Bijeljina je grad i središte istoimene općine u sjeveroistočnom dijelu Republike Srpske, BiH.

 Zemljopis
Bijeljina je općinski centar ravne Semberije i blagog podbrđa Majevice. Nalazi se pri samom jugozapadnom završetku Semberije gdje ova ravnica počinje prelaziti u blago valoviti brežuljkasti predjel počevši od brda Obriježa. Prostor općine Bijeljina zahvaća 734 četvornih kilometara. Općina Bijeljina s juga i zapada graniči s općinama Brčko, Lopare, Ugljevik, Zvornik, na sjeveru s rijekom Savom te Drinom na istoku, tako da zauzima krajnji sjeveroistok Bosne i Hercegovine.

 Klimatski uvjeti

Bijeljinu obilježava umjerena kontinentalna klima s godišnjom osunčanošću 1800-1900 sati i umjerenom oblačnošću koja je najveća u siječnju, veljači i studenom, a najmanja u lipnju, srpnju i rujnu. Srednja vrijednost mraznog zraka iznosi 163 dana i traje od listopada do travnja. Najviše je padalina u svibnju i lipnju, a najmanje u ožujku i rujnu, tako da je prosječni iznos padalina oko 850 mm/m. U prosjeku snijeg se zadržava 40 dana godišnje. Srednja srpanjska temperatura iznosi 22 stupnjeva, siječanjska -1, dok je srednja godišnja temperatura oko 11 stupnjeva. Relativna vlažnost zraka iznosi 70-80%.

 Vodni tokovi

Bistrik je vodni tok koji teče od sela Dvorovi do ušća u drugi bijeljinski vodni tok Dašnicu, malo prije ušća u Savu kod uzvišenja Visoc. Bistrik predstavlja u stvari jedan presušeni rukavac Drine. Druga rječica u općini Bijeljina je Dašnica koja skuplja male potočiće iz niskog podbrđa Majevice. Danas su ovi vodni tokovi kroz ravnicu Semberiju skoro presušili zbog meliorizacije i prosijecanja kanala Dašnica, koji s dva račvanja ide od Janje do Gornjeg Crnjelova i približno označava granicu ravne Semberije. Južnom granicom općine Bijeljina teku rječica Tavna i rijeka Janja koja ima dužinu od 57 kilometara, te površinu sliva od oko 300 kvadratnih kilometara i protječe kroz tri općine Semberije i Majevice.

Čuvene su ljekovite toplice Dvorovi u selu Dvorovi šest kilometara od Bijeljine. U sklopu lječilišta izgrađen je i otvoreni bazen, olimpijskih razmjera koji se puni termalnom i pitkom vodom. Termalna voda toplica Dvorovi, čija je temeperatura viša od 38 stupnjeva C, tretira se kao hipertermalna voda i pomaže u liječenju raznih kožnih bolesti, nekih oblika čireva i postreumatskih stanja. Izvanredne uvjete za kupanje i ribolov pruža desna obala Drine, pred njen utok u Savu.

 Geološki postav

U geološkom smislu ravna Semberija je nekada bila dio Panonskog mora (Paratetis) koje je trajalo od početka miocena oko 30 milijuna godina, i presušilo je tijekom ledenih doba. Današnji izgled ravnice je rezultat rada erozija tijekom ledenih doba i naročito riječnih naplavina - fluvijalne erozije. Brežuljci su rezultat marinsko-jezerskih sedimenata, za razliku od Majevice koja je flišni dinarid. U Semberiji, koja predstavlja ravnu naplavinu rijeke Drine, prevladava plodna crnica i degradirani černozjom, a dijelom i ritska crnica i riječni nanosi.

 Stanovništvo

Po posljednjem službenom popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Bijeljina imala je 96.988 stanovnika, raspoređenih u 60 naselja.

 Stanovništvo općine Bijeljina godina popisa 1991.  1981. 1971.
 Srbi57.389 (59,17%) 56.029 (60,37%)60.595 (69,78%)Muslimani30.229 (31,16%) 24.282 (26,16%)23.343 (26,88%)Hrvati492 (0,50%)500 (0,53%)806 (0,92%)Jugoslaveni4.426 (4,56%)8.200 (8,83%)747 (0,86%)ostali i nepoznato4.452 (4,59%)3.797 (4,09%)1.335 (1,53%)ukupno96.98892.80886.826

Bijeljina (naseljeno mjesto), nacionalni sastav

{| border="1" cellpadding="7" cellspacing="0" style="margin: 10px 0 10px 25px; background: #f9f9f9; border: 1px #AAA solid; border-collapse: collapse; font-size: 85%; float: center;"
|- style="background: #E9E9E9"
|colspan ="7" | Bijeljina
|-
|style="background: bgcolor="#F5DEB3" | godina popisa|style="background: bgcolor="#C2B280" | 1991.
|style="background: bgcolor="#C2B280" | 1981.|style="background: bgcolor="#C2B280" | 1971.
 |-
|Muslimani
|19.024 (52,24%)
|15.015 (48,24%)
|14.929 (60,29%)
|-
|Srbi
|10.450 (28,69%)
|7.866 (25,27%)
|7.630 (30,81%)
|-
|Hrvati
|366 (1,00%)
|409 (1,31%)
|677 (2,73%)
|-
|Jugoslaveni
|3.452 (9,47%)
|6.028 (19,36%)
|637 (2,57%)
|-
|ostali i nepoznato
|3.122 (8,57%)
|1.806 (5,80%)
|888 (3,58%)
|-
|style="background: bgcolor="#F5DEB3" |ukupno|36.414|31.124|24.761|}

Prema knjigama 1910. zapisano je u župi Bijeljina 1 616 katolika. Osim Hrvata, bijeljinski katolici bili su Mađari, Austrijanci i drugi. U župi je 1937. bilo čak 2 400 katolika. Službeni popis iz 1959. bijeljinska župa imala je 800 katolika. Neposredno pred rat 1991. bilo je oko tog broja, a danas ih ima svega stotinjak.Novinarstvo!!! Novinarstvo!!!  Bijeljina župa vjerničkog pluralizma i istinskog katolicizma, četvrtak, 25. veljače 2016. Većina tekstova sa zurnalizam.blogsport.hr vlasništvo je Medijskog centra Vrhbosanske nadbiskupije i Katoličkog tjednika.

Prema podacima od prije nekoliko godina, u bijeljinskoj župi ima oko 100 Hrvata iz župe Prečistog srca Marijinog, te oko 90 Slovaka okupljenih oko Slovačke evangelističke crkve.(srp.) Arena TV Ana: Semberske vesti: Obilježen katolički Božić u Bijeljini, 25. prosinca 2015. (pristupljeno 31. ožujka 2017.) Bijeljinski Slovaci imaju Udruženje Slovaka "Juraj Janošik". Doselili su nakon austro-ugarskog zaposjedanja i danas ovdje živi šesta generacija Slovaka. Listopada 2009. slovački evangelici posvetili su svoju crkvu, prvu i trenutno jedinu evangelističku crkvu u BiH.(srp.) Nezavisne Srna: Božić svečano dočekuju bijeljinski Hrvati i Slovaci, 23. prosinca 2011. (pristupljeno 31. ožujka 2017.)

Godine 1885. u većem se broju u Bijeljinu doseljavaju Nijemci. Preseljeni su u drugom svjetskom ratu i malobrojni su ostali. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika BiH na sjednici početkom studenoga 2014. proglasila je Novo Selo za nacionalni spomenik BiH, treći na području Bijeljine.(boš.) Dnevni avaz  E. Musli: NACIONALNI SPOMENIK Selo nekadašnjih kolonista sad je pod zaštitom države BiH, 22. studenoga 2014. (pristupljeno 31. ožujka 2017.)

 Naseljena mjesta

Amajlije, Balatun, Banjica, Batar, Batković, Bijeljina, Bjeloševac, Brijesnica, Brodac Donji, Brodac Gornji, Bukovica Donja, Bukovica Gornja, Crnjelovo Donje, Crnjelovo Gornje, Čađavica Donja, Čađavica Gornja, Čađavica Srednja, Čardačine, Čengić, Ćipirovine, Dazdarevo, Dragaljevac Donji, Dragaljevac Gornji, Dragaljevac Srednji, Dvorovi, Glavičice, Glavičorak, Glogovac, Gojsovac, Golo Brdo, Hase, Janja, Johovac, Kacevac, Kojčinovac, Kovanluk, Kriva Bara, Krušik, Ljeljenča, Ljeskovac, Magnojević Donji, Magnojević Gornji, Magnojević Srednji, Međaši, Modran, Novo Naselje, Novo Selo, Obrijež, Ostojićevo, Patkovača, Piperci, Popovi, Pučile, Ruhotina, Suho Polje, Triješnica, Trnjaci, Velika Obarska, Velino Selo, Vršani, Zagoni i Zovac.

Poslije potpisivanja Daytonskog mirovnog sporazuma, općina Bijeljina je u cjelini ušla u sastav Republike Srpske.

 Uprava
 Povijest
Popis kustodija bosanske vikarije od Bartula Pizanskog, nastao prije 1378. godine spominje Franjevački samostan u Bijeljini, među osam samostana u mačvanskoj kustodiji spominje samostan u Bijeljini (Biblina), a 1389. spominje Locum de Bilina. Spominje se i samostan Svete Marije u Polju, kao i u popisu 1514., bez točne ubikacije. Prema tome je Bijeljina prije osmanskog doba bila zasebna župa čije je sjedište bila crkva, odnosno samostan.Info Bijeljina  InfoBijeljina.com : Franjevački samostani u Bijeljini, selu Popovi, 23. ožujka 2016. (pristupljeno 21. ožujka 2017.)Bijeljina''' je grad u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, a prvi se put spominje 1446. godine. Od Zvornika je kroz Bijeljinu prolazila srednjovjekovna cesta koja je išla prema Mačvi, Mitrovici i Hoku. 14. stoljeću pripadaju trinaest stećaka, od kojih su dva dekorirana, a na četiri se nalaze fragmentarno čitljivi napisi. U zaselku Mitrovićima, selo Gornji Dragaljevac, tri su stećka na dva lokaliteta, od kojih jedan ukrašen motivima biljne stilizacije i prikazom životinje te je prenesen na zgradu dragaljevačke osnovne škole.Večernji.ba Valentina Abramušić: U Bijeljini povećan broj Hrvata za 4 posto , 20. kolovoza 2016.  (pristupljeno 21. ožujka 2017.)
Bila je u sastavu Srebreničke banovine.

Kraj je nastanjavalo katoličko hrvatsko pučanstvo. Ćiro Truhelka je istražujući povijesne spise našao da se Bijeljina prije turskih osvajanja zvala na hrvatskom Biljina, što navodi na zaključak da ovdje izvorno rabila ikavica, a da su ime promijenili ijekavski doseljenici u sadašnji naziv Bijeljina.HOP - nezavisni news portal Dragan Ilić: Jedinstvena Bosanska vikarija je dolaskom Turaka podijeljena na slobodnu vikariju Bosna - Hrvatska i na okupiranu vikariju pod Turcima Bosna Srebrena, 15. studenoga 2016. (pristupljeno 21. ožujka 2017.) Starina ovdašnje ikavice izvorna je i u obližnjoj Vlasenici, kako nam indicira toponim lokaliteta Sikira. U povijesti se Bijeljina spominje još kao Bibtina, Belina, Biljena, Bjelina i Četvrtkovište (sjedište nahije 1533. godine), a ime Bijeljina ustalilo se u 17. st.Garevac.net  Župa Bijeljina - Prečisto Srce Marijino, 21. lipnja 2008. (pristupljeno 31. ožujka 2017.) Osmanski popis zvorničkog sandžaka iz 1548. godine spominje se selo Bili Potok koje danas ne postoji, a onda je bilo u sastavu timara Murata, hatiba i imama u tvrđavi Srebreniku jedno selište (mezra) u korajskoj nahiji na kojem se nalazila „crkva Sv. Marije“. Danas postoji potok Bijela ili Bijela Rijeka čije korito je istočno od samog Koraja s njegove istočne strane. Sasvim je izvjesno da je u dolini tog potoka kod Koraja postojalo selo Bili Potok, u čijoj se blizini nalazila crkva, odnosno samostan „Sv. Marije“. Do turskih osvajanja bijeljinski kraj crkveno pripadao ujedinjenoj Bosanskoj vikariji. U vremenu prije turskih upada i osvajanja Bosne, istočna Bosna imala je najviše katoličkih samostana baš uz samu Drinu, ali i sa srbijanske strane Drine. Iz toga vremena dokumentirani su crkve i samostani u Srebrenici, Zvoniku, Solima (kasnije osmanskog imena Tuzla), Gradovrhu i Labu kod Soli, Teočaku, Svetoj Mariji kod Bijeljine, u samoj Bijeljini, Bratuncu.HOP - nezavisni news portal Dragan Ilić: Svi arheološki nalazi i ostaci srednjovjekovne Bosne i Hercegovine nose zapadne i hrvatske oznake i odlike, 4. kolovoza 2016. (pristupljeno 23. ožujka 2017.) U tursko doba župa Bijeljina pripadala nahiji Koraj. Godine 1634. dokumenti ga spominju kao sjedište kadiluka, sve u Zvorničkom sandžaku. S osmanskom vlašću Bijeljina i okolica gube katoličko pučanstvo iseljavanjem i progonom hrvatskog puka (1463. – 1878.), a konačni pad pod Osmanlije bio je 1512. Dokument iz 1623. godine, izvješće provincijala fra Marijana Pavlovića, tj. bosanskih franjevaca fra Jure iz Neretve i fra Pavla Papića, spominje župu Balatino koja pripada samostanu Olovo. Bečki rat 1683. – 99. ostavio je trag u iseljavanju katolika ali i pravoslavaca iz Bijeljine. Ljeta 1687. iz dunavsko-savskog međurječja Mitrovice, Rume, Iriga, Petrovaradina, Karlovaca te Rače, Moravića, Nimaca, Grgurevaca, Čerevića, Bonštara, Iloka i okolice, zatim Sotina i Vukovara, veliki broj muslimana zbog poraza osmanske države odlazi iz tih područja i naseljava pusta područja koja su napustili katolici i pravoslavci u Bosni, među ostalim i Bijeljine.Portal Hrvati Bosne i Hercegovine Osmanska vlast i islamizacija. Franjo Marić: Hrvati-katolici u Bosni i Hercegovini između 1463. i 1995. godine prema crkvenim dokumentima, Katehetski salezijanski centar, Zagreb 1998. (pristupljeno 31. ožujka 2017.)

Za razdoblja austrijske okupacije i u ratu 1876. godine, grad je iznimno nastradao.
Spomen na srednjovjekovnu crkvu očuvao se u dijelu naselja zvanom Varoš (Janja) te u toponimu. Na Crkvištu, u selu Obrijež, istočno od groblja, bila je "madžarska" crkva. Vlasnik zemljišta Hadžibeg Hurembegović dopustio je da se zidovi te crkve sruše i kamen uzida u temelje nove pravoslavne crkve koja se gradila 1882. u Janji. Još i danas se može prepoznati zidove stare crkve. Imenik klera i župa za 1885. s podatcima iz 1884. spominje naselje Bjelinu s 484 katolika u župi Brčki. Iste godine odvaja se župa Bijeljina od župe Brčko, a je zaštitnik župe bio je sv. Stjepan Kralj.
1903., obnovljena je katolička župa u Zvorniku, odvajanjem nekih župa od bijeljinske župe.Katolička crkva Župa Srca Isusova - Zvornik (Srebrenica) Zvornik (pristupljeno 10. lipnja 2016.)
1914. je godine u Bijeljini sagrađena župna crkva Prečistog Srca Marijina.Hrvatska riječ, Subotica  g: Zaboravljeni. Hrvati u istočnoj Bosni, 19. rujna 2008. (pristupljeno 7. lipnja 2016.)

Tijekom prvoga svjetskog rata bijeljinski kraj gubi katolike Hrvate.
Semberija je poprište borbi, odakle je Austro-Ugarska napala Srbiju. Poslije pobjede na Ceru, srpske snage izbile su na Drinu i Savu. Po planu Vrhovnog zapovjedništva, radi preduhitrenja nove austro-ugarske ofenzive, savezničkih zahtjeva za ofenzivu radi rasterećenja ruskog fronta a prije svega radi ispunjenja svojih velikodržavnih planova, Srbija je razradila napadni plan. Austrijski general O. Potiorek je grupirao je 5. armiju (8. i 13. korpus, zapovjednika general L. Franka) na Savi i donjem toku Drine od Srijemske Mitrovice do sela Batara. Sa srbijanske strane, od ušća Drine do Lešnice, našle su se 2. armija - Moravska I, Kombinovana I, Timočka II, pod zapovjedništvom generala Stepana Stepanovića.(srp.) Prvi svetski rat Srbija i Crna Fora u Prvom svetskom ratu  (pristupljeno 22. lipnja 2016.)

U drugom svjetskom ratu došla je pod NDH. Bila je sjedište kotarskoj oblasti Bijeljine, u velikoj župi Posavju. Vojno je bila pod nadležnošću 2. domobranskog zbora.

Godine 1937. Bijeljina je imala 2400 katolika. U posljednjem predratnom popisu 1991. župa Bijeljina imala je oko tisuću vjernika.
U drugom svjetskom ratu dolazi novi val iseljavanja i progona Hrvata.
Godine 1952. župa u Bijeljini dobila je novog zaštitnika, Prečisto Srce Marijino. Danas toj župi pripadaju naselja Bijeljina, Modran, Sapna i filijalna ispostava Zvornik.

2012. izmjerena je najniža temperatura u Bijeljini ikad: -26,6 Celzijevih stupnjeva.Livno Online Županija. U Livnu najhladnije bilo 1967.godine. Izmjereno čak minus 29,6 stupnjeva, 5. siječnja 2017. (pristupljeno 21. travnja 2017.)

U srpskom pohodu na Bosnu 1990-ih mnogi su katolici izbjegli. Kraj nije trpio rušenja u ratu, ali je bilo mnogo progona. Srpske snage okupirale su Bijeljinu 1992., župnik je prognan, a crkva i župna kuća opljačkane. Danas katolici u Bijeljini žive u teškim uvjetima. Oni koji su izbjegli za rata ni danas se ne žele vratiti, dok oni koji žele nemaju uvjeta za to. Glavni je razlog što ne mogu naći posao i nema se od čega živjeti, pa su ovdje samo umirovljenici. Sveukupno je danas na bijeljinskom području oko 80 katoličkih obitelji. Točan broj Hrvata katolika teško je utvrditi zbog mnoštva miješanih brakova i mnoštva nekrštene djece. Jedina pouzdana brojka je broj katoličkih obitelji čije kuće župnik obiđe za vrijeme blagoslova. Tu se pak radi o većinom starijim ljudima i samcima. Općina pomaže oko obnove crkve, ali ta pomoć nije dostatna. Hrvatski političari iz BiH malo pomažu ovom kraju, jer ovdje imaju malo potencijalnih birača i ne mogu osvojiti mnogo glasova. Bijeljinske su katolike jedino posjetili potpredsjednik RS-a iz reda hrvatskog naroda Davor Čordaš, hrvatski konzul, i poneki strani veleposlanik. Ipak, mala i hrabra zajednica vjernika daje nadu u napredak i rast župe. Župu Bijeljinu danas poslužuje župnik mons. Mijo Perić.

 Gospodarstvo
 Poznate osobe
 Savo Milošević, nogometaš
 Mehmed Meho Hanusic profesor i muzicki pedagog
 Mirko Ilić, dizajner
 Dejan Mijač, kazališni redatelj
 Filip Višnjić, narodni pjesnik
 Rodoljub Roki Vulović, pjevač i profesor
 Rodoljub Čolaković, revolucionar, književnik i političar, narodni heroj
 Cvijetin Mijatović, predsjednik Predsjedništva Jugoslavije, narodni heroj
 Ivan Knežević (knez Ivo od Semberije), vojna osoba(srpski) Bijeljina
 Milenko Atanacković, slikar i likovni pedagog
 Stevica Krajinović, operni pjevač
 Elez Dervišević, najmlađi vojnik Prvog svjetskog rata
 Fadil Jahić Španac, narodni heroj
 Veljko Lukić Kurjak, narodni heroj
 Mustafa Hadžigrabčanović, pjesnik
 Milivoje Mlađenović, pisac
 Salih Alić, pjesnik
 Almira Osmanović, hrvatska balerina i glumica
 Srđan Vuletić, redatelj i scenarist
 Husref Musemić, nogometaš i nogometni trener
 Duško Kondor, borac za ljudska prava i suosnivač Helsinškog komiteta za ljudska prava BiH
 Lazar Manojlović, pisac, novinar, prosvjetni radnik i borac za ljudska prava
 Ljiljana Rikić, filantropkinja, nositeljica ordena Križa milosrđa
 Faruk Buljubašić Fayo, hrvatski tekstopisac
 Hamza Hamzić, narodni heroj
 Fedor Hanžeković, hrvatski filmski redatelj i scenarist

 Spomenici i znamenitosti

 Obrazovanje
Prvu pismenost Semberci su ranije stjecali po manastirima. 1838. u Bijeljini je otvorena prva osnovna škola konfesionalnog tipa. Od 1992. Bijeljina ima i visokoškolske ustanove - Višu školu za vanjsku trgovinu i Učiteljski fakultet, koje pohađaju studenti iz cijele Bosne i Hercegovine i Srbije.

Pored gimnazije 'Filip Višnjić' i srednje glazbene škole, u Bijeljini postoji Poljoprivredni srednjoškolski centar, srednja tehnička škola (s elektrotehničkim i strojarskim smjerovima), ekonomska i građevinska škola.

Poslije Drugog svjetskog rata promijenjen je školski sustav, tako da je 1951. otvorena prva osmogodišnja osnovna škola, a 5 godina kasnije i druga. Treća i četvrta osnovna škola otvorene su 1959., odnosno 1966. godine. Od 1953. u gradu postoji i osnovna glazbena škola.

 Kultura
Bogati fond Narodne biblioteke, osnovane 1932. godine, čini oko 100.000 naslova. Muzej Semberije osnovan je 1970. godine s posebnim osvrtom na bogata arheološka nalazišta na tlu Semberije. Etno-selo Stanišići.

 Šport
 FK Radnik Bijeljina
 RK Bijeljina
 KK Budućnost Bijeljina
 KK Radnik Bijeljina
 OK Radnik Bijeljina

Izvor

 Knjiga: "Nacionalni sastav stanovništva - Rezultati za Republiku po opštinama i naseljenim mjestima 1991.", statistički bilten br. 234, Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Bosne i Hercegovine, Sarajevo.
 internet - izvor, "Popis po mjesnim zajednicama" - http://www.fzs.ba/wp-content/uploads/2016/06/nacion-po-mjesnim.pdf

 Vanjske poveznice
Sve o Bijeljini na jednom mjestu  (srp.)
Skupština Općine Bijeljina (srp.)
Općina Bijeljina (srp.)
Bijeljina Danas (srp.)
Sveučilište u Bijeljini (srp.)

Kategorija:Gradovi u Bosni i Hercegovini

According to the books of 1910, there are 1 616 Catholics registered in the White Colony.

In addition to the Croats, the White Catholics were Hungarians, Austrians and others.

Question: who were the white catholics in the white colony

According to the books of 1910, there are 1 616 Catholics registered in the White Colony.

In addition to the Croats, the White Catholics were Hungarians, Austrians and others.

who were the white catholics in the white colony

Question: when was the white colony established in bijeljina

when was the white colony established in bijeljina

Question: who were the white catholics in bijeljina

who were the white catholics in bijeljina

Question: how many catholics were registered in bijeljina in 1910

how many catholics were registered in bijeljina in 1910

Question: where are the catholics located in bijeljina

where are the catholics located in bijeljina

Question: who were the main inhabitants of bijeljina in 1910

who were the main inhabitants of bijeljina in 1910

Question: what was the ethnicity of the white catholics in bijeljina

what was the ethnicity of the white catholics in bijeljina

According to the books of 1910 , there are 1 616 Catholics registered in the White Colony .

In addition to the Croats , the White Catholics were Hungarians , Austrians and others .

Prema knjigama 1910. zapisano je u župi Bijeljina 1 616 katolika. Osim Hrvata, bijeljinski katolici bili su Mađari, Austrijanci i drugi.

Prema knjigama 1910. zapisano je u župi Bijeljina 1 616 katolika.

Osim Hrvata, bijeljinski katolici bili su Mađari, Austrijanci i drugi.

According to the books of 1910, there are 1 616 Catholics registered in the White Colony. In addition to the Croats, the White Catholics were Hungarians, Austrians and others.

According to the books of 1910, there are 1 616 Catholics registered in the White Colony.

In addition to the Croats, the White Catholics were Hungarians, Austrians and others.

According to the data from a few years ago, there are about 100 Croats from the Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek Greek

Prema podacima od prije nekoliko godina, u bijeljinskoj župi ima oko 100 Hrvata iz župe Prečistog srca Marijinog, te oko 90 Slovaka okupljenih oko Slovačke evangelističke crkve.(srp.)

Prema podacima od prije nekoliko godina, u bijeljinskoj župi ima oko 100 Hrvata iz župe Prečistog srca Marijinog, te oko 90 Slovaka okupljenih oko Slovačke evangelističke crkve.(srp.)

They arrived after the Austrian-Guardian employment and today here lives the sixth generation of Slovaks.

In November 2009, the Slovak evangelists consecrated their church, the first and currently the only evangelist church in Bosnia and Herzegovina.

Question: when did the slovak evangelists consecrate their church

They arrived after the Austrian-Guardian employment and today here lives the sixth generation of Slovaks.

In November 2009, the Slovak evangelists consecrated their church, the first and currently the only evangelist church in Bosnia and Herzegovina.

when did the slovak evangelists consecrate their church

Question: who built the first church in bosnia and herzegovina

who built the first church in bosnia and herzegovina

Question: bijeljina is the capital of which country

bijeljina is the capital of which country

Question: how many generations of slovaks live in bijeljina

how many generations of slovaks live in bijeljina

Question: where did the slovak evangelists come from

where did the slovak evangelists come from

Question: who consecrated the first and currently only evangelist church in bosnia and herz

who consecrated the first and currently only evangelist church in bosnia and herz

Question: what nationality are the slovaks who live in bijeljina

what nationality are the slovaks who live in bijeljina

They arrived after the Austrian - Guardian employment and today here lives the sixth generation of Slovaks .

In November 2009 , the Slovak evangelists consecrated their church , the first and currently the only evangelist church in Bosnia and Herzegovina .

Doselili su nakon austro-ugarskog zaposjedanja i danas ovdje živi šesta generacija Slovaka.

Listopada 2009. slovački evangelici posvetili su svoju crkvu, prvu i trenutno jedinu evangelističku crkvu u BiH.(srp.)

They arrived after the Austrian-Guardian employment and today here lives the sixth generation of Slovaks. In November 2009, the Slovak evangelists consecrated their church, the first and currently the only evangelist church in Bosnia and Herzegovina.

They arrived after the Austrian-Guardian employment and today here lives the sixth generation of Slovaks.

In November 2009, the Slovak evangelists consecrated their church, the first and currently the only evangelist church in Bosnia and Herzegovina.

They were displaced in the Second World War and few remained.

Question: what is the third national monument of bosnia and herzegovina

They were displaced in the Second World War and few remained.

what is the third national monument of bosnia and herzegovina

Question: during what war did many people in bijeljina lose their homes

during what war did many people in bijeljina lose their homes

Question: what is the third largest city in bosnia and herzegovina

what is the third largest city in bosnia and herzegovina

Question: when did many people in bijeljina lose their homes

when did many people in bijeljina lose their homes

Question: when did the commission for the preservation of the national monuments of bosnia and herz

when did the commission for the preservation of the national monuments of bosnia and herz

Question: in what year did the commission for the preservation of the national monuments of bosnia and

in what year did the commission for the preservation of the national monuments of bosnia and

Question: who proclaimed the novo selo as the national monument of bosnia and her

Commission for the preservation of the national monuments of Bosnia and Herzegovina

"Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika

Commission for the preservation of the national monuments of Bosnia and Herzegovina

who proclaimed the novo selo as the national monument of bosnia and her

They were displaced in the Second World War and few remained .

The Commission for the preservation of the national monuments of Bosnia and Herzegovina at the meeting in early November 2014 proclaimed the Novo Selo as the national monument of Bosnia and Herzegovina , the third in the area of Bieljina .

Preseljeni su u drugom svjetskom ratu i malobrojni su ostali.

Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika BiH na sjednici početkom studenoga 2014. proglasila je Novo Selo za nacionalni spomenik BiH, treći na području Bijeljine.(boš.)

They were displaced in the Second World War and few remained. The Commission for the preservation of the national monuments of Bosnia and Herzegovina at the meeting in early November 2014 proclaimed the Novo Selo as the national monument of Bosnia and Herzegovina, the third in the area of Bieljina.

They were displaced in the Second World War and few remained.

The monastery of St. Mary in the field, as well as in the 1514 list, is also mentioned, without any accurate location.

Question: who compiled the administration history list of the bosnian vikaria

The monastery of St. Mary in the field, as well as in the 1514 list, is also mentioned, without any accurate location.

who compiled the administration history list of the bosnian vikaria

Question: when was the locum de bilina mentioned

Question: when was the monastery of st mary mentioned

when was the monastery of st mary mentioned

Question: when was the monastery in bjeljina established

when was the monastery in bjeljina established

Question: what is the name of the monastery in bjelina

what is the name of the monastery in bjelina

Question: where is the monastery of saint mary located

where is the monastery of saint mary located

Question: how many monasteries are there in bijeljina

how many monasteries are there in bijeljina

Question: where is the francis monastery located in bosnia

where is the francis monastery located in bosnia

Administration History List of the Custodium of the Bosnian Vikaria by Bartol Pizansky , originated before 1378 mention the Francis Monastery in Bjelina , among the eight monasteries in the Macedonian Custodium mention the Monastery in Bjelina ( Bible ) , and 1389 mention the Locum de Bilina .

The monastery of St. Mary in the field , as well as in the 1514 list , is also mentioned , without any accurate location .

Spominje se i samostan Svete Marije u Polju, kao i u popisu 1514., bez točne ubikacije.

Administration History List of the Custodium of the Bosnian Vikaria by Bartol Pizansky, originated before 1378 mention the Francis Monastery in Bjelina, among the eight monasteries in the Macedonian Custodium mention the Monastery in Bjelina (Bible), and 1389 mention the Locum de Bilina. The monastery of St. Mary in the field, as well as in the 1514 list, is also mentioned, without any accurate location.

The monastery of St. Mary in the field, as well as in the 1514 list, is also mentioned, without any accurate location.

Belina is a city in the northwestern part of Bosnia and Herzegovina, and is first mentioned in 1446.

Question: when was the city of belina first mentioned

Belina is a city in the northwestern part of Bosnia and Herzegovina, and is first mentioned in 1446.

when was the city of belina first mentioned

Question: where is the monastery in bijeljina located

Svete Marije u Polju , kao i u popisu 1514 . ,

where is the monastery in bijeljina located

Question: in which country is the city of bijeljina

in which country is the city of bijeljina

Question: what was the headquarters of bijeljina before the ottoman era

what was the headquarters of bijeljina before the ottoman era

Question: where is the monastery located in bijeljina

Svete Marije u Polju , kao i u popisu 1514 . ,

where is the monastery located in bijeljina

Question: where is belina located on a map

northwestern part of Bosnia and Herzegovina

sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine

northwestern part of Bosnia and Herzegovina

According to this , Bijeljina before the Ottoman era was a separate group whose headquarters was church , i.e. monastery . Info Bijeljina InfoBijeljina.com : Franjevački klostani v Bijeljini , selu Popovi , 23 March 2016 ( accessed 21 March 2017 ) .

Belina is a city in the northwestern part of Bosnia and Herzegovina , and is first mentioned in 1446 .

Spominje se i samostan Svete Marije u Polju, kao i u popisu 1514., bez točne ubikacije. Prema tome je Bijeljina prije osmanskog doba bila zasebna župa čije je sjedište bila crkva, odnosno samostan.Info Bijeljina InfoBijeljina.com : Franjevački samostani u Bijeljini, selu Popovi, 23. ožujka 2016. (pristupljeno 21. ožujka 2017.) Bijeljina je grad u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, a prvi se put spominje 1446. godine.

Bijeljina je grad u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, a prvi se put spominje 1446. godine.

The monastery of St. Mary in the field, as well as in the 1514 list, is also mentioned, without any accurate location. According to this, Bijeljina before the Ottoman era was a separate group whose headquarters was church, i.e. monastery.Info Bijeljina InfoBijeljina.com : Franjevački klostani v Bijeljini, selu Popovi, 23 March 2016 (accessed 21 March 2017). Belina is a city in the northwestern part of Bosnia and Herzegovina, and is first mentioned in 1446.

Belina is a city in the northwestern part of Bosnia and Herzegovina, and is first mentioned in 1446.

To the Turkish conquest, the white end of the church belonged to the united Bosnian Vikaria.

In the time before the Turkey’s fall and conquest of Bosnia, Eastern Bosnia had the most Catholic monasteries right next to the Drine itself, but also from the Serbian side of the Drine.

Question: where are the most catholic monasteries located

To the Turkish conquest, the white end of the church belonged to the united Bosnian Vikaria.

In the time before the Turkey’s fall and conquest of Bosnia, Eastern Bosnia had the most Catholic monasteries right next to the Drine itself, but also from the Serbian side of the Drine.

where are the most catholic monasteries located

Question: who did the white end of the church belong to

who did the white end of the church belong to

Question: what side of the drine did eastern bosnia have the most catholic monaster

what side of the drine did eastern bosnia have the most catholic monaster

Question: what type of monasteries are located in eastern bosnia

katoličkih samostana baš uz samu Drinu , ali i sa srbijanske strane Drine .

what type of monasteries are located in eastern bosnia

Question: who took over the white end of the church

who took over the white end of the church

Question: who took over the church in bijeljina

To the Turkish conquest , the white end of the church belonged to the united Bosnian Vikaria .

In the time before the Turkey ’s fall and conquest of Bosnia , Eastern Bosnia had the most Catholic monasteries right next to the Drine itself , but also from the Serbian side of the Drine .

Do turskih osvajanja bijeljinski kraj crkveno pripadao ujedinjenoj Bosanskoj vikariji.

U vremenu prije turskih upada i osvajanja Bosne, istočna Bosna imala je najviše katoličkih samostana baš uz samu Drinu, ali i sa srbijanske strane Drine.

To the Turkish conquest, the white end of the church belonged to the united Bosnian Vikaria. In the time before the Turkey’s fall and conquest of Bosnia, Eastern Bosnia had the most Catholic monasteries right next to the Drine itself, but also from the Serbian side of the Drine.

To the Turkish conquest, the white end of the church belonged to the united Bosnian Vikaria.

In the time before the Turkey’s fall and conquest of Bosnia, Eastern Bosnia had the most Catholic monasteries right next to the Drine itself, but also from the Serbian side of the Drine.

The ancient of this icon is original in the nearby Vlasenici, as indicated by the top locations of Sikira.

Question: who discovered the name of bijeljina before the turks

The ancient of this icon is original in the nearby Vlasenici, as indicated by the top locations of Sikira.

who discovered the name of bijeljina before the turks

Question: where is the ancient icon of bijeljina located

where is the ancient icon of bijeljina located

Question: what was the original name of bijeljina

Question: when did the turks conquer bijeljina

15 . studenoga 2016 . ( pristupljeno 21 . ožujka 2017 .

Question: what is the origin of the name bjelina

Question: what is the old name of bijeljina

Question: where did the ikavica used to be located

where did the ikavica used to be located

Question: who conquered bijeljina and vikaria

Ćiro Truhelka , investigating historical records , found that Bjelina before the Turkish conquests was called to the Croatian Plant , which points to the conclusion that here originally was used by the ikavica , and that the name was changed by the Iekava residents to the current name Bjelina . HOP - independent news portal Dragan Ilić : The unique Bosnian Vikaria was divided by the arrival of the Turks into the free Vikaria Bosnia - Horva and the occupied Vikaria under the Turks Bosnia - Srebrena , November 15 , 2016 ( accessed March 21 , 2017 )

The ancient of this icon is original in the nearby Vlasenici , as indicated by the top locations of Sikira .

Starina ovdašnje ikavice izvorna je i u obližnjoj Vlasenici, kako nam indicira toponim lokaliteta Sikira.

Ćiro Truhelka, investigating historical records, found that Bjelina before the Turkish conquests was called to the Croatian Plant, which points to the conclusion that here originally was used by the ikavica, and that the name was changed by the Iekava residents to the current name Bjelina.HOP - independent news portal Dragan Ilić: The unique Bosnian Vikaria was divided by the arrival of the Turks into the free Vikaria Bosnia-Horva and the occupied Vikaria under the Turks Bosnia-Srebrena, November 15, 2016 (accessed March 21, 2017) The ancient of this icon is original in the nearby Vlasenici, as indicated by the top locations of Sikira.

The ancient of this icon is original in the nearby Vlasenici, as indicated by the top locations of Sikira.

With the Ottoman power of Bjelina and its surroundings, the Catholic army is lost by the displacement and persecution of the Croatian Pucks (1463).

– 1878), and the final fall under Osmanlie was in 1512.

The War of Vienna in 1683.

Question: when was the war of vienna

With the Ottoman power of Bjelina and its surroundings, the Catholic army is lost by the displacement and persecution of the Croatian Pucks (1463).

– 1878), and the final fall under Osmanlie was in 1512.

The War of Vienna in 1683.

Question: when did the croatian pucks arrive in bijeljina

The War of Vienna in 1683.

when did the croatian pucks arrive in bijeljina

Question: when was the final fall of osmanlie

The War of Vienna in 1683.

Question: when was the document of marian pavlovic written

The War of Vienna in 1683.

when was the document of marian pavlovic written

Question: what is the name of the roman catholic army in bijeljina

The War of Vienna in 1683.

what is the name of the roman catholic army in bijeljina

Question: when did the roman catholic army leave bijeljina

The War of Vienna in 1683.

when did the roman catholic army leave bijeljina

Question: what war took place in 1683

The War of Vienna in 1683.

Question: who displaced the roman catholic army in bijeljina

The War of Vienna in 1683.

who displaced the roman catholic army in bijeljina

With the Ottoman power of Bjelina and its surroundings , the Catholic army is lost by the displacement and persecution of the Croatian Pucks ( 1463 ) .

– 1878 ) , and the final fall under Osmanlie was in 1512 .

The document of 1623 , the report of the provinces of Marian Pavlovic , i.e. the Bosnian francs of Jure from Neretva and Paul Papić , reminds the group of Balatino which belongs to the monastery of Olovo .

S osmanskom vlašću Bijeljina i okolica gube katoličko pučanstvo iseljavanjem i progonom hrvatskog puka (1463.

– 1878.), a konačni pad pod Osmanlije bio je 1512.

With the Ottoman power of Bjelina and its surroundings, the Catholic army is lost by the displacement and persecution of the Croatian Pucks (1463). – 1878), and the final fall under Osmanlie was in 1512. The document of 1623, the report of the provinces of Marian Pavlovic, i.e. the Bosnian francs of Jure from Neretva and Paul Papić, reminds the group of Balatino which belongs to the monastery of Olovo. The War of Vienna in 1683.

With the Ottoman power of Bjelina and its surroundings, the Catholic army is lost by the displacement and persecution of the Croatian Pucks (1463).

– 1878), and the final fall under Osmanlie was in 1512.

He left a trace in the expulsion of Catholics but also of Orthodox people from Belina.

Question: when did the muslims leave bijeljina

He left a trace in the expulsion of Catholics but also of Orthodox people from Belina.

Question: where did muslims settle after the ottoman defeat

where did muslims settle after the ottoman defeat

Question: who left the area after the ottoman defeat

who left the area after the ottoman defeat

Question: where are the empty areas of bijeljina located

where are the empty areas of bijeljina located

Question: what type of people were expelled from belina

what type of people were expelled from belina

Question: who did bijeljina leave a trace of

Question: who settles empty areas in bijeljina

Question: who was expelled from belina

He left a trace in the expulsion of Catholics but also of Orthodox people from Belina .

In 1687 from the Danube - Savet intersection of Mitrovice , Rume , Iriga , Petrovaradina , Karlovaca and Rače , Moravića , Nimaca , Grgurevaca , Čerevića , Bonštara , Iloka and the surroundings , then Sotina and Vukovara , a large number of Muslims due to the defeat of the Ottoman state depart from these areas and settles empty areas that have been left by Catholics and Orthodox in Bosnia , among others and Bieljine .

– 99. ostavio je trag u iseljavanju katolika ali i pravoslavaca iz Bijeljine.

He left a trace in the expulsion of Catholics but also of Orthodox people from Belina. In 1687 from the Danube-Savet intersection of Mitrovice, Rume, Iriga, Petrovaradina, Karlovaca and Rače, Moravića, Nimaca, Grgurevaca, Čerevića, Bonštara, Iloka and the surroundings, then Sotina and Vukovara, a large number of Muslims due to the defeat of the Ottoman state depart from these areas and settles empty areas that have been left by Catholics and Orthodox in Bosnia, among others and Bieljine.

He left a trace in the expulsion of Catholics but also of Orthodox people from Belina.

During the Austrian occupation and during the war of 1876, the city was extremely damaged.

Question: when was the war in bijeljina

During the Austrian occupation and during the war of 1876, the city was extremely damaged.

Question: what happened to bijeljina during the austrian occupation

what happened to bijeljina during the austrian occupation

Question: when was the city of bijeljina destroyed

when was the city of bijeljina destroyed

Question: during which war was bijeljina badly damaged

during which war was bijeljina badly damaged

Question: what country occupied bijeljina in 1876

Question: what caused the city of bijeljina to be destroyed

what caused the city of bijeljina to be destroyed

During the Austrian occupation and during the war of 1876 , the city was extremely damaged .

Za razdoblja austrijske okupacije i u ratu 1876. godine, grad je iznimno nastradao.

Za razdoblja austrijske okupacije i u ratu 1876. godine, grad je iznimno nastradao.

During the Austrian occupation and during the war of 1876, the city was extremely damaged.

During the Austrian occupation and during the war of 1876, the city was extremely damaged.

The land owner Hadjibeg Hurembegović allowed the walls of the church to collapse and the stone to build the foundation of the new Orthodox church that was built in 1882 in Jan.

Even today, the walls of the old church can be recognized.

Question: who allowed the walls of the church to collapse

The land owner Hadjibeg Hurembegović allowed the walls of the church to collapse and the stone to build the foundation of the new Orthodox church that was built in 1882 in Jan.

Even today, the walls of the old church can be recognized.

who allowed the walls of the church to collapse

Question: when was the new orthodox church built

Question: in what month was the new orthodox church built

in what month was the new orthodox church built

Question: what happened to the walls of the old church

what happened to the walls of the old church

Question: what was built in january 1882

Question: what did hadjibeg hurembegovic allow

da se zidovi te crkve sruše i kamen uzida u temelje nove pravoslavne

Question: who allowed the walls of the old church to collapse

who allowed the walls of the old church to collapse

The land owner Hadjibeg Hurembegović allowed the walls of the church to collapse and the stone to build the foundation of the new Orthodox church that was built in 1882 in Jan.

Even today , the walls of the old church can be recognized .

Vlasnik zemljišta Hadžibeg Hurembegović dopustio je da se zidovi te crkve sruše i kamen uzida u temelje nove pravoslavne crkve koja se gradila 1882. u Janji.

Još i danas se može prepoznati zidove stare crkve.

The land owner Hadjibeg Hurembegović allowed the walls of the church to collapse and the stone to build the foundation of the new Orthodox church that was built in 1882 in Jan. Even today, the walls of the old church can be recognized.

The land owner Hadjibeg Hurembegović allowed the walls of the church to collapse and the stone to build the foundation of the new Orthodox church that was built in 1882 in Jan.

Even today, the walls of the old church can be recognized.

After the victory on Cer, the Serbian forces exploded on Drina and Savu.

Question: where did the serbian forces explode after the victory on cer

After the victory on Cer, the Serbian forces exploded on Drina and Savu.

where did the serbian forces explode after the victory on cer

Question: after the victory on which battle did the serbian forces explode

after the victory on which battle did the serbian forces explode

Question: what was the plan of the supreme command

what was the plan of the supreme command

Question: what did the allies want to discharge

Question: who developed an offensive plan to advance the austro-guardian offensive

who developed an offensive plan to advance the austro-guardian offensive

Question: who planned the new austro-guardian offensive

who planned the new austro-guardian offensive

Question: what was the purpose of the allied demands for the offensive

what was the purpose of the allied demands for the offensive

After the victory on Cer , the Serbian forces exploded on Drina and Savu .

According to the plan of the Supreme Command , in order to advance the new Austro - Guardian offensive , the Allied demands for the offensive in order to discharge the Russian front and above all in order to fulfill its great - state plans , Serbia developed an offensive plan .

Poslije pobjede na Ceru, srpske snage izbile su na Drinu i Savu.

After the victory on Cer, the Serbian forces exploded on Drina and Savu. According to the plan of the Supreme Command, in order to advance the new Austro-Guardian offensive, the Allied demands for the offensive in order to discharge the Russian front and above all in order to fulfill its great-state plans, Serbia developed an offensive plan.

After the victory on Cer, the Serbian forces exploded on Drina and Savu.

2012 was measured the lowest temperature in Belina ever: -26.6 degrees Celsius.

Question: when was the lowest temperature ever recorded in belina

2012 was measured the lowest temperature in Belina ever: -26.6 degrees Celsius.

when was the lowest temperature ever recorded in belina

Question: what was the lowest temperature ever recorded in belina

what was the lowest temperature ever recorded in belina

Question: what is the temperature in belina in 2012

what is the temperature in belina in 2012

Question: what is the lowest temperature in belina

what is the lowest temperature in belina

Question: bijeljina is the capital of which european country

bijeljina is the capital of which european country

Question: in which city was the lowest temperature recorded in 2012

ikad : -26,6 Celzijevih stupnjeva . Livno

in which city was the lowest temperature recorded in 2012

2012 was measured the lowest temperature in Belina ever : -26.6 degrees Celsius .

2012. izmjerena je najniža temperatura u Bijeljini ikad: -26,6 Celzijevih stupnjeva.Livno Online Županija.

2012. izmjerena je najniža temperatura u Bijeljini ikad: -26,6 Celzijevih stupnjeva.Livno Online Županija.

2012 was measured the lowest temperature in Belina ever: -26.6 degrees Celsius.

2012 was measured the lowest temperature in Belina ever: -26.6 degrees Celsius.

Economy Known Persons Savo Milošević, footballer Mehmed Meho Hanusic Professor and music pedagogist Mirko Ilić, designer Dejan Mijač, theatrical director Filip Višnjić, theatrical poet Rodoljub Roki Vulović, singer and professor Rodoljub Čolaković, revolutionary, literary and political film, the popular hero Cvijetin Mijatović, the president of the Presidency of Yugoslavia and the people of Yugoslavia, the national hero Ivan Knežević (Knez Ivo from Semberije), the military person (Serbian) Bijeljina Milenko Atanacković, the painter and the character pedagogist Stevica Krajinović, the opera singer Elez Dervić, the youngest warrior of the World Warfare Fadil Fadil Fadil Fadil Fadil Fadil Fadil Fadil Fadil


Povijest Dalmacije obuhvaća povijest Dalmacije, jednog od najstarijih hrvatskih regionalnih pojmova.

 Stari vijek
thumb|mini|Antički spomen Dalmacije
Ime Dalmacija spominje se prvi put na epigrafskim spomenicima i u djelima rimskih pisaca u vrijeme rimskih osvajanja istočne obale Jadrana na prijelazu iz 1. st. pr. Kr. u 1. st. po Kr. Rimljani su Dalmacijom nazvali provinciju, dio Ilirika, koja se protezala uz istočnu obalu Jadranskog mora od rijeke Raše na sjeverozapadu do rijeke Drine na istoku i Budve na jugoistoku. U zaleđu je provincija obuhvaćala veći dio Gorske Hrvatske te današnje Bosne i Hercegovine. Stotinjak kilometara južnije od Save protezala se granica s provincijom Panonijom. Na tom su području živjeli narodi ilirskoga kulturnog kruga: Liburni, Japodi, Dalmati, Daorsi, Ardijejci, Plereji, Mezeji, Desitijati, a dijelom Autarijati i Enheleji. Nije neobično da je cijeli prostor nazvan po Dalmatima, jer su oni Rimljanima pružali najodlučniji otpor do konačne "pacifikacije" 9. god. po Kr. Na njihovom je tlu podignuta i Salona, dalmatinska metropola i jedan od najvećih gradova Rimskog Carstva. Ovako definiran zemljopisni pojam Dalmacije u starom vijeku egzistirao je do 7. st. Kada je 395. god. car Teodozije I. Veliki podijelio Rimsko Carstvo na zapadni i istočni dio Dalmacija je ostala u okvirima zapadne polovice Carstva, što će kasnije imati brojne implikacije. Stanovitu je posebnost unutar Dalmacije imala Liburnija sa središtem u Zadru, a to se ime spominje još i u vrijeme hrvatskih narodnih vladara početkom 9. stoljeća.

 Srednji vijek
Dolaskom germanskih i slavenskih etničkih valova na tlo Dalmacije započinje njeno teritoijalno pulsiranje. Rimska se vlast povlači u jače utvrđene gradove uz jadransku obalu i na većim otocima. U vrijeme dolaska Hrvata Dalmaciju de facto čine tek neki veći gradovi (s uskim prstenom poljoprivrednih površina neposredno uz gradske zidine) na istočnojadranskoj obali i otocima koji priznaju vlast bizantskog cara: Krk, Osor, Rab, Zadar, Trogir i Kotor. Uskoro se navedenim gradovima pridružuju Split i Dubrovnik (baštineći urbanu tradiciju Salone i Epidauruma). Bizant je navedene gradove ustrojio u temu, vojno-upravnu jedinicu sa središtem u Zadru. Od tada je Zadar glavni grad Dalmacije, a to će ostati sve do 1918., kada ga je na temelju tajnoga londonskog ugovora okupirala Italija).

Bizantski su gradovi postali žarišta romanske kulture, latinskog jezika i kršćanske vjere u slavenskom (hrvatskom) okružju. Uskoro je sa zaleđem oživjela diplomatska, gospodarska i kulturna suradnja. Dobrim dijelom se kršćanstvo širilo u dubinu hrvatskoga teritorija upravo iz dalmatinskih gradova, bez obzira na mijene crkvene velevlasti (Rima i Carigrada). U državnim kancelarijama Bizanta, drugih europskih država, ali i rimske kurije de iure zadržano je starovjekovno poimanje teritorijalnog obuhvata Dalmacije, s kojim se podudara i crkveno-teritorijalni ustroj splitske metropolije potvrđen (ili utvrđen) splitskim crkvenim saborima 925. i 928.

U vrijeme vladavine kralja Tomislava (poč. 10. st. - 928.) po prvi put su u osobi vladara objedinjene bizantski gradovi na obali s ostalim dijelom Hrvatske, a čvršća veza između Hrvatske i bizantskih dalmatinskih gradova u punom smislu zaživjela je tek za vrijeme kralja Petra Krešimira IV. (1058. – 1074.), kralja Hrvata i Dalmatinaca. Dalmatinski su gradovi tijekom srednjeg vijeka postupno pohrvaćivani (pa tako, primjerice, kralj P. Krešimir IV. za Čiku, istaknutu pripadnicu zadarskoga patricijata, može kazati kako je ona "... mea soror"). U vrijeme Petra Krešimira IV. očituje se usmjerenost Hrvatskog kraljevstva prema moru tako što se potiče i razvoj novih hrvatskih gradova na obali, u prvom redu Biograda i Šibenika koji se prvi put spominje upravo 1066.g. za njegovog vladanja.

Koristeći slabljenje Hrvatske krajem 11. st. Mletačka Republika je nastojala preuzeti političku kontrolu nad istočnom obalom Jadrana. Godine 1000. Mletačka Republika bez većeg otpora osvaja dalmatinske gradove i otoke i od tada, uz kraće prekide, postaje vodeća velevlast u Dalmaciji (i na Jadranu) do 1797. god. U tom razdoblju su pojmovi Dalmacija i Hrvatska bili istoznačnicama, što se da vidjeti iz povijesnih dokumenata, gdje su se mletački duždevi oslovljavali i duždevima "Venetiae altque Dalmatiae sive Croatiae".Cod. Traevisanus, Arcivio di stato Venezia, 16. st.,; u ispravi se govori kako su se Trogir i Split 1097. obvezali mletačkom duždu dati brodovlje na raspolaganje kada ih on pohodi. U tom dokumentu je mletački dužd oslovljen tim nazivom Nešto poslije su mletački duždevi, nakon što se imali teritorijalne gubitke na hrvatskoj strani, izbacili naziv vladara Hrvatske iz svog vladarskog naziva (vidi Zadarski mir).

Iz čvrstog zagrljaja Mletaka s pomoću vještih diplomatskih manevara uspješno se istrgnuo Dubrovnik. Najdulje razdoblje nesmetane vladavine ugarsko-hrvatskih kraljeva nad Dalmacijom, odnosno nad dalmatinskim gradovima s pripadajućim teritorijima na otocima i u kopnenom zaleđu bilo je od 1358. (nakon Zadarskog mira) do 1409. To je doba procvata dalmatinskih komuna, posebno Zadra, Šibenika, Trogira, Splita i Dubrovnika, kada ti gradovi postaju jezgre dinamične strukture cijele regije. Zadar je teško stradao kada su ga za Mlečane osvojili križari. Osvojena je od strane bosanskog kralja Tvrtka I Kotromanića 1389. godine, i ulazi u sastav kraljevine Bosne, u kojem je ostala do osmanskih osvajanja 15. stoljeća.

 Novi vijek
mini|desno|200px| Rukom slikana karta Dalmacije
Dinastički sukobi u Ugarsko-hrvatskom kraljevstvu značajno su slabili središnju kraljevsku vlast što se očitovalo snažnim centripetalnim težnjama rubnih pokrajina. S tim se prilikama ponajviše okoristila Mletačka Republika, koja je s pomoću diplomatskih (sramotna prodaja prava na Dalmaciju za 100 000 dukata od strane Ladislava Napuljskog Anžuvinca 1409. godine) i vojnih pothvata postupno ovladala najvećim dijelom Dalmacije (primorskim gradovima i otocima) s izuzetkom Dubrovačke Republike. Mletački posjed u Dalmaciji bitno je smanjen osvajanjima osmanlijskih Turaka krajem 15. i tijekom 16. st. Dalmaciju sredinom 16. st. ponovno čine samo primorski gradovi i otoci od Zadra do Kotora i Budve). Kartografski izvori 17. st., slijedeći državno-pravna shvaćanja toga doba, prostor Zagore i zapadni dio Hercegovine nazivaju Turskom Dalmacijom (slično se prostor sjeverozapadne Bosne naziva Turskom Hrvatskom).

Mletačka osvajanja krajem 17. st. poput kvasca pridonijela su povećanju prostornog obuhvata Dalmacije. U ratu od 1688. do 1699. osvojeni su Knin, Sinj, Vrlika, Vrgorac, Metković i Herceg Novi, pa se granica mletačkih i turskih posjeda pomiče na Liniju Grimani (aquisto nuovo). U ratu od 1715. do 1718. Mletačka Republika je proširila posjed u Dalmaciji osvajanjem Imotske krajine i manjih područja u Boki Kotorskoj (aquisto nuovissimo). U novonastalim okolnostima Dubrovačka je Republika, da ne bi izravno graničila s Mletačkom Republikom, ustupila Osmanlijskom Carstvu izlaz na more kraj poluotoka Kleka (Neum) i u području rječice Sutorine u Boki. Taj će politički potez kasnije imati uglavnom negativne posljedice jer je narušen kontinuitet hrvatskoga povijesnog teritorija.

Granice Dalmacije utvrđene Linijom Mocenigo 1718. (s područjem Dubrovačke Republike) do 1918. su ostale nepromijenjene. Mletačka osvajanja rezultirala su objedinjavanjem socio-zemljopisno razlitičog prostora. U vrijeme osmanlijske uprave izmijenjena je etnička struktura stanovništva, koja je potencirala postojeće razlike. To se dobro može pratiti i na temelju povlačenja čakavskog narječja unutar gradskih zidina primorskih gradova i na otoke, dok se u prostoru Ravnih kotara, Bukovice i Zagore širi štokavsko narječje. U Zagoru što doseljavanjem, što izgnavanjem, a što bijegom, doseljava se štokavsko hrvatsko stanovništvo iz Turske Hrvatske, Bosne, Hercegovine i Završja te katoličko i pravoslavno vlaško stanovništvo. Osim jezičnih i vjerskih razlika, do izražaja dolaze i socio-kulturološke razlike. Jasno se diferenciraju dva kulturna sloja: otočni i primorski prostor sredozemne uljudbe te zaleđe s naglašenim elementima dinarske patrijarhalne kulture.

thumb|mini|Dalmacija na zemljovidu hrvatskih zemalja iz 1720. godine (bez prikaza od Turaka okupiranih krajeva)
Zadnja dva desetljeća mletačke vlasti bila je krajnje ekonomski zaostao kraj, a umjetnička tradicija prekinuta je baš u ovim zadnjim dvama desetljećima. Nela Žižić: Splitski slikari amateri 19. stoljeća: Barač, Zečević i Bratanić, Muzej grada Splita, gostovanje u Muzeju grada Zagreba,; Žižić, Nela. Splitski slikari amateri : Barač, Zečević i Bratanić. Split : Muzej grada Splita, 2004.

Dioba na Bodule, Primorce i Vlaje samo je šaljiv ili/i primitivni odraz navedenih razlika (kod Splita kao posebnu vrstu ljudi valja spomenuti Poljičane). Bogatstvo različitosti pojedinih dijelova Dalmacije danas čini dragocjeno kulturno blago hrvatskoga nacionalnog bića.

 Kraljevina Dalmacija
Dalmacija je u političkom smislu konačno ujedinjena u vrijeme napoleonskih ratova. God. 1806. francuska je vojska umarširala u Dubrovnik, a 1808. Republika Sv. Vlaha je ukinuta, a njen teritorij pripojen Dalmaciji. Nakon pada Napoleona, odredbama Bečkog kongresa 1814. i 1815. god. Dalmacija je pripojena Austrijskoj Carevini. Kako bi što više integrirala dalmatinski prostor od otoka Paga do Budve (a od 1878. do rijeke Željeznice nadomak Bara) bečki je dvor ustrojio zasebnu krunsku cjelinu Kraljevinu Dalmaciju te jedinstvenu zadarsku crkvenu pokrajinu (metropoliju), kojoj su podređene sve dalmatinske biskupije uključujući Split i Dubrovnik, drevna nadbiskupska središta.

Pod dojmom Ilirskih provincija Napoleonovog Talijanskog kraljevstva u kojima je kao službeni jezik u upotrebi bio francuski, talijanski i slovinski i u hrvatskom banatu se nacionalna svijest razvija pod ilirskim imenom posebno od 60-h godina 19. st.

Prva polovica 19. stoljeća u Dalmaciji se odvijala u začaranom krugu provincijalizma i osrednjosti. Loša desetljeća pred pad Mletačke Republike koja su se u umjetnosti odrazila u retardaciji i opadanju, nastavila su se i pod novim vladarom. Vladalo je opće siromaštvo, nisu postojale škole, a k tome je politički i zemljopisno bila odsječena od Hrvatske. Bila je jedna "poluzaboravljena zemlja na periferiji jedne krute i konzervativne monarhije, usred još jednoga složenog i tegobnog razdoblja njegova trajanja"kako je to napisala novinarka Nela Žižić u predgovoru izložbe Splitski slikari amateri 19. stoljeća (2004).

U Dalmaciji "revolucionarne 1848", javlja se podjela na "markiliniste" (obnova Republike Sv. Marka - Venecije) i "monarhiste" (pristaše habsburške monarhije) a po uvođenju parlamentarizma u dalmatinstvo se pod vanjskim utjecajima uvlači talijanaštvo i kao reakcija slavenstvo što sve rezultira razumnim autonomaštvom. Favoriziranje talijanaštva od strane dvora, kako bi se onemogućila slavenska većina u carevinskom vijeću, dovodi do nacionalne integracije većinskoga hrvatskog stanovništva, koja nadilazi lokalne razlike i specifičnosti. Pod utjecajem Hrvatsko-vugarske stranke prava i njenog dogovora s mađarskim liberalima da će im kao politički adut u osvajanju vlasti (u Mađarskoj) isporučiti Dalmaciju, a oni (mađarski liberali) kad osvoje vlast ublažiti mađarski teror u hrvatskom Banatu, agitira se za ujedinjenjem s ostalim hrvatskim zemljama bez obzira na to što bi to bio ne samo gubitak hrvatskoga jezika u školama i javnim ustanovama, nego zamjena austrijskog parlamentarizma rigidnim mađarskim feudalizmom. Pojačano se razvija autonomaštvo, predvođeno uglavnom manjinskim, ali gospodarski jakim pro-talijanskim stanovništvom. U kninskom kraju i Boki kotorskoj, zbog agitiranja svećenika srpske pravoslavne crkve, sve više jača srpski. U Boki Kotorskoj manjim dijelom se javlja i crnogorski) nacionalni element. Dalmatinski sabor (pokrajinski parlament) te carsko i kraljevsko namjesništvo (vlada) u Zadru dugo su bile u rukama autonomaša nasuprot narodnjacima i pravašima (Mihovil Pavlinović, Miho Klaić, Šime Ljubić, Juraj Biankini). Velika pobjeda hrvatske Dalmacije izvojevana su:
25. srpnja 1870., kada se zapisnike Dalmatinskog Sabora počelo pisati hrvatskim jezikom nakon saborske odluke od tog dana
21. srpnja 1883., kada je prihvaćen prijedlog na sjednici Dalm. sabora, kojim je hrvatski jezik postao službenim jezikom u Dalmatinskom saboru i Zemaljskom (pokrajinskom) odboru te kada je Odlučeno i da se sa strankama mora obraćati hrvatskim jezikom i da u državnu službu nitko ne može biti primljen ako ne poznaje hrvatski (iako su potonje dvije odredbe često kršene poslije)
26. travnja 1909. -jezična naredba kojom se hrvatski jezik u potpunosti uvelo kao službeni jezik u Dalmaciji; primjena odluke je počela tek od 1. siječnja 1912.

 Poslije Prvog svjetskog rata
God. 1918., nakon pada Austro-Ugarske Monarhije, nastupaju krupne promjene. Od 1918. Dalmacija postaje zasebna pokrajina u sastavu novoosnovanog Kraljevstva SHS, sa Splitom kao upravnim središtem. Italija je okupirala Zadar, Šibenik, Lastovo i Palagružu, a talijanska okupacija Zadra, Lastova i Palagruže potvrđena je Rapallskim ugovorom 1920. Dalmaciji je vojno-političkim potezom "odsječena glava". Kraljevska vlada u Beogradu nastavila je parceliranje Dalmacije, očito s ciljem diseciranja hrvatskoga nacionalnog teritorija. Uredbom o podjeli zemlje (Kraljevine SHS) na oblasti 1922., Dalmacija je podijeljena na Splitsku i Dubrovačku oblast, a prostor Boke Kotorske je izdvojen iz Dalmacije, kojoj je stoljećima pripadao, i pripojen Zetskoj oblasti, te od tada Dalmacija kao jedinstveni političko-povijesni pojam više ne postoji. God. 1929. najveći je dio Dubrovačke oblasti pripojen Zetskoj banovini, a ostatak Dalmacije je činio Primorsku banovinu sa središtem u Splitu. Korčula je 1931. izuzeta iz Zetske i pripojena Primorskoj banovini, a 1939. Primorska banovina i dubrovački kraj ulaze u sastav Banovine Hrvatske. Nakon previranja u Drugom svjetskom ratu cijeli je prostor povijesne Dalmacije, definirane nakon mletačko-turskih sukoba i ukinuća Dubrovačke Republike, ušao u sastav Hrvatske i Jugoslavije. Boka kotorska ostala je izvan granica Hrvatske i pripojena je Crnoj Gori.

 Poslije Drugog svjetskog rata
Brojne promjene upravno-teritorijalnog ustroja Hrvatske od 1945. do 1990. nisu više obnavljale jedinstvenu Dalmaciju, iako je takva tendencija bila prisutna osnivanjem velikoga Kotara Split te konceptima regionalizacije koji su redom u prostoru Dalmacije forsirali splitsku makroregiju. Kratkotrajna Zajednica općina Dalmacije postojala je od 1987. do 1990. Suvremena županijska podjela Republike Hrvatske dezintegrirala je prostor Južne Hrvatske na četiri županije, od kojih, bez svrhovitog i smislenog razloga, samo jedna nosi dalmatinsko ime (Splitsko-dalmatinska županija; analogno je s Požeško-slavonskom županijom). Suvremeni regionalni razvoj Južne Hrvatske ukazuje na zaključak kako Dalmacije zapravo više nema! Izvan je funkcionalnog utjecaja Splita, najvećeg gradskog središta u prostoru Dalmacije, osobito grad Zadar, koji gravitacijskim silnicama integrira zemljopisni profil otoci – Ravni kotari i Bukovica – Velebit – južna Lika. Centripetalni su učinci u odnosu na Split izraženi i u prostoru Dubrovnika (osim Donjoneretvanskog kraja).

U svakom slučaju, Dalmacija je povijesno-zemljopisno činila dinamičnu odrednicu južnog dijela hrvatskoga nacionalnog prostora. Suvremena Hrvatska baštineći starovjekovnu, srednjovjekovnu i novovjekovnu Dalmaciju čini dio sredozemne europske uljudbe. U kulturnom i povijesnom smislu Dalmacija je kao pojam i zemljopisno ime neosporna i nezamjenjiva, ali s gospodarskoga i političkog aspekta ona sve manje funkcionira kao jedna cjelina

 Poveznice
 Rimski upravitelji Dalmacije
 Dalmatinski gradovi-države
 Hrvatske zemlje pod mletačkom vlašću
 Kraljevina Dalmacija
 Dalmatinski sabor
 Povijest Hrvatske
 Trojedna Kraljevina

 Vanjske poveznice

Gimnazija s hrvatskim nastavnim jezikom Gimnazija "Vladimir Nazor" u Zadru, sadrži dosta podataka o preporodnom razdoblju u Dalmaciji
 Cartoline storiche della Dalmazia

 Izvori

 Opća i nacionalna enciklopedija

Kategorija:Hrvatska povijest
Kategorija:Dalmacija

Question: when did dalmatia first appear on the landscape of croatia

Question: what is the name of the region of croatia which was conquered by the tur

Question: who painted dalmatia on the landscape of croatia

Question: where is dalmatia located on the map

Question: who painted the landscape of dalmatia in 1720

Question: when did the military rule of dalmatia end

"Zadnja dva desetljeća mletačke vlasti bila je krajnje ekonomski zaostao kraj , a umjetnička tradicija prekinuta je baš u ovim zadnjim dvama desetljećima .

Question: dalmatia is the national flower of which european country

Question: where did the dalmatians live in 1720

Dalmatia on the landscape of the Croatian countries from 1720 ( without display from the Turks of the occupied lands )

The last two decades of militan power have been an extremely economically delayed end , and the artistic tradition has been broken just in these last two decades .

Dalmatia on the landscape of the Croatian countries from 1720 (without display from the Turks of the occupied lands) The last two decades of militan power have been an extremely economically delayed end, and the artistic tradition has been broken just in these last two decades.