Mihajlo Krešimir II. (lat. Michael Cresimiri), hrvatski kralj iz vladarske dinastije Trpimirovića, vladao je od 949. – 969. godine. Donekle je obnovio hrvatsku moć i održavao je dobre odnose s dalmatinskim gradovima, posebno sa Zadrom. Prema dosadašnjim saznanjima, prvi je hrvatski vladar koji je nosio i kršćansko ime.Mihajlo Krešimir II. – Hrvatska enciklopedija Krešimirova žena Jelena Slavna († 976.) dala je sagraditi u Solinu dvije crkve. Crkva sv. Stjepana na Otoku služila je kao grobnica kraljeva, a crkva Blažene Djevice Marije u Solinu kao krunidbena bazilika. Na tom mjestu pronađen je nadgrobni natpis kraljice Jelene u kojem se objašnjavaju rodoslovni odnosi između nje, Mihajla Krešimira II. i sina im Stjepana Držislava.

Vladavina

mini|250px|lijevo|<center>Natpis na sarkofagu kraljice Jelene iz crkve Gospe od otoka u Solinu.
Nakon uspješnog kraljevanja hrvatskih vladara Trpimira II. i Krešimira I., godine 945. kraljem postaje Miroslav najstariji sin Krešimira I. Odmah na početku njegova vladanja ban Pribina izaziva unutarnje sukobe za prijestolje u korist mlađeg Mihajla Krešmira, koji će nakon velikih nereda završiti Miroslavovom smrću. Kako u svom djelu O upravljanju carstvom navodi suvremenik ovih događanja, bizantski car Konstantin VII. Porfirogenet, Hrvatska je u razdoblju nakon Tomislava oslabila, smanjila se njezina vojska, mornarica se prepolovila, a granične su se zemlje od nje odijelile. Tako su se otoci Brač, Hvar i Vis opet pridružili neretvanskoj oblasti, a dalmatinski gradovi i otoci Bizantu. Od Hrvatske se tada vjerojatno odcijepila i Bosna, tada maleno područje oko izvora rijeke Bosne (današnjeg Sarajeva) kao i neka kneštva južne (Crvene) Hrvatske koja se priključuju savezu pod srpskim velikim županom i bizantskim vazalom, Časlavom Klonimirovićem.

Na hrvatsko prijestolje godine 949. godine dolazi Mihajlo Krešimir II. koji je uspio donekle obnoviti hrvatsku moć. Da je Hrvatska ojačala na moru svjedoči bitka hrvatske mornarice i arapskih gusara kod talijanskoga poluotoka Monte Gargano 969. god., gdje su Hrvati "stekli sjajnu pobjedu".Rudolf Horvat, Povijest Hrvatske I., Zagreb, 1924.

Da je ban Pribina zadržao znatnu moć za njegove vladavine vidi se po darovnici kralja Mihajla Krešimira II. kojom on daruje zemljište samostanu sv. Krševana u Zadru. I Konstantin Porfirogent spominje da tadašnji hrvatski ban drži vlast u tri županije: Gacka, Lika i Krbava.Konstantin VII. Porfirogenet;  »De administrando imperio«, caput 30.

Krešimir II. umro je oko 969. god., a naslijedio ga je njegov sin Stjepan Držislav.

Pretpostavlja se da bi majka Mihajla Krešimira II. mogla biti kraljica Domaslava.http://www.historiografija.hr/Budak_HZ_2-2012.pdf

 Povijesni dokumenti
250 px|mini|Hrvatsko kraljevstvo u jugoistočnoj Europi oko 950. god.
U vrijeme dok je Hrvatsko Kraljevstvo imalo vladare narodne krvi postojale su povelje i kronike koje nisu sačuvane do danas, a u povijesnoj ih se znanosti zove Gesta regum chroatorum. Među njima se ističe ona koja se bavila baš ovim kraljem, Gesta Cresimiri maioris, koju je spomenuo njegov praunuk, kralj Petar Krešimir IV. (1058. – 1074.) u svojoj darovnici za Diklo kod Zadra 1062. ili 1067. godine.Hrvatski leksikon, A–G, članak Gesta regum Chroatorum, Zagreb, 1996., str. 381.

Izvori

 Vanjske poveznice

 Mihajlo Krešimir II. – Hrvatska enciklopedija
 Ante Vranković: Zaboravljene crkve kraljice Jelene, recenzija knjige, Hrvatsko slovo, 11. kolovoza 2000., str. 18.

 Ostali projekti

Kategorija:Trpimirovići
Kategorija:Hrvatski vladari
Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara

in 969 .

Mihajlo Krešimir II., hrvatski kralj, vladao približno od 949. do 969. Sin Krešimira I. iz dinastije Trpimirovića ili Krešimirovića. Prvi je hrvatski vladar koji je nosio i kršćansko ime. Uz pomoć bana Pribine svrgnuo je s vlasti brata Miroslava, a u ratu među njihovim pristašama Hrvatska je, prema pisanju Konstantina VII. Porfirogeneta, izgubila na snazi, ali ju je Mihajlo ponovno obnovio. Mihajlova žena bila je Jelena, a sin Stjepan Držislav (podatke o tome donosi epitaf kraljice Jelene). Sudeći po tzv. Darovnici za Diklo, Mihajlo je upravljao Zadrom, a možda i nekim drugim dalmatinskim gradovima, vjerojatno u ime bizantskoga cara, pa je samostanu sv. Krševana darovao posjed Diklo. U njegovo doba započeo je opsežan program čuvanja vladarske memorije: započelo je bilježenje vladarskih gesta, a kraljica Jelena podigla je na Otoku kraj Solina crkvu u kojoj su bili pokopani ona i Mihajlo. Benediktinski redovnici, zaduženi za molitve za kralja, brinuli su se o Mihajlovoj memoriji još u XIII. st. (Toma Arhiđakon). Nema pouzdanih dokaza da je vladao Bosnom, kako se to ponegdje navodi.
Citiranje:
Mihajlo Krešimir II.. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=40640>.

Question: who restored the power of croatian kings

in 969 .

Question: when did mihajlo krešimir ii rule

in 969 .

Question: who succeeded mihajlo krešimir ii as ruler of croatia

in 969 .

Question: mihajlo Krešimir ii was the ruler of which dynasty

in 969 .

Question: what dalmatian city did donekle have good relations with

in 969 .

Question: what cities did donekle have good relations with

in 969 .

Question: who was the king of the ruling dynasty of trpimirovic

in 969 .

Michael Cresimiri ) , the Croatian king of the ruling dynasty of Trpimirovic , ruled since 949 .

Donekle restored the Croatian power and < unk > ined good relations with the Dalmatian cities , especially with Zadr .

Michael Cresimiri), the Croatian king of the ruling dynasty of Trpimirovic, ruled since 949. in 969 . Donekle restored the Croatian power and<unk>ined good relations with the Dalmatian cities, especially with Zadr.


Stjepan Držislav, hrvatski kralj iz dinastije Trpimirovića, sin kralja Mihajla Krešimira II. i kraljice Jelene. Vladao je od 969. do 996.Detling, Samaržija: Koraci kroz vrijeme II, udžbenik povijesti za II. razred gimnazije; Školska knjiga, Zagreb, 2008./997. godine.Goldstein: Hrvatska povijest; Kolekcija knjiga POVIJEST Jutarnjeg lista, svezak 21 godine. Bio je u dobrim prijateljskim odnosima s Bizantskim Carstvom i njegov saveznik u 40-godišnjem ratu s makedonskim (zapadnobugarskim) carem Samuilom.

Vladavina

Stjepan Držislav je hrvatskim banom proglasio župana Godimira.Rački: Documenta historiae Chroaticae periodum antiquam illustr.,  str. 62.
Kako je u Srbiji oko god. 960., bez pravoga nasljednika, umro veliki župan Časlav Klonimirović koji je nakratko pod svojom vlastu ujedinio župane Raške, Duklje, Paganije, Zahumlja,  Travunje i Bosne. Već 971. god. Srbija postaje pokrajinom bizantinskog carstva. Vjeruje se da je tada Bosna, s većim dijelom Crvene Hrvatske (ali bez Duklje, gdje je krajem 10. stoljeća zavladao Ivan Vladimir) došla opet u okvir Kraljevine Hrvatske.Rudolf Horvat, Povijest Hrvatske I., Zagreb, 1924.

Nakon što je car Samuilo (980. – 1014.) uspio za nekoliko godina proširiti svoju vlast na Bosnu, Srijem, Srbiju i današnje srpsko Podunavlje, te na cijelo jadransko primorje južno od rijeke Cetine, osvojivši Duklju, Travunju, Zahumlje i neretvansku područje (Paganiju), postao je opasan susjed hrvatskoj državi između godine 986. i 989. Samuilo je provalio i u Hrvatsku, ali ju nije uspio pokoriti, što dokazuje da se je Hrvatska za vladanja Krešimira II. i njegova sina Stjepana Držislava uspjela oporaviti od posljedica unutarnjih sukoba.
Samuilo je tijekom ratova progonio i neke svoje rođake koji su često spas tražili upravo u Hrvatskoj. Kralj Držislav ih je gostoljubivo primao i njih 14 nastanio u podgrađu grada Klisa. Kako su ovi bjegunci pripadali rimokatoličkoj crkvi, po savjetu splitskoga nadbiskupa Martina, skupili su 994. god. novce za izgradnju crkve sv. Mihajla u Solinu.Rački: Documenta,  str. 23. i 24.

S ciljem da što više učvrsti savezničke odnose, Bazilije II. je ustupio Stjepanu Držislavu na upravu dalmatinske gradove i otoke (kao nekad Tomislavu). Samom Držislavu, Bizant je priznao kraljevski naslov i obdario ga kraljevskim znakovima: krunom, žezlom, plaštem i zlatnom jabukom, te ga je odlikovao titulom carskog "eparha i patricija".Thomas archidiaconus: »Historia Salonitana«, caput 13. Stoga se Držislava smatra prvim hrvatskim okrunjenim kraljem, a tom je prigodom Držislav uzeo ime Stjepan koje znači ovjenčani, odnosno okrunjeni. Toma Arhiđakon (1200. – 1268.) piše u djelu Historia Salonitana da su od Držislava nadalje hrvatski vladari nosili naslov "kralja Hrvatske i Dalmacije" (Rex Croatiae et Dalmatiae).

Dugi mir u 10. stoljeću između Hrvata i Mlečana omogućio je razvoj trgovine na moru. Međutim Mlečani koji su najviše profitirali tom trgovinom, nakon što su uspostavili dobre odnose s Bizantom i njemačko-rimskim carstvom, odlučili su prestati plaćati "uobičajeni danak" ("solitus census") Hrvatima i Neretvanima, što je dovelo do novih sukoba na moru.

Kralj Stjepan Držislav umro je god. 996./997. godine, a za sobom je ostavio tri sina; Svetoslava Suronju, Krešimira i Gojslava.

Legenda o nastanku hrvatskog grba

Uz kralja Stjepana Držislava veže se legenda o nastanku hrvatskog grba. Legenda kaže da je kralj Držislav dosta ratovao s Mlečanima koji su htjeli osvojiti hrvatsku obalu Jadrana. I u jednom takvom ratu kralj je pao u mletačko ropstvo i bio bačen u zatvor u Veneciji. Mletački dužd Petar II. Orseolo dočuo je nakon nekog vremena da kralj Držislav dobro igra šah. Zato mu je uputio sljedeći izazov: ako ga u tri partije šaha pobijedi, bit će oslobođen i može se vratiti u svoju zemlju. Kralj Držislav je prihvatio izazov i u sve tri partije pobijedio mletačkoga dužda. Dužd je održao riječ i kralj se mogao vratiti kući. Držislav je tada iz zahvalnosti u sjećanje na taj trenutak uzeo šahovsku ploču kao svoj grb i grb svoga naroda. Taj grb ostao je do danas.

 Zavjetna crkvica
Na padinama Pelegrina u Župi Dubrovačkoj je stara crkvica sv. Stjepana koja se spominje još 1279. godine. Prema pisanjima dubrovačkih ljetopisaca, zavjetni je dar hrvatskog i dalmatinskog kralja Stjepana, Krešimirova sina, za ozdravljenje.(): Kupari , TZ općine Župa Dubrovačka. Pristupljeno 29. svibnja 2016.

Izvori

 Literatura
 Ante Vranković: Zaboravljene crkve kraljice Jelene, recenzija knjige, Hrvatsko slovo, 11. kolovoza 2000., str. 18.
 Marin Buovac: O sudbini kamena s rimskih amfiteatara na prostoru istočnojadranske obale, Klesarstvo i graditeljstvo, Vol.XXII No. 1–2, 2011., str. 53–69.

 Vidi još
 Natpis kralja Držislava

 Vanjske poveznice
Stjepan Držislav u enciklopediji Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža
Samuilo je u Držislavovo doba (976.) osnovao Makedonsko Carstvo

 Ostali projekti

Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Hrvatski vladari
Kategorija:Trpimirovići

The statue is mentioned in 1279.

Naselje naslonjeno na sjeverne padine brijega Gorice uvuklo se u duboki potkovasti zaljev da bi se zaštitilo od nepoželjnih došljaka i pljačkaških pohoda gusara. Ime su dobili po "Kuparici" tvornici u kojoj se proizvodio crijep ("kupe").
Na proizvodima je bila otisnuta 1200. godina. Radilo je 12 peći za sušenje opeka i crijepa. Sveukupnu proizvodnju nadzirala je Dubrovačka Republika koja je određivala cijenu, organizirala prijevoz i prodaju. Osobito nakon Velikog potresa 1667. godine u Dubrovniku i okolici bilo je potrebno mnogo cigli i crijepa za obnovu. Glina se kopala ispod Kupara, pa je tako nastala i Kuparska jama koja je navodno bila izvor groznice.
Djelomično je zatrpana pred početak Prvog svjetskog rata, i time je završena proizvodnja "kupa".
Uz ciglanu se vezuje i ime grofa Brnje Kaboge, jednog od vlasnika i prvog Dubrovčanina koji je automobilom došao u Župu što je izazvalo znatiželju stanovnika.
Svoje ladanjske dane u Župi su provodili pomorski kapetan Podić, kapetan na prvom dubrovačkom parnom brodu, zatim obitelj francuskog podrijetla Galjuf od koje potječe Faustin Galjuf, autor poznate pjesme Navis Ragusina.
Kompleks dvorca Toreta u Kuparskom polju bio je početkom XVII. stoljeća samo utvrda što je pripadala obitelji Radmani koja je 1656. godine izgradila dvorac i most preko rijeke kao prilaz dvorcu. Uz ljetnikovac, okružena visokim zidom nalazi se crkvica Velike Gospe iz XVIII. stoljeća. Pod nazivom Crijep naselje se spominje 1299. godine dok se današnji naziv prvi put spominje 1317. godine.
Na blagim padinama šumovitog Pelegrina leže zbijene kamene kuće sa suncem u prozorima, iznad kojega stražari stara crkvica sv. Stjepana čiji najraniji spomen potječe iz 1279. godine. Do nje se može doći sa dvije strane, od Gorice i s magistralne ceste, a na ulazima su ugrađeni kameni križevi koji potječu od XV. do XVII. stoljeće. Uz crkvu je groblje bratstva sv. Stjepana s vrlo starim grobovima. Dubrovački ljetopisci spominju da je crkvica zavjetni dar hrvatskog i dalmatinskog kralja Stjepana, Krešimirova sina, za ozdravljenje.
Na vrhu brežuljka Trapita, najljepšem mjestu u Župi i s pogledom na cijelu Župsku valu, izgrađena je u XVI. stoljeću crkvica sv. Petra. Tijekom stoljeća, kao nijedna druga crkvica u Župi bila je oštećena potresima i rukama zlonamjernika, ali uvijek obnavljana, bila je i ostala mjesto nade i molitve.
Kupari su najstarije turističko mjesto u Župi u kojemu je 1920. godine izgrađen prvi hotel. Uređuju se plaže, parkovi, šetališta. Grade se sportski tereni, objekti za odmor i rekreaciju, organiziraju izleti, zapravo razvija se ljetni i zimski turizam. Od prvog hotela svaki novi bio je atraktivno arhitektonsko zdanje s bogatstvom turističkih sadržaja, a parkove oko prvih hotela uređivali su vrhunski stručnjaci.
Uz obalu, između Kupara i Srebrnog, na predjelu zvanom Goričina bilo je nekada naselje i luka o čemu svjedoče otkriveni ulomci amfora, zdjelica, raznog posuđa i primjerci novca iz rimskog vremena.
Nedaleko od Kupara nalazi se zaseok Blato (Balta) koje se prvi put spominje 1279. godine. Sam naziv mjesta romanskog je podrijetla, a potječe od nakvašene zemlje koja nakon obilnih kiša postaje blato. Odvodnim kanalima otječe višak vode i to je danas plodna površina u Župskom polju.

Question: when was stjepan držislav statue mentioned

The statue is mentioned in 1279.

Question: who was the son of Krešimir and stjepan držisl

The statue is mentioned in 1279.

Question: who was stephan the son of

The statue is mentioned in 1279.

Question: what is the purpose of stjepan drislav statue

The statue is mentioned in 1279.

Question: who gave the statue to stjepan držislav

The statue is mentioned in 1279.

Question: who was stephan the son of Krešimir

The statue is mentioned in 1279.

Question: who was the statue of stjepan drislav given to

The statue is mentioned in 1279.

Question: who was stephan

The statue is mentioned in 1279.

According to the writings of the Dubrovnik summer writers , the covenant is the gift of the Croatian and Dalmatian king Stephan , the son of Krešimir , for healing .

The statue is mentioned in 1279. According to the writings of the Dubrovnik summer writers, the covenant is the gift of the Croatian and Dalmatian king Stephan, the son of Krešimir, for healing.


mini|250px|Petra Krešimira IV. priznaju za kralja grad i nadbiskupija Splitska
mini|250px|Odredba i potvrda kralja Petra Krešimira IV. o području Rapske biskupije (8. srpnja 1071. U Biogradu). Hrvatski državni arhiv

Petar Krešimir IV. Veliki bio je hrvatski kralj koji je vladao od 1058. do 1074. godine. Iz vladarske je dinastije Trpimirovića. Prvi vladar za kojega je u suvremenim izvorima potvrđena titula kralja Hrvatske i Dalmacije.Petar Krešimir IV. - Hrvatska enciklopedija

 Povijest

mini|250px|Zemljovid Hrvatske za Petra Krešimira IV.

Hrvatsko kraljevstvo je zbog međusobnih sukoba Držislavovih sinova jako oslabilo. Kralj Stjepan I. započeo je s obnovom koju je uspješno dovršio njegov sin Petar Krešimir IV., jedan od najslavnijih hrvatskih vladara, koji je obnovio snagu starog kraljevstva i ostvario snažno jedinstvo hrvatske države. Za vrijeme njegove vladavine prostor Crvene Hrvatske (Paganija, Travunija, Zahumlje) došao je pod vrhovnu vlast hrvatske krune.

Početkom svoje vladavine usmrtio je svoga brata i suvladara Gojslava, zbog čega je papa Aleksandar II. (1061. – 1073.) poslao u Kraljevstvo Hrvatske i Dalmacije svog poslanika Majnarda pred kojim je kralj Petar Krešimir IV., zajedno s dvanaestoricom župana, dao zakletvu da nije kriv za bratovo ubojstvo, nakon čega je ponovo vraćen na prijestolje. O tome svjedoči podatak u Korčulanskom kodeksu iz 12. stoljeće gdje piše:

Bizant koji je tada ratovao u Aziji s Turcima-Seldžucima, a u južnoj Italiji s Normanima, ustupio je kralju Krešimiru IV. dalmatinske gradove i otoke. Petar Krešimir IV. tada nije uzeo naslov carskog prokonzula ili eparha, te je tako tim lukavim diplomatskim potezom ostvario stoljetni san hrvatskih vladara, da spoje dalmatinske gradove i otoke s hrvatskom državom. Otada "regnum Dalmatiae et Chroatiae" nije bio samo formalni naslov, nego je označavao jedinstveni političko-upravni teritorij.

Da bi čvršće vezao dalmatinske gradove za svoju državu, kralj Krešimir IV. ostavio je samostalnost gradskim upravama i obvezao se zasebnim ispravama da će im poštovati slobodu i stara prava kako ih je prije zatekao. Pristao je na još neke druge obveze, kao što su: potvrda po kanonskim propisima izabranog biskupa, slobodno sudovanje i trgovanje. Gradovi su se pak obvezali kralju Petru Krešimiru IV. da će mu davati jednu trećinu od lučkih prihoda, "danak mira" i da će mu pomagati svojim brodovljem ako dođe do rata.

Gradski su prihodi jačali vlast Petra Krešimira, koju je on još više učvršćivao poticanjem razvoja hrvatskih gradova Biograda, Karina, Skradina, Šibenika i Nina, te osnivanjem brojnih samostana i darivanjem zemljišnih posjeda Crkvi. Tako je i 1066. godine izdao povlasticu samostanu sv. Marije u Zadru, u kojemu je utemeljiteljica i prva opatica bila Čika iz roda Madijevaca, njegova polusestra. Taj je samostan važan kako u hrvatskoj kulturnoj baštini, tako i za održavanje hrvatskog značaja Zadra, za kojim je bilo stalnih mletačkih i kasnije talijanskih prisvajanja.

Sve te velike promjene kojima mu je državne granice "svemogući Bog proširio na kopnu i moru" ("quia Deus omnipotenus terra marique nostrum prolungavit regnum"), odlučio je kralj Petar Krešimir IV. izraziti svoju zahvalnost u Ninu 1069. godine darovanjem otoka Mauna samostanu sv. Krševana u Zadru. Prigodom tog događaja Krešimir IV. je istaknuo da je to "naš vlastiti otok što leži na našem dalmatinskom moru" ("nostram propriam insulam in nostro Dalmatico mari sitam, que vocatur Mauni"), što je ujedno i dokaz da su tada Hrvati gospodarili Jadranskim morem.

Godine 1071. kod Manzikerta Turci-Seldžuci zadali su težak udarac Bizantu, pa su to pokušali ustankom iskoristiti Bugari i Dukljani, kojima su se pridružili i Hrvati. Bizant je uspio usprkos velikim neprilikama i nevoljama razbiti ustanak i nakon što su vrlo brzo sredili Bugare, odlučili su srediti račune i s Petrom Krešimirom IV. Tako je normanski knez Amiko pristaša Bizanta, navalio s mora, te je potkraj travnja i početkom svibnja 1074. godine opsjedao Rab ali bez uspjeha. Međutim nekako su uspjeli zarobiti kralja Krešimira IV. na nepoznatom mjestu, pa je tako došlo do nagodbe po kojoj su gradovi Split, Trogir, Zadar, Biograd i Nin ustupljeni Normanima. Normane su već iduće godine protjerali Mlečani, kada je kralj Petar Krešimir IV. već bio mrtav. O njegovoj smrti, ne zna se ništa.

Godine 1075. kralj Petar Krešimir IV. pokopan je u crkvi sv. Stjepana, gdje su bile grobnice knezova i kraljeva hrvatskog roda. Nažalost, Turci su kasnije crkvu sv. Stjepana razorili, redovnike koji su čuvali grobove protjerali, a grobnice uništili.

Budući da Petar Krešimir IV. nije imao djece i kako mu braća nisu bila više na životu, naslijedio ga je dotadašnji slavonski ban Dmitar Zvonimir.

 Samostan Sv. Ivana
Muški benediktinski samostan sv. Ivana utemeljio je Petar Krešimir IV. 1059. godine kao svoju zadužbinu. Iste mu je godine dao privilegije kraljevske slobode, izuzevši ga od vlasti grada i biskupa, oslobodio ga je svakog osobnog i zemljišnog poreza, te ga je obdario posjedima od kojih je na kopnu najvažniji bio Rogovo. Kralj Dmitar Zvonimir je 1076. godine potvrdio samostanu privilegije, a kraljica Jelena mu je darovala zemlje pod brdom sv. Kuzme i Damjana, dok mu je biskup Prestencije darovao crkvu sv. Kuzme i Damjana. Zbog mletačkog razaranja grada, redovnici 1125. sele na Čokovac u samostan sv. Kuzme i Damjana. Sustavno istraživanje temeljnih ostataka ovog objekta započeto je 1969. godine, istraživanja je vršio Janko Belošević. Crkva je bila velikih dimenzija, 29 x 12,5 m, s predvorjem. Trobrodna je s tri apside, a zidovi su s vanjske strane raščlanjeni lezenama. U apsidalnom su dijelu pronađeni ulomci fresaka i nekoliko ulomaka crkvenog namještaja s motivom pletera. Oko crkve je pronađeno nekoliko starohrvatskih grobova.

 Katedrala Svete Marije u Biskupiji Kraj Knina
U 11. stoljeću (1075., Petar Krešimir IV.) u kraljevskoj se villi Kosovo smješta središte hrvatskog dvorskog biskupa koji se oko 1040. godine javlja u pratnji hrvatskog kralja. Bazilika sv. Marije postaje njegovom katedralom. U tu svrhu crkvi se dograđuje sklop sa sjeverne strane za potrebe katedralnog kaptola. Unutar prezidane građevine nađeni su grobovi ranog srednjovjekovnog horizonta koji su nekoć bili ukopani uz samu crkvu.

 Povijesni dokumenti
U vrijeme dok je Hrvatsko Kraljevstvo imalo vladare narodne krvi postojale su povelje i kronike koje nisu sačuvane do danas, a u povijesnoj ih se znanosti zove Gesta regum chroatorum. Ime su dobile po nazivu iz isprava kralja Petra Krešimira IV.

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Petar Krešimir IV. - Hrvatska enciklopedija
 Ante Vranković, Intrigantni reljef Petra Krešimira IV. – recenzija, Hrvatska revija, 3/2004., str. 121–122.

Kategorija:Hrvatska za narodnih vladara
Kategorija:Hrvatski vladari
Kategorija:Trpimirovići

Peter Krishmyr IV.

Petar Krešimir IV., hrvatski kralj približno od 1058. do 1074 (?, prva polovica XI. st. – ?, 1074). Sin kralja Stjepana I. Danas je uglavnom napušteno mišljenje F. Šišića da se rodio u Veneciji kao unuk Krešimira III. i Hicele, kćeri dužda Petra II. Orseola. Prevladava tumačenje M. Barade da se Krešimir III., njegov djed, nije oženio Hicelom te da nikad nije napustio Hrvatsku. Rekonstrukcija njegove vladavine otežana je zato što je autentičnost mnogih isprava i bilježaka u kojima se spominje prijeporna. On je prvi vladar za kojega je u suvremenim izvorima potvrđena titula kralja Hrvatske i Dalmacije. Prvi put se spominje 1060. u rapskoj ispravi o osnutku samostana sv. Petra u Dragi (koja je, ako je autentična, ujedno i prvi domaći izvor u kojem se spominje pojam Hrvatska) i u darovnici samostanu sv. Ivana Evanđelista u Biogradu na moru, koji je nešto ranije osnovao i darovao mu vrlo velik zemljišni posjed. Iste je godine (1060) papa Nikola II. uputio u Hrvatsku i Dalmaciju kardinala Majnarda radi istrage o navodnom Petrovu ubojstvu njegova brata Gojslava, što svjedoči o pojačanome papinskom političkom utjecaju u Hrvatskoj. Nedugo zatim Majnard je ponovno bio upućen u Hrvatsku sa zadaćom sazivanja crkvenih sabora, ali nije poznato kakav je bio stav Petra Krešimira IV. prema pokušajima sabora da zabrani slavensko bogoslužje. Na temelju podatka o tome da je osnovao dva benediktinska samostana u Biogradu i održavao dobre veze sa samostanima u Zadru i Splitu te s Rapskom biskupijom, moglo bi se pretpostaviti da je podupirao crkvene reforme i protivio se slavenskom bogoslužju i običajima Istočne crkve. Zanimljivo je, međutim, da ne postoji trag ni o kakvoj njegovoj darovnici Splitskoj nadbiskupiji, iako je na njezinu čelu bio nadbiskup Lovro, glavni promicatelj reforme u Hrvatskoj i Dalmaciji. God. 1069., u darovnici samostanu sv. Krševana za otok Maun, u kraljevoj se pratnji spominje carski protospatar Lav, što bi moglo značiti da je Petar Krešimir IV. preuzeo i vlast nad Dalmacijom, ali nije jasno kada i pod kojim se okolnostima to dogodilo. Često navođenje njegova imena u ispravama i kartularima iz raznih dalmatinskih gradova, dotad bez presedana, svakako ne može biti slučajno. U darovnici za Maun navodi se da se otok nalazi u našemu dalmatinskome moru, a također i da se njegova vlast (Petra Krešimira IV.) »proširila na kopnu i moru«. Iz toga se izvodi zaključak da je Hrvatskoj, osim bizantske Dalmacije, bila pripojena i Neretvanska kneževina, koja se kao samostalna cjelina zadnji put spominje 1050. Mišljenja o tome da je ovladao i Bosnom nemaju pravoga temelja u izvorima. Kada je sredinom 1060-ih kranjski markgrof Ulrik II. osvojio pogranične dijelove Hrvatske u Istri, Primorju i na kvarnerskim otocima, u vezi s njihovom obranom ne spominje se Petar Krešimir IV., već Zvonimir, slavonski ban, koji je ubrzo vratio izgubljeno područje osim dijela Istre (Meranija). Izgleda da Petar Krešimir IV. nije imao muškoga potomka, jer mu se Zvonimir nametnuo kao nasljednik (dux), nakon što je Stjepan II. (nećak Petra Krešimira IV.), koji se kao dux spominje još 1066., zbog bolesti otišao u splitski samostan sv. Stjepana. Nije jasno jesu li Hrvati, koji su s Dukljanima 1072/73. pomogli ustanak Georgija Vojtjeha u okolici Skoplja, bili Hrvati Petra Krešimira IV., ili su bizantski pisci tako označivali dio dukljanskih četa. Također se ne može pouzdano utvrditi jesu li promijenjeni odnosi s papinstvom bili uzrok napada na Hrvatsku, što su ga 1074. izvršili Normani iz južne Italije, vazali pape Grgura VII. U ispravi papinskog legata Gerarda iz studenoga 1074. spominje se da je normanski grof Amiko II. zarobio hrvatskog kralja, ali se ne navodi kraljevo ime. Mišljenje da je riječ o Slavcu (F. Šišić) danas je odbačeno, pa se smatra da je Amiko zarobio Petra Krešimira IV., o čijoj sudbini nema drugih vijesti. Prema nekim mišljenjima (u najnovije doba I. Fisković), reljef vladara u splitskoj krstionici predstavlja Petra Krešimira IV.
Citiranje:
Petar Krešimir IV.. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=47856>.

Question: when did petar krishmyr iv die

Peter Krishmyr IV.

Question: who was the ruler of croatia from 1058 to 1074

Peter Krishmyr IV.

Question: what nationality was king petar krishmyr iv

Peter Krishmyr IV.

Question: when did petar krishmyr iv rule

Peter Krishmyr IV.

Question: what was the first name of croatian king petar krishmyr iv

Peter Krishmyr IV.

He was a Croatian king who ruled from 1058 to 1074 .

Peter Krishmyr IV. He was a Croatian king who ruled from 1058 to 1074.