo do čuđenja u kulturi.
I tako su, između ostaloga, tobože citirali srpskoga kadra, navodeći da je ovaj u svom članku napisao kako je Tin Ujević srpski pjesnik. Citatu je nedostajalo samo jedno sitno – i. Ali čemu to – i – ako nama bolje zvuči bez – i? Jer ako netko u Beogradu, svejedno tko to bio, napiše da je Tin Ujević i srpski pjesnik, to onda znači da on nije samo hrvatski, o čemu bi se, je l’ te, imamo li mozga i zanimamo li se za poeziju, dalo misliti. I moralo bi se misliti, a ako nema – i – tada se nema o čemu ni misliti, što je našim člankopiscima vazda lasnije i hrvatskom im mozgovlju bliže i jednostavnije.
U pozivanju na Tinovu srpskost, istina, srpski je kadar koristio onaj isti argument koji koriste hrvatske tetke i strine, kada bi da se pred izlazak zakite Nobelovom nagradom za književnost: jezik. Pa kako je u svojim ranim radovima, u vrijeme Hrvatske mlade lirike, Ivo Andrić pisao ekstradjevičanskim hrvatskim jezikom, tako je i Tin Ujević dvije svoje knjige, “Lelek Sebra” iz 1920. i “Kolajnu” iz 1926. napisao u srpskoj ekavici, te objavio u ćiriličnom izdanju, u Beogradu, kod Cvijanovića. Istina, na hrvatskoj Wikipediji slobodni ste pročitati laž (dopustite mi tu indiskreciju: ustašku laž) da su pjesme tiskane “ćirilicom i ekavski, premda su napisane izvorno hrvatskim jezikom”. Budalini koja je ovo napisala hrvatski i srpski, doista, jesu isti jezici, jer bi samo iste jezike nekakav slovoslagar po svojoj volji i odluci mogao tako “prevoditi”, čak i kad bi mu pjesnik to dopustio. Ali kako jezici nisu sasvim jednaki, pogotovo nisu za pjesnika koji ih poznaje i obadva govori kao jedan – svoj materinji, tako, recimo, ni silabika u vezanim stihovima, u dvanaestercima ili osmercima, kojih je u ove dvije zbirke najviše, nije ista, pa bi za ovo sugerirano prisvajanje i prepjevavanje Ujevića gospodinu Cvijanoviću i srpskoj književnosti, osim autorove mutavosti, bio nužan i još jedan, Ujeviću ravan pjesnik-prevoditelj. Ali svatko, valjda, ima Wikipediju kakvu zaslužuje, pa tako i hrvatska kultura. Istina, književnost koja ima onakvu Hrvatsku književnu enciklopediju, nema se rašta žaliti na budalastu Wikipediju, no se treba i ponositi njome.
U vrijeme kada je pisao “Lelek sebra” i “Kolajnu” Tin Ujević živio je u Parizu, gdje je – kako sam tvrdi – iz političkih i idealističkih razloga poeziju pisao na srpskoj ekavici. U izvornoj zamisli, trebala je to biti jedna knjiga, ali izdavač, kako to već biva, nije imao dovoljno novca za jedinstveno izdanje, pa je podijeljena u dva dijela. Oba su naslova dočekana s pohvalama, što je Ujevića i privuklo da se u neka doba seli u Beograd. Ali to je preseljenje, kao i sve njegove selidbe, nesretno svršilo.
Onda, može li se Tinu vjerovati da je ekavicu, ali i cjelokupni srpski jezični izraz – jer on je, za razliku, recimo, od Antuna Branka Šimića u njegovoj ekavskoj fazi, pisao vrlo sočnim srpskim jezikom – preuzimao isključivo iz razloga jugoslavenskoga idealizma? Pa, baš i ne. I to iz barem dva razloga: u vrijeme kada je pisao “Lelek sebra” i “Kolajnu”, ili kada je u dvije verzije pisao “Naše vile”, svoju programatsku nacionalnu budnicu, prvi put objavljenu u Hrvatskoj mladoj lirici, Ujević je prozne i esejističke tekstove pisao dosljedno ijekavski, ne prilagođavajući jezik potrebama vremena. Kako je poezija intimnija od, recimo, pisanja po novinama, pisac će prije svoj novinski jezik prilagođavati političkim potrebama, nego što će to činiti s pjesničkim. A Ujević se, eto, nije prilagođavao. Drugo: Tin Ujević se nije bavio tek refleksima jata, što je za hrvatske književne vikipediste, očito, jedina razlika između srpskoga i hrvatskog jezika, nego se dubinski i suštinski bavio jezikom i onime što jezik može. On ga je tako precizno osjećao da mu je bio izazov pisati i kao – srpski pjesnik. Ali ne iz političkih, jugoslavenstvujušćih razloga, a još manje zbog životnoga komfora. Hrvatski i srpski Ujević je imao kao svoje najrođenije, onako kako ih među našim suvremenicima ima prozaist Mirko Kovač.
Pa gdje u svojoj hrvatskoj ponesenosti Ujević pjeva: “Gdje su dobre dijeve, biele poput krina,/ Deklice što tješe i jačaju junake?/ Gdje je mučenica Zrinjska Katarina,/ Književnica duše pobožne i jake…” u jednakom intenzitetu i zanosu srpski mu Ujević odgovara: “Gde su dobre gospe, bele poput krina,/ Deklice što teše umorne junake?/ Gde je mučenica Zrinska Katarina,/ Slavna žena duše pobožne i jake…” Nekom će sve to biti isto, netko će doista povjerovati da ovakvu izmjenu pjesme može provesti svaki slovoslagar, ali neće se to ticati ni pjesme, ni pjesnika, ni svih njegovih pjesničkih i izvanpjesničkih razloga, nego naprosto činjenice što postoje ljudi koji za poeziju namaju sluha, ni za književnost smisla.
Ništa, ili skoro ništa, u cjelokupnoj hrvatskoj književnosti, napose pjesništvu, nije tako i toliko hrvatsko, kao Ujevićeve pjesme. Baš to je taj jezik, i baš je zbog tih pjesama i takav jedan, malen i neznatan jezik trebao postojati, ali i: baš se iz tih, Ujevićevih, pjesama hrvatski jezik tokom dvadesetog stoljeća rađao. Jezik se ne rodi jednom, nego se preporađa stalno, onako kako se preporađaju naraštaji, mijenjaju vremena i običaji. Bez svog Ujevića, hrvatski ne bi postojao ovakav kakvim ga znamo. Bez svojih pisaca i pjesnika tog jezika ne bi ni bilo ili bi bio onakav kakvim ga osjeća i zna slavni Gugl Translejter.
Ali istodobno, ili upravo zbog toga, postoji i autentični srpski – Tin Ujević. Manje prisutan od hrvatskoga, skrajnut i zaboravljen, jer ga se smatra posljedicom onih veličanstvenih bludnji i ognjica, kojima je Krleža posvetio veći dio “Zastava”, zaboravljen i zato što se pjesniku njegovo rano jugoslavenstvo vaspostavlja kao slabo zaliječeni endemski sifilis, kao mana i sramota o kojoj bi trebalo šutjeti, ali ne za njegovo, Ujevićevo dobro, nego za dobro onih koji se Tinom diče kao svojim hrvatskim pjesnikom. Ali taj srpski Ujević je, ipak, živ i važan, više Hrvatima nego Srbima, pa i svima koji bi ovog pjesnika doista čitali. Nema ga potrebe ubijati, kao što ga ne treba ni prevjeravati i hirotonisati.
Stilske su igre Ujevića vodile k srpskoj poeziji, da na samog sebe pogleda sa strane. Ali čak i da nijednu pjesmu nije napisao na srpskome jeziku, a ne dvije svoje važne zbirke, mogao bi on biti, i bio bi, i srpski pjesnik. Iz razloga životnih i intelektualnih, koji su se više ticali osobnih odluka, nego nametnutih okolnosti. Pa kao što je, dijelom i zaslugama Slavka Goldsteina ili Miroslava Krleže, Danilo Kiš već samom premijernom zagrebačkom objavom “Grobnice za Borisa Davidoviča”, bio i pisac neke bolje i ljepše hrvatske književnosti, tako je i Tin pjesnik neke bolje, neke budućnosne srpske poezije.
“Lelek sebra” i “Kolajnu” je u istome svesku, na jeziku i pismu izvornika, ćirilicom i na srpskoj ekavici, ponovo objavila beogradska Čigoja štampa, 2004. godine. Priređivač Leon Kojen napisao je intelektualno uzorne, poetološki jasne i precizne popratne napomene te pogovor “Pariske godine Tina Ujevića”. Knjiga se, kratko, mogla kupiti i u Zagrebu, prije nego što je Prosvjetina knjižara prenamijenjena u inoks-krčmu. U Beogradu je, uglavnom, rasprodana. Naklada od 500 primjeraka bila je, ipak, nedovoljna za sve Tinove prestolničke čitatelje.
A čiji je na kraju bio, kojoj je književnosti pripadao, u koga se i u što sve razočarao Tin Ujević, dopustit ćete da ne možemo sasvim pouzdano ni znati. Grobni je kamen pao preko usta koja su na takva pitanja bila nadležna odgovarati. Iz Beograda su Ujevića protjerali prema policijskome nalogu (što je Pjer Križanić ovjekovječio karikaturom), iz Sarajeva je bježao pred nailaskom zime, jer nije imao novca za ogrjev, a u Zagrebu je umro kao zadnji siromah, izložen vječnom preziru i poruzi, koji traju i danas… Koje li veličanstvene jugoslavenske sudbine!

Question: when did tin ujevic come back from paris

when did tin ujevic come back from paris

Question: when did tin ujevic move to belgrade

Question: where did tin ujevic live from 1929

Question: where did tin ujevic live before belgrade

where did tin ujevic live before belgrade

Question: where did tin ujevic come from in 1919

Question: how long did tin ujevic live in belgrade

how long did tin ujevic live in belgrade

After returning from Paris in 1919 , one time he stayed in Zagreb , from where he went to Belgrade , where he , with short interruptions , lived until 1929 .

Sic : časopis za književnost, kulturu i književno prevođenje , Vol. 2 No. 1, 2011.
- Datum izdavanja: 03.11.2011.
- Objavljen na Hrčku: 01.04.2012.
Sadržaj
Puni tekst
Tomislav Kuzmanović
Uvodnik
Russell Scott Valentino
Ostalo
Kuzmanović Tomislav
Izvorni znanstveni članak
Margaret Schwartz
Izvorni znanstveni članak
Richard Berengarten, Daša Marić, Tin Ujević
Ostalo
Anna Rosen Guercio
Izvorni znanstveni članak
Joyce Ellen Turner
Ostalo
Richard Berengarten
Ostalo
Sanja Cimer
Ostalo
Petar Karavlah, Sigizmund Dominikovič Kržižanovski
Stručni rad
Valentina Lisak, Chuck Palahniuk
Ostalo
Luka Vukušić, Jorgos Teotokas
Ostalo
Andrea Pisac
Izvorni znanstveni članak
Carroll Clayton Savant
Izvorni znanstveni članak
Lissi Athanasiou Krikelis
Izvorni znanstveni članak
Sandra Singer
Izvorni znanstveni članak
Stacey Berry
Izvorni znanstveni članak
Gaj Tomaš
Izvorni znanstveni članak
Rafaela Božić Šejić
Izvorni znanstveni članak
Nadezhda Georgieva Stankova
Izvorni znanstveni članak
Katarina Peović Vuković
Izvorni znanstveni članak
Paulina Aroch Fugellie
Izvorni znanstveni članak
Sanja Runtić
Izvorni znanstveni članak
Posjeta: 24.191 *

Question: what is the name of the song in the novel by tin ujevic

what is the name of the song in the novel by tin ujevic

Question: what type of prose did tin ujevic write

Question: what is the name of the first song to be written by tin ujevic

what is the name of the first song to be written by tin ujevic

Question: what is the title of the only song written by tin ujevic

what is the title of the only song written by tin ujevic

Question: what type of writing did tin ujevic write

what type of writing did tin ujevic write

Question: what is the original power of song in tin ujevic

what is the original power of song in tin ujevic

Question: what type of prose is sleeping from krivodola

what type of prose is sleeping from krivodola

Although not recognized by the general public , Ujević wrote a not too large , but very valuable poetic prose , with the original creative power .

Some of these songs in the prose are somewhat more familiar , such as " Sleeping from Krivodola " , while many are unknown the remaining poetic prose of true size and significance such as " Predigra bure " , " Song of the Bear " , " Passion " , " Vivci " and " Priznanje " - the song in the prose whose translation is

Although not recognized by the general public, Ujević wrote a not too large, but very valuable poetic prose, with the original creative power. Some of these songs in the prose are somewhat more familiar, such as "Sleeping from Krivodola", while many are unknown the remaining poetic prose of true size and significance such as "Predigra bure", "Song of the Bear", "Passion", "Vivci" and "Priznanje" - the song in the prose whose translation is


18. rujna (18.9.) 261. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (262. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 104 dana.

 Događaji
 887. – mletački dužd Petar Kandijan poginuo kod Makarske u pokušaju da pokori Neretvane.
 1739. – Potpisan mir u Beogradu, čime je prekinut Rusko-turski rat
 1809. – U Londonu otvorena Kraljevska operna kuća (Royal Opera House)
 1851. – Osnovan The New York Times
 1931. – Incident u Mukdenu daje Japanu izgovor napasti i zauzeti Mandžuriju.
 1934. – Sovjetski Savez primljen u Ligu naroda.USSR, The History Orb
 1946. - Na Mosoru ubijeni škripari Marijofil Mandić, Zlatko Ćavar, Jure Zovke, Božo Hrkać, Jakiša Alpeza, Vidak Prskalo, Veselko Rezić, Ivan Jurčić, Ivan Kolobarić i Ivan Katura, za čije ubojstvo nitko nikada nije procesuiran.():  Na Mosoru obilježena 72. obljetnica smrti „Škripara“  Radio Široki Brijeg. 17. rujna 2018. Pristupljeno 11. lipnja 2020.
 1991. – Mještani Sukošana i Debeljaka, hrvatski bojovnici i redarstvenici spriječili prodor velikosrpskog agresora iz pravca aerobaze Zemunik na Jadransku magistralu.
 1991. – u Samoboru postrojena 151. brigada HV

 Rođenja 18. rujna
 1880. – Vaclav Huml, češko-hrvatski violinist i glazbeni pedagog († 1953.)
 1895. – Ivo Tijardović, hrvatski skladatelj, literat i slikar († 1976.)
 1905. – Greta Garbo, švedska glumica († 1990.)
 1930. – Vlado Gotovac, hrvatski pjesnik, esejist, filozof, govornik i političar. († 2000.)
 1932. – Josip Vončina, hrvatski jezikoslovac, književni povjesničar, akademik († 2010.)
 1959. – Boris Bakal, hrvatski glumac, pisac, redatelj i intermedijalni umjetnik
 1968. – Toni Kukoč, hrvatski košarkaš
 1974. – Sol Campbell, engleski nogometaš
 1981. – Jennifer Tisdale, američka glumica i pjevačica
 1989. – Ornela Vištica, hrvatska glumica
 1994. – Elica Jankova, bugarska hrvačica Smrti 18. rujna
 1783. – Leonhard Euler, švicarski matematičar, fizičar i astronom (* 1707.)
 1892. – James Bicheno Francis, britansko-američki inženjer (* 1815.)
 1931. – Geli Raubal, Hitlerova polunećakinja (* 1908.)
 1942. – Ćiro Truhelka, hrvatski arheolog i povjesničar (* 1865.)
 1970. – James Marshall "Jimi" Hendrix, američki rock glazbenik (* 1942.)
1991. – Ludvig Pavlović, hrvatski časnik (* 1951.)
 2002. – Margita "Magi" Stefanović, srbijanska rock-glazbenica, klavijaturistica EKV-a (* 1959.)
 2007. – Ljiljana Molnar Talajić, hrvatska operna diva (* 1938.)
 2016. – Osman Arnautović, bosanskohercegovački prevoditelj i pisac (* 1948.)

 Blagdani i spomendani
 Dan Hrvatske ratne mornarice
 Dan općine Sukošan i Dan obrane Sukošana i Debeljaka

 Imendani

 Izvori

 018

Historical Events
Events 1 - 100 of 1,223
- 1523-01-29 Sermon of Constanz: Zwingli defends 67 Schlussreden
Historic Event
1725-05-21 The Order of St. Alexander Nevsky is instituted in Russia by the empress Catherine I. It would later be discontinued and then reinstated by the Soviet government in 1942 as the Order of Alexander Nevsky.
- 1905-10-26 First Soviet (workers' council) formed, St Petersburg, Russia
- 1905-12-22 Arrest of St Petersburg Soviet members leads to an uprising of Moscow workers and fighting in the street
- 1912-05-05 Soviet Communist Party newspaper Pravda begins publishing (4/22 OS)
- 1916-11-09 Ammunitions ship explodes at Bakaritsa harbour, near Archangel, Soviet Union, approx. 600 killed, 800 injured (OS 26 Oct)
- 1917-03-12 [OS Feb 27] Russian Duma sets up the Provisional Committee; Soviets form Executive Committee
Historic Event
1917-04-16 Vladimir Lenin issues his radical "April Theses" calling for Soviets to take power during the Russian Revolution [OS Apr 4]
- 1917-06-16 1st All Russian Congress of the Soviets convenes in Petrograd, Russia [OS Jun 3]
Historic Event
1917-10-08 Leon Trotsky named chairman of the Petrograd Soviet as Bolsheviks gain control
- 1917-10-13 Soviets accept establishment of Petrograd Military
- 1917-10-26 Petrograd Soviet accepts establishment of Military
- 1917-12-18 The Soviet government issues a decree recognizing Finland's newly-declared independence [N.S. December 31]
- 1917-12-20 Cheka formed - Soviet state security force and forerunner to the KGB, under Felix Dzerzhinsky after decree by Lenin
- 1918-01-14 Finland and USSR adopt New Style (Gregorian) calendar
- 1918-01-19 Soviets disallow a Constitution Assembly
- 1918-01-25 Russia declared a republic of Soviets
- 1918-01-29 Ukrainian-Soviet War: Battle of Kruty
- 1918-02-05 Separation of church and state begins in USSR
- 1918-02-14 USSR adopts New Style (Gregorian) calendar (originally Feb 1)
- 1918-07-10 Russian Soviet Federal Socialist Republic forms
- 1918-08-30 Fanya Kaplan attempts but fails to assassinate Lenin, new leader of Soviet Russia
- 1919-02-04 City of Bremen's Soviet Republic overthrown
- 1919-02-14 The Polish-Soviet War begins.
- 1919-03-23 8th Congress of the Russian Communist Party re-establishes a five-member Politburo which becomes the center of political power in the Soviet Union. Original members Vladimir Lenin, Leon Trotsky, Joseph Stalin, Lev Kamenev and Nikolai Krestinsky
- 1919-04-06 Bavaria proclaims itself a soviet republic
- 1919-04-20 Polish Army captures Vilno, Lithuania from Soviet Army
- 1919-08-06 Romanian forces bring down Hungarian Soviet Republic in Budapest
- 1919-09-27 British troops withdraw from the North Russian town of Archangelsk after fighting Bolsheviks/Soviets
- 1919-11-16 Admiral Miklós Horthy, head of the Hungarian National Army, seizes Budapest and will later become regent of the restored Kingdom of Hungary
- 1920-02-02 Tarto/Dorpat peace treaty: USSR recognizes Estonian independence
- 1920-02-29 Trying to maintain independence from Germany and the USSR, Czechoslovakia adopts a constitution
- 1920-03-28 Anton Denkin's White Russian troops defeated by Bolsheviks and Soviets at Novorossijsk on the Black Sea (The British aid Denkin in his escape)
- 1920-04-28 Azerbaijan SSR joins USSR (1st time)
- 1920-05-07 USSR recognizes Georgia's independence
- 1920-07-12 Lithuania and USSR sign peace treaty, Lithuania becomes independent republic
- 1920-08-11 1st peace of Riga-Soviet Union recognizes Independence of Latvia
Victory in Battle
1920-08-15 Polish troops commanded by Józef Piłsudski defeat the Soviets at the Battle of Warsaw (Miracle upon the Vistula)
- 1920-10-14 Part of Petsamo province ceded by Soviet Union to Finland
- 1921-02-12 Soviet troops invade Georgia
- 1921-02-26 The USSR signs treaties respecting the integrity of Persia and of Afghanistan
- 1921-03-16 Britain signs a trade agreement with the USSR and sends a trade mission to Moscow: this goes against the US, who in the same month refused to sign a trade agreement
- 1921-10-18 Biding its time, Soviet Russia agrees to independence for the Crimea
- 1921-11-05 Soviet Russia signs a treaty with Mongolia, temporarily supporting the new government against China and Japanese incursions
- 1922-12-20 14 republics form Union of Soviet Socialistic Republics (USSR)
Soviet Union Founded
1922-12-30 Creation of the USSR formally proclaimed in Moscow from the Bolshoi Theatre, Soviet Union organized as a federation of RSFSR, Ukrainian SSR, Belorussian SSR and Transcaucasian SSR
- 1923-01-01 Union of Socialist Soviet Republics established
- 1923-02-09 Soviet Aeroflot airlines forms
- 1923-03-04 Vladimir Lenin's last article in Pravda (about Soviet bureaucracy)
- 1923-03-21 US foreign minister Charles Hughes refuses USSR recognition
- 1923-05-31 China & USSR exchange diplomats
- 1923-07-06 The Central Executive Committee accepts the Treaty of Union, signed in Moscow in December 1922, and the Russian Empire becomes the Union of Soviet Socialist Republics
- 1923-10-06 USSR adopts experimental calendar
- 1923-11-06 USSR adopts experimental calendar, with 5-day "weeks"
Historic Event
1924-02-01 Ramsay MacDonald's incoming Labour government formally recognizes the Soviet Union
- 1924-03-17 Netherlands & USSR begin talks over USSR recognition
- 1924-03-17 Sweden & USSR exchange diplomats
- 1924-03-27 Canada recognizes USSR
- 1924-05-02 Netherlands refuses to recognize USSR
- 1924-05-31 China recognizes the USSR
- 1924-08-28 Georgian opposition stages the August Uprising against the Soviet Union
- 1924-10-27 The Uzbek SSR is founded in the Soviet Union
Contract of Interest
1924-11-21 British Prime Minister Stanley Baldwin cancels Labour contract with USSR
- 1925-01-20 The Soviet and Japan sign a convention resuming relations: Russia agrees to limit revolutionary activity of the Third Communist International, while Japan agrees to leave the Sakhalin
- 1925-02-25 Diplomatic relations between Japan and the Soviet Union established
- 1925-05-12 Uzbekistan & Kirgizistan become autonomous Soviet republics
- 1925-06-16 The most famous Young Pioneer camp of the USSR, Artek, is established
- 1925-07-10 USSR's official news agency TASS forms
- 1925-11-05 British secret agent Sidney Reilly ('Ace of Spies') is executed in a forest near Moscow by the OGPU, the secret police of the Soviet Union
- 1925-12-17 Soviet Union & Turkey sign non-aggresion pact
- 1926-11-19 Leon Trotsky is expelled from the Politburo in the Soviet Union
- 1927-04-15 Switzerland & USSR agree to diplomatic relations
- 1927-05-02 International Economic Conference (52 countries including USSR) opens
- 1927-08-19 Metropolitan Sergius proclaims the declaration of loyalty of the Russian Orthodox Church to the Soviet state
- 1927-11-12 Leon Trotsky is expelled from the Soviet Communist Party, paving the way for Joseph Stalin to consolidate complete power
- 1928-01-10 Soviet Union orders exile of Leon Trotsky
- 1928-08-13 Soviet Union Spartacan Games begins
- 1928-10-01 USSR launches its first 5-year plan
- 1929-02-09 USSR, Estonia, Latvia, Poland & Romania sign Litvinov's Pact, providing for renunciation of war among its signatories
- 1929-07-17 USSR breaks diplomatic relations with China
- 1929-10-03 British Labour government recovers diplomatic relations with USSR
- 1930-01-30 Russia launches their 1st radiosonde - a battery-powered telemetry instrument carried into the atmosphere to measure various parameters and transmit them by radio to a ground receiver- from Pavlovsk, USSR.
- 1930-06-16 Sovnarkom establishes decree time in the USSR
- 1931-03-11 Ready for Labour and Defence of the USSR, abbreviated as GTO, is introduced in the Soviet Union
- 1931-06-15 Poland and USSR sign friendship and trade treaty
- 1931-06-24 USSR & Afghanistan sign neutrality treaty
- 1931-08-24 France & USSR sign neutrality/no attack treaty
- 1932-01-21 USSR and Finland stop non-attack treaty
- 1932-06-29 USSR & China sign non-aggression treaty
- 1932-10-10 Dnjepr Dam in USSR put into operation (world's biggest)
- 1932-10-19 British government signs trade agreement with Soviet Union
- 1932-10-24 British government signs trade treaty with USSR
- 1932-11-27 Poland & USSR sign non-aggression treaty
- 1932-11-29 France & USSR sign non-aggression pact
- 1932-12-12 USSR & China resume diplomatic relations
- 1933-02-06 -90°F (-68°C), Oymyakon, USSR (Asian record)
- 1933-05-06 Italy & USSR sign trade agreement
- 1933-07-28 Spain recognizes the USSR
Famous Birthdays
Birthdays 1 - 100 of 298
Vladimir Lenin
1870-04-22 Vladimir Lenin [Vladimir Ilich Ulyanov], Russian Marxist Revolutionary and Soviet Leader (1917-24), born in Simbirsk, Russia (d. 1924)
- 1875-11-07 Mikhail Kalinin, Soviet communist leader and statesman, born in Verkhnyaya Troitsa, Russia (d. 1946) [OS]
- 1877-09-11 Felix Dzerzhinsky [Iron Felix, Bloody Felix], Polish-born Bolshevik leader established and developed Soviet secret police (Cheka, forerunner to the KGB), born in Ivyanets, Lithuania (d. 1926)
Joseph Stalin
1878-12-18 Joseph Stalin, Dictator and General Secretary of the Soviet Union (1922-53), born in Gori, Tiflis Governorate, Russian Empire (d. 1953)
- 1881-02-04 Kliment J Woroshilov, marshal/president USSR (1953-60)
- 1886-02-20 Bela Kun, Czehul Romania, head of Hungarian Soviet Republic (1919)
- 1888-04-12 Heinrich Neuhaus, Soviet pianist (The Art of Piano Playing), born in Elisavetgrad, Russian Empire (d. 1964)
Vladimir Zworykin
1888-07-29 Vladimir K. Zworykin, Russian-American inventor (development of television, cathode ray tube), born in Murom, Russian Empire (d. 1982)
- 1890-03-16 Solomon Mikhoels, Soviet actor and chairman of the Jewish Anti-Fascist Committee (d. 1948)
- 1891-01-25 William Christian Bullitt Jr., 1st US ambassador to USSR, born in Philadelphia, Pennsylvania (d. 1967)
- 1891-02-22 Vlas Chubar, Soviet politician (d. 1939)
- 1891-03-24 Sergey Ivanovich Vavilov, Soviet physicist (d. 1951)
- 1891-11-15 W Averell Harriman, American (Gov-D-NY)/ambassador to USSR (1943-46)
- 1892-06-28 E. H. Carr, English historian (History of Soviet Russia), born in London (d. 1982)
- 1893-02-21 Vsevolod Pudovkin, Soviet film director/theorist (Mother, Deserter)
Vladimir Mayakovsky
1893-07-19 Vladimir Mayakovsky, Russian poet and playwright (Ode to Revolution, The Bathhouse), born in Baghdati, Russian Empire (d. 1930) [OS=7/7]
- 1893-12-01 Ernst Toller, German playwright, President of Bavarian Soviet Republic (1919), born in Samotschin (d. 1939)
Nikita Khrushchev
1894-04-15 Nikita Khrushchev, First Secretary of the Communist Party of the Soviet Union (1953-64), born in Kalinovka, Russia (d. 1971)
- 1895-06-11 Nikolai Bulganin, Premier of USSR (1955-58), born in Gorky, Russia (d. 1975
- 1895-09-23 Miron Merzhanov, Soviet architect (d. 1975)
- 1895-10-04 Richard Sorge, German spy for the Soviet Union in Tokyo during World War II, born in Baku, Russian Empire (d. 1944)
- 1895-11-25 Anastas Mikoyan, Armenian revolutionary and member of Supreme Soviet, born in Sanahin, Yelizavetpol Governorate, Russian Empire (d. 1978)
- 1896-01-02 Dziga Vertiv [Denis A Kaufman], Russian director (Sjagai, Soviet!)
- 1897-12-02 Hovhannes Bagramyan, Soviet military commander and Marshal of the Soviet Union of Armenian origin, born in Yelizavetpol, Elisabethpol Governorate, Russian Empire (d. 1982)
Lavrentiy Beria
1899-03-29 Lavrentiy Beria, Soviet politician and head of the NKVD secret service, born in Merkheuli, Russian Empire (d. 1953)
- 1900-02-08 Ivan Ivanov-Vano Soviet animator and Russian animation director (d. 1987)
- 1901-07-05 Sergey Vladimirovich Obraztsov, Soviet puppet master, born in Moscow, Russia (d. 1992)
- 1903-01-12 Igor Kurchatov, Russian nuclear physicist, born in Sim, Chelyabinsk Oblast, Russia (d. 1960)
- 1903-02-18 Nikolai Podgorny, Ukrainian Soviet statesman, Premier of the USSR (1965-77), born in n Karlovka, Russian Empire (d. 1983)
- 1903-06-06 Aram Khachaturian, Armenian composer (Gayane; Sabre Dance), born in Tbilisi, Georgia (d. 1978)
- 1904-02-20 Aleksei N Kosygin, Soviet premier (1964-80)
- 1905-05-01 Nikolai Tikhonov, Soviet politician (Chairman of the Council of Ministers of the Soviet Union 1980-85), born in Kharkiv, Kharkov Governorate, Russian Empire (d. 1997)
- 1905-05-24 Mikhail Sholokhov, Soviet writer (And Quiet Flows the Don, Nobel 1965), born in Veshenskaya, Don Host Oblast, Russian Empire (d. 1984)
- 1906-02-07 Oleg Antonov, Soviet aircraft designer (d. 1984)
- 1906-03-24 Klavdiya Shulzhenko, Soviet jazz and pop singer ("Let's Smoke"), born in Kharkiv, Russian Empire (now Ukraine) (d. 1984)
- 1906-08-01 William Hayter, British diplomat and Ambassador to the Soviet Union (1953-57), born in Oxford, England (d. 1995)
Leonid Brezhnev
1906-12-19 Leonid Brezhnev, General Secretary of the Soviet Union (1964-82), born in Kamenskoye, Ukraine (d. 1982)
- 1907-02-07 Yevgeniy Abalakov, Soviet mountaineer (d. 1948)
- 1907-09-26 Anthony Blunt, British art historian and spy for USSR, born in Bournemouth, Hampshire, England (d. 1983)
- 1908-03-02 Fyodor Matveyevich Okhlopkov, Yakut-born Soviet sniper (d. 1968)
- 1908-11-14 Harrison E Salisbury, journalist/author (50th Anniv of Soviet Union)
- 1909-05-14 Vladimir Alatortsev, USSR, International Chess Master (1950)
- 1909-07-05 Andrei Gromyko, Soviet politician (President of Union of Soviet Socialist Republics), born in Staryya Hramyki, Mogilev Governorate, Russian Empire (d. 1989) [NS 7/18]
- 1909-07-18 Andrei Gromyko, Soviet politician (President of Union of Soviet Socialist Republics), born in Staryya Hramyki, Mogilev Governorate, Russian Empire (d. 1989) [OS 7/5]
- 1910-06-21 Aleksandr Tvardovsky, Russian poet and editor in chief (Novyj Mir), born in Zagorye, Russian Empire (d. 1971) [OS=June 8]
- 1911-04-17 Mikhail Botvinnik, Russian World Chess Champion (1948-63), born in Repino, Russia (d. 1995)
- 1911-07-01 Sergey Sokolov, Soviet marshal and Minister of Defence of the Soviet Union (1984-87), born in Yevpatoria, Russian Empire (d. 2012)
Konstantin Chernenko
1911-09-24 Konstantin Chernenko, General Secretary of the Communist Party of the Soviet Union (1984-85), born in Bolshaya Tes, Yeniseysk Governorate, Russian Empire (d. 1985)
Kim Philby
1912-01-01 Kim Philby, British spy and Soviet mole who was a member of the "Cambridge Five", born in Ambala, Punjab, India (d. 1988)
Yuri Andropov
1914-06-15 Yuri Andropov, General Secretary of the Communist Party of the Soviet Union (1982-84) and KGB Chief (1967-82), born in Nagutskaya, Stavropol Region, Russian Empire (d. 1984)
- 1915-03-23 Vasily Zaitsev, Soviet World War II hero (d. 1991)
- 1915-12-16 Georgy Sviridov, Soviet Russian neo-romantic composer (The Blizzard; Time; Forward!), born in Fatezh, Kursk Governorate, Russian Empire (d. 1998)
- 1916-01-07 Paul Keres, Estonian and Soviet chess grandmaster (1950), born in Narva, Estonia (d. 1975)
- 1917-09-30 Yuri "Petrovich" Lyubimov, Soviet director (Taganka Theatre), born in Yaroslavl, Russia (d. 2014)
- 1917-10-30 Nikolai Ogarkov, Soviet field marshal, born in Molokovo, Tver, Russian Republic (d. 1994)
- 1918-03-18 Yevgeny Pepelyaev, Bodaybo, Irkutsk, Soviet Union, fighter pilot, (d. 2013)
- 1918-10-07 Marcus Klingburg, Israeli soviet spy and epidemiologist
- 1919-01-23 Nina Dumbadze, Soviet discus thrower (Olympic bronze 1952), born in Odessa, Ukraine (d. 1983)
- 1919-04-23 Oleg Penkovsky, Soviet military intelligence (GRU), born in Vladikavkaz, Russia (d. 1963)
- 1920-11-29 Yegor Ligachev, Soviet politician
- 1921-04-15 Georgy Beregovoy, Soviet cosmonaut (Soyuz 3), born in Fedorivka, Poltava Oblast, Ukrainian Soviet Socialist Republic (d. 1995)
Dmitri Polyakov
1921-07-06 Dmitri Polyakov, Soviet Major General and spy for the CIA, born in Ukraine (d. 1988)
- 1921-10-17 Maria Gorokhovskaya, Russian gymnast (equal record 7 x Olympic medals, Soviet Union 1952; 2 x gold [team, all-round], 5 x silver), born in Yevpatoria, Russia (d. 2001)
- 1921-11-09 Viktor Chukarin, Soviet gymnast (Olympic gold 1952, 56), born in Mariupol, Ukraine (d. 1984)
- 1922-10-31 Anatoli Papanov, Russian actor (Cold Summer of 1953) named as a People's Artist of the USSR (1973), born in Vyazma, Russia (d. 1987)
- 1922-12-01 Vsevolod Bobrov, Soviet ice hockey left wing (Olympic gold 1956) and soccer striker (3 caps), born in Morshansk, Tambov, Russia (d. 1979)
- 1923-02-15 Yelena Bonner, Soviet dissident and wife of Andre Sakharov, born in Merv, Turkmenistan, Soviet Union (d. 2011) [1]
- 1923-11-06 Aleksandra Chudina, Soviet athlete, track jumper (Olympic-2 silver-1952), born in Kurkinsky District, Russia (d. 1990)
- 1924-02-17 Gevork Vartanian, Soviet intelligence agent (Operation Long Jump), born in Rostov-on-Don (d. 2012)
- 1924-09-24 Nina Bocharova, Soviet-Ukrainian gymnast (Olympic gold balance beam, team 1952), born in Suprunivka, Ukraine (d. 2020)
- 1924-12-06 Sergey Yablonsky, Soviet and Russian mathematician and one of the founders of the Soviet school of mathematical cybernetics and discrete mathematics (d. 1998), born in Moscow, Russia
- 1925-06-26 Pavel Belyayev, Soviet fighter pilot and cosmonaut (Voskhod II), born in Chelishchevo, Russia (d. 1970)
- 1925-08-28 Arkady Natanovich Strugatsky, Soviet-Russian sci-fi author (Tale of the Troika), born in Batumi, Georgia (d. 1991)
- 1925-10-25 Yakov Rylsky, USSR sabre team (Olympic bronze 1956), born in Aleksandrovka, Verkhubinsky District, Kazakhstan (d. 1999)
- 1925-12-12 Vladimir Shainsky, Soviet and Russian composer, born in Kyiv, Ukraine (d. 2017)
- 1926-02-07 Konstantin Petrovich Feokistov, USSR, cosmonaut (Voskhod I)
- 1926-09-25 Sergei Filatov, Soviet equestrian dressage (Olympic gold 1960), born in Lysyye Gory, Tambov Governorate (d. 1997)
- 1926-10-25 Galina Vishnevskaya, Russian soprano opera singer (Britten's "War Requiem"), born in Leningrad, Russia (d. 2012)
- 1927-01-14 Ivan Kalita, Soviet equestrian dressage (Olympic silver 1968), born in Tambov Governorate (d. 1996)
- 1927-03-27 Mstislav Rostropovich, Soviet-Russian cellist and conductor, born in Baku, Azerbaijan SSR (d. 2007)
- 1927-11-18 Eldar Ryazanov, Russian film director and screenwriter (A Cruel Romance), born in Kuybyshev, USSR (d. 2015)
- 1927-12-08 Vladimir Shatalov, Soviet cosmonaut (Soyuz 4, 8, 10), born in Petropavlovsk, Kazakh SSR
Eduard Shevardnadze
1928-01-25 Eduard Shevardnadze, President of Georgia (1995-2003) and Soviet Foreign Minister (1985-90), born in Mamati, Georgia (d. 2014)
- 1928-02-23 Vasily Grigoryevich Lazarev, Siberia USSR, cosmonaut (Soyuz 12, 18A)
- 1928-05-23 Nina Otkalenko, USSR, 800m runner (9 world records)
- 1928-07-30 Valentin Muratov, Russian gymnast (4 gold, 1 silver medals 1952, 1956 Olympics), born in Moscow, Russia (d. 2006)
- 1928-09-06 Rudolf Plyukfelder, Soviet light heavyweight lifter (Olympic gold 1964), born in Novoorlivka, Ukraine
- 1929-04-27 Nina Ponomareva Romaschkova, Soviet discus thrower (Olympic gold 1952, 60), involved shoplift scandal, born in Smychka (d. 2016)
- 1929-05-14 Vladimir Antoshin, USSR, International Chess Grandmaster (1964)
- 1929-06-17 Tigran Petrosian, Soviet Armenian World Chess Champion (1963-69), born in Tiflis, Georgian SSR, Soviet Union (d. 1984)
- 1929-08-08 Larisa Bogoraz, Soviet dissident (d. 2004)
Francis Gary Powers
1929-08-17 Francis Gary Powers, American spy captured by the USSR after his U-2 spy was shot plane in 1959, born in Jenkins, Kentucky (d. 1977)
- 1929-08-27 Elizabeta Bagrintseve, USSR, discus thrower (Olympic silver 1952)
- 1929-09-05 Andrian Grigoryevich Nikolayev, Soviet cosmonaut (Vostok III, Soyuz 9), born in Shorshely, Russia (d. 2004)
- 1929-09-28 Nikolay Ryzhkov, Premier of USSR (1985-1991)
- 1929-10-22 Lev Yashin, Soviet-Russian soccer goalie, known as 'The Black Spider' (Dynamo Moscow, 1950-70), and namesake of FIFA award for best World Cup Finals goalkeeper, born in Moscow, USSR (d. 1990)
- 1930-02-11 Alevtina Koltschina, USSR, cross coutry relay skier (Olympic gold 1960)
- 1930-07-04 Yury Tyukalov, Soviet rower (Olympic 1952,56 Gold), born in Leningrad, Russia (d. 2018)
- 1930-07-20 Yuri Petrovich Artyukin, USSR, cosmonaut (Soyuz 14)
- 1930-10-10 Konstantin Vyrupayev, Soviet wrestler (Greco-Roman Bantamweight Olympic Gold 1956), born in Irkutsk, Russia (d. 2012)
Famous Weddings
Joseph Stalin
1906-07-28 Future dictator of the Soviet Union Joseph Stalin (27) weds Ekaterina Svanidze (21) at St. David's Church in Tiflis (now Tbilisi, Georgia)
S
Famous Deaths
- 1449-10-27 Ulugh Beg, Timurid sultan of Samarkand and astronomer, assassinated at 56
- 1926-07-20 Felix Dzerzhinsky [Iron Felix, Bloody Felix], Soviet statesman, established and developed Soviet secret police (Cheka, forerunner to the KGB), dies at 48
- 1927-06-07 Voikov, Soviet ambassador to Warsaw, murdered
- 1937-06-12 Mikhail Tukhachevsky, Marshal of the Soviet Union (b. 1893)
- 1938-07-29 Nikolai Krylenko, Russian/Soviet jurist and politician (b. 1885)
- 1938-11-09 Vasily Blyukher, Soviet military commander (b.1889)
- 1940-02-04 Nikolai Yezhov, Head of Soviet NKVD (b. 1895)
- 1942-10-08 Sergei Chaplygin, Russian physicist and engineer, dies at 73
- 1946-06-03 Mikhail Kalinin, Soviet Chairman of the Presidium of the Supreme Soviet of the Soviet Union (1938-46), dies at 60
Joseph Stalin
1953-03-05 Joseph Stalin, dictator and leader of the Soviet Union (1922-53), dies of a stroke at 73
Lavrentiy Beria
1953-12-23 Lavrentiy Beria, Soviet politician and head of the NKVD secret service, executed after being ousted from power at 54
- 1962-09-19 Nikolai Pogodin, Soviet playwright, dies at 61
- 1963-08-30 Guy Burgess, English-born Soviet spy, dies of acute liver failure at 52
- 1964-05-17 Otto V. Kuusinen, Finnish politician (founder of the Finnish Communist Party), dies at 82
- 1964-10-10 Heinrich Neuhaus, Soviet pianist (The Art of Piano Playing), dies at 76
- 1967-02-15 William C Bullitt, 1st US ambassador in USSR, dies at 76
- 1968-05-28 Fyodor Matveyevich Okhlopkov, Yakut-born Soviet sniper (b. 1908)
- 1969-12-02 Kliment J Voroshilov, president USSR (1953-60), dies
- 1970-01-10 Pavel Belyayev, Soviet fighter pilot and cosmonaut (Voskhod II), dies at 44
- 1971-06-30 Georgi T Dobrovolsky, Soviet cosmonaut (Soyuz 11), dies in outer space aboard Soyuz 11 at 43
Nikita Khrushchev
1971-09-11 Nikita Khrushchev, First Secretary of the Communist Party of the Soviet Union (1953-64), dies of a heart attack at 77
- 1971-11-15 Rudolf Abel, Soviet spy (b. 1903)
- 1975-02-24 Nikolai A Bulganin, marshal/premier of USSR (1955-58), dies at 79
- 1977-12-05 Aleksandr Vasilevsky, Soviet military commander (b. 1895)
- 1980-12-18 Alexei N Kosygin, Soviet PM (1964-80), suffers heart attack at 76
- 1981-08-27 Valery Kharlamov, Soviet ice hockey player (b. 1948)
- 1982-01-25 Mikhail Suslov, Soviet party ideologist and statesman, dies at 79
- 1982-09-21 Hovhannes Bagramyan, Soviet military commander and Marshal of the Soviet Union of Armenian origin, dies at 84
Leonid Brezhnev
1982-11-10 Leonid Brezhnev, Soviet Leader, General Secretary (1964-82), dies of a heart attack at 75
- 1983-01-11 Nikolaj V Podgorny, president USSR, dies at 79
- 1983-03-26 Anthony Blunt, British art historian and spy for USSR, dies at 75
- 1983-05-29 Arvīds Pelše, Soviet Latvian statesman (b. 1899)
Yuri Andropov
1984-02-09 Yuri Andropov, General Secretary of the Communist Party of the Soviet Union (1982-84) and KGB Chief (1967-82), dies of total renal failure at 69
- 1984-04-04 Oleg Antonov, Soviet airplane engineer (b. 1906)
- 1984-08-25 Viktor Chukarin, Soviet gymnast (Olympic gold 1952, 56), dies at 62
Konstantin Chernenko
1985-03-10 Konstantin Chernenko, General Secretary of the Communist Party of the Soviet Union (1984-85), dies of Emphysema at 73
Georgy Malenkov
1988-01-14 Georgy Malenkov, Soviet leader who was briefly leader of the Soviet Union after Stalin's death (1953-55), dies in obscurity at 86
Dmitri Polyakov
1988-03-15 Dmitri Polyakov, Soviet Major General and spy for the CIA, executed at 66
- 1988-04-15 Youri Egorov, Soviet classical pianist, dies at 33
Kim Philby
1988-05-11 Kim Philby, British spy & Soviet mole who was a member of the "Cambridge Five", dies at 76
- 1989-07-03 Andrei Gromyko, Soviet politician (President of Union of Soviet Socialist Republics), dies just short of his 80th birthday
- 1990-03-20 Lev Yashin, Soviet- Russian soccer goalie, known as 'The Black Spider' (Dynamo Moscow, 1950-70), and namesake of FIFA award for best World Cup Finals goalkeeper, dies of stomach cancer at 60
- 1990-06-05 Vasily V Kuznetsov, President of USSR supreme soviet (1982-83, 85), dies
- 1991-08-22 Boris Pugo, USSR minister of Interior (1990), commits suicide
- 1991-08-25 Sergei Ajromeiev, soviet general, commits suicide
- 1992-05-25 Viktor Grishin, Soviet communist hardliner, dies at 78
- 1993-07-18 Vladimir Pavlovich Barmin, Chief designer of Soviet launch pads, dies
- 1993-12-29 Frunzik [Mher Mkrtchyan], Armenian actor (Mimino, Kidnapping, Caucasian Style), dies of cancer at 63
- 1994-01-17 Yevgeny Ivanov, Soviet spy involved in the Profumo affair (b. 1926)
- 1994-08-19 Robert Rozhdestvensky, Soviet poet, dies at 64
- 1995-06-30 Georgy Beregovoy, Soviet cosmonaut (Soyuz 3), dies at 74
- 1997-04-07 Georgy Shonin, Soviet cosmonaut (Soyuz 6), dies of a heart attack at 61
- 1997-06-01 Nikolai Tikhonov, Soviet politician (Chairman of the Council of Ministers of the Soviet Union 1980-85), dies at 92
- 1998-01-05 Georgi Sviridov, Soviet neoromantic composer, dies of a heart attack at 82
- 1998-02-28 Arkady Shevchenko, Soviet diplomat eho defe tef to the US (Foreign Ministry, 1958-73; United Nations Under-Secretary, 1973-78), dies of a heart attack at 67
- 1998-05-26 Sergey Yablonsky, Soviet and Russian mathematician and one of the founders of the Soviet school of mathematical cybernetics and discrete mathematics, dies at 73
- 1998-12-18 Lev Demin, Soviet cosmonaut (b. 1926)
- 2001-03-17 Zinaida Voronina, Russian and Soviet gymnast (1968 Olympics: 4 medals including 1 gold), dies at 53
- 2001-10-10 Vasily Mishin, Soviet rocket designer (b. 1917)
Edward Lee Howard
2002-07-12 Edward Lee Howard, CIA Case Officer and alleged Soviet spy, dies at 50 after breaking his neck during a fall
- 2003-01-12 Allan Nunn May, English physicist and Soviet spy (b. 1911)
- 2003-01-26 Valeriy Brumel, Soviet Olympic athlete (b. 1942)
- 2003-03-30 Valentin Pavlov, Russian politician and Prime Minister of the Soviet Union (1991), dies at 65
- 2004-04-06 Larisa Bogoraz, Soviet dissident (b. 1929)
- 2004-05-22 Mikhail Voronin, Russian and Soviet gymnast (1968 Olympics: 7 medals including 2 gold, 1972 Olympics: 2 silver medals), dies at 59
- 2004-07-03 Andrian Nikolayev, Soviet cosmonaut (Vostok 3), dies at 73
- 2007-06-16 Mikhail Kononov, Soviet actor (b. 1940)
- 2008-01-10 Mikhail Minin, Russian Soviet soldier (b. 1922)
- 2008-12-09 Yury Glazkov, Soviet Air Force officer and cosmonaut (Soyuz 24), dies at 69
- 2009-03-29 Vladimir Fedotov, Soviet football striker and manager (b.1943)
- 2009-09-29 Pavel Popovich, Ukrainian cosmonaut (Vostok IV, Soyuz 14), dies at 78
- 2009-11-21 Konstantin Feoktistov, Soviet cosmonaut (Voskhod 1), dies at 83
- 2010-09-24 Gennady Yanayev, Soviet politician (b. 1937)
- 2011-08-31 Valery Rozhdestvensky, Soviet cosmonaut (Soyuz 23), dies at 72
- 2011-12-14 Boris Chertok, Soviet & Russian rocket engineer, dies at 99
- 2012-01-10 Gevork Vartanian, Soviet intelligence agent, dies at 87
- 2012-10-31 Konstantin Vyrupayev, Soviet wrestler (Greco-Roman Bantamweight Olympic Gold 1956), dies at 82
- 2013-01-04 Yevgeny Pepelyaev, Soviet fighter pilot, dies at 94
- 2013-01-16 Yevdokiya Mekshilo, Soviet skier (Olympic gold 1964), dies at 81
- 2013-02-01 Vladimir Yengibaryan, Armenian boxer (Olympic gold light welterweight 1956), dies from Alzheimer's disease at 80
- 2013-03-26 Yury Rudov, Soviet fencer, dies at 82
- 2013-05-13 Vladimir Romanovsky, Soviet sprint canoer, dies at 56
- 2015-11-30 Marcus Klingburg, Israeli soviet spy and epidemiologist, dies at 97
- 2016-08-19 Nina Ponomareva Romaschkova, Soviet discus thrower (Olympic gold 1952, 60), involved in shoplift scandal, dies at 87
- 2017-01-03 Igor Volk, Soviet cosmonaut (Soyuz T-12) & test pilot, dies at 79

Question: when was the history orb published

Question: who won the league of nations in 1946

Question: how many people have been prosecuted for the murder of ivan katura

Question: what organization did the soviet union receive in 1946

Question: where did the soviet union receive in 1946

Question: who murdered scriptors marijofil mandić, zlatko Ć

– The Soviet Union received in the League of Nations . USSR , The History Orb 1946 .

- In Mosor murdered scriptors Marijofil Mandić , Zlatko Ćavar , Jure Zovke , Božo Hrkać , Jakiša Alpeza , Vidak Prskalo , Veselko Rezić , Ivan Jurčić , Ivan Kolobarić and Ivan Katura , for whose murder no one has ever been prosecuted .

– The Soviet Union received in the League of Nations.USSR, The History Orb 1946. - In Mosor murdered scriptors Marijofil Mandić, Zlatko Ćavar, Jure Zovke, Božo Hrkać, Jakiša Alpeza, Vidak Prskalo, Veselko Rezić, Ivan Jurčić, Ivan Kolobarić and Ivan Katura, for whose murder no one has ever been prosecuted.

ŠIROKI BRIJEG - Svetom misom zadušnicom i polaganjem vijenaca na Mosoru je u nedjelju, 16. rujna, obilježena 72. obljetnica smrti „Škripara“ koji su mučki ubijeni 18. rujna 1946. Marijofil Mandić, Zlatko Ćavar, Jure Zovke, Božo Hrkać, Jakiša Alpeza, Vidak Prskalo, Veselko Rezić, Ivan Jurčić, Ivan Kolobarić i Ivan Katura imena su ubijenih "Škripara", za čije ubojstvo nitko nikada nije procesuiran. Prije služenja svete mise, održana je procesija do groba pobijenih "Škripara". Na grob stradalih Škripara vijenac je položilo izaslanstvo Grada Širokog Brijega i Vlade Županije Zapdnohercegovačke predvođeno predsjednikom Zdenkom Ćosićem. Vijenac su također položili članovi navijačke skupine "Škripari" koji ponosno nose njihove ime.
DRUŠTVO
Štrajk u osnovnim školama ŽZH-a
ŠIROKI BRIJEG - Predsjedništvo Nezavisnog sindikata uposlenih u osnovnim školama u ŽZH donijelo je odluku o štrajku upozorenja zbog nepotpisivanja Kolektivnog ugovora.Štrajk će se održati u srijedu 28. rujna, treći sat...
'Dan žalosti' u Mostaru
MOSTAR - Utorak, 27. rujna, na području Grada Mostara proglašen je Dan žalosti zbog tragične pogibije četiri osobe u prometnoj nesreći. ''Dan žalosti obilježit će se spuštanjem zastava na pola koplja...
"Euharistijska čuda diljem svijeta"
ŠIROKI BRIJEG - U organizaciji Župe svetih Petra i Pavla i Franjevačkog svjetovnog reda mjesno bratstvo Mostar u kripti Franjevačke crkve u Mostaru u četvrtak je otvorena izložba ''Euharistijska čuda diljem...
2. Mostarska biciklijada
MOSTAR - Još nas nekoliko dana dijeli od dva izvrsna biciklistička događaja, točnije u četvrtak nas očekuje 2. Mostarska biciklijada, a za subotu je planirana profesionalna cestovna utrka "Hercegovina Classic". Organizator...
Predstavljanje Javnog poziva EU4Agri-Recovery
ŠIROKI BRIJEG - UNDP u suradnji s Gospodarskom komorom FBiH organizira promociju Javnog poziva EU4Agri-Recovery, odnosno dodjelu bespovratnih sredstava Europske unije u BiH u okviru kojeg će se dodijeliti 2,8 milijuna...
29. godišnjica pokolja nad Hrvatima Grabovici
MOSTAR - Polaganjem vijenaca i svetom misom obilježena je 29. godišnjica pokolja nad Hrvatima u mjestu Grabovica kod Mostara. Program obilježavanja započeo je polaganjem vijenaca kod spomenika civilnim žrtvama Domovinskoga rata...
Blagdan Male Gospe
ŠIROKI BRIJEG - Katolički puk danas proslavlja blagdan rođenja Blažene Djevice Marije u narodu poznatijeg kao Mala Gospa. Svete mise u Crkvi UBDM na Širokom Brijegu služe se kao i nedjeljom....
Započela isplata mirovina za kolovoz
ŠIROKI BRIJEG - Započela je isplata mirovina za mjesec kolovoz u Federaciji BiH. Minimalna mirovina iznosi 424,43 KM, zajamčena 531,86 KM, dok je najviša mirovina 2.174,48 KM. Mirovinu za kolovoz će...
Pokop Mirka Grbešića u srijedu u Dobrkovićima
ŠIROKI BRIJEG - Uspješni poduzetnik u BiH i Hrvatskoj Mirko Grbešić koji je nakon kraće bolesti preminuo u 63. godini života bit će pokopan u srijedu, 24. kolovoza. Posmrtna...