Romski jezik, indoeuropski jezik ili makrojezik Roma u Europi, sastoji se od sedam individualnih jezika i brojnih dijalekata.Ethnologue (16th)

Ne postoji književna tradicija romskoga jezika, pa tako ni pisana povijest i postoje samo teorije o njihovom podrijetlu. Po jednoj teoriji romski možda nema svoj prajezik kao jedan jezik, i ne radi se o jednoj etničkoj skupini, već o kasti radnika (vajšije) u službi nekoliko kraljevina koje je pokorila dinastija Gupta i rastjerala vojničku kastu. Nastojanje Roma kako bi ujedinili sve Rome u jedinstvenu etniju nailazi na znatan otpor kod ostalih, vjerski i etnički različitih skupina. Romski jezik najsrodniji je nekim sjevernoindijskim ili srednjoindijskim jezicima. Sve više prihvaćeno zajedničko ime, zbog podjednako negativnog tretmana svih tih skupina, potječe od opće imenice Rrom = čovjek, tako da Rromi, kao nacionalno ime etimologijski znači, jednostavno - ljudi.

Domari jezik se jednom smatrao "jezikom sestrom" s romskim jezikom, dva jezika koji su podijeljeni nakon odlaska iz indijskog potkontinenta, ali novija istraživanja pokazuju da su razlike između njih dovoljno značajne da ih treba tretirati kao dva odvojena jezika u hindustanskoj skupini jezika. Domari i Romi su, dakle, vjerojatno potomci dviju različitih migracijskih valova iz Indije, odvojeni nekoliko stoljeća.

Tek nedavno su Romi počeli potraživati svoja manjinska prava, te tako i nema zajedničke, općeprihvaćene književne verzije jezika. Uz druge jezike, romski jezik je priznat kao službeni jezik u Vojvodini i u austrijskom Gradišću, dok još uvijek nije u nekim drugim područjima gdje Romi predstavljaju znatan udio u lokalnom stanovništvu (na primjer u Makedoniji). Primjerice, jezik hrvatskih Cigana Čuvaša i Roma je toliko različit da se vidljivio radi o dva jezika i dvije tradicije, a jednako tako vrijedi za jezik Manucha u Francuskoj ili Sinta, koji su i rasno različitog podrijetla.

Godine 2009. je autor Veljko Kajtazi objavio romsko-hrvatski i hrvatsko-romski rječnik.Knjižnice.info Romsko-hrvatski i Hrvatsko-romski rječnik, 2. rujna 2009.

 Izvori

Kategorija:Jezici po abecedi:R
Kategorija:Jezici Europe
Kategorija:jezici Azije
Kategorija:Romi

Roman language, indo-European language or macro-Roman in Europe, consists of seven individual languages and numerous dialects.Ethnologue (16th)

Question: how many languages are there in romski jezik

Question: what is the name of romski jezik

Question: where does romski jezik rank in linguistics

Question: romski jezik is an example of what type of language

Question: what is another term for indo-european language

Question: romski jezik is an example of what

Question: what type of language is romski jezik

Roman language , indo - European language or macro - Roman in Europe , consists of seven individual languages and numerous dialects . Ethnologue ( 16th )

In 2009 the author Veljko Kajtazi published the Roman-Croatian and Croatian-Roman Dictionary.Library.info Roman-Croatian and Croatian-Roman Dictionary, 2 September 2009.

Question: who published the roman-croatian and croatian-roman dictionary

Question: when was the roman-croatian and croatian-roman dictionary published

Question: what did veljko kajtazi publish in 2009

Question: when was the roman-croatian and croatian roman dictionary published

Question: what dictionary did veljko kajtazi publish in 2009

romsko - hrvatski i hrvatsko - romski rječnik.Knjižnice.info Romsko - hrvatski i Hrvatsko

In 2009 the author Veljko Kajtazi published the Roman - Croatian and Croatian - Roman Dictionary.Library.info Roman - Croatian and Croatian - Roman Dictionary , 2 September 2009 .


Gradišće (njemački: Burgenland, bavarski: Burgnlånd, mađarski: Őrvidék, slovenski: Gradiščanska, prekomurski: Gradišče) je najistočna i najmlađa savezna država (njem. Bundesland) Republike Austrije.

 Zemljopisni položaj

Za razliku od većine austrijskoga ozemlja, veći dio Gradišća se nalazi u panonskoj ravnici, posebno sjeverni dio. Gradišće graniči prema zapadu s austrijskim pokrajinama Štajerskom (Steiermark) i Donjom Austrijom (Niederösterreich); prema istoku s Mađarskom, a dijeli i kratku granicu sa Slovenijom na jugu i Slovačkom na sjeveru.

 Povijest

U sklopu Austro-ugarske Gradišće je pripadalo mađarskom dijelu monarhije. Umjesto «Gradišće», u uporabi je prevladavao izraz «Zapadna Mađarska». Raspadom Austro-ugarske nakon Prvog svjetskog rata rodio se među većinskim njemačkim stanovništvom pokret za priključenje Austriji. Nakon tri godine borbi i dugačkih pregovora pokrajina je priključena Austriji 1921. godine. Od tada je jedna od ukupno 9 austrijskih saveznih zemalja.

 Gospodarstvo

Gradišće je – posebno zbog nepovoljnoga položaja tijekom hladnoga rata – ostalo najnerazvijenijom austrijskom pokrajinom. Zbog toga se veliki dio stanovnika iselio tijekom 20. stoljeća, prije svega u veće gradove kao što su Beč i Graz, ali i u Ameriku. Danas je Gradišće jedna od pokrajina koje primaju financijsku i inu potporu za razvoj lokalnog gospodarstva od Europske unije.

 Stanovništvo

Prema podatcima iz 1991. godine, od oko 250.000 stanovnika Hrvatima se izjasnilo 29.000, 5000 Mađarima, a 122 Romima, s tim da Romi tada još nisu bili službeno prihvaćeni kao manjina pa se taj zadnji broj odnosi samo na osobe koje su navele romski jezik kao materinski. Predstavnici manjina procjenjuju da je realan broj gradišćanskih Hrvata oko 45.000, a Mađara oko 25.000. Posebno što se tiče Roma, situacija je dodatno komplicirana jer se ljudi još uvijek srame romskoga identiteta i podrijetla te radije navode neku drugu nacionalnost. Ocjenjuje se da ima nekoliko tisuća Roma.

 Kultura
30. rujna 2018. su u Gradišću predstavili 21 kulturni spomenik za Dan spomenikov, a pod geslom „Diliti dragocjenosti – Ljeto europskoga kulturnoga jerbinstva“.(): Dan spomenikov, ÖRF, 30. rujna 2018. Pristupljeno 4. listopada 2018.

 Poveznice

 ORF-redakcija za narodne grupe
 Gradišćanska zemaljska vlada – njemačka stranica
 Hrvatske novine – tjednik gradišćanskih Hrvata

 Mediji
Hrvatske novine, tjednik iz ŽeljeznogHrvatski iseljenički zbornik 2010.  Sanja Vulić: Perspektive nakladništva hrvatskih manjina, str. 159.

 Obrazovanje
Hrvatska narodna visoka škola Gradišćanskih Hrvatov
Znanstveni institut Gradišćanskih Hrvatov

 Izvori

Kategorija:Gradišćanski Hrvati
Kategorija:Austrijske savezne države

Culture on 30 September 2018 presented 21 cultural monuments for the Day of Monuments in Gradić, and under the motto “Diliti wartościosti – Summer of European cultural jerbinism”.():

Question: what is the motto of the day of monuments in gradić

Question: how many monuments are there for the day of monuments in gradić

Question: when is the day of monuments in gradić

Question: what is the motto ofiliti wartościosti

Ljeto europskoga kulturnoga jerbinstva “

Question: where is the day of monuments held

Question: when was the day of monuments in gradić

Question: who presented 21 monuments for the day of monuments in gradić

Culture on 30 September 2018 presented 21 cultural monuments for the Day of Monuments in Gradić , and under the motto “ Diliti wartościosti – Summer of European cultural jerbinism ” . ( ):

ORF – edition for national groups – German page of the Croatian newspaper – Week of the Croatian citizens

Question: what language is the national newspaper of croatia

Question: what is the name of the national newspaper of croatia

Question: what nationality is the german page of orf

Question: what is the german page of the croatian newspaper

Question: what type of newspaper is the orf edition for

Question: what does orf stand for in the croatian newspaper

Question: what does orf stand for

ORF -redakcija za narodne grupe Gradišćanska zemaljska vlada – njemačka stranica Hrvatske novine – tjednik gradišćanskih Hrvata


Flauta je glazbeni instrument koji spada u obitelj drvenih puhačkih instrumenata, ujedno je i najpokretniji instrument u toj skupini.

Razlikujemo uzdužnu i poprečnu flautu, kod oba instrumenta je jedna dimenzija bitno veća od druge dvije, no razlikuju se u tome što se u uzdužnu flautu zrak upuhuje na vrhu instrumenta, tako da se instrument nalazi ravno ispred nas i sviramo ga držeći ruke ispred sebe, dok se kod poprečne flaute zrak također upuhuje na vrhu instrumenta, ali sa strane, i instrument držimo s jedne strane lica i sviramo ga držeći ruke na strani, ne videći ih.

 Povijest
Postojala je još u prapovijesti, te spada u najstarije instrumente zbog jednostavnog principa stvaranja zvuka. Najstarije flaute gradile su se od kosti (Oyana Indijanci), bambusa, metala i gline. Početkom 19. st. flauta se našla u kritičnoj situaciji zbog promjene zvučnog ideala kojem je bio bliži klarinet. Jačina njenog zvuka nije bila dorasla novim koncertnim dvoranama, a skala je bila još uvijek tonski neujednačena i nečista. Taj problem 1847. riješava Theobald Böhm (1794-1881),  konstruiravši flautu koja je odgovarala tadašnjim zahtjevima, sa zvukovno i intonativno ujednačenom kromatskom ljestvicom (skalom) i pojačanim zvukom. Gradio je flaute od srebra i drva. Izuzevši neznatne promjene, instrument do danas ostaje isti. Današnje flaute mogu biti građene od metala (bakar, nikal, cink), od srebra, zlata, platine, stakla i sintetskih materijala. Njezin trooktavni raspon obuhvaća tonove c1(h)-c4(f4). Svira se s 9 prstiju. sastoji se od 3 dijela (glava flaute, srednji dio ili tijelo i donji dio ili noga). Na flauti je moguće izvoditi vrlo brze pasaže, skokove, trilere, staccato, dvostruki i trostruki jezik i legato, te mnoge druge tehnike sviranja vezane isključivo za glazbu 20. st. Boja tona u donjem registru je tamna, u srednjem mekana, a u visokom svijetla i reska. U suvremenoj literaturi upotrebljavaju se osim piccola, flaute altovskog, baritonskog i basovskog registra.

Najstariju flautu i glazbeni instrument, otkrila je skupina arheologa na čelu s profesorom Nicholasom Conardom sa sveučilišta u Tübingenu, čija se starost procjenjuje na 35000 godina. Pronađena je u špilji Hohle Fels, a izrađena je od ptičjih kostiju.Flutes Offer Clues to Stone-Age Music

 Ton instrumenta

Datoteka:Antonio Vivaldi - La tempesta di mare - 2.ogg

Idilično pastoralni izražaj u duhu je ovoga instrumenta, najviše zbog jednostavnog i slobodnog melodijskog tijeka. Najprirodnija mu je piano dinamika. Od vremena romantizma a naročito u impresionizmu taj se registar koristi zbog izražajnih i kolorističkih odlika. Do romantizma (vjerojatno zbog tehničkih problema) kretala se u srednjem i donjem dijelu visokog registra. Srednji registar omogućava dinamičke stupnjeve i nijanse ali ograničenu zvučnu prodornost, a visoki postaje pištav i nemoguće je dobiti piano dinamiku a tonovi se dobivaju dvostrukim prepuhavanjem.
 Registri:
duboki  - c1-c2
srednji - c2-c3 (u novijoj praksi uzima šire: od g1-c3)
visoki  - c3-d4

Flažolet tonovi prvi se puta koriste kod impresionista, a označavaju se isto kao kod gudača (iznad tona se piše kružić). Moguće je izvesti sve vrste ljestvica od "arpeggia" do "staccata", a kao i kod drugih puhačkih instrumenata i flauta prepuhuje u oktavu. Zbog slobodnih usta flautom se postiže najbrži "staccato".

 Osobine instrumenta
Flauta se sastoji od 3 ili rjeđih 4 dijela, koji se na spojevima uvlače jedan u drugi i time se kontrolira štimanje. Čitav instrument je dugačak oko 67 cm. Ulaz za zrak postavljen je bočno i okružen plosnatom usnom, koja je oblikovana tako da na nju naliježe donja usna svirača. Glava se nalazi naprijed i zatvorena je. Glavni mehanizam nalazi se na srednjem dijelu koji služi za otvaranje i zatvaranje rupica. To je i najvažniji dio instrumenta jer se na njemu nalazi i najveći broj rupica, 16-18 poklopaca i veliki broj poluga kojima se oni pokreću. Na završnom dijelu koji je otvoren nalaze se dvije do tri rupice.

 Izvori

 Vanjske poveznice
Informacije i općenito o flauti
Slike i skladbe na flauti
Hrvatsko društvo flautista

Kategorija:Drvena puhačka glazbala

The oldest flate and musical instrument was discovered by a group of archaeologists led by Professor Nicholas Conard from the University of Tübingen, whose age is estimated to be 35,000 years old.

Question: where was the oldest flauta found in the world

Question: who discovered the oldest flute and musical instrument

Question: what is the age of the oldest flauta

Question: the flauta is the oldest flute from which european university

Question: who discovered the flauta and what was it called

The oldest flate and musical instrument was discovered by a group of archaeologists led by Professor Nicholas Conard from the University of Tübingen , whose age is estimated to be 35,000 years old .

External links Information and generally about the flaut Pictures and compositions on the flaut Croatian flautist society

|
|
|List Member | Guest are Online
|
|
|
|We have total 290 member are online. Include 249 guests and 41 members.|
iuadmin, lamphong, cheery, haynhinlaiemxem, animorphs, Minh Nguyen, sori, TungNguyen, arcforlife, blackcoffee, tata^^, madchicken, trueinlove, xuannuongk8, cuongdaklak, phucnguyen79, someone, nguyenmanh, katashi13, priceonline, ZB4, saiyan, fire_unicorn, najmudin, nightmarethh, xuantuantk, bontomtep, danhnguyen331, bimark1u, O, scout, camvuong, mjss_map, lyra402, Hellen, minouche, nguyenkt

Question: flautist movement in croatia is associated with

Question: flautist is a type of what

Question: what type of links are there between flautist and germany

Question: what type of music is used in flautist society

Question: what is the meaning of the term flautist

Question: where did the flautist movement take place

Question: which type of music is associated with croatian flautist society

Question: which type of music is associated with croatian flautist movement

Nedjelja, 10.veljače u 12.00 sati. Hrvatski glazbeni zavod.
Solisti: Ivana Grašić Antonić, Darija Zokić-flaute, Sergej Evseev, violina
Simfonijski orkestar HRT-a
Dirigent i čembalo: Mladen Tarbuk
Nedjelja, 10.veljače u 12.00 sati. Hrvatski glazbeni zavod.
Solisti: Ivana Grašić Antonić, Darija Zokić-flaute, Sergej Evseev, violina
Simfonijski orkestar HRT-a
Dirigent i čembalo: Mladen Tarbuk
1697., Oberscheden - 1773., Potsdam
Send an email with this form to apply for a HDF membership
please wait..


Klarinet (it. clarinetto; njem.  Klarinette; fr. clarinette; en. clarinet; rus. кларинет), skraćeno Cl., drveni je puhački instrument s јednostrukim јezičkom od trske.

 Povijest

Prethodnika današnjeg klarineta moglo se čuti u narodnoj glazbi po nazivom šalmaj. Iako se prvi klarineti javljaju početkom 18.stoljeća, pravi procvat to drveno puhaće glazbalo doživljava u drugoj polovini stoljeća kad ulazi u sastav Mannheimskoga orkestra.

 Opis

Početni dio mu јe usnik, kljunastog oblika, na čiјu se ravnu stranu, preko ulaznog otvora cijevi, naliježe јezičak, učvršćen na donjem kraјu obručem sa zavrtnjem ligatura ili obujmica. Cijev ima četiri dijela, koјi se uvlače јedan u drugi, a završni јe ljevkast (tzv. korpus) i po rubu optočen metalnim prstenom. Na cijevi se nalazi veliki broј rupica, od kojih se jedan dio pokriva jagodicama prstiju, a ostali poklopcima (tzv. klapnama) koje se pokreću složenim sustavom poluga. Mehanizam suvremenog klarineta je vrlo usavršen, kao i izvođačka tehnika, tako da on spada među najvirtuoznije instrumente po lakoći s kojom se mogu izvoditi i krajnje brzi i složeni tonski pokreti. Raspon izvodljivih tonova mu je najveći od svih puhačkih instrumenata, a sam ton je bogat i izražajan, pogodan za vrlo različite glazbene karaktere. Posebna odlika klarineta je širok raspon tonova i glasnoće – od skoro jedva čujnog zvuka do vrlo prodornog, naročito u visokim tonovima. Najdublji registar, tzv. šalmajski, vrlo je osoben po tamnoj i dramatičnoj zvučnosti. S obzirom na sve ovo, klarinet je među duhačkim instrumentima najsvestraniji, pa mu se i u orkestru često dodjeljuјu istaknute uloge, solistička literatura je dosta bogata, nalazi mjesta u komornim asamblima, vodeći јe melodiјski instrument u duhačkim orkestrima, a posebno značaјnu ulogu ima u jazzu.

Najdalje porijeklo klarineta seže do instrumenata s trščanim jezičkom – u staroj Grčkoj (aulos), pa i ranije, u Egiptu i drugdje. Suvremeni klarinet je kreirao J. C. Denner 14.01.1690. g., usavršavanjem јedne vrste šalmaja. Već u 18. stoljeću јe (npr. kod Mozarta bogato korišten, a ušao јe u klasičan orkestralni sastav. Tehnički јe usavršen tijekom 19. stoljeća, kada su ga rado koristili skladatelji romantičari.

Klarinet se gradi u tri osnovna registarska oblika: B Klarinet (Clarinetto in Sib) koji zvuči veliku sekundu niže od zapisanog, A Klarinet (Clarinetto in A) koji zvuči malu tercu niže od zapisanog, i rjeđe korišteni C Klarinet (Clarinetto in Do) koji zvuči kako je zapisano.

Razlog zbog kojeg se dionice za klarinet u orkestralnom notnom zapisu pišu u netransponiranom obliku, a praktički izvode u transponiranom je u tome što se razni tipovi klarineta sviraju na isti način. Klarinetist koristi iste prstohvate za sve tipove klarineta, čime se znatno olakšava izvođenje notnih zapisa.

 Druge vrste klarineta
thumb|205px|Obitelj klarineta: bas klarinet, basset rog, klarineti u D, Bb, A, visokom G i Eb, basetni klarinet u A (njemački sustav)
Osim osnovna tri oblika, klarinet se javlja i u obliku malih klarineta koji se grade u više registarskih oblika: in Eb koji zvuči malu tercu više od napisanog, in Ab koјi zvuči malu sekstu više, in F koјi zvuči kvartu više i in Db koјi zvuči malu sekundu više. Svi ovi klarineti su česti u proširenoj obitelji klarineta, kao što je slučaј u voјnim orkestrima, a rjeđi u klasičnoј glazbi (ipak, Richard Strauss u operi Electra traži sljedeće klarinete: 1 Cl. in Eb, 4 Cl. in B, 2 Cl. contralti (basethorn), 1 Cl. basso).

Јoš јedan oblik klarineta јe i basetni rog ili alt-klarineta (it. clarinetto contralto ili corno di bassetto, njem. Bassetthorn, fr. cor de basset, en. bassethorn, rus. baset-horn) koјi јe rijetko u upotrebi, ali se ipak može naći kod Mozarta, Beethovena, Richarda Straussa i drugih.

Najveći u porodici klarineta je bas klarinet. Ugođen je in B, a zvuči za veliku nonu dublje od notnog teksta napisanog u violinskom ključu. U 19. stoljeću usavršio ga je Adolphe Sax, izumitelj saksofona.

Ipak, naјčešći registarski oblici klarineta koјi se nalaze u klasičnom orkestru su A i B klarinet.

 Sustavi tipaka

Suvremeni klarineti najviše koriste dva sustava: njemački (Öhler) i francuski (Böhm). Njemački je uglavnom u primjeni u Njemačkoj i Austriji te dijelu Švicarske, a ostatak svijeta uglavnom koristi francuski sustav. Postoji i hibridni koji kombinira njemački provrt i francuski sustav tipaka,  a prvi 1949 ga je primijenio Fritz Wurlitzer (Reform-Böhm).Josip Kir Hromatko: Akustičke osobine klarineta Muzička akademija Zagreb. Zagreb, 2018. str. 3. Na gornjoj slici u info okviru nalazi se klarinet s francuskim sustavom s lijeve strane i jedan s njemačkim sustavom s desne strane."

Izvori

 Vanjske poveznice

Kategorija:Drvena puhačka glazbala

Question: when was the first klarinet written in german

Question: where is the german version of klarinet used

Question: who used the first klarinet keyboard in 1949

Question: what is the most widely used system of klarinet

Question: what language is klarinet written in

Question: what is the most common system of klarinet

Question: where does the klarinet keyboard come from

German is mainly in use in Germany and Austria and part of Switzerland , and the rest of the world is mainly using the French system .

There is also a hybrid that combines the German test and the French keyboard system , and the first 1949 was applied by Fritz Wurlitzer ( Reform - Böhm).Josip

German is mainly in use in Germany and Austria and part of Switzerland, and the rest of the world is mainly using the French system. There is also a hybrid that combines the German test and the French keyboard system, and the first 1949 was applied by Fritz Wurlitzer (Reform-Böhm).Josip


mini|150px|Bas klarinet i basetni rog, svaki do dubokog C

Bas klarinet je drveni puhački instrument, registarska varijanta klarineta sa zvukom dubljim za oktavu. Zbog znatne dužine cijevi, samo ce njen srednji dio prav i drven (kao kod klarineta, dok su početni i završni dio od metala i povišeni, a izlazni lijevak okrenut je naviše, nalik na saksofon. Zvuk bas klarineta je u dubini izrazito taman, a po karakteru često tajanstven ili dramatičan, pa se na taj način vrlо rado koristi, naročito u muzičko-scenskim djelima. Izvođačka tehnika je istovjetna kao na klarinetu, tako da u orkestru bas klarinet svira jedan od klarinetista.

tal. clarinetto basso
njem. bassklarinette
fr. clarinette basse
еn. bass clarinet
rus. бас-кларинет

 Vanjske poveznice
 Svjetska bas klarinet zaklada
 Opsežna bibliografija skladbi napisanih za bas klarinet
 Međunarodni istraživački centar o bas klarinetu

Kategorija:Drvena puhačka glazbala

External links World Bas Clarinet Foundation Comprehensive bibliography of compositions written for Bas Clarinet International Research Center on Bas Clarinet

Question: where does the name bas clarinet come from

Question: who makes the music for bas clarinet

Question: who wrote the music for bas clarinet

Question: what instrument is played by bas clarinet

Question: what kind of bibliography does bas clarinet have


mini|300px|U desetom broju prvoga hrvatskog kulturnog i književnog lista Danicza horvatzka, slavonzka y dalmatinzka, koji od 1836. godine izlazi pod imenom Danica ilirska, objavljena je pjesma Horvatska Domovina Antuna MihanovićaHorvatska domovina, nsk.hr, (pristupljeno 14. ožujka 2013.)

Horvatska domovina, pjesma preporodnog pjesnika Antuna Mihanovića, dala je riječi za hrvatsku državnu himnu
"Lijepa naša domovino". Za himnu su uzeta prva i druga, te posljednja i pretposljednja kitica. Pjesma je prvi put objavljena u "Danici" br. 10, 14. ožujka 1835. godine. Postoji i prijevod na ruski jezik, koji je napravio Maksim Gorki.Mirko Tomasović, Lirski profil hrvatske himne. Vrsni katalog emocija i epiteta:, Vijenac, br. 236, 20. ožujka 2003., pristupljeno 8. siječnja 2019. Mihanović je pjesmu napisao u Rijeci u staroj guvernerovoj palači.Goran Moravček, Mihanović u Rijeci napisao Lijepu Našu, fluminensia.org, (pristupljeno 14. ožujka 2013.)

 Horvatska domovinaLěpa naša domovino,
Oj junačka zemljo mila,
Stare slave dědovino,
Da bi vazda čestna bila!

Mila, kano si nam slavna,
Mila si nam ti jedina,
Mila, kuda si nam ravna,
Mila, kuda si planina!

Vedro nebo, vedro čelo,
Blaga persa, blage noći,
Toplo lěto, toplo dělo,
Bistre vode, bistre oči:

Vele gore, veli ljudi,
Rujna lica, rujna vina,
Silni gromi, silni udi; —
To je naša domovina!

Ženju serpi, mašu kose,
Děd se žuri, snope broji,
Škriplju vozi, brašno nose,
Snaša preduć málo doji:

Pase marha, rog se čuje,
Oj, oj zvenči, oj, u tmine,
K ognju star i mlad šetuje; —
Evo t’ naške domovine!

Luč iz mraka dalko sija,
Po veseloj livadici,
Pěsme glasno brěg odbija,
Ljubni poje k tamburici:Kolo vode, živo kolo,
I na berdu, i v dolini,
Plešu mladji sve okolo; —
Mi smo, pobre, v domovini!

Magla, što li, Unu skriva?
Ni l’ to našiu jauk turobni?
Tko li moleć smert naziva?
Il’ slobodni, il’ su robni?

»Rat je, bratjo, rat junaci,
Pušku hvataj, sablju paši,
Sedlaj konjče, hajd pešjaci,
Slava budi, gdi su naši!«

Buči bura, magla projde, —
Puca zora, tmina běži, —
Tuga mine, radost dojde, —
Zdravo slobost, — dušman leži!

Veseli se, tužna mati,
Padoše ti verli sini,
Ko junaci, ko Horvati,
Ljaše kervcu domovini!

Teci, Sava hitra, teci
Nit’ ti Dunaj silu gubi,
Kud li šumiš, světu reci:
Da svog’ doma Horvat ljubi,

Dok mu njive sunce grije,
Dok mu hrastje bura vije,
Dok mu mertve grob sakrije,
Dok mu živo serdce bije!

 Izvori

Kategorija:Hrvatske domoljubne pjesme
Kategorija:Himne

Vrsni katalog emocija i epiteta
Po čemu je Horvatska domovina, poznatija po početnom stihu, koji je i službeni naslov himne, stekla toliku privlačnost i postala najpovlašteniji hrvatski pjesnički tekst, barem po dvjema početnim i dvjema završnim strofama, predlošcima himne? Taj je tekst prije svega uspješni pjesnički ostvaraj, koji prenosi kolektivno poimanje i osjećaj domovine na hrvatski način. Nastala je i iz iskrene »ljubavi k svemu, što je domorodno«, kako se identificirao Mihanović u proglasu za objavljivanje Osmana 1818. Te su se emocije i skrb u njemu akumulirali punih sedamnaest godina
Horvatska domovina
Leepa naša domovino,
Oj junačka zemljo mila,
Stare slave deedovino,
Da bi vazda čestna bila!
Mila, kano si nam slavna,
Mila si nam ti jedina,
Mila, kuda si nam ravna,
Mila, kuda si planina!
Vedro nebo, vedro čelo,
Blaga persa, blage noći,
Toplo leeto, toplo deelo,
Bistre vode, bistre oči:
Vele gore, veli ljudi,
Rujna lica, rujna vina,
Silni gromi, silni udi; —
To je naša domovina!
Ženju serpi, mašu kose,
Deed se žuri, snope broji,
Škriplju vozi, brašno nose,
Snaša preduć málo doji:
Pase marha, rog se čuje,
Oj, oj zvenči, oj, u tmine,
K ognju star i mlad šetuje;
Evo t’ naške domovine!
Luč iz mraka dalko sija,
Po veseloj livadici,
PĐsme glasno breeg odbija,
Ljubni poje k tamburici:
Kolo vode, živo kolo,
I na berdu, i v dolini,
Plešu mladji sve okolo; —
Mi smo, pobre, v domovini!
Magla, što li, Unu skriva?
Ni l’ to našiu jauk turobni!
Tko li moleć smert naziva?
Il’ slobodni, il’ su robni?
»Rat je, bratjo, rat junaci,
Pušku hvataj, sablju paši,
Sedlaj konjče, hajd pešjaci,
Slava budi, gdi su naši!«
Buči bura, magla projde, —
Puca zora, tmina beeži, —
Tuga mine, radost dojde, —
Zdravo slobost, — dušman leži!
Veseli se, tužna mati,
Padoše ti verli sini,
Ko junaci, ko Hrvati,
Ljaše kervcu domovini!
Teci, Sava hitra teci
Nit’ ti Dunaj silu gubi,
Kud li šumiš, sveetu reci:
Da svog’ doma Hrvat ljubi,
Dok mu njive sunce grije,
Dok mu hrastje bura vije,
Dok mu mertve grob sakrije,
Dok mu živo serdce bije!
Danicza Horvatzka, Slavonzka y Dalmatinzka, br. 10 (1835)
Kad me prije desetak godina omlađa francuska slavistica (a to znači rusistica) upitala približno ovako: »Zašto ti Hrvati tako ushitno i borbeno slušaju i istodobno pjevaju svoju himnu?«, odgovorio sam joj: »Zato što je naša himna, među ostalim, i dobar pjesnički tekst.« Pripomenuo sam da se i ona kao stručnjakinja za književnost može u to uvjeriti jer je Lijepa naša prevedena na ruski jezik. Nisam joj bio preveć uvjerljiv, pa nije bilo druge nego joj poslati integralnu Mihanovićevu Horvatsku domovinu uz napomenu da ta pjesma, za razliku od francuske himne La Marseillaise, ni riječima ni napjevom nipošto nije borbenog značaja. Bio sam pomalo iznenađen kad mi se francuska kolegica javila s priopćajem: »Himna vam je uistinu krasan pjesnički tekst.«
No, u našoj literaturi, što me također iznenadilo, o Antunu pl. Mihanoviću Petropoljskom (1796-1861) kao pjesniku malo je govora. Nisam naišao ni na sustavniji opis ili interpretaciju strukture i pjesničkih dometa Lijepe naše, a druge mu se pjesme i jedva spominju. Postavlja se stoga pitanje da li je autor Horvatske domovine tim sastavom, poput Ljudevita Gaja budnicom Još Horvatska ní propala, stekao samo slavu i status posrednika domoljubnih i nacionalnih ideala, ili je pjesnički prepoznatljiv i prema tome dionik hrvatske književne tradicije? Ponovno čitanje njegovih pjesama kao autorskih tekstova pokazat će da je Mihanović, mnogo više od Gaja, posjedovao i razgovijetan lirski instinkt i rukopis.
Mala zaklada stihova
Antun je Mihanović poliglot, objavljivao je tekstove na trima jezicima (domorodnom, njemačkom i latinskom), pisao stihove samo na hrvatskom. Pjesnički mu se opus sastoji od svega desetak pjesama, od kojih je gotovo svaka poetički obilježena. Objavio ih je u razmaku od devet godina u »Danici ilirskoj« (god. I. i X), četiri 1835, četiri 1844, a dvije u beogradskoj »Uraniji« (1837, 1838). Kamena djeva, nastala 1840, pojavila se u »Danici« tek 1844. Vrstovni im je biljeg nalik pjesmama iz »Danice«: rodoljubne su Horvatska domovina, Negda — a szada, Ajdmo tam!, Požuda domovine, prigodnice su rodoljubnoga značaja jošO posljednjoj Franjinoj polnoći (tužaljka nad smrću cara Franje II) i Odziv »Danice« Ivanu Kolláru. Nekrološki sastav austrijskom suverenu jedini je u kačićevskim desetercima, pohvalnica pak ideologu slavenske uzajamnosti stihovane su parole. Spomenuta Kamena djeva i zvonjelica Vidjena ljubavnog su nadahnuća. To je, dakle, mala zaklada stihova (još manje, ako upozorimo da su tekstovi Ajdmo tam! i Požuda domovine identični, razlikuje se samo po naslovu i sitnim pravopisnim izmjenama), koji se uglavnom vidljivo izdižu iznad prosjeka pjesničkih objavaka u Gajevu književnom tjedniku, prvoj hrvatskoj smotri te vrste. Nekoliko pjesama dapače može se mjeriti s najboljim ostvarenjima iz »Danice«, što su ih u njoj tiskali Stanko Vraz, Ivan Mažuranić, Petar Preradović, klasici našeg romantizma. One se istodobno uklapaju u opće pjesničke tendencije i smjernice razdoblja.
Lirski profil Antuna Mihanovića određen je razvojnim stadijem hrvatske poezije u prvoj polovici 19. stoljeća, kada je ona u okvirima nacionalnog i kulturnog preporoda tražila svoj identitet, suočena s versifikatorskom i estetskom zapuštenošću nakon renesansno-baroknog zlatnog razdoblja. »Danica« je bila nekom vrstom vježbaonice i radionice obnovljena pjesništva, koje je u njezino vrijeme uz programatske domorodne ideale trebalo potvrditi i svoj umjetnički cilj, kolebajući se između modela slavnih Dubrovčana, herderovske adoracije pučke, usmene pjesme i njoj srodnog klasika 18. stoljeća Andrije Kačića Miošića, te uspostavljanja vrsta, oblika i ozračja iz europske romantičarske prakse. Sve se to, dakako, reflektiralo u Mihanovićevim tekstovima. Pripomenuti je također da je autor hrvatske himne generacijski blizak, gotovo vršnjak velikim liričarima romantizma: John Keats se rodio 1795, Heinrich Heine i Alfred de Vigny 1797, Giacomo Leopardi i Adam Mickiewicz 1798. Da je Mihanović svoje domorodne pjesničke pobude usklađivao s duhom romantičarskog vremena, očevidno je i iz intertekstualnih dodira nekih mu pjesama s tekućim europskim uzorima (Dante, Petrarca te Goethe i Heine).
Runjanin i Donizetti
Na počasnom je mjestu u njegovu opusu Horvatska domovina, tiskana na naslovnoj stranici »Danice«, »techaja I., dana 14. szuzsheza 1835. br. 10.«. Kao što je poznato, Gajevo glasilo počelo je izlaziti 10. siječnja te godine, a dva mjeseca poslije (u ožujku) Mihanović se pjesmom odazvao ilircima. Gaj je, naime, objelodanio svoju budnicu Još Horvatska ní propala 7. veljače u petom broju »Danice«, pa se može reći da je to bilo herojsko vrijeme hrvatske rodoljubne poezije, jer su obje pjesme imale golem odjek u nacionalnom buđenju i otporu u trajanju od više od stoljeća i pol. Bitna je razlika, međutim, između tih dvaju ranoilirskih rodoljubnih tekstova ne samo u pjesničkom nego i u recepcijskom pogledu. Gajev je sastavak aktivističko-političkog karaktera i programa (uglazbljen u maniri koračnice), dok se Mihanovićev odlikuje nepatvorenim domoljubnim lirizmom, te je bio uzorom mnogim pjesnicima iz preporodne faze, a dobio je svenarodnu zadovoljštinu, postavši tekstom nacionalne i napokon državne himne. Horvatsku domovinu uglazbio je 1846. kao časnik austrijske vojske u Glini dvadesetpetogodišnji skladatelj Josip Runjanin, čiji se napjev »djelomično oslonio na ariju O sole piu ratto a sorger t’appresta iz trećeg čina opere Lucia di Lammermoor G. Donizettija, ali joj je dao sasvim novu, izvornu ritmičku okosnicu« (Josip Andreis). Vojni kapelnik Josip Wendl Runjaninovu je skladbu prilagodio za vojni duhački orkestar. Vatroslav Lichteneger ju je 1861. harmonizirao za muški pjevački zbor, otkada se počesto izvodi kao narodna himna, a na natječaju, priređenu 1891, kad se održavala izložba Hrvatsko-slavonskoga gospodarskog društva u Zagrebu, Runjaninova Lijepa naša domovina po sudu žirija odnijela je prevagu nad dvjema Zajčevim skladbama te je proglašena hrvatskom himnom. Doživjela je još nekoliko harmonizacija, među kojima i vrsnih hrvatskih skladatelja (Zajca, Fallera, Dugana, Dobronića, Gotovca). Točno sto godina poslije u Ustavu Republike Hrvatske (Zagreb, 1991) u članku 11. stoji: »Himna je Republike Hrvatske Lijepa naša domovino.«
Domorodstvo, intimna vlastita misija
Po čemu je Horvatska domovina, poznatija po početnom stihu, koji je i službeni naslov himne, stekla toliku privlačnost i postala najpovlašteniji hrvatski pjesnički tekst, barem po dvjema početnim i dvjema završnim strofama, predlošcima himne? Taj je tekst prije svega uspješni pjesnički ostvaraj, koji prenosi kolektivno poimanje i osjećaj domovine na hrvatski način. Nastala je i iz iskrene »ljubavi k svemu, što je domorodno«, kako se identificirao Mihanović u proglasu za objavljivanje Osmana 1818. Te su se emocije i skrb u njemu akumulirali punih sedamnaest godina; razočaran što ne vidi napretka, u Gajevoj »Danici« osjetio je prekretnicu, u ilircima ostvaritelje njegovih mladenačkih ideala, u koje je već počeo sumnjati. Javlja se s pjesmom u zreloj muževnoj dobi (ima tada 39 godina), književno obrazovan i načitan, te u nju želi pretočiti ono što ga zaokuplja već više od dvaju desetljeća, od studentskih dana u Beču: domorodstvo, koje drži intimnom vlastitom misijom. Taj je naboj bio primjerena podloga za lirsko očitovanje, ali on ne bi bio dostatan bez pjesničkog dara i spreme. Promatramo li strukturu Horvatske domovine, uočit ćemo da se pjesma sastoji od sedam stavaka, naznačenih crtom odvajanja iza svakih dviju strofa, koje su četverostisi s unakrsnim srokom i osmercima. To je strofa i stih Gundulićeva Osmana, na koji podsjećaju i neki osmerci s više od osam slogova (»Nije l’ to našiu jauk turobni?«), dakle sa sinicezom. Mihanovićeva pjesma ima, dakle, 14 kitica, te nema nikakva razloga tiskati je s grafičkim rasporedom od sedam kitica, kako se, ne znam zbog čega, uvriježilo po čitankama i antologijama, ne poštujući autorov strofički katrenski ustroj i pretvarajući ga u oktavski. Katreni osim srokova, većinom pravilnih i neusiljenih, sadrže još jednu figuru ponavljanja, također učinkovitu, anaforu (drugi i četrnaesti), upravo u odabranom tekstu himne. Krase je i neke druge stilske figure kao potvrda poezijske pismenosti i njegovanja forme. Riječ je očevidno o prevladavanju diletantskog odnosa u pjesmotvorbi, kakav su imali stihotvorci diljem »Danice«, držeći da su primarnije poruke i emocije od ustroja teksta. Pritom ipak valja uzeti u obzir da Mihanovićeva pjesnička paradigma, Osman, još nije bio tiskan u modernom izdanju, a da ga je on posjedovao u rukopisu, koji je kupio u Mlecima. Prvi je par strofa apostrofa naslovne teme, Horvatska domovina, gdje se ponajprije slavi njezina ljepota, izvorište nadahnuća te junačka joj časna prošlost, što obvezuje potomstvo. Zbog toga ona ispunja srce prisnošću i osjećajem pripadnosti cjelini njezina prostora. Pravilni osmerci i rime u tim dvama početnim četvorostisima dobivaju posebnu protočnost zbog toga što su i asonancijski povezani. Srokovi mila i bila iz prvog asonancije su sa srokovima jedina, planina iz drugog četvorostiha, a ključni izraz iz druge kitice mila, retorički ojačan kao anafora, uspostavlja dodatnu asonancijsku vezu unutar te kitice i srokovnu s prethodnom. Mreža glasovnoga ponavljanja pridonosi glazbenoj podatnosti prvoga para strofa samoj po sebi i njegovoj lakoj pamtljivosti. Tih je osam stihova nadalje emotivno poticajno zbog kataloga biranih epiteta za domovinu: lijepa, junačka, stara, čestna, mila, slavna, jedina (mila se štoviše javlja pet puta). Riječ je o postupku primjerenu svečanoj intonaciji pjesme pjesnika, koji ima koncepciju teksta, što jasno potvrđuje drugi par kitica. U njima se Domovina identificira na znakovit način: kroz suglasje njezina podneblja i krajolika s njezinim prebivateljima, uz elokvencijsko opetovanje epitetâ te osmoze, koji su: vedar, blag, topao, bistar, veli, rujan, silan. Što krasi prostor Domovine, to krasi i njezine ljude. Naglašena idealizacija te sprege nije samo izražaj Mihanovićeva osviještena domorodstva nego je i odraz jednog od ishodišta romantičarske lirike.
Idilska poetizacija Hrvatske
Lamartineova poetika temeljila se upravo na intimnoj, nedokučivoj vezi između prirode i čovjeka, prirode koja čovjeka oplemenjuje i izgrađuje svojom ljepotom, daje mu utočište i usmjeruje ga prema višim ciljevima. S te točke Mihanovićeva će pjesma krenuti prema idilskoj poetizaciji Hrvatske kao gotovo uzorne paradigme nepomućena prostora i ljudi. Treći par strofa, naime, dinamički vizualizira hrvatsku svagdašnjicu: žetvu, kosce, pastire, stare i mlade. Četvrti, tj. sedma i osma kitica, nastavak je idile, pjesma se čuje po dolu i gaju, tamburica svira, posvuda mladež pleše. Narisavši sugestivno pjesnički te prizore, Mihanović poručuje čitateljima da se u njima prepoznaje ono što tvori njihovu zavičajnost, pripadnost tlu, gdje žive: »Evo t’ naške domovine!«, »Mi smo, pobre, v domovini!« Njegova je percepcija domovinstva očevidno romantična, protkana protoromantičarskim slavljenjem puka i njegova načina života u prirodnom okolišu, gdje vlada naravni red i sklad. Peti i šesti par strofa budničkoga su karaktera, te bi se mogli i izdvojiti i funkcionirati samostalno. Taj je umetak ujedno i najkonvencionalniji dio pjesme, zapravo je jedna od prvih tipičnih budnica razdoblja. U završnom paru kitica, trinaestoj i četrnaestoj, pjesnik se vraća početnom ushićenju za domovinu, kličući zavjetno vječnoj ljubavi Hrvata prema svojoj zemlji, opet, slično prvim dvjema strofama, stilski i retorički razvedeno. Amplitudu vrsnih rima, s asonancijskim suzvučjem u poenti zadnje kitice, obogatio je i njezinim četverostrukim monorimom. Riječ je, dakle, o promišljenu strukturiranju teksta, u kojem je početni par strofa neka vrsta invokacije, a završni epiloga, dok središnji parovi gradacijski konvergiraju cjelini s lirski plastičnim slikama krajolika te rada, truda i veselja zadovoljna puka, koji u tom okolišu prebiva. Na slikama su se našli žeteoci, ratari, stočari, zaljubljeni mladići s tamburicama, plesači u kolu, starci što pomažu pri žetvi, dojilje koje predu, pastirski rog, večernje okupljanje oko ognjišta, svjetlost kojega se nazire u daljini. Ta arkadijska freska obuhvaća brda i doline, bregove i livade, na njoj se vide srpovi, kose, dovoz žita na kolima, a sve je opjevano s razmjerno malo stihova, njih četrdeset ne računajući četiri budničke strofe, pa se može govoriti o posebnoj pjesničkoj koncentraciji, kojom Mihanović svoj lirski doživljaj domovine prenosi na čitatelje, nastojeći u njima probuditi rodoljubne osjećaje i samosvijest. To mu je zaista i uspjelo, te je Horvatska domovina imala jak odjek u preporodnom vremenu, ostala je štoviše trajna uspomena ne samo rodoljubna nego i pjesnička. Impresionirala je i Maksima Gorkog, koji ju je preveo na ruski. Nekima od tih osobina odlikuje se i Požuda domovine, poslana »Danici« kao izraz nostalgije za Hrvatskom iz Soluna i objavljena u tečaju X. tjednika (br. 50, 1844), premda je već bila tiskana u »Danici« desetak godina prije (br. 40, 1835). Nostalgijom možemo objasniti što je pjesnik zaželio da mu se opet objavi stari tekst (s neznatnom razlikom, kako smo naveli). Požudi domovine pripisana je eksplicitna veza s pjesmom Mignon (»Mignon kennst du das Land...«) velikoga Goethea. Antun je Barac, međutim, već upozorio da njemački romantičar žali za Italijom, a Mihanović se želi vratiti u Hrvatsku, u svoju domovinu, te poziva druge da mu se pridruže. Veza s Goetheovom glasovitom pjesmom inače se uglavnom svodi na pripjev, jer je naš pjesnik opjevao čežnju za rodnom grudom i njezinim krajolicima, za braćom koja govore istim jezikom u domaćem idiličnom ambijentu u kontekstu domorodstva.
Ljubav jedne Ane
Romantičarska crta očituje se i u Mihanovićevoj sklonosti da putuje u daleke i egzotične zemlje. To je vjerojatno bio i jedan od razloga što se našao u diplomatskoj službi kao austrijski konzul u Srbiji, Grčkoj i Rumunjskoj. Kao što je Lamartine, potaknut istom željom i u istom diplomatskom zvanju, u Italiji susreo svoju Graziellu, tako je i Mihanović u Beogradu, čini se, upoznavši Anu Obrenović, osjetio pobudu za dvije ljubavne pjesme. Prva je po nastanku balada Kamena djeva, po Schillerovom motivu (ali samo to), od šest četvorostiha, koji se sastoje od osmeraca i sedmeraca u alternaciji i bez rime, što je za to vrijeme atipičan metričko-strofički sklop. Dakle, naš se pjesnik okušao i u romantičarskoj ljubavnoj baladi te napisao također zreo pjesnički tekst, stilski brušen, ritamski gladak i lirski sugestivan. One, koji su Mihanoviću kritički spočitavali da u Horvatskoj domovini nije spomenuo more (s takve pak razine mogli bismo ga prekoriti da je zaboravio i na naša jezera), mogli bismo podsjetiti da će u Kamenoj djevi uz to naići ne samo na more nego i na druge znakove primorskog obzorja, kao što su otoci, valovi, grebeni, jedro. Izravniji je njegov ljubavni iskaz sonet Vidjena, iz istog godišta »Danice« (X. 1844). Opet je navesti sud Antuna Barca da je taj sonet »jedna od najboljih pjesama preporoda«, a Barčev student Nikola Milićević uvrstio ga je u antologiju 100 hrvatskih soneta (Zagreb, 1989). Zanimljivo je njegovo dolčestilnovističko-neopetrarkističko obilježje (moto mu je iz Petrarkina Kanconijera, dvanaesti stih u intertekstualnom dodiru s Danteovim najpoznatijim sonetom iz Novog života), sa čime korespondira s mnogim pjesnicima iz europskog romantizma, koji su u lirici obnovili kult idealne žene i ljubavi prema legendarnim talijanskim uzorima. U zvonjelici Vidjena Mihanović je vratio u optjecaj također stilski i leksički instrumentarij našega renesansnog galantnog pjesništva, uspješno udovoljio sonetističkim zahtjevima, a u tome mu je pomogao i jampski jedanaesterac, primjereniji od trohejskog deseterca, kojim su se redovito služili mnogobrojni sonetisti u »Danici«. U katalogu opisa iznimnih odlika gospoje našla se i jedna vrlina, koju nisu spominjali ni Dante ni Petrarca: njezina lijepa usta izgovarala su naške riječi. Ta znakovita pojedinost odraz je ljuvene aktualizacije Mihanovićeva svuda nazočna domorodstva kao movensa njegova pjesništva, po opsegu skromna, a po kakvoći reprezentativna za liriku iz preporoditeljskog vremena. Stoga Mihanovićevim zaslugama kao ideologa domorodstva i promicatelja jezične samosvijesti valja jednakopravno pribrojiti i poetski prinos.
Mirko Tomasović
Klikni za povratak

Question: who wrote the song be beautiful our homeland

Question: what is the meaning of be beautiful our homeland

"Horvatska domovina , pjesma preporodnog pjesnika Antuna Mihanovića , dala je riječi za hrvatsku državnu himnu "" Lijepa

Question: what is the name of the national hymn of croatia

Question: what is anton mihanovich's profession

Question: what is the name of the croatian national hymn

Question: "which song by anton mihanovich translates as ""be beautiful our homeland

Question: what is the meaning of horvatska domovina

The Croatian homeland , a song by the poet Anton Mihanovich , gave words for the Croatian national hymn " Be Beautiful Our homeland " .

Piše: Goran Moravček
Antun Mihanović pl. Petropoljski (Zagreb, 10. lipnja 1796. – Novi dvori /Klanjec, 14. studenoga 1861.) spjevao je u Rijeci, a objavio 14. ožujka 1835. godine u Gajevoj Danici, pjesmu Horvatska domovina. Stara guvernerova palača (na slici), u kojoj je pjesma nastala, više ne postoji, a grad se nije odužio spomenikom pjesniku hrvatske himne. U Rijeci, gradu (gotovo) bez javnih spomenika, također su neki značajni ljudi što su ovdje živjeli i(li) stvarali, bez primjerenog spomen obilježja.
Mihanović je u Rijeci radio kao guberijalni tajnik (1823. – 1828./ 1834. -1836.). Na Primorje je stigao nakon vojne službe u Veneciji i Padovi, a s Kvarnera se uputio na mjesto austrijskog konzula u Beogradu. Istu je službu obavljao u Solunu, Trapezuntu, Smirni, Carigradu te Bukureštu.
Dok je boravio u tada mađarskoj Rijeci, potpisivao se kao Mihanovich Antal Fiumei Követ. Radio je i živio u zgradi Guberijalne palače ili stare Guvernerove palače. Ta je zgrada postojala od 1780. do 1895. godine. Nakon rušenja, na mjestu parka sagrađena je Palača / Palazzo Adria, a ondje gdje je bila stara Guvernerove palače uređen je današnji Jadranski trg, tada Piazza Elizabeta.
O tome koliko je u našem gradu Antun Mihanović ostavio traga svjedoči njegov izbor, uz Andriju Ljudevita Adamića, za riječkog zastupnika od 1825.-1827. godine u Zajedničkom ugarsko-hrvatskom saboru u Požunu (Poszony), današnjoj Bratislavi u Slovačkoj.
Nakon Mohačke bitke 1526. i turskog osvajanja Budima, jedno od sjedišta ugarskog dijela monarhije postao je Požun. Ondje je uz prekide zasjedao Ugarski sabor (Pozsonyi diéta) do 1848. godine.
Nakon ukidanja Ilirskih Provincija (1809.-1813.) i odlaska Francuza, ugarska uprava Rijekom bit će obnovljena 1822. godine kada je mađarski postao obveznim jezikom.
U Monarhiji, u javnim službama i školama, uz mađarski jezik se koriste njemački i latinski, a talijanski u Istri, Primorju i Dalmaciji. Hrvatski se govori jedino u obitelji.
Antun Mihanović, koji je, nakon osnovnog obrazovanja i gimnazije u rodnom Zagrebu, pravo studirao u Beču, počinje se ondje, nadahnut sveslavenskim idejama, zanimati za filologiju. Potaknut pozivom biskupa Maksimilijana Vrhovca za sakupljanjem narodnoga blaga, objavio je Mihanović 1815. godine u Beču knjižicu Reč domovini od hasnovitosti pisanja vu domorodnem jeziku.
Zalaže se za uporabu hrvatskoga u književnosti i javnome životu te ističe kako jezik nije odjeća što bi je čovjek svlačio i oblačio već je bitni dio njegove individualnosti. Za ilirce nima domorodstva bez ljubavi materinskog jezika, kako se u nizu članaka isticalo u Danici ilirskoj tijekom 1835. godine. U takvim okolnostima sklada i Antun Mihanović svoju Horvatsku domovinu.
Za njega i ostale ilirce jezik je domovina, a domovina jezik.
Zaboravljamo li na to u današnje doba posvemašnje anglizacije? Radovi o toj pošasti i javni istupi jezikoslovaca, među njima i Nives Opačić koja je o toj temi objavila nedavno knjigu, ukazuju na nekritičko korištenja engleskog jezika u svakodnevnom govoru te na stvaranje često nakaradnh izraza. Svako doba ima, izgleda, svoje jezične napasti.
Četiri kitice Mihanovićeve Horvatske domovine uglazbio je 1848. godine Josip Runjanin, kadet graničarske pješačke pukovnije u Glini. Pjesmu harmonizira kapelnik Josip Wendel iste godine da bi je 1861. za objavljivanje priredio zagrebački skladatelj Vatroslav Lichteneger.
Savez hrvatskih pjevačkih društava 1907. godine obratio se ondašnjem Hrvatskom saboru s inicijativom da se Lijepa Naša ozakoni kao državna himna, ali to se tada nije dogodilo. Lijepa Naša je bila stoga neslužbena hrvatska himna koja se izvodila u svečanim prilikama prije, između, ali i nakon dva svjetska rata. Službenom himnom postala je tek 29. veljače 1972. godine, a 1990. potvrđena je Lijepa Naša i kao svečana pjesma Republike Hrvatske.
Hrvatskoj domovini je 1935. godine, na stotu obljetnicu, na Zelenjaku u Hrvatskom zagorju podignut spomenik. Rijeka se ondje ne spominje vjerojatno stoga što je te godine bila pod talijanskom upravom. Na žalost, pjesnik hrvatske himne bio je gotovo prešućivan i ovdje, gdje još uvijek nema dostojnoga spomen obilježja, iako je u Rijeci nastala Lijepa Naša.

Question: which parts of the hymn be beautiful our homeland

The first and the second , and the last and the pre - final , were taken for the hymn .

The Croatian homeland, a song by the poet Anton Mihanovich, gave words for the Croatian national hymn "Be Beautiful Our homeland". The first and the second, and the last and the pre-final, were taken for the hymn.