21. srpnja (21.7.) 202. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (203. u prijestupnoj godini).

Do kraja godine ima još 163 dana.

Događaji
 976. – Osnovana austrijska kneževska loza Babenberg, koja je vladala Austrijom do 1246. godine. Njihov obiteljski arhiv postao je osnovni fond današnjeg Državnog arhiva u Beču.
 1542. – Papa Pavao III. osnovao inkviziciju – kongregaciju kardinala s ovlaštenjima za progon heretika, kako bi pojačao borbu protiv protestantizma.
 1588. – Engleska flota porazila španjolsku Armadu Filipa II.
 1718. – Zaključen Požarevački mir između Turske, Austrije i Mletačke Republike, nakon turskog poraza u ratu 1714. – 1718. Tim mirom Turska je prepustila Austriji sjevernu Srbiju, južno od Save, Banat i dio Srijema.
 1773. – Papa Klement XIV. izdao papinsku bulu "Dominus ac Redemptor" kojom je raspustio isusovački red.
 1774. – Sklopljen Kučuk-Kajnardžijski mir kojim je okončan rat između Rusije i Turske 1768. – 1774., u kojem je turska vojska doživjela niz poraza.
 1798. – Nakon pobjede u bitci kod piramida, Napoleon Bonaparte zavladao Egiptom.
 1820. – Danski fizičar Hans Christian Oersted predstavio svoje otkriće - elektromagnetizam.
 1831. – Belgija dobila nezavisnost od Nizozemske, a Leopold I postao kralj.
 1883. – Prihvaćen prijedlog na sjednici Dalmatinskog sabora, kojim je hrvatski postao službenim jezikom u Dalmatinskom saboru i Zemaljskom (pokrajinskom) odboru te kada je odlučeno i da se sa strankama mora obraćati hrv. jezikom i da u drž. službu nitko ne smije biti primljen ako ne poznaje hrvatski.Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom 1897. – 1921 Ali,  Zbog zatvaranja Sabora nije izglasovan prijedlog da hrvatski jezik bude službeni jezik u svim državnim uredima u Dalmaciji. Tek 26. travnja 1909. donesena je odluka da hrvatski jezik bude službeni jezik u sudstvu, upravi i školstvu Dalmacije, koja je stupila na snagu tek 1. siječnja 1912. godine.():  , Zadarski list. 20. srpnja 2008. Pristupljeno 15. svibnja 2019.
 1904. – Cammile Jenatzy, vozeći 100 km na sat, postavio novi svjetski rekord u brzini vožnje automobilom.
 1904. – Završena gradnja Transsibirske željeznice od Moskve do Nahotke kod Vladivostoka (oko 9.300 km). Gradnja je trajala 13 godina.
 1920. – U atentatu je ubijen meksički seljački vođa Pancho Villa.
 1921. – U Delnicama ubijen ministar unutrašnjih poslova Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca (SHS) Milorad Drašković. Atentat je, u znak prosvjeda zbog donošenja Obznane, zakona kojim je zabranjen rad Komunističkoj i drugim ljevičarskim partijama, izvršio Alija Alijagić, pripadnik ljevičarske organizacije "Crvena pravda".
 1940. – SSSR anektirao Estoniju, Latviju i Litvu.
 1941. – U Beranama formiran prvi NOO u Novoj Jugoslaviji.
 1949. – Američki Senat ratificirao stvaranje NATO-a.
 1954. – Na pregovorima u Genevi, Francuska dala nezavisnost Sjevernom i Južnom Vijetnamu
 1960. – Sirimavo Bandaranaike, nakon ubojstva njenog muža Solomona, izabrana za premijera Cejlona (Šri Lanka) i tako postala prva žena predsjednica vlade u povijesti britanskog Commonwealtha.
 1960. – U Africi uspostavljena država Katanga.
 1960. – Sastav The Shadows s pjesmom "Apache" dolazi na prvo mjesto britanske top ljestvice Top 20. "Apache" je njihov prvi od 20 singlova koji su tijekom 1960-ih zauzeli prvo mjesto na britanskim ljestvicama Top 20. Ipak Shadowsi nemaju nikakvog uspjeha na top. ljestvicama u Sjedinjenim Državama, na kojima je danski gitarist Jorgen Ingmann imao hit svoje inačice "Apachea" iz 1961. godine.
 1965. – Pakistan, Iran i Turska potpisali regionalni pakt.
 1967. – Pod kotačima vlaka poginuo Albert John Luthuli, južnoafrički političar, borac protiv apartheida. Dobitnik je Nobelove nagrade za mir 1960. godine.
 1973. – Usprkos prosvjedima svjetskog javnog mišljenja, Francuska počela seriju nuklearnih proba na atolu Muroroa u južnom Pacifiku.
 1974. – Grčka prihvatila Rezoluciju UN-a o prekidu vatre na Cipru, jedan dan nakon turske invazije. Turska je prihvatila istu rezoluciju sutradan.
 1983. – U Poljskoj ukinuto ratno stanje, uvedeno u prosincu 1981. godine.
 1992. – Predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman i predsjednik Predsjedništva Republike BiH Alija Izetbegović potpisali su u Zagrebu Sporazum o prijateljstvu i suradnji dviju država. Jedna od odrednica tog akta je ulazak oružanog dijela Hrvatskog vijeća obrane (HVO) u sastav Oružanih snaga BiH pod zajedničkim zapovjedništvom.
 1993. – U poplavama i klizištima, prouzrokovanim jednomjesečnim kišama, u Indiji, Bangladešu i Nepalu poginulo mnogo ljudi, a više milijuna osoba je prinuđeno napustiti svoje domove.
 1994. – Ruski pisac Aleksandar Isajevič Solženjicin stigao u Moskvu, nakon dvomjesečnog putovanja po Rusiji, iz koje je prije 20 godina otišao u egzil.
 1995. – Predstavnici 16 zemalja na Međunarodnoj konferenciji o BiH u Londonu upozorili bosanske Srbe da će, ako napadnu "zaštićenu zonu" UN-a Goražde, biti suočeni s "odlučnim uzvraćanjem, koje uključuje i upotrebu zračne sile".
 1998. – Umro američki astronaut Alan Shepard, prvi Amerikanac koji je poletio u Svemir (1961.) i jedini čovjek koji je igrao golf na Mjesecu.
 2001. – U dvodnevnim borbama izmedu nasilnih demonstranata i snaga reda, tokom Summita grupe G-8 u Genovi, Italija, poginula jedna osoba, oko 400 ih je ranjeno, a 67 demonstranata uhićeno je pod optužbom za pokušaj ubojstva.
 2002. – Tužiteljstvo Haškog tribunala (ICTY), u odgovoru na žalbu bivšeg zapovjednika HVO-a Tihomira Blaškića, ocijenilo neosnovanim sve osnove žalbe, zaključivši da je prvostupanjsko vijeće u presudi ispravno zaključilo da je Blaškić, i osobno i zapovjedno, odgovoran za progon muslimanskog stanovništva Lašvanske doline, te mu izreklo drakonsku kaznu - 3. ožujka 2000. proglašen je krivim i osuđen na 45 godina zatvora za ratne zločine počinjene u Lašvanskoj dolini od polovice 1992. do 1994. godine, od kojih je najteži pokolj 116 Muslimana sela Ahmići 16. travnja 1993. godine. 29. srpnja 2004. Žalbeno vijeće mu je smanjilo kaznu na 9 godina, čime je efektivno odmah pušten na slobodu, što je zapravo pokazalo stav suda da Blaškić nije bio odgovoran za ono što dogodilo u Lašvanskoj dolini.
 2006. – podjelom odličja završene 1. Hrvatske svjetske igre.
 2008. – U Beogradu je uhićen haški optuženik Radovan Karadžić nakon što se trinaest godina skrivao i proveo u bijegu.

Rođenja 21. srpnja
 1654. – Pedro Calungsod, filipinski svetac († 1672.)
 1811. – Dimitrije Demeter, hrvatski književni i kazališni djelatnik († 1872.)
 1816. – Paul Julius von Reuter, osnivač britanske novinske agencije Reuters
 1873. – Hans Fallada, njemački književnik († 1947.)
 1899. – Ernest Hemingway, američki književnik († 1961.)
 1908. – Jordan Kuničić, hrvatski teolog i glazbenik († 1974.)
 1912. – Dinko Štambak, hrvatski književnik († 1989.)
 1920. – Nada Klaić, hrvatska povjesničarka († 1988.)
 1941. – Veljko Rogošić, hrvatski plivač († 2012.)
 1945. – Krste Juras, hrvatski brodograđevni stručnjak, pjesnik i tekstopisac
 1951. – Robin Williams, američki glumac († 2014.)
 1971. – Marina Poklepović, hrvatska glumica
 1977. – Vanja Iveša, hrvatski nogometašSmrti 21. srpnja
 1425. – Manuel II. Paleolog, bizantski car (* 1350.)
 1796. – Robert Burns, škotski pjesnik (* 1759.)
 1838. – Johann Nepomuk Mälzel, njemački izumitelj (* 1772.)
 1888. – Matthias Joseph Scheeben, njemački teolog (* 1835.)
 1900. – Alberico Crescitelli, talijanski misionar i svetac (* 1863.)
 1944. – Claus von Stauffenberg, njemački časnik (* 1907.)
 1972. – Ralph Craig, američki sprinter (* 1889.)
 1998. – Alan Shepard, američki astronaut (* 1923.)
 2004. – Jerry Goldsmith, američki skladatelj (* 1929.)
 2004. – Edward B. Lewis, američki genetičar i nobelovac (* 1918.)
 2005. – Long John Baldry, engleski blues pjevač (* 1941.)
 2007. – Dubravko Škiljan, hrvatski jezikoslovac (* 1949.)
 2017. – Hrvoje Šarinić, hrvatski političar (* 1935.)

 Blagdani i spomendani
 Dan državnosti u Belgiji
 Danijel (prorok)

 Imendani

 Izvori

 021

29 July 2004.

|
|
OD 1897. DO 1921.
GIMNAZIJA S HRVATSKI NASTAVNIM JEZIKOM 1897. – 1921.
Hrvatski narodni preporod imao je svoje skromne začetke u Zadru početkom XIX. stoljeća, a puni je intenzitet doživio tridesetih godina istog stoljeća u Zagrebu te ponovno u Zadru tridesetak godina kasnije, posebice nakon pada Bachova apsolutizma i uvađanja parlamentarnnnog života u Dalmaciji. Začeci preporoda mogu se vidjeti izdavanjem prvih novina na hrvatskom jeziku tiskanih u Hrvata Il Regio Dalmata - Kraglski Dalmatin 1806. te godinu dana kasnije osnivanjem čitaonice. Jedan od prvih značajnijih nadnevaka je i carska naredba od 30. listopada 1820. godine o osnivanju primaljske škole u Zadru, prve takve škole u Hrvata, a nastava se dijelom održavala na hrvatskom jeziku. U kasnijem razdoblju veliku je ulogu imalo izdavanje Zore dalmatinske od 1844. do 1849. prvog preporodnog časopisa u Dalmaciji, kojeg je pokrenuo dr. Ante Kuzmanić. Nešto manje značajnu ulogu imalo je i utemeljenje društva Slavjanska lipa 1848. godine. U listopadu te iste 1848. grupa je zadarskih intelektualaca tražila od novog kralja Franje Josipa I. da se u srednje škole uvede ilirski jezik, kako se tada nazivao hrvatski jezik. Taj su prijedlog, koji je začudo bio odobren, odbile sve dalmatinske gimnazije, osim zadarske, koja je uvela hrvatski jezik kao neobvezni, a svake se godine potvrđivalo njegovo izvođenje. U Banskoj Hrvatskoj u to je vrijeme bila na snazi zabrana ilirskog imena, no to nije vrijedilo za Dalmaciju. Narodni je preporod za cilj imao u prvom redu uvođenje narodnog, hrvatskog jezika u sve dijelove društva, posebice u školstvo, sudstvo i upravu. Ta borba za hrvatski jezik bila je duga i teška.
Osnutkom Dalmatinskog sabora 1861. godine sa sjedištem u Zadru borba za hrvatski jezik nastavljena je nesmanjenom žestinom te je vrijedno izdvojiti nekoliko značajnih datuma. Već na prvoj sjednici Dalmatinskog sabora, 6. travnja 1861. raspravljalo se o tome kojim će se jezikom govoriti u saboru. Mihovil Pavlinović govorio je hrvatskim pa je njegovom zaslugom odlučeno da se u Saboru može govoriti i hrvatskim jezikom. Treba znati da su u to doba narodnjaci bili u manjini u odnosu na autonomašku stranku, koja se zalagala za talijanski jezik, koji je austrijska uprava uvela u Dalmaciju kao službeni jezik. Kažimo i to da je Mihovil Pavlinović kao zastupnik u Carevinskom vijeću u Beču, krajem sedamdesetih godina XIX. stoljeća, na zgražanje Nijemaca, govorio hrvatskim jezikom što su kasnije učinili i svi ostali zastupnici iz hrvatskih zemalja. Na sjednici Dalmatinskog sabora od 12. siječnja 1863. Narodna se stranka na čelu s Mihovilom Pavlinovićem žestoko zauzela za službeno priznanje hrvatskog jezika i njegovo uvođenje u Sabor, školstvo, sudstvo i vladine urede. Zapisnici Dalmatinskog Sabora počeli su se pisati hrvatskim jezikom nakon saborske odluke od 25. srpnja 1870. godine. Na sjednici od 21. srpnja 1883. prihvaćen je prijedlog kojim hrvatski postaje službeni jezik u Dalmatinskom saboru i Zemaljskom (pokrajinskom) odboru, a Mihovil Pavlinović braneći hrvatski jezik izrekao je na kraju svoga govora i ovu rečenicu: Ptici su prostori nebeski da leti, ribi more da pliva, tako narodu njegov jezik da živi. Odlučeno je i da se sa strankama obraća hrvatskim jezikom i da u državnu službu nitko ne može biti primljen ne poznaje li hrvatski jezik, no te će se odredbe kasnije često kršiti. Borba za hrvatski jezik u Dalmaciji rezultirala je i tzv. jezičnom naredbom od 26. travnja 1909. kojom se hrvatski jezik u potpunosti uvodi kao službeni jezik u Dalmaciji, no ta se odluka počela primjenjivati tek. od 1. siječnja 1912. što svjedoči o vrlo teškoj i dugoj borbi dalmatinskih Hrvata za svoj jezik.
Do kraja XIX. stoljeća bile su pohrvaćene sve dalmatinske gimnazije, osim zadarske. U toj borbi za hrvatski jezik u dalmatinskom školstvu značajnu su, gotovo presudnu, ulogu odigrali Mihovil Pavlinović i Miho Klaić. Među inim zaslugama treba istaknuti njihovu upornost i borbu kako bi u učiteljskom preparandiju u Arbanasima, po osnutku 1866., došao za upravitelja Stjepan Buzolić, umjesto talijanaškog kandidata. Taj je izbor imao dalekosežne posljedice, jer su učitelji bili školovani na narodnom hrvatskom jeziku pa su mogli i uspješnije djelovati među pučanstvom. Učiteljska škola s talijanskim nastavnim jezikom u Zadru zbog malog broja đaka bila je ugašena početkom sedamdesetih godina XIX. stoljeća. Bečka je vlada 20. listopada 1897. odlučila da se u ratnu mornaricu uvede hrvatski kao službeni jezik umjesto talijanskog. No ni ta se naredba nije u potpunosti ostvarila jer bečkoj vladi nije bila toliko važna briga za hrvatski jezik, koliko joj je on trebao biti sredstvo kojim bi u Dalmaciju uvela njemački kao službeni jezik. U tome su je omeli kasniji događaji i Prvi svjetski rat. Borba za hrvatski jezik u Dalmaciji, Istri i tadašnjoj banskoj Hrvatskoj bila je vrlo teška, jer svi koji su posezali za Lijepom našom, od nje su nastojali napraviti svoju koloniju. Da borba za hrvatski jezik i nije bila uvijek uspješna kazuje i primjer Istarskog sabora u Poreču u kojem je hrvatskim jezikom prvi prozborio Matko Laginja, potom Vjekoslav Spinčić i ostali hrvatski zastupnici, no talijanski je element bio jači, nerijetko su hrvatski zastupnici izvlačili jedva živu glavu od fizičkih napada plaćenika njihovih saborskih kolega Talijana. I Zadar je nažalost platio svoju tešku cijenu u borbi za hrvatski jezik i hrvatsku misao, možemo kazati gotovo do ovih naših današnjih dana.
Nakon gubitka Splita, kao svog jakog uporišta, početkom osamdesetih godina XIX. stoljeća, autonomaši, koji su u međuvremenu postali talijanaši, svim su silama nastojali zadržati svoje posljednje uporište Zadar. U Zadru autonomaška stranka nije bila brojčano jaka, ali je zato bila ekonomski vrlo moćna, što je bilo presudno. Borba za pohrvaćenje gimnazije s talijanskim nastavnim jezikom u Zadru dosegla je svoj vrhunac baš u spomenutom razdoblju kada je ravnatelj bio Josip Peričić. Njegov naum nije uspio, no pitanje zadarske gimnazije našlo se na dnevnom redu u Dalmatinskom saboru. Miho Klaić kao zastupnik, na četvrtoj je sjednici Dalmatinskog sabora 29. listopada 1890. predložio da se u zadarskoj gimnaziji umjesto talijanskog uvede hrvatski kao naukovni jezik. U to je doba zadarski kotar obuhvaćao područje od Raba do gotovo Šibenika i bilo je 60 pučkih škola, 59 s hrvatskim nastavnim jezikom i jedna četverorazredna s talijanskim nastavnim jezikom, u Zadru. Tadašnji su zakoni sprječavali mogućnost školovanja na tri nastavna jezika, pučke škole na hrvatskom, srednje na talijanskom i visoke na njemačkom nastavnom jeziku, što je Klaić i naglasio u raspravi pa je Dalmatinski sabor donio odluku koja glasi: SABOR DALMATINSKI NA TEMELJU ČLANA 19. ZEMALJSKOG REDA IZJAVLJUJE VLADI NJEGOVA VELIČANSTVA ŽELJU, DA U SREDNJIM UČIONAMA ZADARSKIM MJESTO TALIJANSKOG BUDE NAUKOVNI JEZIK HRVATSKI. Rasprava o tome prijedlogu vodila se na devetoj sjednici 6. studenoga 1890. gdje je prijedlog usvojen s 33 glasa, jednim protiv, a četiri zastupnika nisu glasovala. Zadarski nadbiskup Petar Dujam Maupas glasovao je protiv, dok su Ante Bajamonti, Nikola Trigari, Ante Žmirić i Lovro Benevenia ranije napustili sjednicu. Sva četvorica bili su članovi autonomaške stranke. Bečka je vlada odugovlačila s tom odlukom o promjeni nastavnog jezika i tek je 22. rujna 1896. obznanila da se može u Zadru otvoriti nova gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom već za školsku godinu 1897./1898. Austrijskoj je vladi bilo u interesu zadržati gimnaziju s talijanskim nastavnim jezikom, jer su na taj način davali podršku autonomašima u borbi protiv većinskoga hrvatskog stanovništva. Osnutak gimnazije s hrvatskim nastavnim jezikom konzervativna bečka vlada nije prihvatila s oduševljenjem, no argumenti Mihe Klaića bili su dovoljno jasni i uvjerljivi. Talijanaši su na tu odluku reagirali vrlo žestoko, ne samo protestnim notama upućenim u Beč, već i uličnim neredima u Zadru.
Osnivanje i početak rada nove gimnazije nisu išli bez poteškoća. Naime, valjalo je pronaći odgovarajući prostor. Zemaljski je odbor zahtijevao od tadašnjeg dalmatinskog namjesnika Emila Davida ustupanje vojarne Sv. Marcele no zbog higijenskih uvjeta ona nije odgovarala potrebama. Povjerenstvo koje je ispitivalo mogućnost korištenja vojarne Sv. Marcele odlučilo je sredinom listopada da se ta zgrada ne može koristiti, premda je tadašnji pokrajinski školski nadzornik i član Povjerenstva Mihovil Glavinić smatrao da su prikladni za nastavu prizemlje i prvi kat, uz dodatno preuređenje. Članovi Povjerenstva još su bili: Božo Korlaet, prisednik Zemaljskog odbora, Petar Erzo, Jakov Đivanović i Lavoslav Golf, kasnije su uključeni Ambroz Maroičić, Rikard Hämisch i Stefan Yllheim. Deset dana kasnije 26. listopada 1897. i Zemaljski (pokrajinski) odbor obavještava Pokrajinsko školsko vijeće da odustaju od zahtjeva za vojarnom Sv. Marcele. Novo se rješenje našlo u iznajmljivanju prizemnih prostorija kuće Oštrić. Ta je kuća bila prva iza današnjeg hotela Zagreb s jugozapadne strane. Zgrada je uništena za bombardiranja u Drugom svjetskom ratu. U prizemlju je bila kavana Stefanija, a te su prostore kasnije koristili Hrvatski Sokol, Hrvatska pučka škola i Gimnazija. Tu je zgradu krajem sedamdesetih godina XIX. stoljeća dao izgraditi tadašnji kotarski poglavar Franjo Kirchmayer. U kratko je vrijeme promijenila nekoliko vlasnika te je zadnjeg desetljeća XIX. stoljeća došla u posjed novigradskog posjednika i načelnika Grgura Oštrića. Zgrada je nosila građanski broj 1080, no koji je bio kućni broj u tadašnjoj ulici N. Tommasseo nije nam poznato. Građanski je broj označavao broj kuće u Zadru, vjerojatno redni broj izgrađene kuće. Naime, nekad se koristio dvostruki način označavanja.
Upisi su počeli 1. i 2. listopada, a nastava 3. listopada 1897. Svi učenici su morali doći u pratnji roditelja, a za upis su trebali donijeti: Izvod iz matične knjige krštenih, kao potvrdu da su napunili ili će do 31. prosinca navršiti deset godina te svjedodžbu o završenoj pučkoj školi. Trebali su i polagati prijemni ispit iz nauka vjere, hrvatskog jezika i matematike. Prijavilo se 98 dječaka, a kriterije je zadovoljilo 91. Već prvih dana nastale su velike teškoće s nastavom, jer prostori nisu bili dostatni, premda je Hrvatski Sokol ustupio svoje prostore na južnom i zapadnom dijelu prizemlja. Hrvatski je Sokol na sjednici od 22. listopada 1897. jednoglano odlučio ustupiti veći dio prostorija za potrebe niže gimnazije. Nastava se do 2. prosinca, kada se Hrvatski Sokol u potpunosti iselio, odvijala otežano, samo u jednoj prostoriji, a zbornica i školska uprava bile su u drugoj. U Zadru je 3. lipnja 1897. sklopljena pogodba između vlasnika zgrade i Pokrajinskog školskog vijeća, koje je predstavljao učitelj Antun Pavličević, ravnatelj hrvatske pučke škole. Prema pogodbi najam je trebao trajati pet godina, počevši od 15. kolovoza tekuće godine, uz najamninu od 45 forinti na ime stanarine. Ti su uvjeti trajali do nove pogodbe kada se prostor za potrebe gimnazije proširio odlaskom Sokola Zbog velikog broja upisanih đaka u prvi razred Ministarstvo je odobrilo 7. listopada otvaranje paralelnih razreda pa se radilo tako da je jedna skupina učenika imala nastavu od 8 do 10 sati, a druga od 10 do 12 sati, a poslijepodne prva grupa od 14 do 16 sati. Sutradan bi druga skupina počinjala nastavu u 8 sati i tako se naizmjenično pokušalo riješiti manjak prostora. Prvi je ravnatelj novoutemeljene niže gimnazije bio dotadašnji profesor kotorske gimnazije Tomo Brajković, dok su nastavnički zbor sačinjavali Josip Čičin, jezici i humanistički predmeti, Špiro Tomanović, povijest, zemljopis, matematika i prirodopis, Filip Crvarić predavao je rimokatolički, a Miloš Parenta grkoistočni vjeronauk. Za tek osnovanu gimnaziju s hrvatskim nastavnim jezikom rasli su problemi, jer se već sljedeće školske godine upisalo novih 66 učenika. To je značilo da će biti još manje prostora, a nedostajali su i profesori. Teškoće se se riješile tako da je iznajmljen dio Perlinijeve kuće u tadašnjoj ulici Starog kazališta, danas ulici Jurja Dalmatinca. Ta se zgrada nalazila između današnjeg kazališta, kina Pobjeda i tržnice. Nastavnički se zbor druge godine djelovanja povećao za tri suplenta Šimuna Urlića, Milana Begovića i Rudolfa Scarizze, a Nikola Batistić je premješten s Učiteljske preparandije u Arbanasima. Školske godine 1899./1900. također je upisano 66 učenika pa ih je ukupno bilo 184. Bilo je više i nastavnika, jer su došli Petar Macanović, Ivo Bellotti i Antun Gjivoje, dok je Rudolf Scarizza premješten u Pazin. I dalje je bilo premalo školskog prostora pa je jedan razred koristio obližnju zgradu Hrvatske pučke škole. Vlasnik je zgrade bio Alfons Borelli. U toj je zgradi, koja je još sačuvana, bila hrvatska pučka škola do 1920., a od 1944. do 1961. gimnazija, te kasnije OŠ Velimir Škorpik (današnja OŠ Šimuna Kožičića Benje). Sva ta povremena iznajmljivanja dijela drugih zgrada, nisu mogla nadomjestiti prostornu nestašicu. Ravnatelj Tomo Brajković nekoliko je puta oglašavao u Objavitelju dalmatinskom mogućnost iznajmljivanja većih kuća za gimnazijske potrebe, no nije našao nijednu ponudu. Stoga je oštro zahtijevao od Pokrajinskog školskog vijeća da se pronađe rješenje. U svibnju 1899. Grgur je Oštrić ponudio svoju kuću u ulici Svetog Šimuna, današnjoj ulici Ive Prodana. Sudeći po sačuvanim dokumentima kao i izvješćima ta se zgrada očito nije koristila, jer vjerojatno nije zadovoljavala uvjetima. U tim dokumentima je i brzojav Grgura Oštrića Pokrajinskom školskom vijeću datiran 11. kolovoza 1898. u kojem piše: Prostorija po Vašoj ponudi za iznajmit žao mi je da Vas nemogu udovoljiti. Je li pokrajinsko vijeće tražilo iznajmljivanje i prvog kata zgrade gdje je bila smještena gimnazija, možemo samo nagađati. Na potrebu iznajmljivanja ukazivao je Tomo Brajković i ranije, pa tako i 5. kolovoza 1898. pri sastavljanju protokola o unajmljivanju s Josipom Perlinijem Taj je protokol pisan talijanskim jezikom, no izjava Tome Brajkovića zapisana je hrvatskim jezikom. Protokol su potpisali Tomo Brajković, Ernesto Nagy, Mihovil Knego, Jakov Đivanović, Ambroz Maroičić i Josip Perlini. Nešto kasnije, 24. kolovoza 1898. napravljen je i ugovor o iznajmljivanju između Josipa Perlinija i Pokrajinskog školskog vijeća. Brajković je izjavio kako iz pedagoško-didaktičkih razloga ne može nipošto trpjeti da zavod, ako i privremeno, bude razdijeljen na lokale, koji su međusobno dosta udaljeni. Nerede i nedisciplinu ne bi se moglo spriječiti. Tu je još najmanji problem čišćenja različitih prostorija jednoj zaduženoj osobi, no taj pomoćni poslužnik, mi bismo danas kazali domar, mora biti u glavnoj ustanovi. Ugovor s Grgurom Oštrićem primicao se kraju dogovorenog datuma.
Uprava je gimnazije morala što prije riješiti smještaj, jer je u školskoj godini 1899/1900. imala ukupno 184 učenika i deset profesora, što je bilo previše za postojeći prostor. Ponovo se stoga aktualizirala kupnja ili najam vojarne Sv. Marcele. Vojarna Sv. Marcele sagrađena je na temeljima istoimene crkvice i samostana krajem XVIII. stoljeća. Ostaci te vojarne, odnosno kasnije popularno zvane Hrvatske gimnazije, i danas su vidljivi u sadašnjoj ulici Dalmatinskog sabora nedaleko od crkvica Sv. Andrija i Petar Stari. Zgrada je većim dijelom srušena u Drugom svjetskom ratu. Ne zna se pouzdano kada je vojska napustila tu vojarnu, no zna se da su vojnici bili smješteni u novoj koja je bila dovršena u veljači 1898. u tadašnjem Blažekovićevom parku, danas Perivoju Vladimira Nazora. I tu su vojarnu kratko vrijeme zvali Vojarna sv. Marcele, premda je njeno ime bilo Kasarna Franje Josipa. Ubrzo se uvriježio naziv Blažekovićeva vojarna, a pogotovo kada je 1916. ispred ulaza, otprilike kod današnje ograde s parkom, postavljeno spomen poprsje generalu Blažekoviću. Taj je spomenik nestao za talijanske okupacije Zadra. Danas je u prostorima te vojarne smještena i Gimnazija Vladimira Nazor koja baštini tradiciju hrvatske gimnazije. Austrijsko je vojno ministarstvo krajem 1897. ponudilo na dražbu vojarnu s početnom cijenom od 18.291 florina. Josip Perlini ponudio je 17.100 florina i Andrija Callusti 18.000 florina. Prodaja tada nije izvršena, no 1899. vojarnu su kupili hrvatski rodoljubi Stjepan Babić, Amalija udova pl. Vidović i Blaž Radaković, ponudivši zajedničkim snagama 18.500 florina. Nakon kupnje, sklopljenog ugovora i preuređenja unutrašnjosti zgrade bivše vojarne, novi su vlasnici zgradu dali na uporabu gimnaziji početkom školske godine 1900/1901. U četvrtoj godini postojanja gimnazije na neko se vrijeme riješilo prostorne probleme. Te se godine upisalo 55 novih učenika pa ih je ukupno bilo 205. Odlukom od 3. rujna 1900. zadarska je niža gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom od školske godine 1901./1902. podignuta na razinu Carske kraljevske velike gimnazije. Od tada su u Zadru postojale dvije velike gimnazije, obje klasične, jedna s hrvatskim, a druga s talijanskim nastavnim jezikom. Zbog postojanja dviju gimnazija uvriježio se njihov naziv po nastavnom jeziku, pa je tako bila hrvatska i talijanska gimnazija, no i potonja je bila hrvatska iz niza razloga a pogotovo što je u njoj bilo profesora Hrvata, a i većina je učenika bila hrvatske narodnosti.
Hrvatska je gimnazija brojem upisanih učenika ubrzo premašila talijansku. Naime, u hrvatsku su se gimnaziju 1899. upisala 184 učenika, a u talijansku 177. i porast đaka bio je vidljiv iz godine u godinu da bi u školskoj godini 1919./20. brojio rekordna 502 učenika. U prvih dvadeset godina XX. stoljeća to je bila dalmatinska gimnazija s najviše učenika. Školske godine 1909./10. postojale su tri paralelke, a od 1913. i četiri. Od osnutka, usprkos materijalnim poteškoćama za nabavku nastavnih sredstava i pomagala osobita se pozornost posvećivala odgojno-obrazovnom radu pa je po tome vrlo brzo stekla ugled. Pokrajinski školski nadzornik Mihovil Zavadlal, svojedobno ravnatelj dubrovačke gimnazije, koji je naslijedio Mihovila Glavinića, tražio je zajedno s gimnazijskom upravom dodatnu vladinu pomoć, što je udovoljeno iznosom od 1800 florina, pomoć koja se dobivala nekoliko narednih godina. Postupno su nabavljana potrebita pomagala te priručna djela za kabinete i knjižnice. Po osnutku gimnazije osnovana je i knjižnica koja je već tri godine kasnije imala više od 500 naslova. Izravno prije ukinuća, u prvoj polovici 1921. profesorska je knjižnica imala 5000 knjiga, dok je učenička bila još bogatija. Za talijanske okupacije Zadra poslije 1920. i nakon bombardiranja 1943. i 1944. u tim je knjižnicama ostalo vrlo malo knjiga. Osim knjižnicama, pridavala se velika važnost i opremi kabineta, posebice za prirodopis, fiziku, kemiju, povijest i zemljopis. Prema gimnazijskim izvješćima, ti su kabineti bili vrlo dobro opremljeni za ono doba, no doživjeli su istu sudbinu kao i knjižnice.
Nauk vjere učio se dva sata tjedno od I. do VIII. razreda. Hrvatski jezik u I. i II. razredu bio je zastupljen s četiri sata, u III. s tri, a od IV. do VII. pet sati te u VIII. razredu sa šest sati tjedno. Latinski jezik učio se u I. razredu sedam sati, II. i III. šest sati, a u ostalim razredima po pet sati tjedno. Grčki jezik učio se u III., IV. i VII. razredu po četiri sata, a u V., VI. i VIII. pet sati tjedno. Talijanski se u svim razredima učio tri sata, izuzev prva dva razreda gdje se učio četiri sata tjedno. Matematika je u svim razredima bila zastupljena s tri sata, a tjelesni s dva sata tjedno. Fizika i kemija učile su se u VII. i VIII. razredu tri sata tjedno, a filozofija po dva, također u zadnja dva razreda. Crtanje se učilo u prva četiri razreda po dva sata, kaligrafija samo jedan sat u I. razredu, dok su se povijest i zemljopis učili različito u svakom razredu, ukupno tjedno povijest se učila 17 sati, a zemljopis 9 sati. Slobodni, neobvezni predmeti bili su francuski jezik i pjevanje. Od osnutka 1897. pa do prisilnog zatvaranja hrvatske gimnazije nije bilo većih izmjena u izboru obveznih nastavnih predmeta kao ni njihove tjedne zastupljenosti. Nastavni predmeti tjelesni i crtanje u početku su bili neobvezni a od 1910. obvezni. Od te školske godine 1910./1911. ti su nastavni predmeti uvedeni u prve razrede kao obvezni, i utemeljena je nadzorna služba, mi bi danas kazali stručni prosvjetni inspektori i savjetnici. Prvi koji je imenovan za crtanje bio je Eduard Brechler, a od sljedeće godine imenovan je Bruno Bersa pl. Leidenthalski, dotadašnji profesor zadarske realke. Za tjelesni odgoj prvi je stručni nadzornik bio dr. Josip Tominšek, dotadašnji ravnatelj mariborske gimnazije. Na mjestu ravnatelja nalijedio ga je Emilijan Lilek, svojedobno profesor i v.d. ravnatelj hrvatske gimnazije. Hrvatska je gimnazija imala vrlo kvalitetan pjevački zbor koji je često nastupao na raznim dobrotvornim priredbama u organizaciji Hrvatske čitaonice i Hrvatskog Sokola, a većina je članova bila i u Hrvatskom pjevačkom i glazbenom društvu Zoranić. Zanimljivo je spomenuti kako je dječacima bilo zabranjeno sudjelovanje u radu Hrvatskog Sokola, pa su nastupali vrlo često s krivim podacima o godini starosti. Dobrotvorne priredbe održavali su i likovno nadareni učenici te su u nekoliko navrata organizirali prodajne izložbe u korist Dobrotvornog društva za pripomoć siromašnih đaka hrvatskih škola u Zadru, o čemu su redovito izvještavale zadarske novine Narodni list i Hrvatska Kruna. Te su novine kao i talijanaški Il Dalmata redovito izvještavale i o ponašanju zadarskih gimnazijalaca izvan škole dajući im vrlo često političko obilježje. Naime, izvještavali su o čestim sukobima i tučnjavama između đaka hrvatske i talijanske gimnazije, a svaka je novina za izgred optuživala drugu stranu. Disciplina u samoj gimnaziji bila je vrlo stroga, a isto tako i obrazovni kriterij. Hrvatska je gimnazija bila na glasu kao vrlo stroga ali i uspješna škola, čemu svjedoče uspjesi njihovih učenika u kasnijem djelovanju, bez obzira kojim su se zvanjem bavili.
Način ocjenjivanja bio je sljedeći: odlično (1), pohvalno (2), povoljno (3), dostatno (4), nedostatno (5) i posve nedostatno (6). Učenik koji je imao bar jednu ocjenu posve nedostatno ili više od polovice ocjena nedostatno, opći uspjeh bio mu je ocijenjen III. redom, danas je to nedovoljan uspjeh, odnosno ponavljanje godine. Postojale su dvije kategorije II. reda, prva kojom se ponavljalo razred ako je učenik imao dvije ili više ocjena, ali manje od pola, nedostatno. Samo jedna ocjena nedostatno povlačila je II. red uz mogućnost popravnoog ispita. Učenici koji nisu imali negativne ocjene, nedostatno i posve nedostatno, prolazili su s općim uspjehom I. reda. Opći uspjeh I. reda s odlikom, imali su učenici koji su imali više ocjena odlično negoli ocjena pohvalno. Odlukom Pokrajinskog školskog vijeća od 3. ožujka 1919. ovaj je sustav zamijenjen novim, gdje su ocjene bile: 10 i 9 kao vrlo dobro, 8 i 7 dobro, 6 je bilo dovoljno, a 5 do 0 bile su nedovoljno ocjene. Dvadesetak dana kasnije isto je vijeće donijelo odluku kojom se mijenjaju i propisi i kod ispita zrelosti odnosno matura. Učenici koji su imali ocjene 7 do 10 u nekom nastavnom predmetu bili su oslobođeni pismenog i usmenog ispita iz toga predmeta. Ocjenjivanje se vršilo tijekom cijele školske godine i bilježilo se svakih 15 dana i dakako učenici su dobivali izvješća. Roditelji ili skrbnici izvješćivani su svakih mjesec dana, pismeno ukoliko je bilo negativnih ocjena ili kakvih kazni. Postojali su i skupni roditeljski sastanci gdje su održavana prigodna predavanja, u pravilu dva puta godišnje.
Premda u svome nazivu Hrvatska gimnazija nije imala naznaku muška ona je to u osnovi bila do školske godine 1910./1911. kada su primljene prve hospitantice i to prema omjeru 5:100, a taj se odnos mogao prekoračiti za rata, nakon kojeg je u potpunosti ukinut te je ta gimnazija postala u stvari mješovita. Godine 1917. pokrenuta je inicijativa osnivanja ženske realne gimnazije u Zadru, već je bio i imenovan budući ravnatelj Silvije Alfirević, profesor na hrvatskoj gimnaziji. Neke su zadarske i splitske novine 1918. objavile vijest kako je u Zadru otvorena i ta gimnazija, što nije točno, jer se ta ideja nije nikada ostvarila. Profesorski kadar bio je na visokoj razini, čemu svjedoče brojni podaci među kojima možemo izdvojiti njihovo sudjelovanje u pisanju udžbenika, kulturnoj i javnoj djelatnosti ili u njihovom izboru za obnašanje visokih dužnosti u crkvenom ili u svjetovnom životu. Ovdje naglasimo onu pedagoško-didaktičku dimenziju profesora gimnazije s hrvatskim nastavnim jezikom. Udžbenike po kojima su učili i zadarski gimnazijalci pisali su Marcel Kušar, Marin Rabadan, Šimun Urlić, Emilijan Lilek, Ivan Juras, Juraj Božičević, Juraj Gasperini i drugi. Mnogi su kasnije postali ravnatelji srednjih škola u drugim sredinama, kao Petar Macanović, Silvije Alfirević, Emilijan Lilek, Ilija Maričić, Ljubomir Nardini, Josip Piasevoli itd., ili su postali sveučilišni profesori kao Marin Katalinić, Marijan Stojković, Petar Karlić, Ivan Šarić i brojni drugi. Postoji uzrečica, dobar je onaj učitelj kojeg učenik premaši i bude bolji, a da je to doista tako potvdili su zadarski gimnazijalci ne samo u tom prvom razdoblju do 1921. već tijekom svih godina od osnutka do danas.
U stoljetnoj borbi za hrvatski jezik i misao zadarska je gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom jamačno jedan od ponajboljih primjera kako je ta borba bila vrlo teška i mukotrpna. Slomom Austro-Ugarske Monarhije porasla su nacionalna trvenja u Zadru između Hrvata, Talijana i odnarođenih Hrvata. Tajne klauzule Londonskog ugovora 1915. i Rapallski ugovor 1920. imali su za posljedicu pripajanje Zadra Kraljevini Italiji i povećano proganjanje Hrvata, a među inim i ugasnuće, tj. zabranu rada Hrvatske gimnazije u lipnju 1921. godine. Zadarski su Hrvati školovanje na svom hrvatskom jeziku morali nastaviti u nekim drugim sredinama. Većina je svoje daljnje školovanje nastavila u Šibeniku.
| Prva generacija maturana hrvatske gimnazije š.g. 1904./1905.
|| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1911./1912.
|
| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1918./1919.
|| Maturanti hrvatske gimnazije š.g. 1920./1921.
|
PROFESORI
|Silvije Alfirević
||Josip Barić
||Milan Begović
||Pavao Butorac
|
|Juraj Carić
||Milutin Cihlar
||Niko Dežulović
||Mate Garković
|
|Marko Granić
||Ljubomir Maštrović
||Stjepan Ratković
||Mate Tentor
|

Question: how many protesters were arrested under the accusation of attempted murder at the g-8 summit

29 July 2004.

Question: how many protesters were wounded at the g-8 summit in geneva

29 July 2004.

Question: what was the charge of 67 protesters during the g-8 summit in geneva

29 July 2004.

Question: in which country did the g-8 summit take place

29 July 2004.

Question: where did the g-8 summit take place

29 July 2004.

Question: how many people were killed during the g-8 summit in geneva, italy

29 July 2004.

Question: who was sentenced to 45 years in prison

29 July 2004.

Question: how many muslim villages were massacred in the lašvansk valley

29 July 2004.

Question: how long was blaškić in prison

29 July 2004.

Question: what was blaškić sentenced to in 2000

29 July 2004.

Question: when was blaškić sentenced

29 July 2004.

Question: what type of penalty was blaškić sentenced to

29 July 2004.

Question: how many years was blaškić sentenced to in 2000

29 July 2004.

In the two - day struggles between the violent protesters and the forces of order , during the G-8 Summit in Geneva , Italy , one person was killed , about 400 were wounded , and 67 protesters were arrested under the accusation of attempted murder .

– The Prosecutor ’s Office of the Hague Tribunal ( ICTY ) , in response to the appeal of the former commander of the HVO , Tihomir Blaškić , assessed unfounded all the foundations of the appeal , concluding that the first - stage council in the judgment correctly concluded that Blaškić , both personally and by command , was responsible for the persecution of the Muslim population of the Lašvansk Valley , and sentenced him to a drakonic penalty – on 3 March 2000 , he was declared guilty and sentenced to 45 years in prison for war crimes committed in the Lašvansk Valley from the middle of 1992 to 1994 , of which the most difficult was 116 Muslim villages Ahmici on April 16 , 1993 .

In the two-day struggles between the violent protesters and the forces of order, during the G-8 Summit in Geneva, Italy, one person was killed, about 400 were wounded, and 67 protesters were arrested under the accusation of attempted murder. – The Prosecutor’s Office of the Hague Tribunal (ICTY), in response to the appeal of the former commander of the HVO, Tihomir Blaškić, assessed unfounded all the foundations of the appeal, concluding that the first-stage council in the judgment correctly concluded that Blaškić, both personally and by command, was responsible for the persecution of the Muslim population of the Lašvansk Valley, and sentenced him to a drakonic penalty – on 3 March 2000, he was declared guilty and sentenced to 45 years in prison for war crimes committed in the Lašvansk Valley from the middle of 1992 to 1994, of which the most difficult was 116 Muslim villages Ahmici on April 16, 1993. 29 July 2004.

Question: when did the dalmatian language become the official language

1 . siječnja 1912 . godine . ( ): , Zadarski list .

Question: which dalmatian institution closed in january 1912

Question: why was no proposal made to make croatian the official language in all state offices

zatvaranja Sabora nije izglasovan prijedlog da hrvatski jezik bude službeni jezik u svim državnim uredima u Dalmaciji .

1921 – But , Due to the closure of Sabor , no proposal was voted that the Croatian language should be the official language in all state offices in Dalmatia .

On April 26 , 1909 , a decision was made that the Croatian language would be the official language in the court , administration and education of the Dalmatia , which came into force only on January 1 , 1912 .

1921 – But, Due to the closure of Sabor, no proposal was voted that the Croatian language should be the official language in all state offices in Dalmatia. On April 26, 1909, a decision was made that the Croatian language would be the official language in the court, administration and education of the Dalmatia, which came into force only on January 1, 1912.


23. srpnja (23.7.) 204. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (205. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 161 dan.

 Događaji
 1829. – u SAD-u, William Austin Burt je patentirao prvi pisaći stroj
 1883. – Dalmatinski sabor proglasio hrvatski jezik službenim jezikom u kraljevini Dalmaciji u Austro-Ugarskoj  Tematski vremeplov srpanj i kolovoz, Jadranski zavod HAZU

 1914. – Austro-Ugarska izdala ultimatum Kraljevini Srbiji zbog ubojstva prijestolonasljednika Franje Ferdinanda 28. lipnja u Sarajevu.
 1952. – Gamal Abdel Naser organizirao puč koji je doveo do svrgavanja egipatskog kralja Faruka I.
 1952. – Osnovana je Europska zajednica za ugljen i čelik, temelj kasnije Europske unije.
 1970. – Qaboos bin Said Al Said postao omanski sultan
 1995. – Uočen Hale-Boppov komet

 2010. – podjelom odličja završene 2. Hrvatske svjetske igre
 2015. – Otkriven egzoplanet Kepler-452b

 Rođenja 23. srpnja
 1503. – Ana Jagelović,  hrvatsko-ugarska i češka kraljica-supruga († 1547.)
 1649. – Klement XI., papa (+ 1721.)
 1775. – Louis Malus, francuski inženjer i fizičar (* 1812.)
 1786. – Franz Berwald, švedski skladatelj († 1868.)
 1888. – Raymond Chandler, američki pisac († 1959.)
 1892. – Haile Selasije, etiopski car († 1975.)
 1899. – Gustav Heinemann, njemački političar († 1899.)
 1906. – Vladimir Prelog, hrvatski znanstvenik, kemičar († 1998.)
 1908. – Elio Vittorini, talijanski književnik († 1966.)
 1930. – Slavica Fila, hrvatska glumica († 2014.)
 1937. – Zoran Pleše, hrvatski akademski slikar, grafičar, ilustrator i restaurator
 1947. – Milan Ivkošić, hrvatski novinar
 1965. – Slash, engleski gitarist
 1975. – Mario Tokić, hrvatski nogometaš
 1976. – Judit Polgár, mađarska šahovska prvakinja
 1976. – Péter Halász, mađarski dirigent
 1981. – Jakub Hrůša, češki dirigent
 1984. – Brandon Roy, američki košarkaš Smrti 23. srpnja
 1373. – Sveta Brigita, crkvena naučiteljica, najpoznatija svetica sjevernih naroda Europe
 1757. – Domenico Scarlatti, talijanski skladatelj (* 1685.)
 1878. – Karl Freiherr von Rokitansky, češki liječnik, patolog, filozof i političar (* 1804.)

 1885. – Ulysses S. Grant, američki vojskovođa, političar i predsjednik SAD-a
 1893. – Ivan Berlaković, gradišćanskohrvatski pisac i svećenik (* 1838.)
 1916. – William Ramsay, škotski kemičar i nobelovac (* 1852.)
 1926. – Viktor Mihajlovič Vasnjecov, ruski slikar (* 1848.)
 1941. – José Abelardo Quiñones Gonzales,  peruanski vojni pilot i nacionalni heroj (* 1914.)
 1944. – Max Nettlau, njemački anarhist i povjesničar (* 1865.)
 1948. – David Wark Griffith, američki redatelj (* 1875.)
 1951. – Philippe Pétain, francuski general i predsjednik Višijske Francuske (1856.)
 1966. – Montgomery Clift, američki glumac (* 1920.)
 1968. – Henry Hallett Dale, engleski liječnik i nobelovac (* 1875.)
 1993. – Dalibor Cvitan, hrvatski književnik i književni kritičar (* 1934.)
 1999. – Hasan II., marokanski kralj (* 1929.)
 2011. – Amy Winehouse, britanska pjevačica (* 1983.)
 2013. – Djalma Santos, brazilski nogometaš (* 1929.
 2017. – Vladimir Stipetić, hrvatski ekonomist (* 1928.)

 Blagdani i spomendani

 Imendani

 Izvori

 023

1829 – In the United States, William Austin Burt patented the first writing machine in 1883.

1.7.2016.
3.srpnja 1784.
počeo izlaziti L' Osservatore Triestino, tršćanski časopis : vijesti iz politike, prava, gospodarstva i književnosti ; kretanje brodova i tereta ; subotnji prilog L’Istria
12.srpnja 1806.
U Zadru izlazi 1. broj tjednika "Il Regio Dalmata - Kraglski Dalmatin" - prvih novina na hrvatskom jeziku
18.srpnja 1992.
Ratni brodovi NATO-a uplovili u Jadransko more radi kontrole provođenja sankcija UN protiv SR Jugoslavije
20.srpnja 1866.
Viška bitka, u kojoj malobrojnija flota Habsburške Monarhije (u kojoj su većinu činili hrvatski mornari) pobijedila flotu Kraljevine Italije
20.srpnja 1607.
umro Miho Pracat - hrvatski pomorac, bankar i dobrotvor (r. 1522.)
23.srpnja 1883.
Dalmatinski sabor proglasio hrvatski jezik službenim jezikom u kraljevini Dalmaciji u Austro-Ugarskoj
23.srpnja 1952.
Osnovana je Europska zajednica za ugljen i čelik, temelj kasnije EU
27.srpnja 1377.
Radi zaštite od kuge, dubrovačko Veliko vijeće prvo je u Europi odredilo karantenu za putnike.
3. kolovoza 1492.
Kristofor Kolumbo otisnuo se u Hulevi (južna Španjolska) sa tri broda prema zapadu kako bi pronašao novi put prema Indiji.
3. kolovoza 1958.
podmornica Nautilus prva prošla ispod ledene kape Sjevernog pola
9. kolovoza 1910.
rođen dr.sc. Branko Sambrailo (umro 18.9.2001.), znan. savjetnik u Jadranskom zavodu ; obrađivao pitanja međunarodnog i domaćeg ribolovnog prava, a među prvima je koji su se bavili pitanjima onečišćenja mora i iskorištavanjem bogatstava morskoga dna i podzemlja.
12. kolovoza 1896.
rođen akademik Juraj Andrassy (umro 20. prosinca 1977.) - hrvatski pravnik, profesor međunarodnog prava. Kao znanstvenik i pedagog bio je uvažen na fakultetima i institutima u Europi, Americi i Africi.
12. kolovoza 2000.
Katastrofa ruske nuklearne podmornice ''Kursk'' u Barentsovom moru. Nitko od 118 mornara nije preživio.
13. kolovoza 1914.
Kod Rovinja potonuo brod ''Baron Gautsch'' , povukavši sa sobom na dno 400 ljudi.
15. kolovoza 1571.
Turci su pokušali zauzeti grad Korčulu, krenuvši na nju s dvadeset velikih brodova. Iznenadni udar nevremena je odagnao Turke od napada, prisilivši ih na bijeg.
15. kolovoza 1914.
Za promet je otvoren Panamski kanal
16. kolovota 1422.
Mletački Senat je izdao naredbu da se za svu robu koja se izvozi iz Dalmacije u neko drugo mjesto, a ne u Mletke, mora platiti carina
17. kolovoza 1807.
Fultonov parobrod isplovio je iz New Yorka za Albany.
20.kolovoza 1893.
Otvorena parobrodarska linija uz istočnu obalu Jadrana Trst-Kotor.
22. kolovoza 1864.
Predstavnici 22 države potpisali su u Ženevi konvenciju o postupanju s ranjenim vojnicima u ratu. Poslije su potpisane druge Ženevske konvencije o drugim pitanjima. Kao simbol za nove je organizacije izabran Crveni križ na bijeloj podlozi.
25. kolovoza 1768.
Engleski pomorac i istraživač James Cook započeo je svoje putovanje.
29. kolovoza 1189.
Bosanski ban Kulin dao Dubrovačkoj Republici trgovačke povlastice.
30. kolovoza 1916.
Čileanski ribarski jedrenjak (kuter) spasio je članove ekspedicije Ernesta Henryha Shackletona na Antarktiku. Britanski je istraživač od 1915. godine na brodu "Endurance" bio opkoljen ledom. Kad se na brodu pojavila pukotina, s posadom je pobjegao na santi leda.

Question: who invented the first writing machine in the united states

Question: when was the first writing machine invented in the us

Question: when was the first writing machine invented in europe

Question: 23 srpnja is the scientific name for what

Question: where was the first writing machine invented in the world

"Događaji 1829 . – u SAD - u , William Austin Burt

Question: where was the first writing machine invented

1829 – In the United States , William Austin Burt patented the first writing machine in 1883 .


24. srpnja (24.7.) 205. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (206. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 160 dana.

 Događaji
 1569. – Abdicirala je škotska kraljica Marija I.
 1783. - Potpisan Georgijevski ugovor između Ruskog Carstva i Kraljevstva Kartlije i Kahetije
 1911. – Hiram Bingham je pronašao Machu Picchu, "izgubljeni grad Inka"
 1945. – Održava se četvrto zasjedanje ZAVNOH-a u sabornici na Markovom trgu i mijenja naziv u Narodni sabor Hrvatske.www.sabor.hr , "ZAVNOH se 24. i 25. srpnja 1945. godine sastaje na svome četvrtom zasjedanju u sabornici na Markovu trgu. Tada donosi zakon o promjeni naziva u Narodni sabor Hrvatske da bi naglasio povijesni kontinuitet hrvatskoga zakonodavnog tijela kao predstavnika državnoga suvereniteta Hrvatske. ", pristupljeno 27. srpnja 2016.
 1967. – Držeći govor u Montrealu, Charles de Gaulle je kliknuo "Živio slobodni Quebec!", što je dalo krila pokretu za suvereni Quebec
 1969. – Apollo 11 sletio u Tihi ocean
 2001. – Posljedni bugarski kralj Simeon II. postao bugarski premijer
 2013. – Željeznička nesreća u Španjolskoj: vlak iskočio iz tračnica i ubio 78 osoba
 2019. – U napadu na vozilo HV-a u Afganistanu smrtno ranjen hrvatski vojnik Josip Briški (27), ostala dvojica lakše ranjeni.

 Rođenja 24. srpnja
 1783. – Simón Bolívar, vojskovođa i državnik († 1830.)

 1802. – Alexandre Dumas (otac), francuski književnik († 1870.)
 1803. – Adolphe Adam, francuski skladatelj († 1856.)
 1822. – Dinko Vitezić, narodni preporoditelj i političar († 1904.)
 1864. – Frank Wedekind, njemački književnik († 1918.)
 1898. – Amelia Earhart, američka letačica († 1937.)
 1924. – Aleksandar Flaker, hrvatski književni teoretičar i esejist poljskog porijekla
 1938. – Boris Miholjević, hrvatski glumac
 1969. – Jennifer Lopez, američka glumica, pjevačica i plesačica
 1997. – Emre Mor, dansko-turski nogometaš Smrti 24. srpnja
 1292. – Kinga Poljska, poljsko-ugarska svetica (* 1224.)
 1568. – Don Carlos, asturijski princ (* 1545.)
 1868. – Martin Van Buren, američki predsjednik (* 1782.)
 1969. – Witold Gombrowicz, poljski književnik (* 1904.)
 1974. – James Chadwick, engleski fizičar i nobelovac (* 1891.)
 1980. – Peter Sellers,  britanski filmski komičar i glumac (* 1925.)
 1986. – Fritz Albert Lipmann, američko-njemački biokemičar i nobelovac (* 1899.)
 1991. – Isaac Bashevis Singer, američki književnik židovskog podrijetla (* 1902.)
 1995. – Ivo Kalina, hrvatski slikar (* 1925.)
 2010. – Mia Oremović, hrvatska glumica(* 1918.)
 2011. – Josip Bobi Marotti, hrvatski glumac (* 1922.)

 Blagdani i spomendani

 Imendani

 Izvori

 024

Od prvih spomena narodnih zborova, preko Sabora kao staleške ustanove, do suvremenog predstavničkog tijela svega naroda, sabori su znak i očitovanje samosvojnosti hrvatskoga naroda. U dugom povijesnom tijeku oni su poprimali različita obilježja i bili stvarni pokazatelj političkog položaja Hrvatske već od 9. stoljeća.
Prvi poznati sabor, sa sačuvanim zapisnikom i zaključcima, održan je u Zagrebu 19. travnja 1273. godine. Tada je utvrđen i naziv sabora: Opći sabor čitave kraljevine Slavonije (Congregatio Regni tocius Sclavonie generalis), a njegove se odluke nazivaju statuta et constitutiones (odredbe sa zakonskom snagom). Odluke Sabora svojim pečatom potkrepljivao je ban. Na Saboru su donesene odredbe o sudovanju, dizanju općeg ustanka (insurrectio) u obrani zemlje, porezima i ostalim javnim davanjima. Njegovi su zaključci prvi poznati i cjelovito sačuvani zaključci Sabora (na slici: prijepis isprave Zaključci Sabora Kraljevine Slavonije održanog u Zagrebu 1273., koje je potvrdio ban Matija, prijepis Čazmanskog kaptola iz 1350.godine).
S državnopravnog stajališta osobito je značenje Sabora hrvatskoga plemstva održanoga u Cetinu 1527. godine. Na Cetinskome saboru donesena je odluka da za hrvatskoga kralja bude izabran Ferdinand, češki kralj i nadvojvoda austrijski. Sabor hrvatskoga plemstva tim je činom na hrvatsko prijestolje slobodno izabrao habsburšku dinastiju, nakon stoljeća mađarskih kraljeva (na slici: Isprava o izboru Ferdinanda I. iz dinastije Habsburg za kralja Hrvatske na Saboru u Cetinu 1. siječnja 1527. godine).
Sabor potom prerasta u institucionaliziranu skupštinu hrvatskih staleža i redova. U njemu su se rješavala temeljna državnopravna pitanja pa je on tako postao izraz državnosti tadašnje Kraljevine Hrvatske, Dalmacije i Slavonije. Pored naziva iz 1273., Opći sabor čitave kraljevine Slavonije, susreće se i naziv Conventus generalis, ponekad Diaeta ili Congresus, dok se nakon 1558. sabor redovito naziva Sabor Kraljevine Hrvatske i Slavonije. Od 1681. godine puni je naziv, koji je zadržao u cijelom feudalnom razdoblju, Sabor Kraljevine Hrvatske, Dalmacije i Slavonije (Congregatio Regnorum Croatie, Dalmatiae et Slavoniae).
Sabore je sazivao ban, a u njegovu radu sudjelovali su staleži i redovi, a djelovao je kao svojevrsna jednodomna skupština. Sabornici su uživali nepovredivost koja im je bila zajamčena tzv. slobodnim prolazom (salvus conductus). Sabori su se sazivali najčešće jedanput ili dva puta na godinu, a u doba rata i češće. (na slici: Pečat Sabora Hrvatske, Dalmacije i Slavonije iz 1865. godine)
Na pravo samostalnog biranja kralja, osim 1527., staleži su se pozvali i 1712. godine. Hrvatski sabor tada je donio odluku da se nasljedno pravo prenosi i na žensku lozu habsburške dinastije. To je poznato kao Pragmatička sankcija ili Ustanova o ženskom nasljedstvu habsburške kuće u Kraljevini Hrvatskoj.
Hrvatskim jezikom u Saboru prvi put progovorio je njegov zastupnik 1843. godine. Znameniti govor o potrebi uvođenja narodnoga jezika u javni život održao je Ivan Kukuljević Sakcinski.
Začetak je to sve izraženijih zahtjeva za njegovanjem narodnog jezika i kulture, uz postupno prevladavanje svijesti o punoj upravnoj samostalnosti i posebnom pravnom položaju Hrvatske. Na zasjedanju 1847. (posljednjem staleškom saboru) hrvatski jezik proglašen je "diplomatičkim", tj. službenim, a do tada je službeni jezik u Saboru bio latinski.

– Hiram Bingham found Machu Picchu, the “lost city of Inca” in 1945. – The fourth Session of ZAVNOH is held in the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session of the Session.


25. srpnja (25.7.) 206. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (207. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 159 dana.

 Događaji
 306. – Konstantin I. Veliki proglašen rimskim carem.
 315. – Završen Konstantinov slavoluk u Rimu, slavoluk je podignut u čast Konstantinove pobjede nad Makasencijem u bitci kod Milvijskog mosta.
 1261. – Vojska Nicejskog Carstva je Latinskom Carstvu preotela Carigrad i ponovo uspostavila Bizant.
mini|100px|Pontiac
 1386. – U bitci kod Gorjana hrvatsko plemstvo je porazilo ugarskog palatina kneza Nikolu Gorjanskog i zarobilo ugarsko-hrvatsku kraljicu Mariju i njenu majku Elizabetu koje su zatočene u Novigradu.
 1766. – Pontiac – poglavica plemena Ottawe – sklopio je mir s Britancima, čime je okončana tri godine ranije započeta pobuna protiv britanske okupacije regije Velikih jezera.
 1799. – Napoleon Bonaparte izborio svoju posljednju pobjedu u osvajanju Egipta, pobijedivši tursku vojsku kod Abukira.
 1835. – Danica (časopis) uvodi štokavštinu kao književni jezik te sukladno novom pravopisu mijenjaju naslov u Danica horvatska, slavonska i dalmatinska
 1870. – Odlukom Dalmatinskog sabora zapisnici saborskih sjednica moraju se pisati hrvatskim jezikom.Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom
 1898. – SAD okupirao Portoriko u španjolsko-američkom ratu, Pariškim mirovnim ugovorom iste godine ustupljen je SAD-u. Istog dana 1953. godine dobio je status pridružene države SAD.
 1900. – Francuski izumitelj Louis Blériot preletio je kanal La Manche u zrakoplovu vlastite izrade.
 1943. – Drugi svjetski rat: Kraljevsko ratno zrakoplovstvo bombardiralo Hamburg, pri čemu je stradalo 40.000 civilnog gradskog stanovništva.Spectator: Bombardiranje Hamburga ubilo je 40.000 ljudi, ali je učinilo i nešto dobro
 1943. – Veliko fašističko vijeće smijenilo Benita Mussolinija s vlasti.
 1978. – u Bristolu, u Velikoj Britaniji, rođena je Louise Brown, prvo dijete u svijetu začeto umjetnim načinom ("dijete iz epruvete").
 1990.
 : - Velikosrpski miting u Srbu.
 : - Hrvatski sabor donio amandmane na Ustav SRH. Iz službenog naziva Hrvatske izbačen pridjev socijalistička, iz zastave je izbačena zvijezda petokraka i vraćen povijesni hrvatski grb.
 1995. – Počela oslobodilačka akcija Hrvatske vojske i HVO-a operacija Ljeto '95., kojom su oslobodili 1600 četvornih kilometara zapadnog dijela BiH.
 2019. - Prvi komercijalni let u stratosferu u Hrvatskoj.():  Prvi komercijalni let u stratosferu u Hrvatskoj: Poslali salamu u svemir!?  Varaždinske vijesti. 28. srpnja 2019. Pristupljeno 26. travnja 2020.(): PIK naresci lansirani u stratosferu   PIK Vrbovec. Pristupljeno 26. travnja 2020.
 Rođenja 25. srpnja
 1016. – Kazimir I., vojvoda od Poljske († 1058.)
 1109. – Afonso I., portugalski kralj († 1185.)
 1394. – Jakov I., škotski kralj († 1437.)
 1844. – Thomas Eakins, američki slikar, fotograf, kipar i likovni pedagog(† 1916.)
 1848. – Arthur James Balfour, britanski državnik
 1894. – Gavrilo Princip, pripadnik pokreta "Mlada Bosna" i atentator na austrijskog prijestolonaslijednika Franza Ferdinanda
 1894. – Walter Brennan, američki filmski glumac
 1905. – Elias Canetti, austrijski književnik i nobelovac († 1994.)
 1923. – Estelle Getty, američka glumica († 2008.)
 1946. – Ljupka Dimitrovska, hrvatsko-makedonska pjevačica zabavne glazbe i šlagera († 2016.)
 1948. –  Dražen Budiša, hrvatski političar i predsjednik Hrvatske socijalno liberalne stranke
1952. – Milorad Bibić Mosor, hrvatski novinar († 2012.)
 1978. – Louise Brown, prvo dijete iz epruvete Smrti 25. srpnja
 306. – Konstancije I. Klor, rimski car (* o. 250.)
 1471. – Toma Kempenac,  augustinijanac i mistik (* 1380.)
 1484. – Inocent VIII., papa
1564. – Ferdinand I., njemačko-rimski car, ugarsko-hrvatski i češki kralj (* 1503.)
 1572. – Isaak Luria,  židovski kabalist, mistik i pjesnik (* 1534.)
 1794. – André Chénier, francuski pjesnik (* 1762.)
1817. – Đorđe Petrović "Karađorđe"
1834. – Samuel Taylor Coleridge, engleski pjesnik, jedan od utemeljitelja engleskog romantizma (* 1772.)
 1934. – Engelbert Dollfuß, austrijski političar (* 1892.)
 1980. – Vladimir Visocki, ruski pjevač, pjesnik, glumac i pisac (* 1938.)
1986. – Vincente Minnelli, američki režiser talijanskog podrijetla i dobitnik Oskara (* 1903.)
 2003. – John Schlesinger,  engleski filmski redatelj (* 1926.)

 Blagdani i spomendani
 Dan sv. Jakova

 Imendani

 Izvori

 025

of 1386 .

Question: when was the bizant reestablished

of 1386 .

Question: where were queen mary and her mother imprisoned

of 1386 .

Question: where did the croatian nobility defeat the ugarian palace of prince nik

of 1386 .

Question: who overthrew carigrad in 1386

of 1386 .

Question: what was the name of queen mary's mother

of 1386 .

what was the name of queen mary's mother

Question: where did the army of the nice conquer carigrad

of 1386 .

where did the army of the nice conquer carigrad

Question: where did the army of the nice overthrow to the latin empire

of 1386 .

Question: in 1386 the army of the nice empire reestablished which empire

of 1386 .

The Army of the Nice Empire overthrowed Carigrad to the Latin Empire and re - established the Bizant .

In the battle at Gorjana , the Croatian nobility defeated the Ugarian Palace of Prince Nikola Gorjansky and captured the Ugarian - Croatian Queen Mary and her mother Elizabeth who were imprisoned in Novigrad .

– Vojska Nicejskog Carstva je Latinskom Carstvu preotela Carigrad i ponovo uspostavila Bizant. Pontiac 1386. – U bitci kod Gorjana hrvatsko plemstvo je porazilo ugarskog palatina kneza Nikolu Gorjanskog i zarobilo ugarsko-hrvatsku kraljicu Mariju i njenu majku Elizabetu koje su zatočene u Novigradu.

The Army of the Nice Empire overthrowed Carigrad to the Latin Empire and re-established the Bizant. of 1386 . In the battle at Gorjana, the Croatian nobility defeated the Ugarian Palace of Prince Nikola Gorjansky and captured the Ugarian-Croatian Queen Mary and her mother Elizabeth who were imprisoned in Novigrad.

Robert Philpot
Children of Gomorrah
We must face the horrors we inflicted on Germany’s cities in the later years of the war. But they were not futile crimes
In the early hours of 25 July 1943, nearly 800 RAF Halifaxes and Lancasters launched a 50-minute bombing raid on the Third Reich’s second largest city, Hamburg. The pilots used the neo-Gothic spire of St Nikolai’s church in the city’s historic heart as a landmark and killed 1,500 people.
Three nights later, just after midnight, the bombers returned. What was to follow was immeasurably worse. The RAF’s target was the city’s overcrowded working-class districts, Hammerbrook, Hamm and Borgfelde, to which many of those who had lost their homes in the previous bombardment had fled. Unusually warm weather and heavy loads of incendiaries combined to create a hurricane-like firestorm. In the face of temperatures of 800˚C, ‘every human resistance was quite useless,’ Hamburg’s chief of police later wrote. People jumped into canals and waterways, swimming or standing for hours; many were asphyxiated in bomb shelters as the fires raging in the streets devoured every trace of oxygen.
Two more overnight raids would follow, complemented by heavy American daytime bombing of Hamburg’s ports, but it was on the night of 27 July that most of Operation Gomorrah’s 40,000 victims would die. The ten-day pounding of Hamburg was, Air Chief Marshal Arthur ‘Bomber’ Harris conceded, ‘incomparably more terrible’ than anything thus far visited upon Germany. Ten square miles of the city were obliterated, forcing 900,000 of its inhabitants to flee. In the aftermath, suggested a contemporary account, ‘Rats and flies were the lords of the city.’
There will be little mention of the firestorm which consumed Hamburg as Britain marks the 70th anniversary of the end of the war this week. While Operation Gomorrah was more devastating — and claimed a greater death-toll — it is the destruction of Dresden which has become, in the words of the historian Ian Kershaw, ‘the symbol of the bombing war’. In part this reflects the fact that with its ports, armament factories and shipbuilding facilities, Hamburg could easily be presented as a military target — though it was the morale of the civilian population, particularly industrial workers, that the bombing sought to sap.
Britain, as victor, claims the right to look away from the more uncomfortable aspects of some of its actions. Germans are confronted with a more acute dilemma: how, as the losers and as those responsible for so many atrocities, do they mark the terrible losses endured by their own civilian population during the war?
Those complexities are laid bare at St Nikolai’s church. The spire still soars above it, but the walls are all that remain of the magnificent nave. Beneath them, the crypt is home to the city’s museum which charts those ten fateful days. It recounts not simply the suffering of its inhabitants and what the Allies hoped to achieve, but also the stories of the RAF pilots who carried out the bombings and the lasting psychological damage some of them later endured. It also details the ‘double misery’ of the foreign forced labourers and concentration camp prisoners from nearby Neuengamme who were dragooned into recovering and burying the dead and the ‘suicide squads’ detailed to defuse unexploded devices.
But the museum also charts the rather more fraught debate about where the responsibility for the bombing should lie. Remembering the victims of Hamburg is complicated by the fact that the first commemoration of the bombing took place barely three months after it occurred. Already, the Nazi propaganda machine had attempted to turn disaster into triumph by evoking the spirit of unity and comradeship which had been forged by Hamburg’s citizens amid the ruins. Nothing symbolises that better than the cemetery in Ohlsdorf where, atop a mass grave, monumental oak panels were constructed listing the districts destroyed in the raids. No individuals are named, testament to the Nazis’ determination not to mark the victims of ‘enemy terror’ but to celebrate the ‘common destiny’ of Hamburg’s inhabitants.
The first postwar remembrance saw the city’s mayor, Max Brauer, recall the ‘death of the peaceable citizens of Guernica, Rotterdam and Coventry’ but sidestep the question of guilt and absolve the German people of blame. They, he suggested, were the first victims to be led to ‘the slaughter by an inhuman dictatorship’. Beyond that, responsibility was laid at the door of somewhat amorphous ‘demons’ and ‘violent criminals’. Forty years later, the tone of remembrance was altogether different, as one of Brauer’s successors, Henning Voscherau, publicly asked: ‘If the Allies had not had the courage and determination to answer Nazi violence with violence in order to stop the Germans running amok, would liberation, renewal, a democratic future have been possible?’ Members of one anti-fascist group went further, disrupting a commemorative service to unfurl a banner reading ‘Operation Gomorrah: there is nothing to mourn’.
With its stark images of the Nazis’ annihilation of Warsaw and its recollection of the Blitz and bombing of Coventry and Rotterdam, the city’s museum acknowledges that the ‘fuse for the firestorm was lit in Germany’. Moreover, as a plaque at the top of St Nikolai’s spire attests, while the carpet-bombing of cities during the war breached international law, the roots of the catastrophe which befell Hamburg lay in January 1933, ‘when the National Socialists with the support of large parts of the elite and the population abolished democracy’.
But some prefer a less nuanced approach. In 2003, Ole von Beust became the first mayor of the city to charge that Operation Gomorrah was ‘a breach of civilisation’ and, in an address at St Nikolai, he chose to make no mention of the historical context, nor of the Nazis’ victims both elsewhere in Europe and in Germany itself. In the same spirit, the city’s exhibition that year controversially focused solely on those who died in Operation Gomorrah.
Von Beust’s remarks reflected a wider shift at the time toward an emphasis on Germans as victims, and not simply perpetrators, of the crimes of the second world war. As graphically illustrated by Jörg Friedrich’s 2002 book Der Brand, the destruction of Germany’s cities during the war was central to this new narrative.
From this perspective, it is possible to shift seamlessly from portraying the bombing of Hamburg as not simply wicked but futile. That, I think, would be a mistake. It’s true that the bombing didn’t have the hoped-for impact on the city’s contribution to the Nazi war effort: much of its port and industrial areas were up and running again by the autumn. Nor did it, as Harris hoped, provoke the populace into a revolt that brought the war to an early conclusion. But however terrible Operation Gomorrah was, it did serve a purpose in the end. It changed the attitude of many Germans, who may hitherto have been unaffected by the war, discrediting a leadership which was unable to ‘protect’ the population. As tales of the bombing spread throughout Germany, it provoked something called the ‘November mood’ of growing antipathy to the regime. Operation Gomorrah and the devastation of German cities meant that there could be no ‘stab in the back’ myth, as there was after 1918 when it suited people to believe that Germany had not lost the war fairly, but had been betrayed by their own home front. In this sense, Germany’s modern democracy was built on the rubble of its cities.

Question: when did gimnazija vladimira nazora teach croat

when did gimnazija vladimira nazora teach croat

Question: who decided that the records of the sabor sessions must be written in croatian

Question: the sabor Sessions must be written in what language

Question: what treaty did the us withdraw from in 1898

what treaty did the us withdraw from in 1898

Question: where did the us occupy in spanish american war

where did the us occupy in spanish american war

Question: when did the us occupy puerto rico

Question: what language must the records of the sabor sessions be written in

– By the decision of the Dalmatian Sabor , the records of the Sabor Sessions must be written in the Croatian language . Gimnazija Vladimira Nazora , Zadar Gimnazija with the Croatian teaching language in 1898 .

The United States occupied Puerto Rico in the Spanish - American war , and the same year 's Paris Peace Treaty withdrew to the United States .

– By the decision of the Dalmatian Sabor, the records of the Sabor Sessions must be written in the Croatian language.Gimnazija Vladimira Nazora, Zadar Gimnazija with the Croatian teaching language in 1898. The United States occupied Puerto Rico in the Spanish-American war, and the same year's Paris Peace Treaty withdrew to the United States.

in 1990.

The :

Question: how many civilians were killed in hamburg in 1943

in 1990.

The :

Question: who was the first person born in an artificial way

in 1990.

The :

Question: who was removed from power by the great fascist council

in 1990.

The :

Question: who bombed hamburg in 1943

Kraljevsko ratno zrakoplovstvo bombardiralo Hamburg , pri čemu je stradalo

in 1990.

The :

Question: where was louise brown born

in 1990.

The :

Question: when was louise brown born

in 1990.

The :

Question: who removed benita mussolini from power

in 1990.

The :

– World War II : The Royal Air Force bombed Hamburg , killing 40,000 civilians . Spectator : The bombing of Hamburg killed 40,000 people , but did something good in 1943 .

The great fascist council has removed Benita Mussolini from power .

1978 – Louise Brown is born in Bristol , Britain , the first child in the world to be conceived in an artificial way .

– World War II: The Royal Air Force bombed Hamburg, killing 40,000 civilians.Spectator: The bombing of Hamburg killed 40,000 people, but did something good in 1943. The great fascist council has removed Benita Mussolini from power. 1978 – Louise Brown is born in Bristol, Britain, the first child in the world to be conceived in an artificial way. in 1990. The :


27. srpnja (27.7.) 208. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (209. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 157 dana.

 Događaji
 1377. – Radi zaštite od kuge, dubrovačko Veliko vijeće prvo je u Europi odredilo karantenu za putnike.
 1890. – Vincent van Gogh puca u sebe i umire dva dana kasnije
 1910. – Ferdinand Budicki prvi u Hrvatskoj položio vozački ispit.
 1941. – Četnici okrutno ubili hrvatske hodočasnike kod Drvara.
 1941. – Četnici okrutno ubili hrvatske civile u Bos. Grahovu.
 1943. – Odlazak prve skupine od 69 dobrovoljaca iz Zapadne Istre u partizanePoreština.info Što se dogodilo prije 65 godina na Rušnjaku ? Odabrao: R.V.Aleksić, 28. srpnja 2008. (pristupljeno 3. studenoga 2015.)
 1955. – Saveznici Austriji dali neovisnost
 1963. godine - čovjek je prvi puta preplivao 200 m za manje od 2 minute: 1:58,8 Don Schollander (USA), u Los Angelesu
 1970. – S Jave se proširila epidemija kolere u veći dio Azije.
 1990. – Bjelorusija se odcijepila od SSSR-a
 1993. – ABiH zauzeo Bugojno. Protjerali su 15.000 hrvatskih civila, a 2.000 zatočili u deset logora u kojima su ih zlostavljali i ubijali. Ne zna se sudbina odvedenih 19 hrvatskih dužnosnika.
 1996. – u bombaškom napadu u Atlanti na OI poginule 2 osobe

 Rođenja 27. srpnja

 1452. – Ludovico Sforza, milanski vojvoda († 1508.)
 1667. – Johann Bernoulli,  švicarski matematičar († 1748.)
 1738. – Daredžan Dadiani, gruzijska kraljica († 1807.)
 1784. – Denis Davidov, ruski ideolog († 1839.)
 1824. – Alexandre Dumas (sin), francuski književnik († 1895.)
 1835. – Giosuè Carducci, talijanski književnik († 1907.)
 1907. – Božo Težak, hrvatski kemičar († 1980.)
 1915. – Feliks Hladnik, kolekcionar i planinar († 2002.)
 1919. – Smiljan Zvonar, hrvatski teolog, svećenik, redovnik i politički zatvorenik († 1960.)
 1832. – Đura Jakšić, srpski pisac i slikar († 1878.)
 1946. – Rade Šerbedžija, filmski, televizijski i kazališni glumac, pjesnik i glazbenik
 1947. – Boris Bradić, hrvatski rukometaš
 1958. – Ljubo Zečević, hrvatski glumac
 1965. – Trifon Ivanov, bugarski nogometaš († 2016.)
 1979. – Miroslav Weiss, makedonski nogometaš Smrti 27. srpnja
 916. –  Klement Ohridski, crkveni pisac, učenik Ćirila i Metoda, širitelj slavenske pismenosti i književnosti.
 1061. – Nikola II., papa
 1276.: Jakov I. Aragonski (r. 1208.), kralj Aragona i Valencije, katalonski knez, grof Barcelone i Urgella, gospodar Montpelliera
 1841. – Mihail Jurjevič Ljermontov, ruski pjesnik (* 1814.)
 1844. – John Dalton, engleski prirodoslovac, kemičar i fizičar (* 1766.)
 1917. – Emil Theodor Kocher, švicarski liječnik, nobelovac (* 1841.)
 1924. – Ferruccio Busoni, talijanski skaldatelj (* 1866.)
 1970. – Antonio de Oliveira Salazar, portugalski političar
 1980. – Mohammed Reza Pahlavi, perzijski šah (* 1919.)
 1981. – William Wyler, američki redatelj (* 1902.)
 1984. – James Mason, britanski glumac (* 1909.)
 1993. – Reggie Lewis, američki košarkap (* 1965.)
 1995. – Miklós Rózsa, mađarski skladatelj (* 1907.)
 2001. – Leon Wilkeson, američki glazbenik (* 1952.)
 2021. – Jakov Radovčić, hrvatski paleontolog (* 1946.)

 Blagdani i spomendani

 Sveti Panteleon

 Imendani

 Izvori

 027

The events of 1377.

in 1890.

Što se dogodilo prije 65 godina na Rušnjaku ?
U Poreču je prije 30 godina objavljena skromna knjiga u izdanju "30 dana" – gradskog lista : "Rušnjak 35 godina (1943. -1978.)", a urednik Drago Orlić odabrao je za tisak nekoliko radova povjesničara i svjedočanstava sudionika povjesnih zbivanja. Znači 27. srpnja 2008. godine 65. obljetnica je odlaska prve grupe od 69 dobrovoljaca iz Zapadne Istre u partizane.
Herman Buršić u tekstu " Poreština u NOR-u 1941.-1945." piše:
" … Dekretom od 20. travnja 1923. godine zabranjena su i ukinuta slavenska imena mjesta. Tar je postao Torre di Parenzo, Nova Vas – Villa Nova, Gradina – Geroldia, Bačva – Montebotte, Labinci – Domenica, Vrsar – Orsera, Dračevac – Monspinoso. Dekretom od 31. prosinca 1923. zabranjeno je nadjevanje hrvatskih imena. Djeca koja su na krštenju dobila hrvatsko ime u matičnom su uredu općine dobivala talijansko. …. Između dva rata ( svjetska ) poznati su u Poreču talijanski antifašisti: Matteo Bernobich, Bruno Valenti, Gregorio Dubac, Giovani Sandri, Antonio Blažević, Giuseppe Musizza i Giuseppe Jelenić. …. Talijanska je policija vodila računa o tim antifašistima i hapsila ih, na Poreštini su zatvarani po nekoliko puta Mate Vlašić iz Nove Vasi, Pere Banko iz Baderne, Ive Rakovac iz Rahovci, Marko Štifanić iz Funtane, Stipe Rajko iz Kirmenjaka, Zvanić Ružić iz Kaštelira i drugi…. Početkom 1942. godine, nakon višegodišnjeg izbivanja iz Poreča vratio se kući Božo Kalčić ( radnik i komunist ). Početkom svibnja 1942. godine došao je na Poreštinu ilegalni i Mario Špiler ( član Komiteta KPH iz Rijeke ). Mario Špiler je i u samom Poreču održao jedan sastanak 12. svibnja 1942. godine u kući Ivana Jakusa ( sudjelovalo 6 a ), te u kući Godeas u predjelu Cimezin. …Koncem 1942. godine na Poreštini su se pojavili i braća Ljubo i Ante Drnić iz Karojbe ( članovi KPH ), a Ante Drndić se sastao sa 2 napredna seljaka – narodnjaka : Joakimom Rakovcem i Jožom Šuranom. Njima su se odmah pridružili Mirko Jurcan, Ivan Rakovac – Đovanin, Ivan Jelovac, Ciril Legović. U veljači 1943. godine osnovan je Narodno Oslobodilački odbor (NOO) u Rakovcima. U svibnju 1943. godine osnovana je i prva partijska organizacija KPH na ovom području, od 5 članova, a Joakim Rakovac prvi partijski sekretar. .. Iz Poreštine je, s legendarnog Rušnjaka, a po direktivi partije ( KPH ) – 29. srpnja 1943. godine, otišla za Liku u redove XIII Primorsko-goranske divizije prva veća grupa Porečana. Bila je to grupa od 69 mladića od 16 do 25 godina staročlanovi SKOJ-a i USAOH-a iz Rakovci, Jurcani, Štifanići, Seline, Krunčići, Medaki, Rovinjskog sela, Rapavela, Katuna, Baderne, Majkusi, Šušnjići i Smolici. Najstariji u grupi je Martin Rakovac ( 41 ). …I prije je bilo pojedinačnih odlazaka u partizane. Grupa je Porečana ponijela sa sobom i oružje koje je posjedovala: 8 pištolja, 3 lovačke puške i 1 karabin. Sa Rušnjaka su krenuli u smjeru Smolici, selo Narodnog heroja Jože Šurana, koji ih je posebno počastio vinom, sirom i pršutom, te su nastavili u Zamski Dol, na Ćićariju, pored Kastva u Brinje".
Odabrao: R.V.Aleksić

Question: when was the first case of hiv in europe

The events of 1377.

in 1890.

Question: when was the first quarantine established in europe

The events of 1377.

in 1890.

Question: who determined a quarantine for passengers in 1890

The events of 1377.

in 1890.

Question: why did the great council of dubrovnik determine a quarantine for passengers

zaštite od kuge , dubrovačko Veliko vijeće prvo je u Europi odredilo karantenu za

The events of 1377.

in 1890.

Question: who was the first to have a quarantine

The events of 1377.

in 1890.

Question: what did the great council of dubrovnik determine for passengers

The events of 1377.

in 1890.

Question: where is the great council of dubrovnik located

The events of 1377.

in 1890.

In order to protect against the cough , the Great Council of Dubrovnik has first in Europe determined a quarantine for passengers .

The events of 1377. In order to protect against the cough, the Great Council of Dubrovnik has first in Europe determined a quarantine for passengers. in 1890.


28. srpnja (28.7.) 209. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (210. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 156 dana.

 Događaji
 1586. – u Europu donesen krumpir.
 1772. – Poveljom carice Marije Terezije, Josip Pejačević dobio nasljedni grofovski naslov. Od tad nosi naslov Virovitički.
 1821. – Peru se otcijepio od Španjolske.
 1867. – u Zagrebu svečano otvorena Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti, danas Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti.
 1868. – SAD: Crnci dobili pravo na državljanstvo.
 1914. – Austro-Ugarska, na njemački poticaj objavljuje Srbiji rat; ovaj se nadnevak uzima za početak prvog svjetskog rata.
 1945. – Američki kongres ratificirao osnivanje OUN.
 1954. – Objavljen je prvi intervju s Elvisom Presleyem.
 1993. – Pokolj u Doljanima 28. srpnja 1993. Pripadnici Armije BiH počinili su ratni zločin kad su ubili 63 Hrvata u selu Doljani (Jablanica, BiH).
 Rođenja 28. srpnja
 1849. – Vjekoslav Klaić, hrvatski povjesničar i pisac († 1928.)
 1885. – Branko Gavella, hrvatski redatelj, teatrolog i kazališni pedagog († 1962.)
 1887. – Marcel Duchamp, francuski slikar († 1910.)
 1902. – Karl Popper, austrijsko-britanski filozof
 1909. – Malcolm Lowry, britanski romanopisac († 1959.)
 1919. – Milan Horvat, hrvatski dirigent i glazbeni pedagog († 2014.)
 1925. – Juan Alberto Schiaffino, urugvajsko-talijanski nogometaš († 2002.)
 1928. – Dalibor Brozović, hrvatski jezikoslovac, akademik i političar († 2009.)
 1929. – Jacqueline Kennedy Onassis, američka Prva dama
 1938. – Arsen Dedić, hrvatski književnik, pjesnik i kantautor († 2015.)
 1938. – Alberto Fujimori, predsjednik Perua 1990. – 2000.
 1938. – Luis Aragonés, španjolski nogometaš i trener
 1945. – Jim Davis, američki karikaturist, autor Garfielda
 1954. – Hugo Chávez, predsjednik Venezuele 1999. – 2013.
 1954. – Slaviša Žungul, hrvatski nogometaš
 1964. – Lori Loughlin, američka glumica
 1971. – Abu Bakr al-Bagdadi, irački terorist i vođa Islamske države
 1974. – Aleksis Cipras, grčki političar, premijer 2015. – 2019.
 1993. – Harry Kane, engleski nogometaš Smrti 28. srpnja
 450. – Teodozije II., istočnorimski car (* 401.)
 1057. – Viktor II., papa (* oko 1018.)
 1655. – Cyrano de Bergerac, francuski pjesnik i dramatičar (* 1619.)
 1741. – Antonio Vivaldi, talijanski skladatelj (* 1678.)
 1750. – Johann Sebastian Bach, njemački skladatelj (* 1685.)
 1794. – Maximilien Robespierre, francuski revolucionar (* 1758.)
 1808. – Selim III., turski sultan (* 1761.)
 1842. – Clemens Brentano, njemački književnik (* 1718.)
 1887. – Juraj Fridecki, svećenik i pisac gradišćanskih Hrvata (* 1820.)
 1968. – Otto Hahn, njemački kemičar, "otac nuklearne kemije" (* 1879.)
 1983. – Stjepan Đureković, hrvatski gospodarstvenik (* 1926.)
 1987. – Šime Vučetić, hrvatski književnik (* 1909.)
 1985. – Dora Maar, francuska slikarica (* 1907.)
 1993. – Boris Hristov, bugarski operni pjevač (* 1914.)
 1999. – Stjepan Tomičić, hrvatski novinar (* 1919.)
 2004. –  Francis Crick, britanski molekularni biolog, jedan od otkrivača strukture  DNA (* 1916.)
 2017. – Enzo Bettiza, talijanski pisac i novinar rodom iz Splita (* 1927.)
 2021. – Ruben Radica, hrvatski skladatelj, glazbeni pedagog i akademik (* 1931.)

 Blagdani i spomendani

 Sveta Alfonsa
 Dan neovisnosti u Peruu
 Svjetski dan hepatitisa

 Imendani

 Izvori

 028

Saint Alphonse Independence Day in Peru World Hepatitis Day

Svjetski dan hepatitisa obilježava se svake godine 28. srpnja u cilju podizanja svijesti javnosti o važnosti prevencije, ranog otkrivanja i liječenja virusnih hepatitisa. Virusni hepatitisi, posebno hepatitis B i C, još uvijek su globalni javnozdravstveni izazov.
Svjetska zdravstvena organizacija (SZO) ovu inicijativu uvrstila je među četiri kampanje za pojedinačne zarazne bolesti. Svjetski dan hepatitisa obilježava se na dan rođenja Barucha S. Blumberga, američkog znanstvenika zaslužnog za otkrivanje virusa hepatitisa B i razvoj cjepiva protiv ovog virusa, za što je 1976. godine primio Nobelovu nagradu.
Tema i slogan ovogodišnjeg Svjetskog dana hepatitisa Svjetskog saveza za hepatitis (engl. World Hepatitis Alliance) je i dalje Pronađi izgubljene milijune (engl. Find the Missing Millions), a SZO-a Budućnost bez hepatitisa (engl. Hepatitis-free future), koje prenose poruke o važnosti prevencije, testiranja, ranog otkrivanja i liječenja virusnih hepatitisa da bi se postigli ciljevi Globalne zdravstvene strategije o virusnim hepatitisima 2016.–2021. i Globalnih ciljeva održivog razvoja Ujedinjenih naroda, a to je smanjenje i konačno eliminacija oboljenja i smrti od hepatitisa B i C do 2030. godine. Prevencija i kontrola hepatitisa B je i jedan od ciljeva Europskog akcijskog plana cijepljenja (engl. European Vaccine Action Plan 2015-2020; EVAP).
Virusni hepatitis je akutna ili kronična zarazna upalna bolest jetre uzrokovana virusima A, B, C, D i E. S virusnim hepatitisom živi stotine milijuna ljudi diljem svijeta i ta je skupina bolesti značajan javnozdravstveni izazov koji zahtijeva globalni odgovor i zdravstvene intervencije.
Virusi hepatitisa A i E prenose se oralnim putem, zagađenom hranom i vodom i najčešći su u zemljama niskog higijenskog standarda. Hepatitis A i E, koji se naziva još i „zarazna žutica“ ili „bolest prljavih ruku“, uzrokuju akutnu, prolaznu bolest, a u Hrvatskoj se pojavljuju samo sporadično.
Virusni hepatitisi B i C prenose se zaraženom krvlju i tjelesnim tekućinama te spolnim putem, a često imaju blage ili čak nikakve simptome, no mogu prijeći u neprepoznatu kroničnu bolest, koja se kod dijela bolesnika može razviti u cirozu i rak jetre. Hepatitis B i C javljaju se u svim dijelovima svijeta, a učestalost im se uvelike razlikuje od jednog zemljopisnog područja do drugog, kao i između različitih skupina stanovništva unutar određenih zemljopisnih područja.
Prema posljednjim podatcima SZO-a u svijetu živi oko 325 milijuna ljudi oboljelih od kroničnog hepatitisa B ili C (257 milijuna oboljelih od kroničnog hepatitisa B, a oko 71 milijuna od kroničnog hepatitisa C). Kronični hepatitis B i C glavni su uzrok nastanka ciroze i raka jetre i najčešći razlog za transplantaciju jetre u Europi. Komplikacije virusnih hepatitisa B i C godišnje uzrokuju smrt oko 1,34 milijuna svjetske populacije, što je više ili usporedivo od broja smrti od HIV-a/AIDS-a (oko 1 milijuna) i tuberkuloze (oko 1,7 milijuna).
Aktivnostima u povodu Svjetskog dana hepatitisa želi se podsjetiti na važnost svjesnosti o globalnom opterećenju virusnim hepatitisom i pokretanja promjena unaprjeđenja prevencije i liječenja.
Epidemiologija virusnih hepatitisa u Hrvatskoj
U Hrvatskoj je učestalost hepatitisa B i C u općoj populaciji niska (prevalencija manje od 1 %). Prema rezultatima epidemioloških istraživanja, oko 0,2 % – 0,7 % opće populacije ima kronični hepatitis B, a oko 0,5 % – 0,9 % protutijela na hepatitis C.
Učestalost je značajno viša u populacijama koje imaju veći rizik za hepatitis B i C. Osobe koje injektiraju droge čine glavnu skupinu s povećanim rizikom za hepatitis C, s prevalencijom od 29 % do 65 % (ovisno o uzorku i dizajnu istraživanja). Prema procjenama epidemioloških istraživanja u Hrvatskoj oko 25 000 osoba ima kroničnu HBV infekciju, a oko 40 000 osoba su nosioci protutijela na hepatitis C (pozitivno je na anti-HCV protutijela). Prema podatcima registra zaraznih bolesti na temelju prijava zaraznih bolesti Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo u posljednjih pet godina prosječno se u Hrvatskoj zabilježi godišnje 105 oboljelih od hepatitisa B i 195 oboljelih od hepatitisa C. Prema podatcima prijava zaraznih bolesti, u prvih šest mjeseci 2020. godine, od hepatitisa B oboljelo je 11 osoba, a od hepatitisa C 26 osoba.
Broj novooboljelih od hepatitisa B u Hrvatskoj je kontinuirano u padu nakon uvođenja cijepljenja protiv hepatitisa B u nacionalni program cijepljenja. U Hrvatskoj se protiv hepatitisa B od 1999. godine rutinski cijepe djeca u dobi od 12 godina, a od 2007. godine i dojenčad.
U Republici Hrvatskoj nisu zabilježeni slučajevi hepatitisa D. Broj oboljelih od hepatitisa A bitno se smanjio u posljednjih 50 godina i posljednjih se godina godišnje bilježi oko pet do petnaest slučajeva godišnje, čemu su značajno doprinijeli poboljšani uvjeta života i uspješne preventivne mjere u održavanju osobne i komunalne higijene i sanitacije. U 2017. i 2018. godini zabilježena je povećana pojavnost oboljelih od hepatitisa A, kao posljedica većeg broja slučajeva i u europskim državama, odnosno međunarodne epidemije hepatitisa A. Hepatitis E prijavljuje se sporadično, obično u osoba koje su u profesionalnom kontaktu sa svinjama kao i putnika u endemske krajeve.
Prevencija virusnih hepatitisa
Prevencija i kontrola virusnih hepatitisa u Hrvatskoj su jedan od javnozdravstvenih prioriteta. Preventivne mjere i programi uključuju epidemiološko praćenje, edukaciju o rizicima i načinima zaštite, cijepljenje protiv hepatitisa B, osiguranje kvalitete krvi i krvnih pripravaka u sustavu zdravstvene zaštite, sprječavanje i suzbijanje bolničkih infekcija, nadzor nad invazivnim kozmetičkim zahvatima (piercing, tetoviranje), rad s populacijom korisnika droga, uključujući programe smanjenja štete (programi zamjene igala i šprica u populaciji osoba koje injektiraju droge) te dobrovoljno savjetovanje i testiranje. U Hrvatskoj je dostupno učinkovito liječenje za oboljele od virusnih hepatitisa, a najnovjii, izravno djelujući antivirusni lijekovi za liječenje hepatitisa C (DAA) dostupni su od 2015. godine.
U zavodima za javno zdravstvo i organizacijama civilnog društva na petnaestak lokacija u Hrvatskoj djeluju centri za anonimno i besplatno savjetovanje i testiranje na HIV u kojima je dostupno i testiranje na hepatitis B i C za osobe koje su bile izložene riziku, što je jedna od važnih mjera sprječavanja i ranog otkrivanja bolesti.
Prije dvije godine radna skupina Ministarstva zdravstva izradila je nacrt Nacionalnog akcijskog plana za borbu protiv hepatitisa, koji je trenutno u postupku usvajanja. Glavni cilj nacionalnog plana je smanjiti teret bolesti na ljude i društvo do 2030. godine, a specifični ciljevi su podizanje svijesti opće i rizičnih populacija, praćenje odgovora zdravstvenog sektora te smanjenje novih infekcija i smrtnosti oboljelih. Ciljevi Nacionalnog plana u skladu su s Globalnim ciljevima održivog razvoja Ujedinjenih naroda i Globalnom zdravstvenom strategijom o virusnim hepatitisima Svjetske zdravstvene organizacije. Globalni ciljevi su smanjenje pobola od virusnih hepatitisa za 90 % i smrtnosti za 65 %, i u konačnici eliminacija oboljenja i smrti od hepatitisa B i C do 2030. godine. Uz postojeće sustavne i kontinuirane mjere prevencije, dijagnostike i liječenja, i uz pomoć dodatnih prioriteta za daljnji napredak definiranih nacionalnim planom, eliminacija hepatitisa B i C čini se dostižnim javnozdravstvenim ciljem u koji se Hrvatska može uklopiti.
Više o nacionalnoj kampanji i aktivnosti u povodu obilježavanja Svjetskog dana hepatitisa možete pronaći na sljedećoj poveznici: Svjetski dan hepatitisa 2020

Question: april 28 is also known as st. alphonse independence day in peru

Question: st alphonse is the patron saint of which south american country

Question: april 28 is celebrated as st alphonse independence day in peru. what

Question: what is the latin name for world hepatitis day

Question: april 28 is also known as what day in peru

Question: what is the latin name for independence day in peru

Question: where is st alphonse's day celebrated

Question: what is st alphonse independence day


29. srpnja (29.7.) 210. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (211. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 155 dana.

 Događaji

 1567. – Jakov I. okruljen za kralja Engleske.
 1845. – Srpanjske žrtve: dogodio se pokolj u Zagrebu prilikom protumađaronskih prosvjeda.
 1899. – Završena prva od dvije Haaške mirovne konvencije.
 1948. – U Londonu otvorene XIV. Olimpijske igre - London 1948., prve nakon završetka Drugog svjetskog rata.
 1958. – Osnovana NASA.
 2005. – Otkriven patuljasti plane 136199 Erida.
 2017. - Svjetsko prvenstvo u vaterpolu 2017. - Hrvatski vaterpolisti pobijedili su domaćine Mađare 8-6 i osvojili naslov svjetskog prvaka nakon 10 godina, Srbija je završila treća. Sandro Sukno proglašen je najboljim igračem finala, a Mađar Marton Vamos igračem prvenstva.
 2018. – Nakon kratke i teške bolesti preminuo hrvatski glazbenik Oliver Dragojević.

 Rođenja 29. srpnja
 1805. – Alexis de Tocqueville, francuski filozof († 1859.)
 1817. – Ivan Konstantinovič Ajvazovski, ruski slikar († 1900.)
 1846. – Isabela Brazilska, brazilska plemkinja († 1921.)
 1883. – Benito Mussolini, fašistički vođa († 1845.)
 1887. – Sigmund Romberg, američki skladatelj († 1951.)
 1889. – Vladimir Kosma Zworykin, američki izumitelj ruskoga podrijetla († 1982.)
 1898. – Isidor Isaac Rabi, poljsko-američki fizičar židovskog porijekla i nobelovac († 1988.)
 1900. – Eyvind Johnson, švedski književnik i nobelovac († 1976.)
 1905. – Dag Hammarskjöld, švedski političar, ekonomist, publicist te glavni tajnik Ujedinjenih naroda († 1961.)
 1925. – Mikis Theodorakis, grčki skladatelj
 1929. – Jean Baudrillard, francuski filozof († 2007.)
 1962. – Miroslav Škoro, hrvatski pjevač i političar
 1962. – Carl Cox, britanski glazbenik
 1963. - Graham Poll, engleski nogometni sudac
 1981. - Fernando Alonso, španjolski vozač Formule 1
 1987. – Génesis Rodríguez, kubansko-venezulansko-američka glumica Smrti 29. srpnja
 238. – Balbin i Pupijen, rimski regenti
 1095. – Ladislav I., ugarski kralj i svetac (* o. 1040.)
 1099. – Urban II, papa (* 1040.)
 1108. – Filip I., francuski kralj (* 1052.)
 1507. – Martin Behaim,  njemački kozmograf i pomorac (* 1459.)
 1644. – Urban VIII., papa (* 1586.)
 1856. – Robert Schumann, njemački skladatelj (* 1810.)
 1894. – Ljudevit Martin, francuski svetac (* 1823.)
 1890. – Vincent van Gogh, nizozemsko-flamanski slikar (* 1853.)
 1900. – Umberto I., talijanski kralj (* 1844.)
 1966. – Johnson Aguiyi-Ironsi,  nigerijski vojnik, političar i državnik, 2. predsjednik Nigerije. (* 1924.)
 1974. – Erich Kästner, njemački književnik (* 1899.)
 1979. – Herbert Marcuse, njemački filozof, sociolog i politički teoretičar (* 1898.)
 1983. – Luis Buñuel, španjolski filmski redatelj (* 1900.)
 1985. – Petar Čule, mostarsko-duvanjski biskup (* 1898.)
 1994. – Dorothy Hodgkin, engleska biokemičarka (* 1910.)
 2008. – Mate Parlov, hrvatski športaš (* 1948.)
 2018. – Oliver Dragojević, hrvatski pjevač (* 1947.)

 Blagdani i spomendani

 sv. Lazar, Marta i Marija iz Betanije
 Dan grada Korčule
 Svjetski dan tigrova

 Imendani

 Izvori

 029

St. Lazarus, Martha and Mary of Betania Day of the City of Korcula World Tiger Day

trgovina divljih životinja u poorastu
Svjetski dan tigrova: U divljini ih je preostalo 3900
Godine 2010., vlade država u kojima žive tigrovi pokrenule su najambiciozniji cilj očuvanja za jednu vrstu do sada – TX2 ili globalni cilj udvostručavanja broja divljih tigrova do 2022. godine. Od 2016. godine, dugi trend padanja broja tigrova se zaustavio te je čak počeo pomalo rasti, signalizirajući nadu za globalnu zaštitu tigrova
Svjetski dan tigrova obilježava se 29. srpnja, svjetska organizacija za zaštitu prirode WWF poziva vlade država u kojima žive tigrovi, da pojačaju napore protiv krivolova te da ukinu iznimno štetne prakse uporabe žičanih zamki koja ugrožava divlje životinje diljem Azije, a posebice još samo 3900 preostalih divljih tigrova na svijetu.
Jednostavne za izradu i od široko dostupnog materijala, kao što su žice za kočnice na biciklima, žičane zamke su iznimno smrtonosne i velikom brzinom postaju kuga azijskih šuma. I ilegalna trgovina divljim životinjama je u porastu, godišnje iznosi oko 20 milijardi američkih dolara, a krivolovci sve više koriste zamke za zarobljavanje divljih tigrova, slonova, leoparda i drugih životinja koje su u velikoj potražnji na crnom tržištu.
U rijetkim slučajevima kada divlji tigar uspijeva izbjeći zamku, on pati od ozljeda koje ga oslabljuju i sprječavaju u lovu, zbog čega ugine od gladi ili infekcije. Osim toga, zamke povrede ili ubiju bilo koju životinju koja ih aktivira, čime zadaju dvostruki udarac divljim tigrovima, hvatajući plijen koji im je potreban za preživljavanje i reprodukciju.
Unutar tropske šumske Sumatre, koja se nalazi na UNESCO-vom popisu svjetske baštine i koja je jedino mjesto na Zemlji gdje se u istom staništu nalaze divlji tigrovi, orangutani, slonovi i nosorozi, procjenjuje se da se broj žičanih zamki udvostručio između 2006. i 2014. godine.
Vezane vijesti
Predstavljanju „Tigra" u Bukureštu nazočio je i veleposlanik Republike Hrvatske u Rumunjskoj, Davor Vidiš
Izdvojeno
Nakon dva uzastopna poraza, Ante Čačić je svjestan kako je utakmica protiv RB Salzburga možda i ključna u borbi za osvajanje jednog od prva tri mjesta koja osiguravaju "europsko proljeće" u nekom od kupova.
Gost Newsrooma bio je Dalibor Pudić, predsjednik Hrvatske stručne udruge za plin. Komentirao je najnovija događanja u aferi INA.
Na dijelovima Jadrana i unutrašnjosti Dalmacije u prvom dijelu utorka nestabilno, zatim sunčanije, uz prolazno smirivanje vjetra, pa navečer ponovno jačanje bure
Nakon ljetnih nastupa, zagrebački rock kvartet Gretta predstavlja novi singl i videospot "Astronaut", kojim otvaraju novo poglavlje nakon 18 godina postojanja.
Reci što misliš!

Question: st. lazarus, martha and mary of betania day of the city

Question: st. lazarus, martha and mary of betania day is also known

Question: st lazarus, martha and mary of betania day is celebrated in which

Question: st lazarus, martha and mary of betania day of the city of

Question: st lazarus, martha and mary of betania are the patron saints of

Question: who is the patron saint of tiger day

St. Lazarus , Martha and Mary of Betania Day of the City of Korcula World Tiger Day


30. srpnja (30.7.) 211. je dan godine po gregorijanskom kalendaru (212. u prijestupnoj godini).
Do kraja godine ima još 154 dana.

 Događaji
 1419. – Husiti izvršili Prašku defenestraciju
 1930. – U Montevideu završilo prvo svjetsko prvenstvo u nogometu.
 1945. – Japanska mornarica je nasred Pacifika potopila američki bojni brod Indianapolis. Stradalo je 880 mornara, a zabilježen je i najveći masovni napad morskih pasa na ljude.
 1966. – Završilo svjetsko nogometno prvenstvo u Engleskoj
 1971. – U sudaru mlaznog lovca i "Boeinga 727" kod Tokija poginulo je 162 ljudi.
 1980. – Vanuatu proglasila nezavisnost
 1991. – Litva priznala Hrvatsku
 2016. - Ruski predsjednik Vladimir Putin boravi u Sloveniji zbog memorijalne svečanosti uz tzv. rusku kapelicu, uspomeni na poginula ruske i sovjetske vojnike u Sloveniji u Prvom svjetskom ratu i Drugom svjetskom ratu. Zbog Putinova posjeta došlo je do velikih prometnih zastoja u Sloveniji,ali i okolnim državama. Kilometarske kolone pogodile su i RH (kolona pred tunelom Sv. Rok bila je dugačka 29 kilometara).
 2017. - Guinnessov rekord u okupljanja naviše osoba s istim imenom oboren je u Kupresu gdje se na manifestaciji "Vratio se Ivan s 1000 momaka" (nazvanoj po pjesmi Marka Perkovića Thompsona) okupilo 2325 Ivana.
 2021. - na Olimpijskim igrama u Japanu 2020. odigralo se tenisko finale u muškim parovima kojega su igrala oba para iz Hrvatske, Nikola Mektić i Mate Pavić te Marin Čilić i Ivan Dodig. Finale su osvojili Mektić i Pavić rezultatom 6-4, 3-6, 10-6. To je prvo olimpijsko tenisko finale u muškim parovima nakon 113 godina koje su igrali parovi iz iste države.
 Rođenja 30. srpnja
 1511. - Giorgio Vasari, talijanski slikar, arhitekt i povjesničar († 1574.)
 1818. – Emily Brontë, engleska književnica († 1848.)
 1857. – Ignaz von Szyszyłowicz, poljski botaničar († 1910.)
 1863. - Henry Ford, američki industrijalac i poduzetnik († 1947.)
 1889. – Ivan Bjelovučić, prvi hrvatski zrakoplovac († 1949.)
 1898. – Henry Moore, engleski kipar († 1986.)
 1932. - Edd Byrnes, američki glumac († 2020.)
 1947. – Arnold Schwarzenegger, austrijsko-američki glumac i političar
 1956. – Georg Gänswein, njemački nadbiskup i prefekt Papinskog doma
 1961. - Laurence Fishburne, američki glumac, redatelj, producent i scenarist
 1963. - Lisa Kudrow, američka glumica i komičarka
 1969. – Simon Baker, australski glumac i redatelj
 1970. - Christopher Nolan, britansko-američki redatelj
 1974. - Hilary Swank, američka glumica
 1981. - Nicky Hayden, američki vozač motociklističkih utrka († 2017.)
 1982. - Yvonne Strahovski, australska glumica
 1982. – Lucija Hranjec, hrvatska glumica
 1991. – Irina Krivko, bjeloruska biatlonka Smrti 30. srpnja
 579. – Benedikt I., papa
 1683. – Marija Terezija Španjolska, austrijska nadvojvotkinja (* 1638.)
 1700. – Vilim od Gloucestera, dansko-norveški princ (* 1689.)
 1718. – William Penn, engleski filozof i poduzetnik, osnivač Pennsylvanije (* 1664.)
 1811. - Miguel Hidalgo y Costilla, španjolski svećenik, vođa Meksičkog rata za neovisnost i "otac nacije" (* 1753.)
 1898. – Otto von Bismarck, njemački držvanik i političar (* 1815.)
 1912. – Meiji, japanski car
 1942. – Sveti Leopold Mandić, hrvatski svetac (* 1866.)
 1996. – Claudette Colbert, američka glumica francuskog porijekla (* 1903.)
 2007. – Ingmar Bergman, švedski filmski redatelj (* 1918.)
 2007. – Michelangelo Antonioni, talijanski redatelj (* 1912.)
 2009. - Mohammed Yusuf, nigerijski militant, osnivač Boko Harama (* 1970.)
 2015. – Lynn Anderson, američka country pjevačica (* 1947.)
 2019. - Ivo Lipanović, najstariji hrvatski olimpijac, sudjelovao na OI u Londonu 1948. (* 1928.)

 Blagdani i spomendani

 Abdon i Senen
 Petar Krizolog
 Međunarodni dan prijateljstva
 Imendani

 Izvori

 030

Abdon and Senen Peter Crisologist International Day of Friendship

Question: what is the name of the international day of friendship

Question: what international holiday is celebrated on april 30th each year

Question: what is the international day celebrated on april 30th

Question: who is the founder of the international day of friendship

Question: who is the founder of international day of friendship

Question: what international day of friendship is celebrated on april 30th each year