Slovenija (slo. Slovenija), službeno: Republika Slovenija je podalpska, a vrlo malim dijelom i sredozemna i panonska država na jugu Srednje Europe, koja na zapadu graniči s Italijom, na sjeveru s Austrijom, na sjeveroistoku s Mađarskom, na istoku i jugu s Hrvatskom, a na jugozapadu ima izlaz na Jadransko more.

Područje moderne Slovenije je bilo dio Rimskog carstva, Karantanije (sjeverna Slovenija), Svetog rimskog carstva, Austro-Ugarske, Države Slovenaca, Hrvata i Srba, Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, Kraljevine Jugoslavije između dva svjetska rata, i SFR Jugoslavije od 1945. do nezavisnosti u 1991. godini.

Slovenija je članica Ujedinjenih naroda, a od 1. svibnja 2004. i Europske unije i saveza NATO.

 Zemljopis

mini|Triglav, simbol slovenstva|lijevo

Slovenija se nalazi u Srednjoj Europi na dodiru Alpa, Dinarskog gorja, Panonske nizine i Sredozemlja. Klimu čini mješavina alpskog, sredozemnog i kontinentalnog podneblja. U sjeverozapadnom dijelu države prevladavaju Alpe s najvišim vrhom Triglavom (2864 m). U smjeru prema moru se prostire pokrajina Kras. Njen podzemni svijet skriva najveličanstvenije podzemne galerije u Europi, a to su Postojnska jama i Škocjanske jame koje su isklesale podzemne vode. Postojna se nalazi na Unescovom popisu kulturne i prirodne baštine. Više od polovine površine pokrivaju šume – 1.163.812 ha (u Europi veći postotak šuma imaju samo Finska i Švedska). U Sloveniji je zakonom zaštićeno približno 8 % ozemlja. Najveće područje zauzima Triglavski nacionalni park (83.807 ha). Geološka prošlost, različitosti u reljefu (od morske površine do 2864 m nadmorske visine) te činjenica, da se Slovenija rasprostire na četiri biogeografska područja, omogućili su bogatstvo biljnih i životinjskih vrsta. U Sloveniji uspijeva 3000 papratnjača i cvjetnjača te 50.000 različitih životinjskih vrsta. Brojni su i razni biljni i životinjski endemi.

 Vidi još
 Popis rijeka u Sloveniji

 Nacionalni parkovi
mini|desno|Klimatski tipovi Slovenije

mini|Bledsko jezero
 Prirodne znamenitosti

 Triglavski nacionalni park
 Krške jame
 Robanov kot
 Topla
 Notranjski Snežnik
 Rakov Škocjan
 Krakovski gozd
 Donačka gora
 Kozlerjeva gošča
 Divje jezero
 Cerkniško jezero
 Bledsko jezero
 Sečoveljske soline

 Ostali podaci

 najviši vrh: Triglav (2864 m)
 najsjevernija točka: 46° 52' 37,52" SGŠ, 16° 14' 18,14" IGD, naselje Budinci u općini Šalovci,
 najjužnija točka: 45° 25' 18,34" SGŠ, 15° 10' 56,06" IGD, naselje Damelj u općini Črnomelj,
 najistočnija točka: 46° 28' 33,76" SGŠ, 16° 36' 07,69" IGD, naselje Benica u općini Lendava,
 najzapadnija točka: 46° 17' 54,05" SGŠ, 13° 23' 47,81" IGD, u naselju Breginj u općini Kobarid.
 geometrijsko središte Slovenije 46° 07' 11,8" S in 14° 48' 55,2" I.
 najduža rijeka: Sava (218 km u Sloveniji) – najduža rijeka sasvim u Sloveniji: Krka, 111 km
 najveće jezero: Cerkniško jezero
 najveći grad: Ljubljana

 Povijest

mini|300px|Karta Slovenije

Slavenski preci današnjih Slovenaca vjerojatno su se doselili na područje Slovenije u 6. stoljeću. U 7. stoljeću je nastala Karantanija, prva država Slovenaca i jedna od prvih slavenskih država. 745. godine Karantanija gubi neovisnost i pada pod vlast Bavarske, koja opet postaje dio franačke države. Stanovništvo se pokrštava. Uskoro pod Svetim Rimskim Carstvom kao dio Austrijskog okruga. Oko 1000. godine napisani su Brižinski spomeniki, prvi pisani dokument na slovenskom. U 14. stoljeću veći dio današnje Slovenije pada pod vlast Habsburgovaca, koji kasnije postaju Habsburška Monarhija. Slovenija se tada dijeli na četiri pokrajine: Kranjsku, Gorišku, Štajersku i Korošku. Godine 1848. brojne narode zahvaća narodni preporod, pa i Slovenci imaju politički program koji traži ujedinjenu Sloveniju. Organiziranjem habsburške države u Austro-Ugarsku, Slovenija dolazi u austrijski dio, podijeljena između nekoliko carskih zemalja. Zapad Slovenije bio je bojište u Prvome svjetskom ratu. Kad se 1918. godine raspala Austro-Ugarska, a Italija zauzela pokrajine Primorsku i Istru, kao i dijelove Dalmacije, osnovana je Država Slovenaca, Hrvata i Srba koja se brzo ujedinila s Kraljevinom Srbijom u Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca i ta se 1929. preimenovala u Kraljevinu Jugoslaviju. Kraljevina Jugoslavija se raspala u 2. svjetskom ratu. Slovenci su sudjelovali i na savezničkoj i na osovinskoj strani.Kranjc, Gregor Joseph; To Walk with the Devil : Slovene Collaboration and Axis Occupation, 1941-1945, University of Toronto Press, Scholarly Publishing Division, 2013,  Slovenija je potom postala dio socijalističke Jugoslavije, službeno proglašene 29. studenog 1943. godine. Kraj rata bio je poguban za Nijemce i katoličke nekomunistične Slovence. Njemački džep oko Kočevja u potpunosti je nestao.Tschinkel, John; The Bells Ring No More, CreateSpace Independent Publishing Platform, 2012.  Katolički nekomunistički Slovenci ostali su zahvaćeni igrom u ratu i politici poslijeratnih razmirica. Tisuće vojnika vratilo se kući suočeno sa smrću i egzilom u rukama bivših ratnih neprijatelja i prinuđeni su preživjeti izbjegličke kampove i emigraciju.Corsellis, John; Ferrar, Marcus ; Slovenia 1945: Memories of Death and Survival After World War II, rev. 2. izd., I.B.Tauris, 2015,  Današnja Slovenija je na temelju plebiscita proglasila neovisnost od SFRJ 25. lipnja 1991.

 Politika
mini|Zgrada Vlade i Ured predsjednika u Ljubljani

Slovenski šef države je predsjednik, koji se bira svakih pet godina. Izvršnu vlast ima predsjednik vlade i njegov kabinet ministara.

Parlament ima dva doma: Državni zbor i Državni svet. Državni zbor ima 90 zastupnika, koji se dijelom biraju izravno, a dijelom razmjerno.

Državni svet ima 22 zastupnika, koji zastupaju važne društvene, gospodarske, strukovne i regionalne skupine. Parlamentarni izbori održavaju se svake četiri godine.

Vidi još:

 Hrvatsko-slovenski odnosi
 Otvorena pitanja u odnosima Hrvatske i Slovenije

 Stanovništvo

Prema popisu stanovništva iz 2002. Slovenija je imala 1.964.036 stanovnika. Etnički sastav je bio sljedeći: Slovenci 83,1 %, Srbi u Sloveniji 2 %, Hrvati 1,8 %, Bošnjaci 1,1 % i drugi.

Opredjeljenih kao Bosanci bilo je 8062, Mađara je bilo 6242, Albanaca 6186, Makedonaca 3972, Roma 3246, Crnogoraca 2686, Talijana 2258, regionalno opredjeljenih 1467, a od Nijemaca je danas ostalo 499.2002 census (eng.)

Velike razlike u broju stanovnika srpske, hrvatske i bošnjačke nacionalnosti između zadnja dva popisa imaju izvor u činjenici da su slovenske vlasti 26. veljače 1992. brisale iz registra stalnih stanovnika 18.305 građana navedenih nacionalnosti s popisa stanovnika, oduzele im državljanstvo te ih proglasile stranim državljanima. Slučaj je dospio i do Europskoga suda za ljudska prava u Strasbourgu. "Izbrisani" već preko desetljeće i pol ne mogu ostvariti svoja građanska i ljudska prava u Sloveniji.

 Rezultati prethodnih popisa

 1991. (Popis promijenjen i priklađen standardima EU-a po kojem se broje samo stanovnici sa stalnim prebivalištem u državi) – 1.913.355 stanovnika (Slovenci 88,3%, Hrvati 2,8 %, Srbi 2,5 %, Muslimani 1,4%)
 1991. – 1.965.986 stanovnika: 1,727.000 Slovenaca ili 87,8 %, 54.212 Hrvata ili 2,8 %, 47.911 Srba ili 2,4 %, 26.867 Muslimani ili 1,4 %, 8.503 Mađara, 3.064 Talijana, 2.293 Roma i drugi.
 1981. – 1.838.381 stanovnika (Slovenci 90,8 %, Hrvati 2,9 %, Srbi 2,3 %)
 1971. – 1.679.051 stanovnika (Slovenci 94 %, Hrvati 2,5 %, Srbi 1,2 %)

Izvor: 7. Population by ethnic affiliation, Slovenia, Census 1953, 1961, 1971, 1981, 1991 and 2002 1)</ref>

 Gospodarstvo

mini|Slovenija je dio jedinstvenog tržišta EU-a (svijetloplava) i eurozone (tamnoplava)
Slovenija ima visoko razvijeno gospodarstvo te je procjena BDP-a per capita za 2008. godinu 28,010.76 $. Nalazi se na drugom mjestu, iza Cipra, među novim članicama EU te iznosi 93 % prosjeka EU. Relativno visoka inflacija je 2006. pala na 2,3 % (prije prihvaćanja eura), ali je u listopadu 2007. ponovno narasla na 5,1 % što jer bilo više od prosjeka eurozone. Slovensko gospodarstvo je počelo jače rasti u zadnje četiri godine i to 4,3 % u 2004. i 2005., 5,9 % u 2006. te 6,8 % u 2007., nakon relativno slabog rasta u 2003. godini (2,8 %). U prva tri tromjesečja 2008. gospodarsvo je raslo 5 % na godišnjoj razini.

Unatoč gospodarskom uspjehu, Slovenija se još uvijek suočava s različitim izazovima. Veliki dio ekonomije je ostalo u rukama države, a direktna strana ulaganja su među najmanjima u EU. Porezi su relativno visoki, tržište rada je nefleksibilno te je industrija manje konkurentna. Tijekom posljednjih 10 godina došlo je do privatizacije banaka, telekomunikacija i javnih usluga te se očekuje da će se strana ulaganja povećati. Slovenija je vodeća među novim članicama EU i prva je nova članica koja je prihvatila novu europsku valutu euro 1. siječnja 2007.

Slovensko je gospodarsko vrlo razvijeno, najbolje među tranzicijskim državama, sa starom rudarskom, industrijskom i obrtničkom tradicijom. Poljoprivreda je od manjeg značaja, a obrađeno je samo 12 % površine. U turizmu su značajna primorska ljetovališta (Piran, Portorož, Izola, Koper, Ankaran, Debeli rtič), skijaška središta (Maribor, Kranjska Gora, Vogel, Kanin, Rogla) i toplice (Radenci, Moravske Toplice, Terme Čatež, Terme Dobrna, Lendava, Maribor, Ptuj, Šmarješke Toplice).

 Kultura

Oko 1000. godine napisani su Brižinski spomeniki, prvi pisani dokument na slovenskom jeziku. Slovensku prvu knjigu je tiskao protestantski reformator Primož Trubar (1508. – 1586.). To su u biti bile dvije knjige: (katekizam) i abecedarij koje su izdane 1550. u Tübingenu u Njemačkoj. Središnja pokrajina, Kranjska (koja je postojala kao dio Austro-Ugarske sve do početka 20. stoljeća), je bila etnografski i povijesno dobro opisana u knjizi Slava Vojvodine Kranjske (Die Ehre deß Herzogthums Crain) koju je izdao 1689. Janez Vajkard Valvasor (1641. – 1693.).

mini|180px|lijevo|Slovenski nacionalni pjesnik France Prešeren

Najveći slovenski književnici bili su: pjesnici France Prešeren (1800. – 1849.), Oton Župančič, Srečko Kosovel, Edvard Kocbek i Dane Zajc te pisci Ivan Cankar (1876. – 1918.), Vladimir Bartol i Prežihov Voranc, dok su Alojz Rebula, Drago Jančar, Boris Pahor, Tomaž Šalamun, Aleš Debeljak i Aleš Šteger vodeći književnici suvremene slovenske književnosti.
mini|Slavoj Žižek
Najvažniji slovenski slikari su: Jurij Šubic i Anton Ažbe koji su djelovali krajem 19. stoljeća. Ivana Kobilca, Rihard Jakopič, Ivan Grohar djelovali su početkom 20. stoljeća, a Avgust Černigoj, Lojze Spacal, Anton Gojmir Kos, Riko Debeljak, Marij Pregelj, a posebno Gabrijel Stupica i Janez Bernik obilježili su drugu polovicu 20. stoljeća. Suvremeni slikari su: Emerik Bernard, Metka Krašovec, Ivo Prančič, Gustav Gnamuš, grupa IRWIN i Marko Peljhan. Zoran Mušič, koji je radio u Parizu i Veneciji, postao je slavan i diljem svijeta. Neki od važnjijih slovenskih kipara su: Fran Berneker, Lojze Dolinar, Zdenko Kalin, Slavko Tihec, Janez Boljka i danas Jakov Brdar i Mirsad Begić. Poznati slovenski arhitekti su: Jože Plečnik i Max Fabiani, Edo Ravnikar, Milan Mihelič.

U Sloveniji su djelovali i brojni glazbenici i skladatelji kao što je renesansni skladatelj Jacobus Gallus (1550. – 1591.) koji je utjecao na tadašnju europsku glazbu i violinski virtuoz Giuseppe Tartini. Bojan Adamič, poznati filmski skladatelj i Ivo Petrić, skladatelj europske klasične glazbe djelovali su tijekom 20. stoljeća.

Suvremeni popularni glazbenici i glazbeni sastavi su: Slavko Avsenik, Laibach, Vlado Kreslin, Pero Lovšin, Pankrti, Zoran Predin, Lačni Franz, New Swing Quartet, DJ Umek, Valentino Kanzyani, Siddharta, Big Foot Mama, Terrafolk, Katalena, Magnifico i drugi.

Za slovensku kinematografiju značajni su: Karol Grossmann, Janko Ravnik, Ferdo Delak, France Štiglic, František Čap,  Mirko Grobler, Igor Pretnar, France Kosmač, Jože Pogačnik, Matjaž Klopčič, Jane Kavčič, Jože Gale, Boštjan Hladnik i Karpo Godina. Suvremeni filmski redatelji Janez Burger, Jan Cvitkovič, Damjan Kozole, Janez Lapajne i Maja Weiss najznačajniji su predstavnici tzv. renesanse slovenske kinematografije.

Od znanstvenika se ističu nobelovac Fritz Pregl, fizičar Jožef Stefan, psiholog i antropolog Anton Trstenjak, filozofi Slavoj Žižek i Milan Komar, jezikoslovac Franc Miklošič, liječnik Anton Marko Plenčič, matematičar Jurij Vega, sociolog Thomas Luckmann, teolog Anton Strle i raketni inženjer Herman Potočnik.

 Obrazovanje

mini|desno|300px|Sveučilište u Ljubljani

Slovenski obrazovni sustav se sastoji od predškolskog obrazovanja, osnovnog obrazovanja (9 godina), srednjoškolskog obrazovanja (stručno i opće obrazovanje), višeg stručnog obrazovanja te visokog obrazovanja. Posebni dijelovi sustava su obrazovanje odraslih, glazbeno i plesno obrazovanje, obrazovanje za ljude s posebnim potrebama i razni programi u etničkim i jezičnim izmješanim područjima.

Trenutno se u Sloveniji nalaze tri javna i jedno privatno sveučilište, a oni su:

 javna sveučilišta:

 Sveučilište u Ljubljani
 Sveučilište u Mariboru
 Sveučilište u Primorskoj

 privatno sveučilište je:

 Sveučilište u Novoj Gorici

 Teritorijalni ustroj

300px|lijevo|mini|Karta podjele Slovenije na općine (godine 2005)

Prema Ustavu Repubike Slovenije, općina (slovenski občina) je samoupravna lokalna zajednica (tj. jedinica lokalne samouprave), koja obuhvaća područje jednog ili više naselja koja su povezana zajedničkim potrebama i interesima stanovnika.mini|desno|300px|Pogled s Ljubljanskog gradaPo slovenskom Zakonu o lokalnoj samoupravi, općina mora imati najmanje 5000 stanovnika, ali ima i onih koje zbog zemljopisnih, pograničnih, nacionalnih, povijesnih ili gospodarskih razloga imaju taj status iako imaju manje od 5000 stanovnika. U djelokrug općine spadaju poslovi lokalnog značaja koje općina može obavljati samostalno i koji se tiču samo stanovnika općine. Grad može dobiti status gradske općine (slovenski mestna občina) ako ima više od 10000 stanovnika te predstavlja zemljopisno, gospodarsko i kulturno središte područja koje mu gravitira. Međutim taj status može dobiti i općina zbog povijesnih razloga. Na gradsku općinu država može prenijeti poslove iz svoje nadležnosti, a koji utječu na razvoj grada.

Slovenija je od veljače 2011. godine podijeljena na 212 općina, među kojima njih 11 ima status gradske općine (označene s *).Dobili smo novo občino, 211. po vrsti, dnevnik.si, 1. veljače 2011., pristupljeno 16. prosinca 2011.

A
 Ajdovščina
 Ankaran
 Apače
B
 Beltinci
 Benedikt
 Bistrica ob Sotli
 Bled
 Bloke
 Bohinj
 Borovnica
 Bovec
 Braslovče
 Brda
 Brezovica
 Brežice
C
 Cankova
 Celje *
 Cerklje na Gorenjskem
 Cerknica
 Cerkno
 Cerkvenjak
 Cirkulane
Č
 Črenšovci
 Črna na Koroškem
 Črnomelj
D
 Destrnik
 Divača
 Dobje
 Dobrepolje
 Dobrna
 Dobrova-Polhov Gradec
 Dobrovnik
 Dol pri Ljubljani
 Dolenjske Toplice
 Domžale
 Dornava Dravograd
 Duplek
G
 Gorenja Vas-Poljane
 Gorišnica
 Gorje
 Gornja Radgona
 Gornji Grad
 Gornji Petrovci
 Grad
 Grosuplje
H
 Hajdina
 Hoče-Slivnica
 Hodoš
 Horjul
 Hrastnik
 Hrpelje-Kozina
I
 Idrija
 Ig
 Ilirska Bistrica
 Ivančna Gorica
 Izola
J
 Jesenice
 Jezersko
 Juršinci
K
 Kamnik
 Kanal ob Soči
 Kidričevo
 Kobarid
 Kobilje
 Kočevje
 Komen
 Komenda
 Kopar *
 Kostanjevica na Krki
 Kostel Kozje
 Kranj *
 Kranjska Gora
 Križevci
 Krško
 Kungota
 Kuzma
L
 Laško
 Lenart
 Lendava
 Litija
 Ljubljana *
 Ljubno
 Ljutomer
 Log-Dragomer
 Logatec
 Loška Dolina
 Loški Potok
 Lovrenc na Pohorju
 Luče
 Lukovica
M
 Majšperk
 Makole
 Maribor *
 Markovci
 Medvode
 Mengeš
 Metlika
 Mežica
 Miklavž na Dravskem polju
 Miren-Kostanjevica
 Mirna
 Mirna Peč
 Mislinja
 Mokronog-Trebelno
 Moravče
 Moravske Toplice
 Mozirje
 Murska Sobota *
 MutaN
 Naklo
 Nazarje
 Nova Gorica *
 Novo Mesto *
O
 Odranci
 Oplotnica
 Ormož
 Osilnica
P
 Pesnica
 Piran
 Pivka
 Podčetrtek
 Podlehnik
 Podvelka
 Poljčane
 Polzela
 Postojna
 Prebold
 Preddvor
 Prevalje
 Ptuj *
 Puconci
R
 Rače-Fram
 Radeče
 Radenci
 Radlje ob Dravi
 Radovljica
 Ravne na Koroškem
 Razkrižje
 Rečica ob Savinji
 Renče-Vogrsko
 Ribnica
 Ribnica na Pohorju
 Rogaška Slatina
 Rogašovci  Rogatec
 Ruše
S
 Selnica ob Dravi
 Semič
 Sevnica
 Sežana
 Slovenj Gradec *
 Slovenska Bistrica
 Slovenske Konjice
 Sodražica
 Solčava
 Središče ob Dravi
 Starše
 Straža
 Sveta Ana
 Sveta Trojica v Slovenskih Goricah
 Sveti Andraž v Slovenskih Goricah
 Sveti Jurij ob Ščavnici
 Sveti Jurij v Slovenskih Goricah
 Sveti Tomaž
Š
 Šalovci
 Šempeter-Vrtojba
 Šenčur
 Šentilj
 Šentjernej
 Šentjur
 Šentrupert
 Škocjan
 Škofja Loka
 Škofljica
 Šmarje pri Jelšah
 Šmarješke Toplice
 Šmartno pri Litiji
 Šmartno ob Paki
 Šoštanj
 ŠtoreT
 Tabor
 Tišina
 Tolmin
 Trbovlje
 Trebnje
 Trnovska Vas
 Trzin
 Tržič
 Turnišče
V
 Velenje *
 Velika Polana
 Velike Lašče
 Veržej
 Videm
 Vipava
 Vitanje
 Vodice
 Vojnik
 Vransko
 Vrhnika
 Vuzenica
Z
 Zagorje ob Savi
 Zavrč
 Zreče
Ž
 Žalec
 Železniki
 Žetale
 Žiri
 Žirovnica
 Žužemberk

Osim na općine, kao jedinice lokalne samouprave, Slovenija je podjeljena i na 58 upravnih jedinica (koje se mogu usporediti s uredima državne uprave u županijama u Hrvatskoj) koje obavljaju poslove državne uprave i ne zadiru u samoupravne poslove općina.

 Statističke regije

mini|300px|Statističke regije

Iako zakonski nigdje nije regulirano, Slovenija je podjeljena i na pokrajine (u zemljopisnom smislu), odnosno na regije.

Tako je za potrebe državne statistike država podjeljena na 12 regija, a one su:

 Gorenjska
 Goriška
 Jugoistočna Slovenija
 Koruška
 Notranjsko-kraška
 Obalno-kraška
 Središnja Slovenija
 Podravska
 Pomurje
 Savinjska
 Donjoposavska
 Zasavlje

Ustav Republike Slovenije dopušta šire samoupravne zajednice, odnosno pokrajine, na koje pak država može prenijeti neke poslove iz svog djelokruga.

 Povijesne pokrajine

mini|desno|300px|Povijesne pokrajine

 Primorska
 Slovenska Istra
 Kranjska
 2a. Gorenjska
 2b. Notranjska
 2c. Dolenjska i Bela krajina
 Koruška
 Štajerska
 Prekmurje

 Promet

Slovenija, smještena na prometnom pravcu koji povezuje srednju Europu i Jadransko more, raspolaže mrežom cesta i željezničkih pruga, koja se zadnje vrijeme obnavlja i uz financijsku pomoć Europske unije. Autocesta preko Ljubljane spaja Maribor i glavnu luku Koper, a do 2008. je izgrađen smjer Karavanke – Ljubljana – Novo Mesto – Zagreb. Glavne zračne luke su Ljubljana i Maribor.

mini|desno|300px|Promet u Sloveniji

 Šport
Među najpopularnije momčadske sportove u Sloveniji ubrajaju se nogomet, košarka, hokej na ledu i skijanje.

Slovenska nogometna reprezentacija dva puta je izborila nastup na završnici Svjetskog prvenstava u nogometu (2002. i 2010.), a jednom na završni turnir Europskog prvenstva u nogometu (2000.).

Slovenska košarkaška reprezentacija u više navrata je nastupila na Europskom prvenstvu u košarci, a najveći uspjeh je osvojeno četvrto mjesto (2009). Među poznatijim slovenski košarkašima se ističe, danas trener Jure Zdovc koji je s reprezetacijom bivše Jugoslavije osvoji brojne medalje, a poznati moderni slovenski košarkaši nastupaju u NBA ligi: Goran Dragić, Sasha Vujačić, Radoslav Nesterović i Beno Udrih.

Najuspješniji hokejaš Slovenije je NHL zvijezda Anže Kopitar.

Brigita Bukovec je slovenska atletičarka koja je na 100m s preponama osvojila srebrnu medalju na olimpijskim igrama u Atlanti 1996., a na otvaranju 1996. olimpijsku baklju je nosio slovenski gimnastičar Leon Štukelj tada kao jedan od najstarijih živućih olimpijaca.

Najuspješnija skijašica Slovenije je svjetska rekorderka i najbolja skijašica svjeta Tina Maze.

 Državni blagdani (neradni dani)

DatumNazivNapomene1. siječnjaNova godina do 2012. i 2. siječnjaZakon za uravnoteženje javnih financija, uradni-list.si  (pristupljeno 26. prosinca 2015.)8. veljače Prešernov dandan nakon UskrsaUskrsni ponedjeljakklizni datum27. travnjaDan otpora1. i 2. svibnjaPraznik rada25. lipnjaDan državnosti15. kolovozaVelika Gospa31. listopada  Dan reformacije  1. studenogDan uspomena na mrtve25. prosincaBožić26. prosincaDan neovisnosti i zajednosti

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Slovenia.si. Your gateway to information on Slovenia.
 Vlada Republike Slovenije
 Ured vlade za odnose s javnošću
 Službeni turistički portal Slovenije

 Ostali projekti

Kategorija:Države članice Europske unije
Kategorija:Države članice NATO-a

Question: how many bosnians were in slovenija in 2002

how many bosnians were in slovenija in 2002

Question: how many germans are there in slovenija

Question: how many ethnic groups were there in slovenija

how many ethnic groups were there in slovenija

Question: what percentage of slovenians lived in slovenia in 2002

Question: what is the largest ethnic group in slovenija

what is the largest ethnic group in slovenija

Question: what was the ethnic composition of croats in slovenija

Question: how many hungarians lived in slovenija in 2002

how many hungarians lived in slovenija in 2002

The ethnic composition was as follows : Slovenians 83.1 % , Serbs in Slovenia 2 % , Croats 1.8 % , Bosnians 1.1 % , and others .

Defined as the Bosnians was 8062 , Hungarians were 6242 , Albanians 6186 , Macedonians 3972 , Roma 3246 , Montenegro 2686 , Italians 2258 , regional defined 1467 , and from the Germans today remains 499.2002 census ( Eng . )

The ethnic composition was as follows: Slovenians 83.1%, Serbs in Slovenia 2%, Croats 1.8%, Bosnians 1.1%, and others. Defined as the Bosnians was 8062, Hungarians were 6242, Albanians 6186, Macedonians 3972, Roma 3246, Montenegro 2686, Italians 2258, regional defined 1467, and from the Germans today remains 499.2002 census (Eng.)

LJUBLJANA (Reuters) - Slovenian trade unions, students and pensioners staged the largest rally in the country since its independence in 1991, blocking traffic in the centre of Ljubljana for several hours on Saturday.
According to trade unions, some 70,000 people demanded a general increase in salaries and pensions due to high inflation and economic growth in a country that will take over the 6-month rotating presidency of the European Union in January.
The protest came only two days before the government faces a parliamentary vote of confidence on Monday after Slovenes elected the opposition-backed leftist Danilo Turk as president last weekend by a wide margin.
“We demand higher wages,” head of Slovenia’s largest trade union ZSSS, Dusan Semolic, told the public.
“We have high economic growth, we have high productivity, we have high profits and high manager rewards. We also have high inflation and the prices of food are rising. The value of wages is dropping,” he added.
Turk joined the protest while the government was represented by the Labour Minister Marjeta Cotman who said that workers deserve a good standard of living and not just survival.
Most economists say a general wage increase could further fuel inflation, which has been rising steadily since the country became the first of 10 mostly east European states that joined the EU in 2004 to adopt the euro in January.
“We raise salaries because of high inflation but than higher salaries cause further inflation pressures,” said Bogomir Kovac, a professor at Ljubljana’s Faculty of Economy.
In October, inflation reached 5.1 percent year-on-year, up from 3.6 percent in September and 1.6 percent in October 2006, and was the highest in the euro zone that had average inflation of 2.6 percent in the same month.
Slovenia also has the highest economic growth in the euro zone. Its economy is expected to expand by 5.8 percent this year compared to 5.7 percent in 2006, which is well above the euro zone’s average growth seen at 2.6 percent this year.
“I am protesting against the bad standard of living of students, pensioners and workers in Slovenia,” pensioner Marjana Kortun, 58, told Reuters.
In September, average monthly gross salary amounted to 1,259 euros ($1,839) and was 4.9 percent higher than a year ago but trade unions demand further increase due to high inflation.
“We have European prices but the wages are many times lower than in other EU countries,” said Vojica Volinovic, a 56-year-old factory worker.
Negotiations on possible wage increases between trade unions and employers will continue next week.
Conservative Prime Minister Janez Jansa has expressed opposition for a general increase of wages.
“Higher salaries should be demanded in companies that have good business results while radical wage demands could endanger companies that are not doing well,” Jansa said on Thursday.
Reporting by Manca Ulcar, writing by Marja Novak; edited by Sami Aboudi
Our Standards: The Thomson Reuters Trust Principles.

Question: what was slovenia's gdp per capita in 2008

what was slovenia's gdp per capita in 2008

Question: which country joined the eu in 2008 with slovenia

which country joined the eu in 2008 with slovenia

Question: what percentage of the eu does slovenija account for

Question: which country has the highest gdp per capita in europe

Question: where does slovenija rank among new members of the eu

Question: what type of economy does slovenia have

Question: which european country has the highest gdp per capita

Slovenia is part of the single market of the EU ( global ) and the eurozone ( global ) Slovenia has a highly developed economy and the estimate of GDP per capita for 2008 is $ 28,010.76 .

It is in the second place , behind Cyprus , among the new members of the EU and accounts for 93 % of the EU average .

Slovenia is part of the single market of the EU (global) and the eurozone (global) Slovenia has a highly developed economy and the estimate of GDP per capita for 2008 is $28,010.76. It is in the second place, behind Cyprus, among the new members of the EU and accounts for 93% of the EU average.

Since February 2011, Slovenia has been divided into 212 municipalities, of which 11 have the status of city municipality (marked with *).We received a new municipality, 211 in order, daily.si, 1 February 2011, accessed on 16 December 2011.

Pobudi za ustavno presojo sta krajevni skupnosti Ankaran in Mirna vložili po tem, ko je DZ po izglasovanem vetu državnega sveta zavrnil zakon, s katerim bi ustanovili obe novi občini. Za zakon ni bilo zadostne večine predvsem zaradi nasprotovanja ankaranski občini.
Pozneje sta bila vložena dva ločena zakona, posebej za Ankaran in posebej za Mirno. Ko je ustavno sodišče sporočilo svojo odločitev, je bil v zakonodajnem postopku le še predlog za ustanovitev občine Mirna in o njem je DZ danes dokončno odločil. Ob glasovanju je bilo sedem poslancev vzdržanih. Proti so bili Bogdan Barovič, Zmago Jelinčič, Silven Majhenič (vsi SNS) ter Rudolf Petan (SDS) in Vili Rezman (nepovezani poslanci).
Nova občina Mirna se bo izločila iz občine Trebnje. O predlogu za ustanovitev zakona o ustanovitvi občine Ankaran pa naj bi DZ po zapletih odločal na izredni seji prihodnji teden. Podlaga za odločanje o ustanovitvi ankaranske občine bo tokrat predlog SLS, saj se je za vladni predlog z isto vsebino zakonodajni postopek končal že na matičnem odboru. DZ pa se je danes s tem tako zgolj seznanil.
Prebivalci Mirne so zadovoljni
Prebivalci Mirne so zadovoljni, da so poslanke in poslanci potrdili predlog zakona, ki predvideva ustanovitev občine Mirna, so zapisali v Krajevni skupnosti Mirna. "Kljub visoki podpori na današnjem glasovanju, na Mirni glede na skoraj dveletno bitko za našo samostojno pot še vedno težko verjamemo, da so se naše želje vendarle uresničile," meni predsednica sveta Krajevne skupnosti Mirna Barica Kraljevski.
Prav tako so s sprejetjem zakona zadovoljni v strokovnem in operativnem odboru za ustanovitev občine Mirna. Kot so zapisali, si v najkrajšem možnem času želijo volitve, hkrati pa pričakujejo, da občinski svet občine Trebnje v sredo ne bo v obravnavo poslal predloga proračuna, ki Mirno obravnava kot krajevno skupnost. Gradnja trebanjskega vrtca in obnova dobrniške podružnične osnovne šole, ki so se začeli že v preteklem proračunskem letu, se lahko nadaljujejo tudi, če proračun za tekoče leto ni sprejet, so še zapisali.

Question: how many municipalities are slovenija divided into

how many municipalities are slovenija divided into

Question: how many slovenija municipalities have the status of city municipality

Question: how many municipalities are there in slovenija

how many municipalities are there in slovenija

Question: when did slovenija receive a new municipality

when did slovenija receive a new municipality

Question: when was slovenija divided into 212 municipalities

when was slovenija divided into 212 municipalities

Question: in what year was slovenija divided into 212 municipalities

Since February 2011 , Slovenia has been divided into 212 municipalities , of which 11 have the status of city municipality ( marked with * ) .We received a new municipality , 211 in order , daily.si , 1 February 2011 , accessed on 16 December 2011 .

Question: when was the public finance balance act published

when was the public finance balance act published

Question: what day of the year is celebrated in slovenia

1 November Day of Remembrance of the Dead

Dan reformacije 1 . studenogDan uspomena na mrtve25

1 November Day of Remembrance of the Dead

what day of the year is celebrated in slovenia

Question: when does the new year start in slovenia

2 . siječnjaZakon za uravnoteženje javnih financija

when does the new year start in slovenia

Question: when is the day of reformation

Question: when is the day of remembrance of the dead

when is the day of remembrance of the dead

Question: what day is celebrated on december 26th

prosincaBožić26 . prosincaDan neovisnosti i zajednosti

DateNameNames1 JanuaryNew Year until 2012 and 2 JanuaryPublic Finance Balance Act , official-list.si ( accessed on 26 December 2015.)8 February Prešernov dandan after UskrsaExtraordinary Monday - clist date27 AprilOptraordinary day1 and 2 MayWorking day25 JuneState day15 AugustVelika

DateNameNames1 JanuaryNew Year until 2012 and 2 JanuaryPublic Finance Balance Act, official-list.si (accessed on 26 December 2015.)8 February Prešernov dandan after UskrsaExtraordinary Monday-clist date27 AprilOptraordinary day1 and 2 MayWorking day25 JuneState day15 AugustVelika 31 October Day of Reformation 1 November Day of Remembrance of the Dead 25 December Christmas 26 December Day of Independence and Community


thumb|180px|Spomenik Vladimiru Nazoru u Zagrebu
Vladimir Nazor (Postira, 30. svibnja 1876. – Zagreb, 19. lipnja 1949.) bio je hrvatski pjesnik, prozaist i prevoditelj te političar za vrijeme Nove Jugoslavije. Predsjednik ZAVNOH-a, i prvi predsjednik Narodne Republike Hrvatske. U pedeset godina plodnog rada Nazor je pisao pjesme, pripovijetke, priče za djecu, putopise, romane, dnevnike, rasprave i prevodio talijanske i njemačke pjesnike.

 Životopis
Vladimir Nazor rodio se u Postirama na otoku Braču, 1876. godine. Pučku školu završio je na otoku Braču, a gimnaziju u Splitu. Studirao je prirodne znanosti, matematiku i fiziku u Grazu i Zagrebu. Diplomirao je 1902. godine. Predavao je na hrvatskoj gimnaziji u Zadru, a od 1903. do 1918. godine u Istri (gdje je ujedno i proveo najviše svog života) te u Zagrebu od 1918. do 1920. godine. Bio je upravitelj dječjega doma u Crikvenici od 1920. do 1931. godine.Hrvatska enciklopedija: Nazor, Vladimir, pristupljeno 22. kolovoza 2015. Potom je od 1931. godine živio u Zagrebu. Umirovljen je 1933. godine u Zagrebu kao upravitelj dječjega doma. Prvo djelo mu je bilo Slavenske legende (1900.)

Godine 1904. u Zadru je objavljeno njegovo djelo Knjiga o hrvatskim kraljevima, a u to vrijeme počinje pisati i Istarske priče. Koju godinu kasnije objavljuje Velog Jožu (1908.) – djelo po kojemu će se prepoznati Nazorova proza, a koje je on sam smatrao neuspjelim. Godine 1916. objavio je nekoliko knjiga: Utva zlatokrila, Medvjed Brundo, Stoimena.

Na izborima 1934. godine Nazor se krivim političkim potezom izjasnio za takozvanu Jevtićevu listu, te su mu neko vrijeme zatvoreni stupci svih novina, časopisa i vrata svih izdavača. Nedugo poslije toga, 1939. godine, objavljuje Pastira Lodu i Dedeka Kajbumščaka.

Godine 1942. s pjesnikom Ivanom Goranom Kovačićem preko Kupe odlazi u partizane, o čemu je izvijestio čak i Radio London. Po Nedjeljku Mihanoviću koji prepričava iskaz Nazorove sestre, Nazor je bio otet. Nazor joj naime nije najavio svoj odlazak, a njoj je susjeda javila kako je krugoval objavio da su partizani kidnapirali Nazora.Božidar Nagy, Svjedočanstvo dr. Nedjeljka Mihanovića o Vladimiru Nazoru »Oteli su mi ga živa i oteli su mi ga mrtva!«, Glas Koncila, br. 16 (2078), 20. travnja 2014., pristupljeno 22. kolovoza 2015. Ista ta ustaška propaganda je krajem 1944. objavila da je Nazor strijeljan.Predmet: Partizani strieljali Vladimira Nazora i drugove, Hrvatski narod, Zagreb, 22. rujna 1944. Istinitost Mihanovićeve tvrdnje da su partizani Nazora odveli u šumu na prijevaru i nasilno najbolje demantira sam pisac u tekstu „Bijeg iz Zagreba“ gdje piše o svojoj i Goranovoj želji da odmah odu u partizane. A nalazimo još i mnoga svjedočanstava te osobne zapise o Nazorovima razlozima za odlaske u partizane.

Nedugo nakon odlaska u partizane Nazor počinje voditi dnevnik S partizanima. Nakon Drugoga svjetskog rata objavio je i Pjesme partizanske. U ratu Nazor je predsjednik Izvršnoga odbora ZAVNOH-a, a nakon rata i prvi predsjednik hrvatskoga Sabora.

Bio je akademik HAZU (dopisni član od 1919., redoviti od 1940., te i potvrđeni od 1947. godine).150 godina Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti: 1861.-2011., HAZU, Zagreb, 2011., str. 19. i str 21., pristupljeno 22. kolovoza 2015. Od 22. ožujka 1948. godine bio je redoviti akademik SANU u Odjelu za literaturu i jezik. SANU: Vladimir Nazor , pristupljeno 22. kolovoza 2015.

Godine 1949. imao je i svoj posljednji javni nastup na kojem je čitao ulomke iz svoje nedovršene zbirke U zavičaju.

Umro je u Zagrebu, 19. lipnja 1949. godine. Pokopan je na groblju Mirogoju.Gradska groblja - N , pristupljeno 22. kolovoza 2015.

 Kritika

mini|lijevo|150px|Vladimir Nazor, djelo Zvonka Cara u Crikvenici
Nazor je jedan od najplodnijih pisaca u hrvatskoj književnosti, autor golemoga djela sastavljenoga od različitih žanrova: pjesama, epova, novela, romana, dnevničkih zapisa, putopisa, eseja, članaka, priča i igrokaza za djecu.

Prvih dvadesetak godina njegova stvaralaštva uglavnom se poklapaju s razdobljem hrvatske moderne i u tom vremenu Nazor prelazi put od diletantskog pjesnika u traženju vlastitog puta, preko nacionalno angažiranog poetskoga tribuna – ponesenog mitološko-legendskim i povijesnim hrvatskim i šire slavenskim motivima (Slavenske legende, 1900.; Živana, 1900.; Knjiga o kraljevima hrvatskijem, 1904.) te potrebom za osvješćivanjem i prosvjećivanjem istarskog puka (poema Krvava košulja, 1905) - preko pjesnika dionizijske životne radosti i panteističkog zanosa prirodom koji se napaja na vrelu poganskoga klasicizma te starozavjetnih biblijskih tekstova (Lirika, 1910.; Nove pjesme, 1913.), do sebi okrenuta refleksivnog lirika što se počinje zatvarati u svoj nutarnji svijet (Intima, 1915). Nazorova ditirampski raspjevana lirika, puna poleta i optimizma, razlikovala se od prevladavajućih pesimističkih, sumornih raspoloženja u poeziji hrvatske moderne, ali po svojoj okrenutosti mitu i legendi, pa i kultu snage, ona se ipak uklapala u slična neo-romantičarska strujanja europske moderne. Njegovi prozni radovi iz modernističke faze s jedne strane naslanjaju se na prošlostoljetnu nacionalno-prosvjetiteljsku tradiciju (roman Krvavi dani, 1908.), ali s druge strane u njima su vidljivi i utjecaji novih, modernističkih stilova. U svojim Istarskim pričama,1913. Nazor je ostvario sretan kompromis između odrađivanja nacionalnog »duga« i uklapanja u tijekove moderne književnosti. U njima je snažno istaknuta autorova nacionalna i socijalna angažiranost, ali je ona iskazana na nov, moderniji način, specifičnim nazorovskim miješanjem realnog i fantastičnog, dok se upletanje folklornih motiva (u Velom Joži, Boškarini i Divičinu gradu) podudaralo s neoromantičnim okretanjem folklornoj baštini i mitu. Njemu je odgovarala forma poetske alegorijske priče, vrlo bliske artističkoj bajci Oscara Wildea i Mauricea Maeterlincka, a njezina liričnost, sklonost prema simbolu i umjetna dekorativnost idealno su se poklapale s njegovim umjetničkim nagnućima, pa je svojim Istarskim pričama, posebno onima uvrštenima u prvo izdanje zbirke – Halugica, Albus kralj,.... – potpuno zakoračio u svijet bajkovite modernističke secesionističke priče.

mini|200px|Grob Vladimira Nazora na Mirogoju, djelo Ive Lozice

Počevši od pjesničkih zbirki Intima i Pjesni ljuvene,1915., Nazor se sve više zatvara u svoj unutarnji svijet; u njegovu stvaralaštvu postaju dominantne teme unutarnjeg pročišćenja, samoprijegorne žrtve i uzvišene osamljenosti, a sklonost k alegorijskom iskazu sve je očitija (ep Utva zlatokrila, 1916.; zbirka priča Stoimena, 1916; Legenda o svetom Hristoforu, 1922.; Pjesme o četiri arhanđela, 1927.). Kroz Nazorovo stvaralaštvo možemo pratiti motivsko-tematsku i stilsku povezanost pojedinih djela koja organski izrastaju jedna iz drugih, a ipak su ona raznolika, jer je kod njega zamjetna stalna težnja za promjenom. Tako u vremenu kad u hrvatskoj književnosti postaju sve dominantniji avangardni stilovi, posebice ekspresionizam, Nazor je — tražeći nov izraz i nove motive — pokušao slijediti poratni senzibilitet (novela Crveni tank, 1922), ali nove kvalitetne domete u svojem stvaralaštvu on je ostvario na drugom području okrenuvši se svojim vlastitim inspiracijama (sjećanju na djetinjstvo na otoku i mladost) i jednostavnijem umjetničkom iskazu. Artistička dekorativnost i izvještačenost, koja je karakterizirala dobar dio novela iz njegove modernističke faze, ustupila je mjesto kazivanju koje ne zazire od imenovanja i oblikovanja lica, stvari i pojava te odnosa medu njima. Kao rezultat novih nadahnuća i novih umjetničkih usmjerenja nastala je knjiga poezije Niza od koralja,1922 te dvije zbirke autobiografske novelistike — Priče iz djetinjstva,1924 i Priče s ostrva, iz grada i sa planine,1927. Crikveničke proze (Tri pripovijetke iz jednog dječjeg doma, 1929.; roman Šarko, 1930.) tematski i kronološki znače nastavak njegova pričanja o samome sebi. Pokušavajući progovoriti o sebi „sada i ovdje" Nazor, međutim, zbog nekih svojih unutarnjih kočenja, a sigurno i zbog preduge izoliranosti i samotarske udaljenosti od običnih ljudi, nije uspio oblikovati kvalitetna književna ostvarenja. Zato se on ponovno okreće motivima izvan sebe, pa tridesetih i četrdesetih godina u njegovoj literaturi prevladavaju socijalne teme (Pjesme o bratu Gavanu i seki Siromaštini, 1931.; ciklus feljtonističkim stilom pisanih novela o sirotinji sa zagrebačke periferije – Zagrebačke novele, 1942), a na području stiha dosta eksperimentira, varira razne ritmove i strofe (Deseterci, 1930.; Topuske elegije, 1933.). Usto počinje pisati dnevničke zapise, putopise, studije i eseje o domaćim i stranim autorima, o problemima versifikacije (O hrvatskom jedanaestercu 1838. – 1900., 1935.), bavi se prevodilaštvom, prepravlja stara djela, s velikim ambicijama piše roman o višemilenijskoj povijesti rodnog mu otoka (Pastir Loda, 1938., 1939.), ali njegove kreativne mogućnosti kao da su dokraja bile iscrpljene. No, priključivši se partizanima, Nazor je revitalizirao kreativni opus, unoseći nove teme i intonaciju (Pjesme partizanke, 1944., živopisni dnevnik S partizanima, 1945.). Istina, tu ima i podosta patetičnih stihova koji ne mogu odoljeti ozbiljnijoj kritici, no valja reći da je i to izljev Nazorova bujnog mediteranskoga temperamenta i vitalističkoga zanosa, a ne programatsko piskaranje po naruždbama komunističkih vlastodržaca među koje je stari pjesnik upao kao Poncije u Credo. Treba napomenuti da je to razdoblje u kojem je Nazor dao i neke od svojih najboljih stihova nacionalne tematike (Hrvatski jezik, 1944.), ne upavši u melodramatski patos. Vladimir Nazor se istaknuo i kao prevoditelj s nekoliko jezika (Dante Alighieri, Shakespeare, Heine, Carducci,..).

 Opus

Detaljni popisi (kronološki, abecedni) njegovih djela: Kronološki i abecedni popis djela.

Neke od njegovih knjiga iz kasnijih izdanja ilustrirao je poznati hrvatski ilustrator Ivan Antolčić.

Po motivima iz Nazorova opusa Dušan Gačić snimio je animirani film Cvrčak.Zagreb film Cvrčak (pristupljeno 14. kolovoza 2019.)

 Spomen i manifestacije
 Njegovim je imenom nazvana najveća državna nagrada u Republici Hrvatskoj "Nagrada Vladimir Nazor" koja se dodjeljuje za najbolja umjetnička ostvarenja na području književnosti, glazbe, filma, likovnih i primijenjenih umjetnosti, kazališne umjetnosti te arhitekture i urbanizma.
 Njemu u čast, Osnovna škola Vladimira Nazora iz rodnih mu Postira na Braču, utemeljila je 1996. godine Prosvjetno-kulturnu manifestaciju "Nazorovi dani" a povodom 120. obljetnice rođenja pjesnika. "Nazorovi dani" održavaju se svake godine u mjesecu svibnju. Ovu prosvjetno-kulturnu manifestaciju osmišljava Nacionalni odbor "Nazorovi dani" sa sjedištem u Zagrebu, a provodi je Organizacijski odbor "Nazorovi dani" Postira.

 Izvori

 Vidi još
 Rodna kuća Vladimira Nazora

 Vanjske poveznice
 Sestrinski projekti

 Mrežna sjedišta
 LZMK / Hrvatska enciklopedija: Nazor, Vladimir
 LZMK / Proleksis enciklopedija: Nazor, Vladimir
 LZMK / Istarska enciklopedija: Nazor, Vladimir
 LZMK / Krležijana: Nazor, Vladimir
 Vladimir Nazor  (arhiv HRT-a)

Kategorija:Hrvatski književnici
Kategorija:Hrvatski pjesnici
Kategorija:Hrvatski esejisti
Kategorija:Hrvatski političari u Drugom svjetskom ratu
Kategorija:Životopisi, Postira
Kategorija:Akademici HAZU
Kategorija:Akademici SANU

He graduated in 1902.

Nazor, Vladimir, hrvatski književnik (Postira na Braču, 30. V. 1876 – Zagreb, 19. VI. 1949). Studij botanike završio u Grazu 1902. Radio je kao srednjoškolski profesor u Zadru (1901–03), u istarskim mjestima (1903–18), u Zagrebu (1918–20) i kao upravitelj dječjega doma u Crikvenici (1920–31). Od 1931. živio je u Zagrebu, gdje je 1933. umirovljen, a gdje ga je zatekao i II. svjetski rat. Zajedno s I. G. Kovačićem prebjegao je 1942. na teritorij pod nadzorom partizanskih jedinica. Nakon rata postao je predsjednik Prezidija Sabora SR Hrvatske.
Najvažnijim se u Nazorovu bogatu opusu smatra pjesništvo. Kao pjesnik afirmirao se zbirkama pripovjednih pjesama (Slavenske legende, 1900; Živana, 1902; Knjiga o kraljevima hrvatskijem, 1904; Hrvatski kraljevi, 1912), knjigama lirike (Lirika, 1910; Nove pjesme, 1913) i epovima Medvjed Brundo (1915) i Utva zlatokrila (1916). Tu njegovu fazu obilježava zanimanje za velika metafizička pitanja o odnosu čovjeka prema apsolutu, o povijesnoj sudbini naroda, uranjanje u slavenski i antički mit, jaka utopijska svijest i otvorenost nacionalnim ideologijama. U godinama I. svjetskog rata i poslije Nazorovo pjesništvo postaje duhovnije i subjektivnije (Intima, 1915; Niza od koralja, 1922; Pjesme o četiri arhanđela, 1927; Deseterci, 1930; Knjiga pjesama, 1942). U njem se mistički prosvjetljuje pjesnikova svakidašnjica, a uvijek se iznova poduzimlju mislilački napori sa svrhom da se u pjesničkom mediju i na iracionalističkim temeljima ostvari cjelovito viđenje čovjeka, ljubavi, prirode i Boga.
Priključivši se 1942. partizanima, ušao je Nazor u novo životno, a donekle i književno razdoblje. Dio pjesama s kojima se vratio iz rata i onih nastalih nakon rata u duhu su njegova kasnoga međuratnoga pjesništva, a Legende o drugu Titu (1946) donekle podsjećaju na Hrvatske kraljeve. S druge strane, u Nazorovoj partizanskoj lirici očituju se i tendencije kakvih u njega do tada nije bilo, a pojavljuju se i neke lirske vrste prilagođene književnokomunikacijskoj praksi novoga društvenog sustava (aktivističke pjesme, partizanske popijevke, partijske pohvalnice i sl.).
Nazorovo pjesništvo nastajalo je u velikom vremenskom rasponu, a podlijegalo je značajnim promjenama, zbog čega ga je teško obuhvatiti pojmovima književne periodizacije. U doba kada je objavio prve pjesme i zbirke Nazor je bio shvaćen kao privrženik modernističkih struja vitalističkoga i utopijskoga predznaka te suprotstavljen dekadentnim i eskapističkim tendencijama razdoblja. Ali je već zbirka Intima dovela tu klasifikaciju u pitanje. Na međuratni se Nazorov pjesnički opus, premda u njem zaostaju elementi modernističkih poetika, pojam moderne ne može primijeniti. Sam je pjesnik 1930-ih prepoznao svoje djelo kao očitovanje ili recidiv »vječite romantike«, a etiketa zakašnjela romanticizma pripisana mu je i sa strane.
Kao umjetnik riječi Nazor je vrlo prepoznatljiv među hrvatskim modernistima, od kojih se razlikuje ponajviše po tom što je u njega svjetotvorna imaginacija jača od stilotvorne. Njegove rane pjesme modernističke su više po svojim motivima, a ne teže stilskomu rafinmanu kakav je svojstven većini hrvatskih modernista. Iznimno je, međutim, bogata Nazorova versifikacija. U njoj dolazi do izražaja potencijalno mnogoobličje akcenatskoga stiha, koji se u hrvatskom pjesništvu, nakon višestoljetne prevlasti silabičke versifikacije, bio ustalio 1870-ih, u izvornom i u prijevodnom pjesništvu.
Nazorov opsežan pripovjedački opus dodiruje se s pjesničkim, osobito u dijelu u kojem prevladavaju motivi iz mita, legende i folklora (Istarske priče, 1913; Stoimena, 1916; Arkun, 1920). Djelomično je pak obilježen temama iz dalmatinskih ambijenata (Priče s ostrva, iz grada i sa planine, 1925–26), a pretežno se sastoji od memoarskoga materijala. Ipak, Nazor kao prozni pisac pokazao je i smisao za aspekte života strane njegovu pjesništvu, a znao je uvjerljivo i realistički analizirati narav i ponašanje ljudi u društvenim svjetovima svojega djetinjstva i mladosti (Vra Krste, Voda). Važan su dio Nazorova proznoga opusa i putopisi, napose onaj s putovanja u Egipat (Putopisi, 1942), kao i memoarska proza (Na vrhu jezika i pera, 1942; Kristali i sjemenke, 1949), u kojoj ima više zanimljivih osvrta na pojave iz hrvatskoga književnog života.
Nazor je često pisao i o djelima drugih pisaca, odnosno o književnoteoretskim problemima. Tim je temama pristupao metodično i gotovo akademski, što osobito vrijedi za njegove rasprave o pitanjima hrvatske versifikacije. Kao teoretika zanimalo ga je prevođenje pjesništva, kojim se bavio i u praksi. Mnogo je prevodio s talijanskoga i njemačkoga, a ponešto i s francuskoga. Osobito se cijene njegovi prijevodi lirike G. D’Annunzija, G. Pascolija i J. W. Goethea.

Question: when did vladimir nazor graduate from university

He graduated in 1902.

when did vladimir nazor graduate from university

Question: where did vladimir nazor spend most of his life

He graduated in 1902.

where did vladimir nazor spend most of his life

Question: where did vladimir nazor teach in croatia

He graduated in 1902.

where did vladimir nazor teach in croatia

Question: where did vladimir nazor teach from 1918 to 1920

He graduated in 1902.

where did vladimir nazor teach from 1918 to 1920

Question: where did vladimir nazor teach in croatian

He graduated in 1902.

where did vladimir nazor teach in croatian

Question: when did vladimir nazor leave zagreb

He graduated in 1902.

Question: when did vladimir nazor teach in zagreb

He graduated in 1902.

Question: when did vladimir nazor teach in igra

He graduated in 1902.

He taught at the Croatian gymnasium in Zadra , and from 1903 to 1918 in Istra ( where he also spent most of his life ) and in Zagreb from 1918 to 1920 .

He graduated in 1902. He taught at the Croatian gymnasium in Zadra, and from 1903 to 1918 in Istra (where he also spent most of his life) and in Zagreb from 1918 to 1920.

VJERSKI ŽIVOT
DRUŠTVO
UZ POČETAK JESENSKOGA BDJENJA »40 DANA ZA ŽIVOT« Svako začeto dijete obogaćuje svijet, društvo, svoje roditelje, cijelu ljudsku obitelj
I ove jeseni, 28. rujna, započelo je jesensko miroljubivo bdjenje inicijative »40 dana za život«. Trajat će sve do 6. studenoga, na 40 mjesta...
MAGAZIN PRILIKA
ŠTO JE PREVIŠE, PREVIŠE JE Postoji li granica u brizi za zdravlje i izgled?
Zajedničko i anoreksiji i bulimiji i bigoreksiji jest pretjerivanje Pretjerana zaokupljenost nekom idejom stanje je koje narušava svakodnevno funkcioniranje, odnos s drugim ljudima i zdravlje....

Question: when did vladimir nazor win the cup

Question: who did vladimir nazor fight with in 1942

who did vladimir nazor fight with in 1942

Question: which british radio station was founded by vladimir nazor in 1942

which british radio station was founded by vladimir nazor in 1942

Question: what political party did vladimir nazor belong to

what political party did vladimir nazor belong to

Question: what is vladimir nazor's profession

Question: who did vladimir nazor fight in 1942

Question: where did vladimir nazor go in 1942

Question: what was vladimir nazor's nickname in 1942

what was vladimir nazor's nickname in 1942

In 1942 , with the poet Ivan Goran Kovačić over the Cup , he went to the partisan , which was < unk > by Radio London .

After Sunday Mihanovich convincing Nazor's sister's discourse, Nazor was removed.

Facebook
Email or phone
Password
Forgot account?
Create new account
You’re Temporarily Blocked
You’re Temporarily Blocked
It looks like you were misusing this feature by going too fast. You’ve been temporarily blocked from using it.
English (US)
Español
Français (France)
中文(简体)
العربية
Português (Brasil)
Italiano
한국어
Deutsch
हिन्दी
日本語
Sign Up
Log In
Messenger
Facebook Lite
Watch
Places
Games
Marketplace
Meta Pay
Oculus
Portal
Instagram
Bulletin
Local
Fundraisers
Services
Voting Information Center
Groups
About
Create Ad
Create Page
Developers
Careers
Privacy
Cookies
Ad choices
Terms
Help
Contact Uploading & Non-Users
Settings
Activity log
Meta © 2022

Question: when did vladimir nazor go to the partisan

After Sunday Mihanovich convincing Nazor's sister's discourse, Nazor was removed.

when did vladimir nazor go to the partisan

Question: vladimir nazor was the first president of which british radio station

vladimir nazor was the first president of which british radio station

Question: who was vladimir nazor's sister

Question: who was the sister of vladimir nazor

Question: what type of radio station did vladimir nazor go to in 1942

what type of radio station did vladimir nazor go to in 1942

After Sunday Mihanovich convincing Nazor 's sister 's discourse , Nazor was removed .

Po Nedjeljku Mihanoviću koji prepričava iskaz Nazorove sestre, Nazor je bio otet.

In 1942, with the poet Ivan Goran Kovačić over the Cup, he went to the partisan, which was<unk> by Radio London. After Sunday Mihanovich convincing Nazor's sister's discourse, Nazor was removed.

After Sunday Mihanovich convincing Nazor's sister's discourse, Nazor was removed.

Question: what organization was vladimir nazor a member of

From 22 March 1948, he was a regular academic of SANU at the Department of Literature and Language.

what organization was vladimir nazor a member of

Question: when was vladimir nazor accessed by hazu

when was vladimir nazor accessed by hazu

Question: when did vladimir nazor become a member of hazu

when did vladimir nazor become a member of hazu

Question: how long was vladimir nazor a member of the croatian academy

how long was vladimir nazor a member of the croatian academy

Question: when was vladimir nazor confirmed as an academic hazu member

when was vladimir nazor confirmed as an academic hazu member

Question: when did vladimir nazor become a regular member of hazu

when did vladimir nazor become a regular member of hazu

He was an academic HAZU ( a written member from 1919 , regular from 1940 , and also confirmed from 1947).150 years of the Croatian Academy of Sciences and Arts : 1861.-2011 . , HAZU , Zagreb , 2011 , pp . 19 and pp . 21 , accessed on 22 August 2015 .

From 22 March 1948 , he was a regular academic of SANU at the Department of Literature and Language .

Od 22. ožujka 1948. godine bio je redoviti akademik SANU u Odjelu za literaturu i jezik.

He was an academic HAZU (a written member from 1919, regular from 1940, and also confirmed from 1947).150 years of the Croatian Academy of Sciences and Arts: 1861.-2011., HAZU, Zagreb, 2011, pp. 19 and pp. 21, accessed on 22 August 2015. From 22 March 1948, he was a regular academic of SANU at the Department of Literature and Language.

From 22 March 1948, he was a regular academic of SANU at the Department of Literature and Language.

In 1949, he also had his last public appearance on which he read the drawings from his unfinished collection in the swing.

|
|
|
|
|
Lokacija
||
Osoba
|
|
113-I-73
||
Nazor Vladimir (30. 5. 1876. Postire, Brač – 19. 6. 1949. Zagreb) književnik i političar
|
|
13ažII/I-76
||
Neumann Zlatko (4. 3. 1900. Pakrac – 9. 1. 1969. Zagreb) arhitekt
|
|
GI ARK.POLU-5/1
||
Nikolić Podrinska Vera (8. 6. 1886. Zagreb – 28. 3. 1972. Zagreb) slikarica
|
|
135B-II-250
||
Nikolić Vinko (2. 3. 1912. Šibenik – 12. 12. 1997. Šibenik) književnik
|
|
2EVG-II/I-14
||
Nikšić Radovan (31. 5. 1920. Karlovac – 1. 3. 1987. Zagreb) arhitekt
|
|
11A-I-35
||
Nodilo Natko (31. 8. 1834. Split – 21. 5. 1912. Zagreb) povjesničar, političar i publicist
|
|
67-II/I-7
||
Novak Vjenceslav (11. 9. 1859. Senj – 20. 9. 1905. Zagreb ) književnik
|
|
KRM, 13-K-250
||
Novković Đorđe (2.9.1943. Sarajevo - 7.5.2007. Zagreb) hrvatski kompozitor
|

Question: where was vladimir nazor's last public appearance

where was vladimir nazor's last public appearance

Question: where did vladimir nazor read his unfinished drawings

where did vladimir nazor read his unfinished drawings

Question: what did vladimir nazor write in his swing

what did vladimir nazor write in his swing

Question: what did vladimir nazor read in his last public appearance

what did vladimir nazor read in his last public appearance

Question: what did vladimir nazor read in 1949

drawings from his unfinished collection in the swing

drawings from his unfinished collection in the swing

Question: what was the drawing of vladimir nazor

In 1949 , he also had his last public appearance on which he read the drawings from his unfinished collection in the swing .

According to the motives from Nazor's opus, Dušan Gačić filmed an animated film Cvrček.

Zagreb film Cvrčak (accessed on August 14, 2019)

Question: what is the name of the animated film directed by duban gačić about

According to the motives from Nazor's opus, Dušan Gačić filmed an animated film Cvrček.

Zagreb film Cvrčak (accessed on August 14, 2019)

what is the name of the animated film directed by duban gačić about

Question: when is vladimir nazor coming to zagreb

Question: who is the director of the animated film cvrček

who is the director of the animated film cvrček

Question: what is the name of vladimir nazor's animated film

what is the name of vladimir nazor's animated film

Question: what kind of film is cvrček

Question: when is vladimir nazor's next movie coming out

when is vladimir nazor's next movie coming out

Question: where did the idea of cvrcek come from

Question: who made the animated film cvrcek

According to the motives from Nazor 's opus , Dušan Gačić filmed an animated film Cvrček .

Zagreb film Cvrčak ( accessed on August 14 , 2019 )

Po motivima iz Nazorova opusa Dušan Gačić snimio je animirani film Cvrčak.

Zagreb film Cvrčak (pristupljeno 14. kolovoza 2019.)

According to the motives from Nazor's opus, Dušan Gačić filmed an animated film Cvrček. Zagreb film Cvrčak (accessed on August 14, 2019)

According to the motives from Nazor's opus, Dušan Gačić filmed an animated film Cvrček.

Zagreb film Cvrčak (accessed on August 14, 2019)

|
|
|
|
|O Nazorovim danima|
|
|
Plaketa V. Nazor
|
||
|
Obljetnice su uvijek bile poticaj za primjerenu
društveno-kulturnu aktivnost. Na 120-toj obljetnici rođenja hrvatskog
pjesnika Vladimira Nazora (1996.g.) osnovna škola Vladimira Nazora
iz Postira (u daljnjem tekstu škola) prihvatila se odgovorne zadaće
na utemeljenju, organiziranju i provođenju kulturno-prosvjetne manifestacije
škole, a pod radnim nazivom NAZOROVI DANI, koji je ujedno
i Dan škole. Realizacijom Nazorovih dana, gledano na duži vremenski
period, bit će potrebno ostvariti nekoliko bitnih ciljeva i zadaća,
a to su:
- Svekoliko upoznavanje i izučavanje pjsničke riječi i djela kod djece i mladeži
- Stalno poticanje suradnje škola na otoku, kao i škola koje nose ime ovog hrvatskog pjesnika
- Kontinuirano sakupljanje povijesne građe o životu i dijelu Vladimira Nazora
- Izboriti se, da se državna književna građa Vladimir Nazor svake pete godine dodjeljuje u Postirima
- Osnivanje memorijalnog muzeja i knjižnice Vladimir Nazor
u Postirama
Prva proslava Nazora bila je 30. svibnja 1966.
godine povodom 90. godišnjice pjesnikova rođenja. Od te godine naša
škola nosi ime pjesnika Vladimira Nazora. Druga proslava bila je
1976. godine na 100. obljetnicu pjesnikova rođenja.
Oduvijek je Vladimir Nazor slovio kao općepoznata nacionalna veličina i nepovredivi klasik hrvatske književnosti.
Nazorovi dani od 1996. godine do danas održavaju se svake godine pod visokim pokroviteljstvom Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora.
Program rada Nazorovih dana utvrđuje Nacionalni odbor Nazorovih dana - Zagreb, a realizator programa je Organizacijski odbor Nazorovih dana - Postira.
U okviru Nazorovih dana organiziraju se:
a koji su prezentirani u godišnjim programima rada.
- Susreti učenika osnovnih i srednjih škola otoka Brača, kao i škola koje nose Nazorovo ime diljem Hrvatske
- Znanstveno - stručni skupovi o Nazoru i aktualnim temama za svaku pojedinu godinu
- Susreti učenika s poznatim književnicima s ciljem njegovanja čakavskog izričaja kod učenika i hrvatskog jezika uopće.

Question: what is the name of the largest state award in croatia

what is the name of the largest state award in croatia

Question: where was vladimir nazor born and raised

where was vladimir nazor born and raised

Question: when was the basic school of vladimir nazor founded

when was the basic school of vladimir nazor founded

Question: what is the name of the museum dedicated to vladimir nazor

what is the name of the museum dedicated to vladimir nazor

Question: what is nagrada vladimir nazor

najbolja umjetnička ostvarenja na području književnosti , glazbe , filma , likovnih i primijenjenih umjetnosti , kazališne umjetnosti te arhitekture i urbanizma .

Question: vladimir nazor is the poet laureate of which country

vladimir nazor is the poet laureate of which country

His name is named the largest state award in the Republic of Croatia " Nagrada Vladimir Nazor " which is awarded for best artistic performances in the field of literature , music , film , character and applied arts , theatrical art and architecture and urbanism .

In his honor , the Basic School of Vladimir Nazor from his parents Postira na Braču , founded in 1996 the Prosvetno - cultural manifestation " Nazorovi dani " and on the occasion of the 120th anniversary of the birth of the poet .

His name is named the largest state award in the Republic of Croatia "Nagrada Vladimir Nazor" which is awarded for best artistic performances in the field of literature, music, film, character and applied arts, theatrical art and architecture and urbanism. In his honor, the Basic School of Vladimir Nazor from his parents Postira na Braču, founded in 1996 the Prosvetno-cultural manifestation "Nazorovi dani" and on the occasion of the 120th anniversary of the birth of the poet.

External links Sister projects Network headquarters LZMK / Croatia Encyclopedia: Nazor, Vladimir LZMK / Proleksis Encyclopedia: Nazor, Vladimir LZMK / Istarska Encyclopedia: Nazor, Vladimir LZMK / Krležijana: Nazor, Vladimir Vladimir Nazor (HRT archive)

Question: where does vladimir nazor get his name

Question: vladimir nazor was born in which country

vladimir nazor was born in which country

Question: vladimir nazor is the author of which encyclopedia

vladimir nazor is the author of which encyclopedia

Question: vladimir nazor is the founder of which international encyclopedia

vladimir nazor is the founder of which international encyclopedia

Question: vladimir nazor is the founder of which magazine

vladimir nazor is the founder of which magazine

Question: vladimir nazor is the leader of which sister projects network

vladimir nazor is the leader of which sister projects network

Question: who is vladimir nazor better known as

Nazor , Vladimir LZMK / Proleksis enciklopedija : Nazor , Vladimir LZMK / Istarska enciklopedija : Nazor ,

External links Sister projects Network headquarters LZMK / Croatia Encyclopedia : Nazor , Vladimir LZMK / Proleksis Encyclopedia : Nazor , Vladimir LZMK / Istarska Encyclopedia : Nazor , Vladimir LZMK / Krležijana : Nazor , Vladimir Vladimir Nazor ( HRT archive )

VLADIMIR NAZOR
Rođen: 30. svibnja 1876. u Postirama na otoku Braču
Umro: 19. lipnja 1949. u Zagrebu
Vladimir
Nazor koji je brojnim stihovima i pregrštima proze snažno obogatio hrvatsku
književnost rodio se 30. svibnja 1876. u Postirama na otoku Braču. Školovanje
i kasnije službovanje odvelo ga je s rodnoga otoka kojemu se samo jednom nakratko
vratio. Od gimnazije u Splitu, preko studija prirodnih znanosti u Grazu i Zagrebu,
Nazor je najviše vremena proveo u Istri i Hrvatskom primorju.
Rođenjem čakavac Nazor je bio zaljubljenik u štokavski. Počeo je Slavenskim Biblijskim legendama, Živanom, Dionizijevskim pjesmama, vrtlogom sjajnih boja, životnošću, strastvenošću ljudske naravi. Iako generacijski u pokretu takozvanih mladih, Nazor ni u čemu ne preuzima zasade moderne: artizma i dekadencije.
Godine 1904. u Zadru mu
izlazi Knjiga o hrvatskim kraljevima, a u to vrijeme počinje pisati istarske
sonete. Koju godinu kasnije Matica slovenska, objavljuje Velog Jožu -
djelo po kojemu će se prepoznati Nazorova proza, a koje je on sam držao neuspjelim.
Zatim nastaju Pjesme ljuvene i Intima. Godine 1916. objavio je
nekoliko knjiga: Utva zlatokrila, Medvjed Brundo, Stoimena.
Nakon što je naprasno, prijevremeno umirovljen, još se više posvećuje književnom radu. U kazalištu mu izvode Crvenkapicu, ali je ogorčen režijom i uspijeva ishoditi skidanje predstave s programa. Na izborima 1934., Nazor se krivim političkim potezom izložio velikoj javnoj kušnji, glasajući za takozvanu Jevtićevu listu, te su mu zatvoreni stupci svih novina, časopisa i vrata svih izdavača. S neskrivenom željom da potre taj neugodni čin, 1938. zapisuje u dnevnik: Glasovah za listu dra Mačeka. Uskoro objavljuje Pastira Lodu i Dedeka Kajbumščaka.
Godine 1942. s pjesnikom
Ivanom Goranom Kovačićem
preko Kupe prešao je partizanima, o čemu je izvijestio čak i Radio London. Nazor
počinje voditi dnevnik S partizanima. Poslije rata objavio je i Pjesme
partizanske. U ratu Nazor je predsjednik Izvršnog odbora ZAVNOH-a, a nakon
rata predsjednik Prezidija hrvatskog Sabora. Posljednji javni nastup imao je
1949.: kao novoprimljeni akademik čitao je novele iz nedovršene zbirke U
zavičaju, navijestivši nekoliko dana prije svoju smrt.
Nazor je umro 19. lipnja 1949. Od najhrvatskijeg našeg pjesnika, kako ga je jednom nazvao Matoš, oprostila se na zagrebačkom Mirogoju beskrajna povorka štovatelja.


mini|desno|340px|1. Nakon Londonskog mirovnog ugovora 1913. 2. Nakon mirovnog ugovora iz Bukurešta 1913.

Balkanskim ratovima se označavaju dva rata vođena u razdoblju 1912. – 1913. godine. Balkanski ratovi su bili uvod u sukob širih razmjera, Prvi svjetski rat.

 Prvi balkanski rat (8. listopada 1912. – 30. svibnja 1913. godine)

Prvi balkanski rat je vođen između balkanskih saveznika (Bugarska, Srbija, Kraljevina Crna Gora i Grčka) i Turske. Osmansko carstvo, koje je već 1908. godine bilo uzdrmano Mladoturskom revolucijom, u 1912. je bilo još više oslabljeno i ratom protiv Italije. Tu slabost Turske koriste balkanske zemlje i otpočinju rat protiv Turske s ciljem osvajanja teritorija Balkana koje se nalaze pod turskom vlasti. Rat je otpočeo 8. listopada 1912. kada je Crna Gora objavila rat Turskoj.

U manje od dva mjeseca, Turska je izgubila skoro sve teritorije na cijelom području europskog kontinenta, pa je uspostavljeno primirje 4. prosinca 1912. godine sa svim protivnicima, osim Grčke. Nakon što je Turska odbila ispuniti zahtjeve o ustupanju svih područja zapadno od linije Tekirdag - Midija kao i sve otoke u Egejskom moru, uključujući i Kretu, te državnog puča u siječnju 1913. godine, rat je nastavljen, gdje je Turska izgubila i utvrde Jedrene, Janjina i Skadar, kao i prevlast na moru od grčke mornarice, pa je 30. svibnja 1913. godine, pod posredstvom Velikih sila (Austro-Ugarska, Njemačka, Francuska, Velika Britanija i Italija) uspostavljen mir Londonskim mirovnim ugovorom.
Nastala je nova država Albanija.

 Drugi balkanski rat (29. lipnja – 10. kolovoza 1913. godine)

Nezadovoljstvo podjelom osvojenih turskih područja, posebice Makedonije, dovelo je do Drugog balkanskog rata. Jedna bugarska postrojba je 29. lipnja 1913. godine po naređenju generala S. Kočeva napala srpske snage na rijeci Bregalnici, a 30. lipnja i grčke snage na području Soluna. Iako je bugarska vlada pokušala osporiti ratne operacije protiv Srbije i Grčke, Srbija i Grčka su 8. srpnja 1913. godine objavile rat Bugarskoj. Ubrzo su im se pridružile i Crna Gora i Rumunjska, kao i Turska sa željom da povrati neka područja koja je tijekom prvog balkanskog rata izgubila.

Zbog premoći saveznika, Bugarska je ubrzo bila poražena i prisiljena na mir u Bukureštu 10. kolovoza 1913. godine, po kojem je Bugarska morala predati područja osvojena u Prvom balkanskom ratu. Veliki dio teritorija dobila je i Rumunjska, a Makedonija je bila podijeljena između Grčke, Bugarske i Srbije.

Balkanski ratovi su bili uvod u godinu kasnije Prvi svjetski rat. Naime, od ovih mirovnih ugovora Srbija je najviše izvukla korist i bila je najmoćnija država na Balkanu, što je dovelo do zategnutosti između Austro-Ugarske i Srbije.

 Posljedice
Zaraćene je strane umnogome oslabila slaba sanitetska logistika. Nešto bolja situacija bila je u Srbiji, dok je vrlo loša situacija bila na bugarsko-turskom bojištu, gdje su kolera i umiranje ranjenika od rana odnosili živote na obje strane. Loša sanitarna situacija imala je za posljedicu da su umirali i ranjenici čije rane nisu bile smrtonosne.
Posljedice su se osjetile i u susjednim zemljama. U Hrvatskoj su kao nuspojave balkanskih ratova Slavoniju i Srijem zahvatile epidemija kolere i pjegavca.Hrvatska revija 3, 2014. Zdenko Samaržija: Slavonska ratna svakodnevica (pristupljeno 30. listopada 2015.)

 Izvori

 Vanjske poveznice

 "The Balkan crises, 1903-1914"
 The Balkan Wars of 1912-13

 0

Bečkoj su monarhiji Osmanlije oduvijek za sve krivi i od nje se moglo i očekivati da potiče pobune i ratove balkanskih država protiv Osmanlijskoga Carstva. Premda promjena dinastije u Srbiji (1903) nije bila po ukusu bečkih vlasti, ipak su poslali Beogradu u Prvom (1912) i Drugom (1913) balkanskom ratu bolnice Crvenoga križa. U Prvome balkanskom ratu Vatroslav Florschütz je bio dio austrijskoga Crvenoga križa, a u Drugome balkanskom ratu je sa suprugom Elizabetom, medicinskom sestrom, vodio bolnicu hrvatskoga Crvenoga križa u Beogradu. Kao nuspojave balkanskih ratove zahvatile su te godine Slavoniju i Srijem epidemija kolere i pjegavca.
Rijetke osječke ulice nose imena po liječnicima, veterinarima ili ljekarnicima. Prvi je liječnik koji je u Osijeku dobio ulicu Jovan Jovanović Zmaj. Nakon »hitca u Sarajevu« nevolje su postale realnost. Koji tjedan poslije je Jovu Jovanovića Zmaja zamijenio Franjo Ferdinand. Riječ je o promjeni naziva donjogradske ulice kao ksenofobne reakcije osječkih vlasti prema Srbima nakon atentata u Sarajevu. Od promjene naziva ulice nitko nema koristi ni štete, no pravo je pitanje kakvu je korist imalo približno 1000 Đakovčana koji su 1. kolovoza 1914. godine nasrnuli na kuće viđenih mjesnih Srba. Rat se bližio punom snagom.
Vlasti su širile uvjerenje da će rat završiti skorom pobjedom i domoljubne su krilatice ponegdje naišle na plodno tlo – nekoliko stotina Slavonaca dragovoljno se javilo u domobranske postrojbe i među prvima odvedeno na frontu. Atmosfera pozitivnog ozračja prema ratu proširila se na sve društvene slojeve i u svim dijelovima Slavonije i Srijema – barem takvu sliku pružaju cenzurirana glasila. Monarhiji je bilo važnije stvoriti pozitivnu sliku o ratu nego realno sagledati društveno stanje i pomoći stanovništvu u otklanjanju tegoba.
Da nešto nije u redu sa slikom kakvu stvaraju vlasti pokazalo se već u rujnu 1914. godine. Unovačeni su učitelji pa je nastava u mnogim selima reducirana, a negdje je sasvim prestala. Rekvirirana je tegleća stoka, a urod se otkupljivao po cijenama nižim od tržišnih. Zapravo, intervencijama je država ugasila tržište agrarnih proizvoda pod izlikom da ga nadzire. Svi koji imaju potrebu za određenim proizvodima, tvrde onodobni mediji, podupiru crnu burzu, a prodavatelji su u očima pravosuđa postali špekulanti. Skupoća i bolesti protresle su Slavoniju već u ljeto 1914. godine, a neprestano su stizale vijesti o ranjavanju i pogibiji mnogih naših ljudi. U vremenu oskudice najteže je bilo ratnoj siročadi, udovicama nespremnima na život bez partnera, a trebalo je prehraniti i gladnu djecu koja su neprestano stizala iz Dalmacije i Bosne i Hercegovine. Učestale su krađe i dezerterstva. Nestašice lijekova i medicinskoga pribora, odlazak mnogih liječnika na frontu i skrb pozadinskih liječnika usmjerena na ranjene i oboljele vojnike gotovo su prekinuli liječenja civila. Pritisnuti nevoljama, stanovnici gradova, a osobito sela, okrenuli su se tradicijskim oblicima liječenja i otklanjanja tegoba.
Zaraze u Prvom svjetskom ratu, a još više nakon njega, odnijele su više života nego olovo. Bakteriološki laboratorij u Osijeku organizira za vrijeme Prvoga svjetskoga rata Ferdo Kern zbog opasnosti od kolere. Zarobljenički logori za vojnike bili su najveća potencijalna opasnost za širenje zaraza pa su čuvari prošli poseban epidemiološki kurs. Za zarobljenike s Istočne bojišnice logor je osnovan u Osijeku 1915. godine. Ratni zarobljenici raspoređeni su na fizičke poslove, većinom u poljoprivredi, a na imanjima Đakovačke biskupije radilo je čak 1200 ruskih zarobljenika. U Koški je bio logor za zarobljene crnogorske vojnike. Bilo je jasno na početku rata da treba napraviti zaraznu bolnicu u blizini fronte. Zamršena upravna i građevinska procedura tekla je sporo, unatoč potrebi da se sagradi primjeren objekt. No, za izgradnju zarazne vojne bolnice u Brodu na Savi, koju su potaknuli 1915. godine, obavljene su tek administrativne radnje.
Bolnica Crvenoga križa u Belišću
Svakodnevicu Prvoga svjetskoga rata sjajno oslikavaju zapisi u župnom Ljetopisu osječke donjogradske župe Preslavna imena Marijina:
1914. Te je godine bila velika zima, pucao je crijep od hladnoće, a bilo je i slučajeva smrzavanja. Počeo je rat.
1915. Svugdje okolo bijesni rat. Neprestance se u Osijek dovoze ranjenici. Cijene živežnih namirnica, ali i potrošne robe počele su skakati.
1916. Početkom rujna vlasti su skidale zvona sa zvonika. Zvona su, kao bombe, bacali sa zvonika. To gledajući mnogima se oko orosilo. I meni, župniku, gledajući to skidanje čudno je bilo pri duši, a pomisao mi je došla u pamet; Austro-
-Ugarska, to je tvoja propast. Kad si na to spala da od zvona topove praviš, bolje da te nema.
1917. Grozote rata sve su veće, skupoća sve veća. Raznih namirnica nedostaje. Dapače, i plina, rasvjete, nema, ugljen se ne može nabaviti i dovesti. Plin se zatvara u kućama, a negdje se ostavlja po jedan plamen. Što država sa zvonika nije prvi put poodnašala, sada nastavlja odnašati... ostalo nam je samo jedno malo (zvono). Nije državi bilo dosta što je zvona poodnašala, došao je red na orgulje: zapovijed je izdana da se cijevi orgulja imaju u ratne svrhe rekvirirati...
Prvi udar podnijela je bolnica u Pakracu, koja je, uz osječku bolnicu, bila najveća i najopremljenija slavonska bolnica. Ona je prva transformirala mirnodopsku zdravstvenu službu u ratnu i prva se susrela s nedostatkom kreveta, osoblja, hrane, sanitetskoga i higijenskoga materijala, ali i s problemom otpremanja ranjenika nakon liječenja – daruvarska i lipička ladanja nisu bila dostatna za oporavak mnogobrojnih ranjenika. Samo je nekoliko slavonskih liječnika imalo iskustva s ratnim ranama, a stekli su ih u balkanskim ratovima u sanitetu vojske Kraljevine Srbije gdje su radili kao dragovoljci u internacionalnim bolnicama Crvenoga križa pa su svi teži ranjenici otpremani u Pakrac i Osijek, a najteži u Budimpeštu.
Vojne bolnice i bolnice Crvenoga križa otvorene su u ljeto 1914. godine u svim slavonskim gradovima. Prihvat ranjenika i oboljelih te prilagođavanje objekata hospitalnim potrebama organizirali su aktivisti Crvenoga križa i drugih dobrotvornih i klerikalnih društava u kojima su vodeću ulogu imali plemići i viđeni građani te supruge sudaca, poduzetnika i lokalnih dužnosnika. Darivanje novca bolnicama Crvenoga križa smatralo se rodoljubnim činom (ili dokazom lojalnosti), a u dragovoljni rad s oboljelim vojnicima i ranjenicima uključile su se umalo sve viđene Slavonke. Županijski su fizici često provjeravali stanje u vojnim bolnicama i bolnicama Crvenoga križa te o njihovu ustroju pišu s puno pohvala. Opremljenost bolnica krevetima i posteljinom bila je zadovoljavajuća, higijenski standardi vrlo dobri, sobe dobro grijane i osvijetljene, hrana solidna, a građanske udruge nastojale su zabaviti ranjene i bolesne organiziranjem akademija, predstava, puštanjem filmova, dostavljanjem tiska na raznim jezicima i razgovorom s njima.
Ratna bolnica Crvenoga križa u Našicama bila je u zgradi Ubožnice. U njezinu radu angažirane su viđene Našičanke i sve grofice Pejačević. U operacijskoj sali se nedjeljom služila misa za ranjenike. Bolnicu je vodio Julije Rogina, a o ranjenima se skrbila Ligorija Strochovskiy, redovnica Svetoga Vinka Paulskog iz zagrebačkoga samostana, s još pet sestara.
Ratna bolnica Crvenoga križa u Valpovu djelovala je u tri zgrade, no ubrzo su ranjenici iseljeni iz kuće dr. Aurela Deszáthyija, valpovačkoga ljekarnika, i pučke škole, te preseljeni u općinsku zgradu pokraj župne crkve. Zgradu je za hospitalne potrebe svojim sredstvima uredio grof Rudolf Normann. O ranjenima su se skrbili dr. Filip Lazarus i njegova supruga Henrietta, kao medicinska sestra. Bolničari su bili Gašo Fay, Nikola Tolnauer i Danica Turek.
U Belišću je poduzetnička obitelj Gutmann organizirala bolnicu Crvenoga križa u svojoj palači. Ranjenicima i osoblju bilo je na raspolaganju 27 prostorija. U prizemlju su bile kirurška dvorana i prostorija za povijanje. Belišćanska bolnica bila je najkomfornija bolnica. Imala je oficirski salon, pušački salon, blagovaonicu i sobe s po tri kreveta. Svaka je soba imala električnu rasvjetu, a pacijenti i osoblje tekuću vodu i zahode unutar zgrade s vodom za ispiranje školjaka. Bolnicu su vodili dr. Vladimir Fischer, belišćanski liječnik, koji je noćio u bolnici, i sestre milosrdnice. Dr. Szuchiewicz je gotovo svakodnevno pohodio belišćansku bolnicu i pomagao općinskom liječniku.
U slatinskoj bolnici Crvenoga križa su osim ranjenika liječili oboljele od difterije, trbušnoga tifusa, hripavca, šarlaha i drugih bolesti.
Dvorac obitelji Gutmann u Belišću u kojem je bila bolnica Crvenoga križa
U Osijeku su kinematografi i škole prestali s radom i u njih su i u Sokolski dom smješteni ranjenici. U kinu Uranija uređena je bolnica za časnike, a u Tvrđi je djelovalo nekoliko posadnih bolnica (u gimnazijskim zgradama, zgradi Generalata, zgradi kod Novih vrata...). Na izlasku iz grada postavljene su mitnice kako bi se zaustavile zaraze, osobito kolera. U Jägerovoj ulici u zgradi škole otvorena je bolnica Crvenoga križa s 200 kreveta. U osječkoj bolnici Crvenoga križa radili su Bella Fischer, Franjo Gottschalk, Stjepan Gojtan, Alfons Muža (bio je ravnatelj osječke bolnice od 1899. godine), Fritz Müller, D. Reinfeld, Emil Rechnitz, V. Schiesl, Dušan Vranešević te zubari Geza Bauer i Akoš Racz. Neki su bili u poznim godinama. Obitelj Gutmann dala je zgradu svojega osječkoga kolodvora prilagoditi bolničkim potrebama, no kako su je neprestano pogađale zaraze, ubrzo je taj prostor napušten.
Gimnazija u Vinkovcima prilagođena je potrebama vojne bolnice. U nju su smješteni ranjenici i u njoj ostali do siječnja 1916. godine. Ukupno je kroz vinkovačke bolnice u Prvome svjetskom ratu prošlo 29.059 ranjenika.
U zgradi Pučke škole u Iloku smjestila se vojska pa se prekidala nastava, a od ljeta 1915. godine u zgradi je smještena bolnica.
Vukovarski Crveni križ organizirao je bolnicu s 80 kreveta u zgradi Srijemske županije. Ubrzo je otvorena bolnica u zgradi gimnazije. Ukupno je u Vukovaru do 1915. godine otvoreno 7 bolnica. Zbrinuli su čak 111.876 ranjenika. U njima su radili, među ostalima, Jovan Mitrović, Žigmund Goldschmidt, Albert Gottlieb, Mavro Stern, Aleksandar Stangl, Kornel Popovicki, Krivačić, koji je bio županijski fizik, te štapski liječnici Bela Kraus i Wolff.
U Moroviću je bolnica imala 160 kreveta i u nekoliko godina u njoj se liječilo 2000 ranjenika. Isprva je bila u lošem stanju i mortalitet je bio zastrašujući, no nakon intervencije 1915. godine stanje se popravilo.
Grob stožernog nadliječnika koji se istaknuo u skrbi za ranjenike u belišćanskoj bolnici Crvenoga križa
Ratna bolnica u Županji bila je u današnjoj zgradi Gradske knjižnice.
U zgradi osnovne škole u Zemunu bila je ratna bolnica Crvenoga križa, a u dvorani za tjelesni odgoj bila je kirurška sala.
Lipički Kursalon pretvoren je u vojnu bolnicu.
Ratna bolnica u Požegi otvorena je u zgradi požeškoga kolegija i u nju su ranjenici dovezeni u rujnu 1914. godine. Poslije su za bolnicu preuređeni i prostori u zgradi sestara milosrdnica.
Ratna bolnica u Brodu na Savi smjestila se u Franjevačkom samostanu.
U bolnici Crvenoga križa u Novoj Gradiški radili su svi novogradiški liječnici, a osobito su se istaknuli Andrija Štampar i Herman Njemirovski, prvi novogradiški stomatolog. Štampara su kao nepoćudnog internirali u Austriju 1917. godine.
Članak Narodne obrane, prosinac 1914. godine
Prostorije Bogoslovnog sjemeništa u Đakovu prilagođene su hospitalnim potrebama. U njih su smjestili 100 kreveta za vojnike i desetak kreveta za ranjene i bolesne časnike. O potrebama bolnice skrbila se Biskupija uz pomoć angažiranih Đakovčanki. Franjo pl. Labaš Blaškovečki i Gustav Kraus, liječnici, brinuli su se o zdravlju pacijenata, a njegovale su ih redovnice Družbe sestara svetoga Križa iz Đakova.
Bolnice su djelovale još u Donjem Miholjcu, Dalju i Virovitici te još nekim slavonskim i srijemskim mjestima.
Slavonski medicinari na bojišnicama
Malobrojna i cenzurom okljaštrena vrela pružaju oskudnu sliku o našim medicinarima na bojišnicama Prvoga svjetskog rata. Nakon rata bilo je uputno šutjeti o vlastitoj ratnoj prošlosti pa tek predstoje istraživanja ratnoga puta slavonskih i srijemskih liječnika, stomatologa, veterinara i ljekarnika. U Prvome svjetskom ratu su kao kirurzi sudjelovali Josip Benčević, Branko Muačević, Vatroslav Florschütz, veterinari Zvonko Benčević i Julius Ulrich Liebling te farmaceut Antun Vrgoč, koji je dugo bio u ruskom/sovjetskom zatočeništvu. Vatroslav Florschütz se istaknuo u vođenju austrougarskih ratnih kirurških bolnica Prvoga svjetskoga rata na području današnje Srbije te na Istočnoj bojišnici. Bio je glavni kirurg na bojišnici u Galiciji, a 1916. imenovan je za protomedika Istočne bojišnice. Inzistirao je na sterilizaciji svega što je dolazilo u dodir s otvorenom ranom, što je mnogima spasilo život.
Pošasna bolnica u Bršadinu [Nacionalna i sveučilišna knjižnica, Grafička zbirka, Epidemie-spital in Bršadin, 343/1961]
Drveni Beč je Bršadin, selo na Vuki pokraj Vukovara. Isprva je drvena bolnica zamišljena kao stacionar za austrougarske vojnike oboljele od zaraznih bolest, no kako se ratna sreća promijenila i srbijanska vojska prodrla preko Save i Drine, u Bršadin su stizali ranjenici, a njihov prihvat i skrb organizirao je Juraj Marković, fizik Srijemske županije. Nije trebalo dugo čekati i bršadinska bolnica postala je golem vojni logor. Polukružno organizirano naselje imalo je 6 jednakih odsječaka ispresijecanih ulicama. Naselje je imalo izdvojeni ulaz na cestu koja je spajala Vukovar i Vinkovce, dvije crkve, autonomni električni sustav, krematorij, pekaru i vlastitu proizvodnju mesa i mlijeka – farmu krava i ovaca te uzgajalište kunića i peradi. U drvenim barakama bilo je 7000 kreveta, a kako se rat bližio kraju, u Bršadinu je bilo sve više ranjenika pa je postao prekapacitiran. Mnogi Vukovarčani i ini Srijemci su se samoozljeđivali kako bi izbjegli mobilizaciju i odlazak na bojišnice pa se i danas pjeva bećarac »Bršadinu, moj drveni Beču, dok je tebe ja na frontu neću«. Na kraju rata Drveni Beč je nestao u golemom požaru. Bečka Monarhija zajedno s njim.
3, 2014
Klikni za povratak

Question: where did the first balkanski ratovirus take place

Question: where did the cholera outbreak take place

Question: on which battlefield did cholera and the death of the wounded take place

Question: what was the main reason for the spread of cholera in turkey

Question: what disease was the main cause of death in the bulgarian-turkish war

Question: what was the main problem with the bulgarian-turkish war

Question: which country had the worst cholera outbreak in europe

The consequences of the infected side was deeply weakened by the weak sanitary logistics .

A little better situation was in Serbia , while a very bad situation was on the Bulgarian - Turkish battlefield , where cholera and the death of the wounded from the wound linked lives on both sides .

The consequences of the infected side was deeply weakened by the weak sanitary logistics. A little better situation was in Serbia, while a very bad situation was on the Bulgarian-Turkish battlefield, where cholera and the death of the wounded from the wound linked lives on both sides.

Austria and Bulgaria rip up the Ottoman Empire:
the Bosnian Crisis, 1908
International politics in the Balkans at the start of the Twentieth Century was too tangled and volatile to easily summarize, but it basically consisted of small, ambitious states playing increasingly dangerous games of power politics.
As the Ottoman Empire weakened in the Nineteenth Century, the long-submerged Balkan nations began to reappear, though their independence was compromised as they became pawns for competing European powers. But by about the turn of the century, the local kingdoms began to assert themselves; most importantly, from 1903 Serbia became increasingly defiant of its former protector Austria-Hungary. When the Young Turks seized power in Constantinople in 1908, Austria took advantage of the confusion and annexed Bosnia, hoping to get a firmer grip on the Balkans. Instead, the annexation brought on a grave European crisis and provoked Serbian nationalists into launching a terror campaign against Austria that further destabilized the area. In early 1912, Russia tried to form a Balkan alliance against Austria, but the Balkan states had other ideas: they redirected the alliance against the Ottoman Empire, launched the First Balkan War in October, and within a few months had almost completely driven the Turks out of Europe. The victors soon squabbled over how to carve up the conquests. During the summer of 1913 disgruntled Bulgaria attacked its former allies in the Second Balkan War - and was promptly trounced.
The Balkan Wars left the region dangerously unstable. The loosers were eager for revenge, the winners were recklessly overconfident, and the great powers were actively interfering in the area. The tensions soon came to a head. In June 1914, the Austrian Archduke Franz Ferdinand was assassinated by a young Bosnian Serb with ties to a nationalist faction in the Belgrade government. Within a few weeks the Balkans slid into war, and drew the rest of Europe along with it.
Balkan internal affairs, and the July Crisis that was brought about by Franz Ferdinandís assassination, are listed in separate chronologies.
|CONTENTS:
|
(1) Rising instability, 1903-1911
(2) The Balkan Wars and their aftermath, 1912-June 1914
|Sources include:
|
Lavender Cassels. The Archduke and the Assassin: Sarajevo, June 28th 1914. 1984
Stephen Constant. Foxy Ferdinand, Tsar of Bulgaria. 1980
R. J. Crampton. A Short History of Modern Bulgaria. 1987
Sidney B. Fay. The Origins of the World War, Second Edition, Revised. 2 volumes. 1966
Gregory C. Ference, ed. Chronology of 20th Century Eastern European History. 1994
Misha Glenny. The Balkans: Nationalism, War, and the Great Powers, 1804-1999. 1999
Keith Hitchins. Rumania 1866-1947. 1994
Barbara Jelavich. History of the Balkans. 2 volumes. 1983
D. George Kousoulas Modern Greece: Profile of a Nation. 1974
C. A. Macartney. The Habsburg Empire 1790-1918. 1969
Noel Malcolm. Kosovo: A Short History. 1998/1999
Stanford S. Shaw and Ezel Kural Shaw. History of the Ottoman Empire and Modern Turkey. 2 vols. 1976/1977
Gerard E. Silberstein. The Troubled Alliance: German-Austrian Relations, 1914-1917. 1970
L. S. Stavrianos. The Balkans since 1453. 2000
Frank G. Weber. Eagles on the Crescent: Germany, Austria, and the Diplomacy of the Turkish Alliance. 1970
C. M. Woodhouse. Modern Greece: A Short History. 1968...1984
Home

Question: the wars of 1912-13 and the balkan wars of 1913-1914 are

Question: when did the balkan crisis take place

Question: when did the balkan wars take place

Question: what was the name of the wars that took place between 1912 and 1914

Question: when did the balkan crisis start and end

Question: what is the name of the wars that took place during the balkan wars

Question: what is the meaning of balkanski ratovi

Question: in which year did the balkan wars take place

" The Balkan crises , 1903 - 1914 " The Balkan Wars of 1912 - 13

|
The Balkan Wars, 1912-13
|
The Balkans soon were convulsed in a
major regional war, from which Greece emerged victorious and with its
territory substantially enlarged. At the heart of the Balkan Wars were
three issues: the disposition of Macedonia, the problem of Crete, and
liberation of the countries still under Ottoman control, especially
Albania.
Some Macedonians wanted full
unification with Greece, others wanted a separate Macedonian state,
and still others wanted Macedonia to be included in a Serbian or
Albanian or Bulgarian state. This issue was appallingly divisive, and
the choice often was literally a matter of life or death. Guerrilla
fighters and propagandists entered Macedonia from Greece and all the
other countries of the region. Athens actively supported the
irredentist movement in Macedonia with money, materials, and about
2,000 troops. Thessaloniki became more of a Greek city as non-Greek
merchants suffered boycotts and left. Greece's lack of access to this
key port heightened tension with the Slavic neighbors.
Under these circumstances, all the
Great Powers became more involved in the Macedonian problem in the
first decade of the twentieth century. Britain pressured Greece to
curb guerrilla activities. When the Young Turks took over the
government of the Ottoman Empire with a reformist agenda in 1908, a
short period of cordial negotiations with the Greeks was chilled by
reversion to nationalist, authoritarian rule in Constantinople. New
Ottoman intransigence over Crete and Macedonia combined with
Venizelos's demand for complete reunification to raise the prospect of
war in 1910.
Nationalism in the Balkans was the
final element of the war that erupted in 1912. Early that year, a
mutual defense pact between Serbia and Bulgaria divided northern
Macedonia between those two countries. In response Athens signed
bilateral pacts with both neighbors. Essentially, the three Balkan
powers thus agreed to cooperate militarily against the Porte, but they
did not agree on the vital question of how to distribute territory
surrendered by the Ottoman Empire.
The Balkan powers initiated the First
Balkan War by marshaling over 1 million troops and then declaring war
on the Turks in October 1912. Venizelos's military modernization paid
rich dividends. Within a matter of weeks, the Greek army took
Thessaloniki and besieged Ioannina to the west. The armies of all
three allies fought mainly to gain a favorable position in a postwar
settlement. In the May 1913 Treaty of London, the Ottoman Empire ceded
all its European possessions to the Balkan allies, with the exception
of Thrace and Albania, the latter of which became independent.
Because the Treaty of London made no
division of territory among the allies, and because Greece and Serbia
had divided Macedonian territory between themselves in a bilateral
agreement, Bulgaria attacked both, initiating the Second Balkan War.
Greece and Serbia won victories that ensured major territorial gains
at the Treaty of Bucharest in August 1913.
The addition of southern Epirus,
Macedonia, Crete, and some of the Aegean Islands expanded Greece by 68
percent, including some of the richest agricultural land on the
peninsula, and the population nearly doubled. The major Greek cities
of Ioannina and Thessaloniki were reclaimed. Although more than 3
million Greeks remained in Ottoman territory, the Balkan Wars had
brought the Megali Idea closer to realization than ever before. When
King Constantine was crowned following the assassination of King
George in Thessaloniki in March 1913, national morale had reached a
high point.