Seljačka buna (ili Hrvatsko-slovenska Seljačka bunaProleksis enciklopedija: Gubec, Matija Ambroz, preuzeto 30. svibnja 2012.Hrvatski obiteljski leksikon: Alapić, Gašpar, preuzeto 30. svibnja 2012. po suvremenicima nazivana još i Velika seljačka buna ili seljački rat)Muzej seljačkih buna: Seljačka buna, , preuzeto 30. svibnja 2012. je buna koja je izbila na susedgradsko-stubičkom vlastelinstvu zbog povećanja rente i terora Franje Tahyja, 1573. godine.Hrvatski obiteljski leksikon: Seljačka buna, preuzeto 30. svibnja 2012.

 Uvod
Početkom i u prvoj polovici 16. stoljeća mnoge europske zemlje bile su zahvaćene valom seljačkih ustanaka: u Mađarskoj velika Dožina seljačka buna 1514. godine, u Sloveniji ustanak slovenskih kmetova 1515. godine te u Njemačkoj veliki seljački ustanak 1524. – 1525. U Hrvatskoj neprekidni protuturski ratovi sveli su ozemlje Hrvatske na ostatke ostataka nekada slavnoga kraljevstva a dio hrvatskog područja okupirali su i Mlečani.

 Buna
Nakon što su se uzalud žalili caru i banu na zlodjela stranih plemića, seljaci su u znak prosvjeda prestali plaćati nerazumne poreze. Tako je jedan od najgorih plemića Franjo Tahi (Tahy) poslao svoje naoružane plaćenike, ali su ih seljaci s oružjem spremno dočekali. Zbog tog otpora Hrvatski sabor je seljake proglasio izdajicama domovine, na što su oni odgovorili sveopćim ustankom protiv feudalnih gospodara.

Za vođu bune izabran je Ambroz Gubec (kasnije nazvan Matija) iz Gornje Stubice. Ustanici se nisu samo ograničili na rušenje nepravednog feudalnog poretka negoli su ustrojili program po kojemu su planirali ukinuti vladavinu plemstva, te se boriti za stvaranje samostalne seljačke države sa sjedištem u Zagrebu, uspostavljanje seljačke vlade, koja će voditi skrb o porezima i drugim davanjima za obranu domovine od Turaka. Matija Gubec je sa svojim najbližim suradnicima i prijateljima Ilijom Gregorićem, Andrijom Pasancem, Ivanom Pasancem, Nikolom Pozepcom, Vinkom Lepoićem, Ivanom Mogaićem i inima digao seljake na ustanak. U noći s 27. na 28. siječnja 1573. godine buna je započela napadom na Cesargrad. Pokret seljaka brzo se proširio, a buna je zahvaćala 60 vlastelinstava na područjima Hrvatske i Slovenije. Ustanici su se podijelili u tri skupine. Prva, pod zapovjedništvom Ilije Gregorića, djelovala je na slovenskom području, druga, pod zapovjedništvom Ivana Pasanca, na području između Save i Kupe a treća skupina pod zapovjedništvom Matije Gupca, u Hrvatskom zagorju.mini|250x250px|Zemljovid Seljačke buneNakon početnih uspjeha feudalna vojska je ubrzo slomila bunu. Gubec je s dijelom ustanika između 29. siječnja i 2. veljače 1573. godine iz Donje Stubice krenuo prema Zaboku i uspio osvojiti utvrđenu kuriju Šimuna Keglevića, Šabac kraj Krapine.Hrvatski biografski leksikon: Gubec, Ambroz, Mladen Švab (2002.), preuzeto 30. svibnja 2012. Već 5. veljače 1573. godine kod Krškog slovenske kmetove predvođene Nikolom Kupinićem rastjerao je kapetan žumberačkih uskoka Josip Thurn, a dan kasnije je podban Gašpar Alapić razbio kmetsku vojsku kod Kerestinca te su zatim svladani i ustanički odredi u Planini, Jurkloštru i kod Jastrebarskog. Dana 7. veljače 1573. godine ban Drašković okuplja u Zagrebu vojsku za napad na ustanike u Zagorju a idućega dana Gregorićeva vojska poražena je u bitci kod Šempetra. Jedino su ostali neporaženi Gupčevi pobunjenici (oko 6000) u Hrvatskom zagorju kod Stubičkih Toplica, koje je 9. veljače 1573. godine napala plemićka vojska  (oko 5000 pješaka i oklopljenih konjanika) pod vodstvom Gašpara Alapića. Iako su seljaci bili loše naoružani i bez konjice pružili su, u odlučnoj bitci, tako žestok otpor, da se nije znalo tko će pobijediti sve dok feudalnoj vojsci nije stigla pomoć. U bitki je poginuo velik broj seljaka, među njima i Ivan Mogaić, jedan od vođa ustanka, a velik dio je zarobljen.Josip Buljan, Seljačka buna 1573., Hrvatski vojnik, br. 582, 11. srpnja 2019., pristupljeno 31. listopada 2021.

 Nakon bune
mini|300px|desno|Spomenik Seljačkoj buni u Stubici

Nakon bitke bitke kod Stubičkih Toplica u pobunjeničkim mjestima vršena je odmazda nad seljacima koji su ubijani i sakaćeni. Matija Gubec nakon bitke zarobljen je i odveden u Zagreb, gdje je pogubljen na Trgu svetog Marka, 15. veljače 1573. godine, na veoma okrutan način. Kako legenda kaže morao je nositi užarenu krunu na glavi nakon toga mađarski vlastelin Morencz Bahiczy rasčetvorio ga je. Jedini koji je iz mađarskih redova u tajnosti oplakao Gupčevu smrt bio je domaršal Jozsef Mladany.

Postupanje plemstva s pobunjenim seljacima po gušenju velike seljačke bune 1573. godine po kronici Nikole Istvánffyja: Seljačka buna, Crohis.com, (u pismohrani archive.org 23. listopada 2007.), pristupljeno 1. travnja 2016.

 Vidi još
 Seljačke bune
 Spomenik Seljačkoj buni
 Hvarski ustanak
 Seljačka buna (1975.), film o buni
 Seljačka buna (Šenoa), roman o buni
 Gubec-beg, rock-opera

 Izvori

 Vanjske poveznice
 Božidar Čečuk, Tragom poginulih seljaka u Seljačkoj buni 1573. godine] // Zbornik Odsjeka za povijesne znanosti Zavoda za povijesne i društvene znanosti Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, sv. 3, 1960.

Kategorija:Seljačke bune
Kategorija:Hrvatska povijest (1527. – 1790.)
Kategorija:Vojna povijest 16. stoljeća
Kategorija:Feudalizam

Gubec, Matija Ambroz, vođa hrvatsko-slovenske seljačke bune 1573. (Hižakovec, oko 1548 – Zagreb, 15. III. ? 1573). Spominje se kao kmet (Ambroz Gubec) u selu Hižakovcu na stubičkom vlastelinstvu u popisima crkvene desetine iz 1556. i 1560. te u stubičkom urbaru iz 1567. Vodio pripreme ustanka i predvodio dio seljačke vojske u Hrvatskom zagorju, gdje je vjerojatno proglašen seljačkim kraljem. Nakon gušenja bune zarobljen i odveden u Zagreb, gdje je (prema ugarskom povjesničaru M. Istvánffyju) mučen užarenim kliještima, okrunjen užarenom željeznom krunom i raščetvoren. Obrađen u mnogim djelima hrvatskih umjetnika (roman Seljačka buna A. Šenoe, drama Matija Gubec M. Bogovića, opera Matija Gubec I. Lhotke Kalinskog, slike O. Ivekovića i F. Quiqereza, spomenik u Gornjoj Stubici A. Augustinčića, film Seljačka buna 1573. V. Mimice i dr.).

Question: when was the great farm farm published

svibnja 2012.Hrvatski obiteljski leksikon : Alapić , Gašpar , preuzeto 30 . svibnja 2012 . po suvremenicima nazivana još i Velika seljačka buna ili seljački rat)Muzej seljačkih buna : Seljačka buna , , preuzeto 30 .

Question: what is the name of the croatian family dictionary

what is the name of the croatian family dictionary

Question: which croatian leader was responsible for the rise in interest rates and terror in the

Question: what is the name of the croatian village in which the great farm war took

Question: when did the great farm war take place

Question: where did the great farm war take place

stubičkom vlastelinstvu zbog povećanja rente i terora

The Croatian family lexicon : Alapić , Gašpar , taken on May 30 , 2012 by the contemporaries referred to as the Great Farm Farm or Farm War)Museum of Farm Farm : Farm Farm , taken on May 30 , 2012 is a Farm which took place on the neighborhood - stubian sovereignty due to the increase in interest rates and terror by Franje Tahy , in 1573 .

Croatian family lexicon : Seljačka buna , downloaded on May 30 , 2012 .

The Croatian family lexicon: Alapić, Gašpar, taken on May 30, 2012 by the contemporaries referred to as the Great Farm Farm or Farm War)Museum of Farm Farm: Farm Farm, taken on May 30, 2012 is a Farm which took place on the neighborhood-stubian sovereignty due to the increase in interest rates and terror by Franje Tahy, in 1573. Croatian family lexicon: Seljačka buna, downloaded on May 30, 2012.

Seljačka buna, buna koja je izbila 1573. na susedgradsko-stubičkom vlastelinstvu zbog povećanja rente i terora Franje Tahija. Pobunjeni seljaci izabrali su za vođu M. Gubca, a za vojnoga zapovjednika I. Gregorića. Buna je započela 27/28. 1. napadom na Cesargrad. Ustanici su se podijelili u tri skupine. Prva, pod I. Gregorićem, djelovala je na slov. području; druga, pod Ivanom Pasancem, na području između Save i Kupe, a skupina pod M. Gupcem u Hrv. zagorju; poraženi kraj Stubičkih Toplica (9. 2.).

LIT.: A. Vramec:
Kronika vezda znovich zpravliena kratka. Lublana 1578, 65. — N. Istvánffy:
Historiarum de rebus Ungaricis libri XXXIV. Coloniae Agrippinae 1622. — F. Rački:
Gradja za poviest hrvatsko-slovenske seljačke bune god. 1573. Starine, 1875, 7, str. 164–322; 1876, 8, str. 243–252. — R. Horvat:
Seljačka buna 1573. Sarajevo 1897. — J. Hartinger:
Hrvatsko-slovenska seljačka buna godine 1573. Osijek 1911. — F. Šišić:
Seljačka buna od 1573. Jugoslavenska njiva, 7(1923) I/3, str. 89–94; 4, str. 170–173; 5, str. 204–205; 6, str. 235–241. — Isti:
Dva hrvatska buntovnika (Matija Gubec i Eugen Kvaternik). Brastvo (Beograd), 1924, 18, str. 113–127. — M. Durman:
Hrvatska seljačka buna godine 1573. Zagreb 1936. — R. Bićanić:
Začetki kapitalističnih odnosov v hrvatsko-slovenskem kmečkem uporu. Ekonomska revija (Ljubljana), 2(1951) 5/6, str. 411–421. — S. Antoljak:
Bune pučana i seljaka u Hrvatskoj. Zagreb 1956. — B. Grafenauer:
Zgodovina slovenskega naroda, 3. Ljubljana 1956, 134–150. — J. V. Bromlej:
Krest’janskoe vostanie 1573. g. v Horvatii. Moskva 1959. — B. Grafenauer:
Kmečki upori na Slovenskem. Ljubljana 1962, 188–252. — J. Adamček:
Novi dokumenti o ugušivanju seljačke bune 1573. Arhivski vjesnik, 10(1967) str. 69, 72–73. — Isti:
Prilozi povijesti seljačke bune 1573. Radovi Filozofskog fakulteta. Odsjek za povijest, 6(1968) str. 89–93. — Isti:
Seljačka buna 1573. Zagreb 1968. — J. Šidak:
Prilozi Josipa Adamčeka povijesti seljačke bune 1573. Historijski zbornik, 21–22(1968–69) str. 587–588. — J. Adamček:
Seljački kralj Gubec-beg. Nastava povijesti, 1972, 4, str. 1–7. — N. Klaić:
»Ostaci ostataka« Hrvatske i Slavonije u XVI stoljeću (od mohačke bitke do seljačke bune 1573. godine). Arhivski vjesnik, 16(1973) str. 280–325. — Ista:
Neki novi pogledi na uzroke hrvatsko-slovenske seljačke bune 1572–1573. god. Zgodovinski časopis (Ljubljana), 27(1973) 3/4, str. 219–303. — U povodu 400. godišnjice hrvatsko-slovenske seljačke bune. Radovi Instituta za hrvatsku povijest, 1973, br. 5. — B. Grafenauer:
Boj za staro pravdo v 15. in 16. stoletju na Slovenskem. Ljubljana 1974, 145–311. — W. Schulze:
Der Windische Bauernaufstand von 1573. Südost-Forschungen (München), 33(1974) str. 15–61. — N. Klaić:
Društvena previranja i bune u Hrvatskoj u XVI i XVII stoljeću. Beograd 1976, 73–121. — Ista:
Legenda i stvarnost u buni 1573. god. Jugoslovenski istorijski časopis (Beograd), 17(1978) 1/4, str. 179–196. — J. Adamček:
Seljačka buna 1573. U: Društveni razvoj u Hrvatskoj od 16. do početka 20. stoljeća. Zagreb 1981, 43, 45, 49–50, 55. — J. Šidak:
Seljačka buna g. 1573. u historiografiji. U: Kroz pet stoljeća hrvatske povijesti. Zagreb 1981, 15–17, 23, 25, 27, 34–35. — N. Klaić:
Historijska pozadina Šenoine pripovijetke i romana. Croatica, 13(1982) 17/18, str. 8–105. — Ista:
Historijska pozadina Šenoine »Seljačke bune«. Gordogan, 7(1985) 19, str. 50–136; 8(1986) 20/21, str. 3–57. — M. Strecha:
Anno domini 1573 – križarski rat ili antifeudalna buna. Ibid., 9(1987) 23/24, str. 123–147.

Question: who led the first serbian army in seljačka buna

who led the first serbian army in seljačka buna

Question: who led the third group of serbian army

Question: when was gubec, Ambroz, mladen Švab published

when was gubec, Ambroz, mladen Švab published

Question: who was the commander of the second serbian army in 1573

who was the commander of the second serbian army in 1573

Question: the seljačka buna was a territory of which country

the seljačka buna was a territory of which country

Question: who broke the seljačka buna in 1573

Question: when was the seljačka buna established

Question: where was seljačka buna located in croatia

slovenskom području , druga , pod zapovjedništvom Ivana Pasanca , na području između Save i Kupe a treća skupina pod zapovjedništvom

where was seljačka buna located in croatia

The first , under the command of Ilya Gregorić , was operating in the Slovak territory , the second , under the command of Ivan Pasanca , in the territory between Save and Kupe and the third group under the command of Matije Gupca , in the Croatian Landscape of Seljačke BellenAfter the initial successes , the feudal army quickly broke it .

With a part of the establishment between 29 January and 2 February 1573 from Donje Stubice went to Zabok and managed to conquer the established kuria of Shimun Keglević , Shabac kraj Krapine .

Croatian biographical lexicon : Gubec , Ambroz , Mladen Švab ( 2002 ) downloaded on May 30 , 2012 .

Prva, pod zapovjedništvom Ilije Gregorića, djelovala je na slovenskom području, druga, pod zapovjedništvom Ivana Pasanca, na području između Save i Kupe a treća skupina pod zapovjedništvom Matije Gupca, u Hrvatskom Zemljovid Seljačke buneNakon početnih uspjeha feudalna vojska je ubrzo slomila bunu. Gubec je s dijelom ustanika između 29. siječnja i 2. veljače 1573. godine iz Donje Stubice krenuo prema Zaboku i uspio osvojiti utvrđenu kuriju Šimuna Keglevića, Šabac kraj Krapine.Hrvatski biografski leksikon: Gubec, Ambroz, Mladen Švab (2002.), preuzeto 30. svibnja 2012.

The first, under the command of Ilya Gregorić, was operating in the Slovak territory, the second, under the command of Ivan Pasanca, in the territory between Save and Kupe and the third group under the command of Matije Gupca, in the Croatian Landscape of Seljačke BellenAfter the initial successes, the feudal army quickly broke it. With a part of the establishment between 29 January and 2 February 1573 from Donje Stubice went to Zabok and managed to conquer the established kuria of Shimun Keglević, Shabac kraj Krapine. Croatian biographical lexicon: Gubec, Ambroz, Mladen Švab (2002) downloaded on May 30, 2012.

Question: when did the gupčevi rebels attack zagor

7 . veljače 1573 . godine ban Drašković okuplja u Zagrebu vojsku

when did the gupčevi rebels attack zagor

Question: who led the gupčevi rebels in the attack on stubički

who led the gupčevi rebels in the attack on stubički

Question: how many gupčevi rebels were there in 1573

how many gupčevi rebels were there in 1573

Question: where did the gupčevi rebels attack in 1573

where did the gupčevi rebels attack in 1573

Question: where did gregory's army lose their last battle

where did gregory's army lose their last battle

Question: who led the army in zagor

Question: when did the gupčevi rebels burst near stubičkih top

when did the gupčevi rebels burst near stubičkih top

On February 7 , 1573 , the ban Drašković gathered the army in Zagreb to attack the settlements in Zagor and the next day the Gregory 's army was defeated in the battle at Shempetra .

Only the remaining unbeaten Gupčevi rebels ( approximately 6000 ) were in the Croatian burst near Stubičkih Toplica , which was attacked by the noble army ( approximately 5000 pedestrians and covered horses ) on 9 February 1573 , under the leadership of Gašpar Alapić .

On February 7, 1573, the ban Drašković gathered the army in Zagreb to attack the settlements in Zagor and the next day the Gregory's army was defeated in the battle at Shempetra. Only the remaining unbeaten Gupčevi rebels (approximately 6000) were in the Croatian burst near Stubičkih Toplica, which was attacked by the noble army (approximately 5000 pedestrians and covered horses) on 9 February 1573, under the leadership of Gašpar Alapić.

The process of nobility with the rebelled peasants after the deepening of the great peasant beast in 1573 according to the chronicle of Nikola Istvánffy: Peasant beast, Crohis.com, (in archive.org on 23 October 2007), accessed on 1 April 2016.

Postupanje plemstva s pobunjenim seljacima po gušenju velike seljačke bune 1573. prema kronici Nikole Istvánffia
Nemilosrdan i neumjeren bio je postupak protiv onih, koji su se predali ili bili zarobljeni. Na sve strane po obližnjim stablima i seoskim kućama visjeli su na poprečno spojenim motkama, da ih svatko može vidjeti, a na jednoj vrlo visokoj i razgranatoj divljoj kruški, koja slučajno bijaše izrasla uz vojničku cestu, bijaše o konopcu obješeno šesnaest ili više nesretnih seljaka i izloženo vjetrovima da ih njišu i pticama da ih kljucaju. Nekima su pak bili odsječeni nos i uši, pa su tako osakaćeni pušteni, da trajno nose sramotnu uspomenu na bunu i bezbožno podizanje mača protiv svojih gospodara. Sam Gubec, zlokobni vođa zločinačke vojske i kako ga sami nazivahu kralj, bio je živ uhvaćen, što je bilo osobito drago plemstvu i njegovim vođama, te doveden u Zagreb. Tu je on, pošto je pred njegovim očima bio pogubljen Andrija Pasanec, njegov zamjenik u vojsci, najprije bio strašno izmrcvaren usijanim kliještima, zatim okrunjen željeznom krunom i to usijanom i najposlije rasčetvoren kao razbojnik…
Prema Jaroslavu Šidaku, Historijska
čitanka za hrvatsku povijest, 1. Do ukidanja feudalnih odnosa u Hrvatskoj
g. 1848., Zagreb 1952.

Question: when will the seljačka buna be accessed

Question: when was the peasant beast created

Question: when was the chronicle of the peasant beast published

when was the chronicle of the peasant beast published

Question: what is the name of the website that chronicles the rise of nobility with rebelled

Question: seljačka buna refers to the deepening of what

seljačka buna refers to the deepening of what

Question: what is the meaning of seljačka buna

Question: what was the name of the group of peasants who rebelled against the great peasant beast

Question: what was the deepening of in 1573

The process of nobility with the rebelled peasants after the deepening of the great peasant beast in 1573 according to the chronicle of Nikola Istvánffy : Peasant beast , Crohis.com , ( in archive.org on 23 October 2007 ) , accessed on 1 April 2016 .


mini|300px|Odrubljivanje glave Petru Zrinskom i Franu Krstu Frankopanu u Bečkom Novom Mjestu, 30. travnja 1671. godine

Zrinsko-frankopanska urota, bio je pokret hrvatskog i ugarskog plemstva protiv apsolutističke politike Habsburgovaca u razdoblju od 1664. do 1671. godine.Hrvatska enciklopedija: Zrinsko-frankopanska urota, pristupljeno 31. prosinca 2015. Pokušali su oduprijeti se nastojanjima bečkog dvora da Hrvatskoj i Ugarskoj nametne centralizam i apsolutizam kakvim se već upravljalo u Austrijskim nasljednim zemljama, uključujući i Češku. Neuspjeh urote označio je kraj starih velikaških obitelji Zrinskih i Frankopana.

 Okolnosti koje su dovele do Urote

Godine 1664. carska vojska je strahovito razbila Turke kod sv. Godharda, ali tu pobjedu nije iskoristio Leopold I. nego je sklopio Vašvarski mir, s uvjetima kao da su Turci bili pobjednici. Hrvatska i Ugarska nisu priznale taj dogovor s nevjerojatno lošim uvjetima da Turci mogu zadržati sve što su do početka rata osvojili, a kako im je Beč podlom politikom onemogućio zakonito izboriti se za svoja prava, nije bilo druge hrvatskim i ugarskim vođama nego udružiti se, te ostvariti svoja prava pobunom. Istodobno, sve su više jačale centralističke i germanizatorske težnje Habsburgovaca na štetu staleškog položaja hrvatskoga i mađarskog plemstva.

 Prva urota na čelu s Nikolom Zrinskim

Nezadovoljnike je predvodio ban Nikola Zrinski u Hrvatskoj, a palatin Franjo Wesseleny u Mađarskoj. Urotnici su morali tražiti pomoć izvan zemlje: u Francuskoj, Poljskoj, pa čak i u Turskoj. Ali unatoč obećanjima, tradicionalni austrijski protivnici nisu im pomogli. Kako je tada Luj XIV. bio u sukobu s bečkim dvorom zbog europske politike, došlo je i do pregovora o suradnji od koje na kraju nije bilo ništa. Nakon pogibije Nikole Zrinskog u lovu 18. studenoga 1664. godine, njegovo mjesto preuzima njegov mlađi brat Petar.

Zrinski su svog čovjeka od velikog povjerenja Franju Bukovačkog poslali na pregovore s Francuzima u Mletcima 1664. godine. Pregovarao je s francuskim poslanikom Petrom de Bonsyjem bez uspjeha.Redakcija (1989.): Franjo Bukovački, Hrvatski biografski leksikon, Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 22. travnja 2016.

 Druga urota na čelu s Petrom Zrinskim
mini|270px|desno|Spomenik Zrinskima u Čakovcu pod nazivom "Oproštaj" prikazuje odlazak Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana 1670. godine u Beč

Petar Zrinski je zajedno sa svojim šurjakom Fran Krstom Frankopanom nastavio borbu za prava Hrvatske koju je započeo njegov brat Nikola, pa su se tako povezali s glavnim mađarskim vođama. Kada je 1666. godine umro ostrogonski nadbiskup Đuro Lippay, a 1667. godine ugarski palatin Franjo Wesseleny, hrvatsko-ugarski savez će se potpuno raspasti zbog različitih ideja i načina vođenja urote.

Budući da nisu uspjeli pregovori s Francuskom, Zrinskog je Bukovački nagovorio neka se pregovara s Osmanskim Carstvom. S Osmanskim Carstvom Bukovački je pregovarao u Solunu i na Kandiji sa samim sultanom Mehmedom IV. u prosincu 1669. godine.Hrvatski leksikon A-K, Naklada Leksikon d.o.o., Zagreb, 1996., , str. 169.

Uskoro je bečki dvor koji je provodio centralizam i apsolutizam, ne mareći za prava hrvatskoga naroda i potpisane obveze Pactom Conventom iz 1102. godine, sve saznao zahvaljujući izdaji iz urotničkih redova.

Prokazivanje urotnika došlo je i preko drugih kanala: Urotu je na osmanskom dvoru prokazao habsburški poslanik na turskom dvoru Ivan Casanova. Nevješto pripremana zavjera bila je otkrivena upravo u vrijeme kad je Fran Krsto Frankopan počeo spremati oružani ustanak.

Urotnička je mreža bila presječena i obavijesni krug među urotnicima. Ni Bukovački, koji se veljače 1670. godine vratio se u Hrvatsku uvjeren da će Turci u rat s Austrijom, nije znao da Osmansko Carstvo ne će se zaratiti s Austrijom zbog urotnika, niti da je bečki dvor otkrio urotu, pa je ne čekajući obećanu sultanovu poruku preko bosanskog paše podigao ustanak u Turopolju i Banskoj krajini protiv Habsburgovaca. Ustanak nije uspio pa je pred slom pobjegao u Tursku.

 Slom urote i propast urotnika
mini|270px|desno|Mač kojim su pogubljeni Zrinski i Frankopan.

Car Leopold I. doveo je hrvatske velikaše 1670. godine u Beč pod izgovorom pomirenja, ali ih je odmah dao uhititi i zatočiti u jednoj od kula zloglasne tamnice u Bečkome Novom Mjestu. Optužba je bila tako vješto sročena da je osuda mogla glasiti jedino - smrt.

Zrinski i Frankopan 18. travnja 1671. godine osuđeni su zbog uvrede kralja i izdaje zemlje na strašnu smrt odsijecanjem desne ruke i glave. Noć uoči pogubljenja, dvojica velikaša posljednji su se put sastala i oprostila te su napisali oproštajna pisma svojim suprugama, Ani Katarini Zrinski i Juliji Naro Frankopan. Oproštajno pismo Petra Zrinskoga svojoj ženi Katarini (Moje drago serce) već je 1671. godine prevedeno na nekoliko svjetskih jezika.

Dne 30. travnja 1671. godine sva su gradska vrata u Bečkome Novom Mjestu bila zatvorena, a stratište je okružila naoružana vojska. Kao posebna milost osuđenicima je oproštena kazna odsijecanja ruku. Prije smaknuća dvojice velikaša, kao i njihove obitelji, lišeni su plemstva, a njihova imanja zaplijenila je država. Tako su nakon dugotrajne istrage bili osuđeni i pogubljeni Petar Zrinski i Fran Krsto Frankopan te, istoga dana, Franjo Nádasdy i Franjo Bonis, na zgražanje i zaprepaštenje Hrvatske i Ugarske, te čitave Europe. Nešto kasnije, 1. prosinca 1671. godine, pogubljen je i Erazmo Tattenbach.Proleksis enciklopedija: Zrinsko-frankapanska urota, pristupljeno 31. prosinca 2015.

 Nakon urote
mini|200px|Spomenik Petru Zrinskom i Franu Krsti Frankopanu u Zagrebačkoj katedrali.

Odmah potom bečka je središnja vlast potpuno opljačkala i uništila dvije najslavnije obitelji u hrvatskoj povijesti. Tako je i mletački poslanik u Beču javio u Veneciju: Anđelko Mijatović, Zrinsko-frankopanska urota, Alfa, Zagreb, 1992., , str. 117.

Posjedi Zrinskih i Frankopana, gotovo polovica hrvatskih područja koja su još bile u sastavu "ostataka ostataka nekoć moćnog hrvatskog kraljevstva" zajedno sa svim njihovim prihodima, došli su pod izravnu tuđinsku upravu, odnosno upravu bečkoga dvora. Ozaljski kulturni krug Zrinskih i Frankopana nestao je prije nego što je uspio potaknuti i proširiti hrvatsku pisanu riječ među stanovništvom. Banska stolica ostala je upražnjena sve do 1680. godine, kada je na nju postavljen Nikola Erdeljić (Erdődy), hrvatski velikaš mađarskog podrijetla, eksponent dvora i dugogodišnji neprijatelj Zrinskih. Otpora dvorskom apsolutizmu te centralizaciji i germanizaciji uprave u Hrvatskoj više nije bilo.

I drugim su urotnicima oduzeli imanja. Na zauzimanje generala Ivana Josipa Herbersteina, car Leopold I. nepuna tri mjeseca nakon smaknuća Zrinskih i Frankopana pomilovao urotnika Franju Bukovačkog i vratio mu posjede. Bukovački opravdano nije vjerovao Habsburgovcima i nikad se više nije vratio u Hrvatsku.

Krajiški general, centralist Ivan Josip Herberstein (Johann Joseph Herberstein) planirao je hrvatske zemlje podložiti i pretvoriti u obične austrijske nasljedne zemlje. Za svoj plan uspio je pridobiti neke plemiće, krajiške časnike, među kojima je bilo i pomilovanih plemića sudionika urote. Premda je naizgled u svom planu koji je skovao i objavio još 1670. godine, Hrvatska bi se odvojila od Ugarske, to je zapravo bilo razdvajanje saveznika (protiv austrijskog centralizma, Hrvatske i Ugarske) i olakšavalo bi pretvoriti Hrvatsku u habsburšku nasljednu zemlju. Odbili su ga i zagrebački biskup Borković, Hrvatski sabor i većina hrvatskog plemstva, posebice više plemstvo na čelu s banom Nikolom III. Erdődyjem, inače protivnikom Zrinskog.Mladen Švab: Ivan Josip Herberstein, Hrvatski biografski leksikon, Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 22. travnja 2016.

 Osvetne akcije

Barun Josip Vojnović planirao je podići ustanak u Lici radi osvete za smrt Zrinskog i Frankopana. Pomoć je pokušao naći kod Mletaka, u Napulju, Rimu i kod Osmanlija u Bosni, no nakon nekog vremena iza 1721. godine izgubio mu se trag.Hrvatski leksikon L-Ž, Naklada Leksikon d.o.o., Zagreb, 1997., str. 661.Radoslav Lopašić, Dva hrvatska junaka: Marko Mesić i Luka Ibrišimović, Matica hrvatska, 1888., archive.org, digitaliziralo Sveučilište u Torontu, str. 85.-94.

 Posmrtni ostatci
mini|250px|Spomen-ploča Petru Zrinskom i Franu Krsti Frankopanu na ulazu u Stari grad Čakovec

Godine 1907. Družba "Braća Hrvatskoga Zmaja" pronašli su kosti hrvatskih mučenika Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana. Iz skupnoga groba su ih, nakon što je izvršeno prekapanje groba, 24. travnja 1907. godine, pohranili u novi privremeni grob zato što je car i kralj Franjo Josip I. osobno zabranio prijenos posmrtnih ostataka u Hrvatsku.Ljubomir Škrinjar, Bog nam sreću daj! - Hrvatski nek živi zmaj!:, HKV, 27. studenoga 2011., pristupljeno 31. prosinca 2015. Dne 28. travnja 1919. godine, nakon što je po drugi puta izvršeno prekapanje groba, hrvatski rodoljubi njihove su ostatke prenijeli i 30. travnja 1919. godine pokopali u Zagrebačkoj katedrali.Ljubomir Škrinjar, Bog nam sreću daj! - Hrvatski nek živi zmaj!:, HKV, 27. studenoga 2011., pristupljeno 31. prosinca 2015.

Na njihovom grobu uklesana je poznata izreka kneza i pjesnika Frana Krste Frankopana: "Navik on živi ki zgine pošteno".Rudolf Spiegler (1885-1980): u povodu 130. obljetnice kipareva rođenja, autorica izložbe i kataloga Tatijana Gareljić, mdc.hr, fusnota 8 na str. 5., pristupljeno 11. rujna 2017.

 Unutarnje poveznice
 Hrvatska pod Habsburzima
 Dan pogibije Zrinskog i Frankopana
 Ustanak u Turopolju i Banskoj krajini 1670.
 Franjo Bukovački
 Ivan Josip Herberstein
 Franjo Frankulin
 Nikola III. Erdödy

 Bilješke
Po službenoj inačici usmrtio ga je podivljali ranjeni vepar, ali sumnjalo se kako je u tu smrt bio umiješan bečki carski dvor.Vlasi u starijoj hrvatskoj historiografiji, prir. Ivan Mužić, Muzej hrvatskih arheoloških spomenika, Split, 2010., , str. 151.:

 Izvori

 Vanjske poveznice

 Posljednji Zrinski i Frankopani: uspomeni hrvatskih mučenika Matica hrvatska, zbornik, skupina autora: Vjekoslav Klaić, Ferdo Šišić, Rudolf Horvat, Cherubin Šegvić, Ferdo Rožić, Velimir Deželić, Jovan Hranilović, Fran Ilešič, Emilij Laszowski i Oton Iveković, Matica hrvatska, Zagreb, 1907.

Kategorija:Hrvatska povijest (1527. – 1790.)
Kategorija:Zrinski
Kategorija:Frankapani

ZRINSKO-FRANKAPANSKA UROTA, letak s prikazom smaknuća Petra IV. Zrinskoga i Frana Krste Frankapana, 30. IV. 1671., Bečko Novo Mjesto
Zrinsko-frankapanska urota, pokret hrvatskog i ugarskog plemstva protiv apsolutističke politike Habsburgovaca 1664–71. Nastao kao posljedica specifičnih okolnosti u Hrvatsko-Ugarskom Kraljevstvu, koje se našlo na udaru osmanskih osvajača, te prilika u Habsburškoj Monarhiji, što su uslijedile nakon Tridesetogodišnjega rata (1618–48) i potpisivanja Vestfalskoga mira (1648). Tada su Habsburgovci svoju pozornost usmjerili na jačanje dinastičke vlasti u svojim nasljednim zemljama te u Hrvatsko-Ugarskom Kraljevstvu, a u tom su im smetali svi utjecajni velikaši, ponajviše oni koji su, poput Zrinskih, imali jak gospodarski potencijal i raspolagali vlastitom vojskom. Jačanje apsolutizma bečkoga dvora izazvalo je pojavu nezadovoljstva i prvih protuhabsburških planova među hrvatskim i ugarskim plemstvom već sredinom XVII. st. Čini se da su oko 1663. postojali planovi da se svrgnu Habsburgovci s hrvatsko-ugarskog prijestolja te da se za kralja izabere Nikola VII. Zrinski, što je on odbio. Potpisivanje → Vašvarskoga mira 1664. pokazalo je kako kralj Leopold I. Habsburški zajedno sa svojim dvorom u tom trenutku nije želio voditi politiku koja bi bila usmjerena na oslobađanje hrvatskih i ugarskih zemalja od osmanske vlasti. To je dovelo do porasta nezadovoljstva hrvatskog i ugarskog plemstva te do jačanja djelatnosti protuhabsburške skupine plemstva predvođena Nikolom VII. Zrinskim, koji je osim ugarskih plemića za svoje planove pridobio brata Petra IV. No pored toga postojali su i drugi razlozi koji su utjecali na sukob moćnih hrvatskih obitelji i Habsburgovaca. Naime, posjedi Zrinskih bili su smetnja razvoju trgovine austrijskih zemalja jer su mnogi trgovci kršili propise bečke Dvorske komore te izvozili robu preko luka u posjedu Zrinskih; zaobilazeći habsburške luke Rijeku i Trst umanjivali su prihode Habsburgovcima. Zrinski su bili opasni za Habsburgovce i zbog toga jer su, u slučaju ustanka, na svoju stranu mogli pridobiti vojnike iz Vojne krajine. Za pripremanja urote urotnicima su se pridružili protestantski gradovi na sjeveru Ugarske, Erdelj i dio nižega plemstva. Unatoč tomu, urotničke snage bile su svjesne kako nemaju snage za rat protiv Habsburgovaca te su se obratile za pomoć francuskom kralju Luju XIV. Uz to je P. IV. Zrinski svoju suprugu Anu Katarinu uputio u Veneciju radi pregovora s francuskim izaslanikom biskupom Petrom de Bonzyjem. God. 1664., nakon smrti N. VII. Zrinskog u lovu, u Ugarskoj su vodstvo preuzeli tamošnji velikaši, a u Hrvatskoj P. IV. Zrinski, koji je za protuhabsburške planove pridobio svojega šurjaka F. K. Frankapana. Petar je nastavio pregovore s francuskim izaslanikom u Beču Gremonvilleom zahtijevajući pritom novčanu i vojnu pomoć za borbu protiv Osmanlija, a Luju XIV. ponudio je krunu sv. Stjepana. Iako je Luj odbijao dati pomoć i prihvatiti prijestolje, francuska je diplomacija potajno poticala protuhabsburške nezadovoljnike jer je time vršila pritisak na Habsburgovca u trenutcima sukoba oko španjolske baštine. Kada je Luj XIV. s Leopoldom 1668. potpisao tajni sporazum o podjeli španjolskog naslijeđa, francuski dvor prekinuo je odnose s urotnicima. Tijekom 1666. P. IV. Zrinski sklopio je tajni savez s ugarskim palatinom F. Wesselényijem, a priključio im se i dvorski sudac F. III. Nádasdy. God. 1667. u urotu se uključio štajerski plemić Erazmo Tattenbach, a 1669. zet P. IV. Zrinskoga, ugledni erdeljski velikaš F. I. Rákóczy. Dok je među protestantima u gornjoj Ugarskoj postojala sklonost savezu s Osmanlijama, Porta, koja je bila zaokupljena ratom protiv Mletačke Republike za otok Kretu, nije mogla ustanicima pružiti djelotvornu pomoć. Pošto je neuspjelo pokušao pridobiti novoga poljskoga kralja i Mletačku Republiku na svoju stranu, P. IV. Zrinski poslao je 1670. izaslanstvo Porti koje je, u zamjenu za vojnu pomoć u ustanku protiv Habsburgovaca, trebalo predložiti priznanje osmanske vrhovne vlasti nad Hrvatsko-Ugarskim Kraljevstvom. Unatoč neuspjehu izaslanstva P. IV. Zrinski počeo je u ožujku 1670. pripremati ustanak, koji je trebao voditi F. K. Frankapan. Nadao se da će uz pomoć marčanskoga biskupa Gavre Mijakića na svoju stranu dobiti vojnike iz Vojne krajine te da će se u protuhabsburški vojni ustanak uključiti i F. I. Rákóczy. No bečki dvor bio je obaviješten o svim kontaktima urotnika s inozemnim silama te je mogao pripremiti protumjere prije pokretanja otvorenog ustanka, a dvoru su obavijesti dostavljali i neki urotnici. Kada su vidjeli da protuhabsburški plan nema izgleda za uspjeh, P. IV. Zrinski i F. K. Frankapan odlučili su tražiti od kralja oprost. Kralj im je pismeno obećao sigurnost u slučaju njihova dolaska u Beč te je bio sklon pomirbi, ali su njegovi ministri smatrali da Zrinskog i Frankapana treba oštro kazniti. Za vrijeme puta Zrinskog i Frankapana u Beč, habsburški su generali zauzeli i opljačkali njihove posjede te istodobno uklanjali osamljena žarišta urote. Po dolasku u Beč P. IV. Zrinski i F. K. Frankapan bili su uhićeni te premješteni u zatvor u Bečkom Novom Mjestu, gdje su nakon nezakonita suđenja bili pogubljeni 30. IV. 1671., a njihova je imovina bila konfiscirana. Istoga su dana u Beču i Požunu bili pogubljeni dvorski sudac F. Nádasdy i Franjo Bonis kao predstavnik ugarskih protestanata. Poslije je ubijen i E. Tattenbach. Slomom urote bila je slomljena moć dviju najutjecajnijih hrvatskih velikaških obitelji Zrinskih i Frankapana te oslabljena sposobnost hrvatskog plemstva da se bori za municipalna prava zemlje. Osim toga, zapljenom njihovih imanja velik dio banske Hrvatske i Primorja došao je pod upravu Dvorske komore, što je imalo dalekosežne posljedice na sveukupan razvoj hrvatskih zemalja.
Citiranje:
Zrinsko-frankapanska urota. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje.
Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. Pristupljeno 11. 10. 2022. <http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=67477>.

Question: the failure of heritage marked the end of which great families

the failure of heritage marked the end of which great families

Question: the zrinsko-frankopanska urota tried to resist

the zrinsko-frankopanska urota tried to resist

Question: which austrian country did the zrinsko-frankopanska u

which austrian country did the zrinsko-frankopanska u

Question: who tried to impose on croatia and hungary the centralism and absol

who tried to impose on croatia and hungary the centralism and absol

Question: what marked the end of the great families of zrinsk and frankopan

what marked the end of the great families of zrinsk and frankopan

Question: where was centralism and absolutism already managed

where was centralism and absolutism already managed

They tried to resist the efforts of the Vienna Court to impose on Croatia and Hungary the centralism and absolutism that was already managed in the Austrian hereditary countries , including the Czech Republic .

The failure of heritage marked the end of the old great families of Zrinsk and Frankopan .

They tried to resist the efforts of the Vienna Court to impose on Croatia and Hungary the centralism and absolutism that was already managed in the Austrian hereditary countries, including the Czech Republic. The failure of heritage marked the end of the old great families of Zrinsk and Frankopan.

Zrinski sent their man from great confidence to Fran Bukovsky for negotiations with the French in Mletci in 1664.

|
|
BUKOVAČKI, Franjo (Bocouazkhi, Buckouatski, Bucouazky, Vkouatsky), sudionik u zrinsko-frankapanskoj uroti (Gornja Lomnica, ? — negdje u Turskoj, nakon 1678). Sin Ladislava. Jedna od najpovjerljivijih ljudi Petra i Nikole Zrinskog. Sudjelovao u ratu protiv Turaka 1663/64. Godine 1664. pregovarao u Veneciji s francuskim poslanikom P. de Bonsyjem nastojeći pridobiti Francusku za pomoć hrvatskim velikašima u sukobu s Habsburgovcima. Od Zrinskih je 1667. dobio posjede na obroncima Plešivice, iznad Jastrebarskog: Bukovac, Lanišće i Gornje Volavje (danas Bukovac Svetojanski, Lanišće i Volavje), a imao je i druge posjede. God. 1669. bio je kapetan tvrđave Središće na Kupi. Nakon neuspjeha s Francuzima Zrinski je po njegovu nagovoru pristao na savez s Turcima. Pregovore, s velikim ovlastima Zrinskih, vodio je u Solunu sa sultanom Mehmedom IV i na Kandiji tijekom prosinca 1669. Za tajne ponude hrvatskih velikaša saznao je habsburški poslanik na turskom dvoru I. Casanova i izvijestio o tome Beč. Preko vještog poslanika bečki dvor je, prije Zrinskog, saznao za sve što je postigao Bukovački u Turskoj. Njega je turska vlada otpustila s obrazloženjem da će Zrinski dobiti odgovor preko bosanskog paše. Tursku je napustio 17. II 1670, uvjeren da je uspio u pregovorima, a samo nekoliko dana nakon njegova odlaska Casanova je izvijestio bečki dvor da veliki vezir ne namjerava ući u rat s Austrijom zbog saveza s Petrom Zrinskim. Beč je dobio dovoljno vremena da u tajnosti pripremi udar protiv zavjerenika u Hrvatskoj. Ne znajući za tajna utanačenja na turskom i habsburškom dvoru, B. se i sam dao na podizanje ustanka u Turopolju i Banskoj krajini. U trenutku konačna sloma prebjegao je u Tursku. Nakon pogubljenja Zrinskog i Frankapana (30. IV 1671) B. se odbio vratiti u domovinu iako ga je car Leopold I, na zauzimanje generala J. J. Herbersteina, pomilovao 16. VII 1671. i vratio mu imanja. Jedno vrijeme bio je zapovjednik turske granične tvrdave Cernik. God. 1673. nalazio se u Drinopolju (danas Edirne). Posljednji put spominje se 1678. u pismu fra Luke Imbrišinovića zagrebačkom biskupu Martinu Borkoviću. S njim izumire rod Bukovačkih.
LIT.: F. Rački:
Izprave o uroti bana P. Zrinskoga i kneza Fr. Frankopana. Zagreb 1873, 53, 58, 67, 69, 71–73, 80–82, 85, 91, 96, 102, 110, 120, 129–132, 137, 142, 145, 161–163, 170, 188, 207, 210, 222, 226–237, 245–246, 255, 257, 280–281, 286–298, 316, 332, 338, 359, 377–384, 388–391, 396, 401, 404, 407, 414, 417–418, 423, 426, 441–442, 446, 451–452, 457–463, 467–468. 473–481, 484, 489, 496–501, 505–509, 512–513, 521, 523, 572. — R. Lopašić:
Novi prilozi za poviest urote bana Petra Zrinskoga i kneza Franje Krste Frankopana. Starine, 1891, 24, str. 89–94, 108. — F. Sišić:
Posljednji Zrinski i Frankopani na braniku domovine. Posljednji Zrinski i Frankopani (zbornik, Zagreb 1908), 68–69, 74–86, 89–92, 94, 98, 100, 102–107, 112, 117, 123. — Isti:
Pregled povijesti hrvatskoga naroda. Zagreb 19623
.
Redakcija (1989)

Question: who did zrinski send to france in 1664

Question: when did zrinski send bukovsky to france

when did zrinski send bukovsky to france

Question: who sent fran bukovsky to the french in 1664

who sent fran bukovsky to the french in 1664

Question: who did fran bukovsky negotiate with in 1664

who did fran bukovsky negotiate with in 1664

Question: where did the zrinsko-frankopanska urota meet

where did the zrinsko-frankopanska urota meet

Question: what did zrinski send bukovsky to in 1664

what did zrinski send bukovsky to in 1664

Zrinski sent their man from great confidence to Fran Bukovsky for negotiations with the French in Mletci in 1664 .

HERBERSTEIN, Ivan Josip (Herberstain; Johann Joseph, Joannes Josephus), krajiški general (Graz, 28. II. 1633 — Graz, 30. XII. 1689). Sin grofa Ivana Maksimilijana starijega, štajerskog namjesnika. God. 1643. pridružuje se Redu malteških vitezova i posvećuje vojnom pozivu. U službi carskoga generala, vojvode Karla Lotaringijskog – kojemu je poslije bio pobočnikom – sudjelovao je 1664. u bitki protiv Turaka kraj St. Gottharda. Kralj Leopold I. imenovao ga je 5. V. 1665. pratiteljem turskog poslanstva iz Carigrada u Beč prigodom pregovora koji su okončani Vašvarskim mirom. Zatim je H. došao u Hrvatsku za stotnika u Đurđevac. Već 1666. iz podređenoga mu vojnoga kruga stigla je pritužba na njegovo vladanje prema Vlasima u okolici Đurđevca. Te je godine premješten u Ivanić i promaknut u velikog stotnika. Prigodom izbijanja bune križevačkoga velikog suca S. Osmokruovića 1666. H. je uspješno suzbijao vlaške zahtjeve, pa su Vlasi izgubili pravo izbora »vrhovnog suca« (prizivnog) iz triju kapetanija. H. je 1668. imenovan pukovnikom u Križevcima. Kraće vrijeme bio je kao zamjenik generala V. Lesliea samostalan zapovjednik u Slavonskoj krajini, tj. u Varaždinskom generalatu, gdje u okolici Đurđevca, Ivanića, Križevaca i Bjelovara naseljuje Hrvate katolike, što izaziva nezadovoljstvo Vlaha, pojačano suzbijanjem trgovine hrvatskom djecom, koju su prodavali Turcima. Nakon neuspjele bune H. je uspio isposlovati zabranu nekontroliranih seoba s područja pod turskom vlašću, a za vlaškog duhovnika postavljen je uvjereni unijat biskup P. Zorić. Kada je karlovački general H. Auersperg umro, H. je u lipnju 1669. imenovan generalom te postavljen na položaj karlovačkoga generala, ali se uskoro morao nakratko vratiti u Varaždinski generalat da neutralizira djelovanje vladike G. Mijakića. Zbog imenovanja Zorića izbila je nova pobuna Vlaha, a H. je strogo kažnjavao buntovnike te njihove idejne vođe, 14 monaha iz lepavinskog i gomirskog samostana, osudio 1671. na galije. Njegovo imenovanje, dakle stranca Nijemca, zapovjednikom Vojne krajine, dalo je nov poticaj zrinsko-frankapanskoj uroti. Nakon što je na tajnoj ministarskoj konferenciji sazvanoj u Beču 20. III. 1670. odlučeno da se P. Zrinski proglasi buntovnikom, a s njim i F. K. Frankapan, H. je okupio vojsku od oko 7000 ljudi te zajedno s generalom E. F. Breunerom zaposjeo sve krajeve u Hrvatskoj koji su pristali uz urotu. U sukobu njegove i Frankapanove vojske kraj Zagreba, potonji je jedva spasio život i sklonio se u Čakovec. Brzo i odlučno djelovanje Herbersteina onemogućilo je prilaženje uroti većeg broja nezadovoljnih krajišnika. H. je zauzeo primorske i pokupske posjede Frankapana, a vojsci pod svojim zapovjedništvom dopustio je pljačku zrinskih i frankapanskih gradova, među ostalima Čakovca, Ozlja, Novigrada, Zvečaja, Ribnika, Švarče, Bosiljeva, Bakra. Već potkraj travnja 1670. H. se mogao pohvaliti u pismima kancelaru V. Lobkowitzu i zagrebačkom biskupu M. Borkoviću da su se urotnici predali ili pobjegli, a da su se karlovački krajišnici »proslavili« i izazvali strahopoštovanje u cijeloj hrvatskoj kraljevini. H. je potom postao glavni provoditelj centralističkih težnji Habsburgovaca te je do kraja života pokušavao što više oslabiti Bansku Hrvatsku i napose dio Krajine koji je ostao pod banskim zapovjedništvom. Potkraj 1670. izložio je plan prema kojemu bi se Hrvatska odvojila od Ugarske, što bi olakšalo njezino pretvaranje u habsburšku nasljednu zemlju. Pokušaj predobivanja za tu osnovu biskupa Borkovića, kojem je namijenio ulogu zagovaratelja toga nauma, na Hrvatskom saboru nije uspio kao ni kod većine hrvatskog plemstva. Prema spomenici koju je H. uputio kralju na poč. 1671, H. »je prije svega želio da se oba generalata pripajanjem Banske Krajine teritorijalno povežu i tako od rijeke Mure do mora potpuno ‘zatvore’ Bansku Hrvatsku« (J. Šidak, 1959). U tome su Herbersteina vodili ne samo vojni, već i politički razlozi, jer bi se izuzimanjem Banske krajine ispod banske vlasti ova oslabila, što bi olakšalo provedbu plana. Za takvu politiku H. je uspio predobiti neke plemiće, krajiške časnike, među kojima je bilo i pomilovanih plemića sudionika urote, ali više plemstvo na čelu s Nikolom III. Erdődyjem odlučno se i uspješno suprotstavilo njegovim planovima. Na Herbersteinov zahtjev 1674. Leopold je 1675. donio stroža vojna pravila, jer su instrukcije iz 1578. gubile na aktualnosti. Vojno vijeće u Grazu po Leopoldovu nalogu u tim je uputama ojačalo ulogu karlovačkoga generala, tj. Herbersteina, a smanjena je bila uloga hrvatskog bana. Nakon sloma urote H. je područje Karlovačkoga generalata proširio dijelom bivših zrinskih posjeda, a sâm je dobio Senj. God. 1682. odbio je prijedlog hrvatskog plemstva da se ukine Varaždinski generalat; 1686. na ruševinama grada Švarče dao je sagraditi zgradu generalata i crkvu sv. Josipa. Te se godine istaknuo i u borbama protiv Turaka na Malti. Za protuturskog rata, koji je započeo 1683, uspio je 1689. osloboditi Liku i Krbavu te zauzeti Udbinu, ali je ujesen, neposredno prije smrti, zastao pred Bihaćem, koji je opravdano držao ključem oslobađanja Bosne. Njegovi su posmrtni ostaci, prema zahtjevu u oporuci, preneseni u Karlovac i pokopani kraj crkve sv. Josipa.
LIT.: J. A. Kumar:
Geschichte der Burg und Familie Herberstein, 2. Wien 1837. — Die Herbersteine. Illyrisches Blatt (Ljubljana), 27(1845) 36, str. 147; 37, str. 151–152; 38, str. 155–157; 39, str. 160–161; 40, str. 163–165; 42, str. 173–174. — F. Rački:
Isprave o uroti bana P. Zrinskoga i kneza Fr. Frankopana. Zagreb 1873. — F. Vaníček:
Spezialgeschichte der Militärgrenze, 1. Wien 1875, 379–380. — R. Lopašić:
Karlovac. Zagreb 1879, 123, 156, 196, 200, 206. — T. Smičiklas:
Poviest Hrvatska, 2. Zagreb 1879, 176–178. — R. Lopašić:
Spomenici Hrvatske krajine, 2. Zagreb 1885. — I. Steklasa:
Ivan Josip Herberstein. (1630–1689). Zbornik znanstvenih in poučnih spisov (Ljubljana), 1907, 9, str. 77–153. — M. Magdić:
Herbersteinov pohod na Liku godine 1865. Novosti, 12(1918) 247, str. 2–3. — E. Laszowski:
Razgrabljene stvari grofa Petra Zrinskog i Franje Krste Frankopana i njihovih pristaša. Starine, 1948, 41, str. 159–237. — Zaključci Hrvatskog sabora, 1. Zagreb 1958. — J. Šidak:
Hrvatska poslije Zrinsko-frankopanske urote. U: Historija naroda Jugoslavije, 2. Zagreb 1959, 740, 998–999. — F. Šišić:
Pregled povijesti hrvatskoga naroda. Zagreb 19623
. — Karlovac 1579–1979 (zbornik). Karlovac 1979.
Mladen Švab (2002)

Question: when was zrinsko-frankopanska urota published

when was zrinsko-frankopanska urota published

Question: croatia would separate from which country in 1670

croatia would separate from which country in 1670

Question: who did zrinsko acquire in his plan

krajiške časnike , među kojima je bilo i pomilovanih plemića

Question: what would croatia become if it separated from hungary

what would croatia become if it separated from hungary

Question: what did zrinsko-frankopanska urota include in

mercyed nobles of the participant of the grace

mercyed nobles of the participant of the grace

what did zrinsko-frankopanska urota include in

Question: which country did zrinsko-frankopanska urota create

which country did zrinsko-frankopanska urota create

Question: what was the goal of zrinsko-frankopanska uro

razdvajanje saveznika ( protiv austrijskog centralizma , Hrvatske i Ugarske ) i olakšavalo bi pretvoriti Hrvatsku u habsburšku nasljednu

what was the goal of zrinsko-frankopanska uro

Question: what did zrinsko-frankopanska urota plan

what did zrinsko-frankopanska urota plan

For his plan he managed to acquire some nobles , countryside officers , among which there were also mercyed nobles of the participant of the grace .

Although it was apparently in its plan that he scored and published in 1670 , Croatia would separate from Hungary , it was in fact the separation of the allies ( contra Austrian centralism , Croatia and Hungary ) and would facilitate the conversion of Croatia into the Habsburg heredity country .

For his plan he managed to acquire some nobles, countryside officers, among which there were also mercyed nobles of the participant of the grace. Although it was apparently in its plan that he scored and published in 1670, Croatia would separate from Hungary, it was in fact the separation of the allies (contra Austrian centralism, Croatia and Hungary) and would facilitate the conversion of Croatia into the Habsburg heredity country.

Bog nam sreću daj! - Hrvatski nek živi zmaj!
U zmajskom gnijezdu gdje ih čuva Majka Božja od Kamenitih vrata proslavljena je ovih dana 106. obljetnica Družbe "Braća Hrvatskoga Zmaja". Prvi je naziv družbe bio "Družba zmaja ognjenoga", a današnje ime "Ordo fratres draconis croatici" je dobila tijekom 1907. godine. Od svoga osnutka zauzima se za domoljublje i afirmaciju hrvatskoga identiteta, za kršćanska načela u znanosti i umjetnosti, kao i u javnom i privatnom životu, promiče kulturne vrjednote hrvatskog naroda, jača narodnu svijest, oživljava uspomene na slavne događaje iz hrvatske povijesti i znamenite Hrvate, te čuva i obnavlja hrvatsku kulturnu baštinu.
Trg Braće Hrvatskog Zmaja
Povodom 900. obljetnice Zagrebačke biskupije imenovan je prostor ispred Kamenitih vrata u Trg Braće Hrvatskog Zmaja (15. studenoga 1994.). Tom prigodom Družba je postavila kip Sv. Jurja (djelo kipara A. Kompatschera i A. Windera), koji je davne 1938. dr. Želimir Mažuranić, potomak pjesnika i hrvatskog bana Ivana Mažuranića, darovao gradu Zagrebu. Novo postolje kipa izradio je kipar Ivan Kerdić, Zmaj od Kamenitih vrata II.
Možemo li si zamisliti danas grad Zagreb bez Kamenitih vrata?
1841. – Gradski magistrat na sjednici održanoj 26. VIII. donosi zaključak da se Kamenita vrata sruše. Rušenje su predložili gradski zidarski majstori Felbinger i Horbeld:
"Rušenje zgrade ovih vrata i iznad njih smještene djevojačke škole ne samo da je moguće, već i s razloga usrećivanja grada većim ukrasom i zbog pružanja tražene udobnosti i sigurnosti javnosti koja ovuda neprekidno prolazi potpuno poželjno...".
Do realizacije projekta ipak nije došlo.
1875. – ponovno se aktualizira ideja o rušenju vrata, ali se toj ideji javno suprostavlja Isidor Kršnjavi: "Ne rušimo starine! Kupole, vrata, tornjevi gradski i crkveni najprikladnija su sredstva lijepu profiliranju gradova ..."
1878. – Gradski magistrat izdvaja iz proračuna 2500 forinti za rušenje Kamenitih vrata, no ovaj put Zagrepčani podnose Magistratu molbu da se vrata ne ruše.
1907. – poslije rušenja Bakačeve kule, koja je zajedno s bedemom ispred Katedrale bila srušena od 1906. do 1907. godine, kao i prije nje srušene Sjeverna i Južna gradska kula, ponovno se razmatra ideja o rušenju Kule Kamenitih vrata. No nju nisu dali zmajevi. Meštarski zbor je na prijedlog Velikog meštra Emilija Laszowskog 13. ožujka 1907. donio zaključak, da se ova povijesna građevina očuva za potomstvo hrvatskoga naroda. Isposlovali su da nam ostane najstariji dio Zagreba, posljednja gradska vrata i jedan od simbola grada.
Viteška dvorana u Zmajskoj kuli nad Kamenitim vratima.
1907. – Zmajevi su ponudili Gradskom poglavarstvu da o svom trošku obnove Kamenita vrata i u njima hrvatsko Marjansko svetište - kapelicu Blažene djevice Marije od Kamenitih vrata, i da u kuli nad Kamenitim vratima urede Gradsku knjižnicu i Gradski muzej s arhivom;
Poglavarstvo je 11. svibnja obavijestilo Družbu "Braća Hrvatskoga Zmaja" da im povjerava i daje na korištenje Kulu nad Kamenitim vratima, i pravo da u njima bude sjedište Družbe.
Potom je prvi kata kule pregrađen po visini pa su dobivena dva kata s prostorom u kojem je zmajsko bratstvo uredilo i vodilo Gradsku knjižnicu (do 9. travnja 1938. godine), Gradski muzej/Muzej grada Zagreba (do 26. lipnja 1925.) i Gradski arhiv (do 4. svibnja 1914.), a Zagrepčanima su predani na uporabu 7. prosinca 1907. godine.
Tim povodom je Grad Zagreb postavio spomen-ploču iza ulaznih vrata u Zmajsku Kulu:
OVDJE SE VEĆ GOD. 1429. SPOMINJU
"KAMENITA VRATA"
GOD. 1674. IZGORIO JE ZAGREB SVE DO
KAPELICE B.D.M. U OVOJ KULI.
ZA NAČELNIKOVANJA
Dr. MILANA AMRUŠA
OBNOVLJENA JE GOD. 1907. OVA KULA
I U NJU SU SMJEŠTENI GRADSKI ARKIV,
MUZEJ I KNJIŽNICA, ŠTO IH UREDIŠE
"BRAĆA HRV. ZMAJA"
Gradska knjižnica je prigodom otvaranja imala 7.000 darovanih knjiga, a krajem sljedeće godine 14.000 naslova i 42.672 korisnika ili 125 osoba dnevno!
1938. – obnova Kamenitih vrata i Zmajske kule po nacrtima arh. Jurja Denzlera, Zmaja od Harmice; unutrašnjost kule dobiva današnji izgled.
Ratne zastave Gardijskih brigada Hrvatske vojske.
Gardijske brigade Hrvatske vojske (Tigrovi, Pume, Kune, Pauci, Gromovi, Vukovi i Slavonski sokolovi) poklonile su Družbi svoje ratne zastave u znak zahvalnosti za sve što su učinili u obrani domovine od srpsko-jugoslavenske agresije.
Plakete Gardijskih brigada dodijeljene Zmajevima
Stjepan Širola, Velimir Deželić (u sredini) i Emilije Laszowski Szeliga početkom 20-ih godina prošlog stoljeća (ulje na platnu, akad. slikar Josip Bužan)
"Družba zmaja ognjenoga"je utemeljena 16. studenoga 1905. godine u Zagrebu (današnje ime je dobila tijekom 1907. godine). Utemeljili su je znameniti hrvatski kulturni djelatnici Emilije Laszowski Szeliga (Prazmaj Brloški i Ozaljski), povjesničar i arhivist, kasnije ravnatelj Kraljevskog državnog arhiva u Zagrebu (danas Hrvatski državni arhiv), i dr. Velimir Deželić stariji (Prazmaj Klokočki I.), književnik, sveučilišni bibliotekar i leksikograf, kasnije ravnatelj Kraljevske sveučilišne knjižnice u Zagrebu (danas Nacionalna i sveučilišna knjižnica).
Suosnovatelji Družbe bili su Stjepan Širola (pedagog i književnik), Janko Barle (svećenik, povjesničar, etnograf i glazbeni pisac), Božidar Kukuljević Sakcinski (književnik i glazbenik) i Ljudevit Tomšić ml. (knjižar i tiskar).
DSUP (Državni sekretarijat za unutrašnje poslove) Narodne Republike Hrvatske, Odjel narodne sigurnosti, je 4. ožujka 1946. godine donio odluku kojom se Družba "Braća Hrvatskoga Zmaja", kao "profašistička i nenarodna udruga" raspušta i zabranjuje njen rad. Konfiscirana je cjelokupna pokretna i nepokretna imovina.
Neki će reći da su bila takva vremena, ali teza da je svaki zahtjev za hrvatskom državom izraz fašističke ideologije postojala je do 1990. godine.
Družba je obnovljena i svečano ponovo uspostavljena 16. studenog 1990. u Zmajskoj Kuli nad Kamenim vratima u Zagrebu.
Grb Braće Hrvatskoga Zmaja
Grb Braće Hrvatskoga Zmaja je štit s hrvatskim grbom oko kojega se savija zeleni zmaj spuštenih krila i s repom omotanim oko vrata, koji čuva tu najveću svetinju i ne dopušta da mu se netko neovlašteno približi.
"Zmaj zelenih krila brani ono veliko blago koje je družbi povjereno, a to je kultura hrvatskoga naroda, ono najveće što jedan narod može imati."
Zaštitnik Družbe "Braća Hrvatskoga Zmaja" je Sv. Juraj Mučenik.
Sveti Juraj ubijen je za Dioklecijanovog progona kršćana 303. godine.
"Mučenik koji je radije izgubio glavu nego da se odrekne Krista i tako sačuva visoki položaj u Rimskoj vojsci sav život svjedočio je i prosječnim ljudima da državna vlast ne mora uvijek imati pravo, da i državni zakoni mogu biti nehumani i nepravedni. Čovjek mora svojom glavom misliti i svojom slobodnom voljom odlučivati što je dobro, a što zlo. Ta poruka slobode morala je uplašiti vladara samodršca i sve koji su bez obzira na savjest služili svojim i državnim interesima. Ta se poruka na svoj način uosobila u liku mučenika Jurja."
Crkvu je njemu u čast podigao već sredinom 4. stoljeća Dioklecijanov nasljednik Konstantin Veliki.
S Istoka se njegovo štovanje vrlo brzo proširilo i na Zapad. Kao svoga zaštitnika slavili su ga srednjovjekovni vitezovi i križari, a od visokog srednjeg vijeka ikonografija ga prikazuje u vojničkoj opremi na konju kako kopljem ubija zmaja da bi, prema pučkoj legendi, spasio djevojku (djevicu).
I štovanje sv. Mihovila, koji ubija sedmoglavog apokaliptičkog Zmaja, počinje na Istoku u 4. stoljeću.
Kompatcher-Winderov zmaj
Zmajevi ili "zmije s krilima" su dobra ili zla čudovišta u mitovima gotovo svih naroda svijeta. Najčešće su čuvari nekakvog blaga (npr. Zlatno runo).
Mons. dr. Juraj Kolarić, predstojnik Ureda za kulturu i crkvena kulturna dobra Zagrebačke nadbiskupije, umirovljeni profesor Katoličkog bogoslovnog fakulteta u Zagrebu, i Zmaj Hrašćanski od sv. Jurja u Trnju:
"Zmija u svim religijama i u svim mitologijama igra vrlo značajnu ulogu. Zato što je zmija po uvjerenju bila čuvar voda. A voda život znači. Ta voda, kad ona prelazi u oblak, se kao kiša spušta i postaje plodonosna. To je nešto lijepo i dobro. A zmija da bi mogla štititi tu vodu u zraku mora imati krila. Tako je zmija dobila krila i od nje je postao zmaj.
Kako su grmljavine i munje također dio toga procesa kojim se zemlja natapa vodom, to je onda u kasnijim tumačenjima došlo do toga da netko priječi tog dobrog zmaja da natapa zemlju. Tako onda imamo u mitologiji istočnih naroda u sanskritskom jeziku naziv ahir – u arapskom aždaja – pojam zla, zmaja koji utjelovljuje zlo. To je crveni zmaj.
A onaj koji čuva dobro i koji čuva čovjeka, i sve ono što je vezano uz dobro čovjeka i čitav svijet – to je zmaj zelenih krila. Taj dobar zmaj je dobio naziv u sanskritskom jeziku agnu – samo dobrota, čuvar dobrota."
Grb Viteškog reda Braće Hrvatskoga Zmaja
"Samo ime 'Braće Hrvatskoga Zmaja' nije se tako brzo rodilo. Namislili smo, neka bude jedno ponešto eksotično ime i spominjali smo razna imena, a sam sam rekao, da bi lijepo bilo, da se društvo prozove 'Zmaj' jer je to ujedno nešto energična, neobična. Kad je to Emilije čuo, odmah se je sjetio, da je već godine 1408. zasnovano društvo zmajskih vitezova za kralja Sigizmunda, u kojem su pretežni dio bili Hrvati. Na osnovi toga i kako su proučena pravila toga društva, odlučili smo da se to staro društvo obnovi. Zato je nastalo društvo 'Braća Hrvatskoga Zmaja'". (Velimir Deželić, 1914.)
Simboliku starog Žigmundovog reda "Ordo equestris draconis" (Red zmajskih vitezova) - znak je zmaj koji ovija rep oko vlastita vrata, a zaštitnik je sv. Juraj - dijelom je preuzela i nova "Družba zmaja ognjenoga", odnosno "Družba Braća Hrvatskoga Zmaja" (Ordo fratres draconis croatici).
Grb Viteškog reda Hrvatskog Zmaja
Opis grba "Viteški red Hrvatskog Zmaja":
Štit razdijeljen u četiri polja: 1 i 4 crvena i srebrena šahovska polja; 2 i 3 u srebrnom zlatni zmaj sa zelenim krilima i repom ovinutim oko vrata.
Nakit: kaciga s crvenom, bijelom modrom točenicom iz koje raste zlatni raskriljeni zmaj.
Čuvari grba: sa svake strane jedan oklopnik s kopljem u ruci drži štit.
Natpis: ZA BOGA I HRVATSKU
Grb je nastao 1941. godine. Lesonit, rezan po konturama; Slikan temperama, vis. 68, šir. 58 cm. Nalazi se u Hrvatskom povijesnom muzeju. Javnosti izložen 1995. godine na izložbi: Zbirke grbova, grbovnica i rodoslovlja.
Grb starohrvatskog roda Zrinskih (Zrinsko-frankopanski muzej, stari grad Ozalj, 2008.)
Opis grba obitelji Zrinski:
Štit crveni okomito razdijeljen: desno otvorena crna orlovska krila; lijevo iznad kamenog nazupčanog zida naravne boje uzdiže se kula s nazupčanim vijencem i puškarnicom naravne boje, koju gore sa svake strane prati jedna šestokraka zlatna zvijezda.
Nakit: kaciga s krunom iz koje raste raskriljeni, okrunjeni zmaj.
Plašt: crveno zlatni.
Grb pripada obitelji Zrinski (knezovi), banu Nikoli (1543-1556) . Nastao je spajanjem obitelji Šubića (otvorena orlovska krila) i obitelji Ernuszta (kula).
Viteškom Redu zmajskih vitezova pripadali su hrvatski knezovi Zrinski (zmaj u grbu) i druge hrvatske velikaške obitelji.
Meštarski stol
Družbu vodi Meštarski zbor, na čijem se čelu nalazi Veliki Meštar.
Čast Velikog meštra obnašali su:
Emilij Laszowski, Prazmaj Brloški i Ozaljski (1906.-1935.)
Milutin Mayer, Prazmaj Sv. Helenski I. (1936.-1941.)
Mladen Deželić, Prazmaj Klokočki I. (1943.-1945.)
a nakon obnove djelovanja
Antun Bauer, Prazmaj Vučedolski (1990.-1992.)
Đuro Deželić, Zmaj Klokočki V. (1992.-1993.)
Juraj Kolarić, Zmaj Hrašćanski od sv. Jurja u Trnju (1993.-2001.)
Matija Salaj, Zmaj Starovukovarski (2001.- 2006.)
Dragutin Feletar, Zmaj Velikootočki (2006. -2011.)
Nevio Šetić, Zmaj od Istre (2011. - )
Članovi se međusobno oslovljavaju sa "zmajski brate" ili "zmajska sestro", a meštri su "časna braća". Meštarski zbor bira se svakih pet godina.
Obred zazmajenja
Zmajska Pravila (Ordo draconicus) i Zmajski Obrednik (Rituale draconicum) određuju postupak i način primanja novih članova u Družbu "Braća Hrvatskoga Zmaja".
Družba ima tri vrste članova: redovite članove, članove prinosnike i počasne članove.
Broj članova je ograničen stavkom numerus clausus od 310 članova. Broj počasnih članova nije ograničen.
O primanju u punopravno članstvo odlučuje "balotiranjem" Meštarski zbor. Da bi novi član bio prihvaćen odluka mora biti jednoglasna, odnosno svih deset kuglica moraju biti bijele.
Tijekom zazmajenja (Rituale draconicum) izabrani zmajski kandidati stoje pred Meštarskim zborom.
Svakom zmajskom pripravniku daje se mogućnost da izabere jednu od sedam svijeća određene boje, odnosno kulturni zbor (sekciju) u kojem će ubuduće djelovati.
Ljubičasta "luč" – Povijesna sekcija , plava – Umjetnička sekcija, bijela – Prosvjetni zbor, zelena – Prirodoslovna sekcija, žuta – Pravna sekcija, crna – Zbor dobročinstva, crvena – Zbor kulturne baštine.
Kod polaganja prisege polažu desnu ruku na hrvatsku zastavu ukriženu sa zastavom Družbe i za meštrom kapelanom ponavlja riječi prisege.
Nakon prisege Veliki meštar uzima u ruke bilikum tj. kalež bratstva u kojem se nalazi vino i u njega srebrnom žličicom sipa pepeo srebrne lipe (Tilia tomentosa), mitska pozadina hrvatskih narodnih običaja i vjerovanja iz pradomovine da lipa čuva čovjeka od zla i uroka.
Potom svaki zmajski pripravnik popije gutljaj, a posljednji pije Veliki meštar, koji nove članove proglašava zmajskom braćom i naziva ih zmajskim imenom koje su sami izabrali.
Meštar protonotar stavlja ruke na ramena novog člana i izgovara geslo Družbe: "Pro aris et focis" (Za žrtvenike i ognjišta), a novi zmajski brat odgovara: "Deo propitio" (S Božjom milošću) te dobiva svoju lentu i značku.
Na kraju svečanosti zazmajenja svi zajedno pjevaju "Zmajevku" (himna Družbe napisana je 1905.) i Hrvatsku himnu.
Danas Družbu čine Matica u Zagrebu i 19 Zmajskih stolova koji su smješteni u županijskim središtima.
Zmajska pravila (Ordo draconicus):
(...)
- Družba je nevladina, nepolitička, nadstranačka i neprofitna udruga koja djeluje na području kulture, a poglavito očuvanja hrvatske kulturne i prirodne baštine te opstojnosti hrvatskog naroda i države.
- Njegovanje i promicanje iskonskog hrvatskog značenja te etičkih i kulturnih vrijednosti pojedinaca i naroda, po kojima se Hrvati ističu i razlikuju u zajednici europskih naroda, te promicanje hrvatskih narodnih običaja, svetinja, pravnih shvaćanja, izvornih umjetničkih i graditeljskih izričaja;
- Družba je zasnovana na hrvatskom rodoljublju i domoljublju, iskrenom prijateljstvu i bratskoj ljubavi, međusobnom poštovanju i pomaganju u javnom i privatnom životu, što je zajamčeno i zavjereno čašću, čestitošću i poštenjem njezina članstva.
- Družba okuplja kulturne, društvene, znanstvene i gospodarske djelatnike bez obzira na podrijetlo, društveni položaj, zanimanje, svjetonazor, vjeroispovijest, političko uvjerenje ili stranačko opredjeljenje, koji se ponose hrvatskim narodom i svojom domovinom Hrvatskom te su spremni složno i predano raditi na jačanju narodne svijesti i narodnoga bitka.
(...)
2005. godine u potpunosti je uređena unutrašnjost Zmajske Kule nad Kamenitim vratima.
U Zmajskoj kuli članovi Družbe po tradiciji kite božićni bor i pjevaju nabožne pjesme na predbožićnom domjenku. Svake godine nazoče misi za uzoritog kardinala Franju Kuharića, Zmaja od Kamenitih vrata III.
2008. Stari grad Ozalj
U vlasništvu Družbe je i stari grad Ozalj, Zmajsko gnijezdo Zrinskih i Frankopana iznad Kupe. Ozaljski župnik vlč. Josip Jakovčić, Zmaj od Novigrada na Dobri, blagoslovio je 4. siječnja 2008. stari grad Ozalj.
1928. – Ponukan velikim zalaganjem i radom Dužbe "Braća Hrvatskoga Zmaja" u štovanju kulta Zrinskih i Frankopana, posljednji vlasnik starog grada Ozlja i ozaljskog plemićkog dobra, Albert Maria Lamoral Thurn-Taxis, darovao joj je 6. srpnja 1928. stari grad Ozalj i plemićko dobro od tri jutra i 96 četvornih hvati. Darovnica je izdana u Regensburgu, a pravnom činu preuzimanja darovnice je bio prisutan i njemački generalni konzul Ferdinand Seiler, te ravnatelj kneževih dobara Gustav Simon. Darovnicu su u ime Družbe potpisali E. Laszowski, Veliki Meštar i Meštar protonotar Leon Kaurić, a kao svjedoci dr. V. Deželić, zamjenik Velikog Meštra i Meštar obredničar dr. Gjuro Kumičić. Tom zgodom je Albert Maria Thurn-Taxis imenovan počasnim članom Družbe sa zmajskim predikatom Zmaj od Regensburga.
1928. – Zmajevci su u potpunosti obnovili zapušteni stari grad Zrinskih i Frankopana. U jednom dijelu grada uredili su izletište i ljetovalište s restoranom, opremili 32 sobe, a u drugom dijelu grada Zmajski muzej, arhiv i knjižnicu, koji su se sastojali od četiri dijela: 1.) Zrinsko-Frankopanski muzej, 2.) Galerija slika domaćih i stranih slikara, 3.) Dvorana hrvatskih grbova i zastava, 4.) Arhiv i knjižnica s 20.000 različitih povijesnih dokumenata i 7.000 knjiga.
Nakon oslobođenja Družba je zabranjena (1946.), a stari grad Ozalj u ime naroda oduzet i opljačkan. U slobodnoj i neovisnoj Republici Hrvatskoj Ozalj je vraćen Zmajevcima (1992.) koji ga ponovno obnavljaju i u njemu uređuju muzej, arhiv i knjižnicu.
Opširnije o Ozlju i životu Zrinskih i Frankopana može se pročitati u reportaži Modruš, Ozalj – U boj, u boj za dom!
Predsjednik Matice hrvatske Ljudevit Jonke otkrio je poprsja hrvatskih mučenika u zagrebačkoj Prvostolnici (1971.), i nazvao ih borcima za slobodu Hrvatske.
Među najznačajnijim djelima Družbe od njenog osnivanja do danas je prenošenje posmrtnih ostataka hrvatskoga bana Petra kneza Zrinskoga i markiza Frana Krste kneza Frankopana 1919. iz Bečkog Novigrada u zagrebačku Prvostolnicu, te očuvanje kulta štovanja Zrinskih i Frankopana koji je u hrvatskoj povijesti odigrao prvorazrednu državotvornu ulogu, pa su zrinsko-frankopanske teme na neki način bile barometar hrvatske slobode.
Svako njihovo spominjanje smatralo se, kako je to Krleža lijepo rekao, malograđanštinom, a za "dobro vaspitanu radničku klasu" i "jugoslovenskog nadčovjeka, udarnika i heroja" to je bila kategorija: nacionalizam, šovinizam, klerofašizam. Mlađi naraštaj Hrvata to ne zna, inače bi lako prepoznao tko su ti što štakorski uporno još i danas govore i pišu o "ustašofilima", i ponavljaju arhaične fraze "ustašluk".
Kult štovanja Zrinskih i Frankopana
O počecima, a i nastanku kulta štovanja Zrinskih i Frankopana možemo govoriti od 1861. do 1866. godine kad se u Zagrebu spremala svečanost u počast 300. obljetnici Nikole Šubića Zrinskog, zvanog Sigetski. Dr. Ante Starčević i njegovi Pravaši bili su inicijatori te svečanosti, a njihovi književnici poput Kovačića, Harambašića i Kumičića su pisali pjesme i obljetničke tekstove.
Godine 1871. nešto slično urađeno je i za 200. obljetnicu smaknuća Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana. Starčević i Kvaternik bili su glavni pokretači proslave, i od tada svakoga 30. travnja služile su se mise zadužnice, poglavito u doba strahovlade bana Khuena Hedervarija kad se to zabranjivalo i kad je to bio izraz nacionalnog ponosa.
*Proslava 400. obljetnice bitke kod Sigeta (1966. g.) kod nas se nije održala jer ju je osobno zabranio dr. Vladimir Bakarić, predsjednik CK Saveza komunista Hrvatske.
1907. – Družba "Braća Hrvatskoga Zmaja" donosi zaključak da se kosti pogubljenih hrvatskih mučenika Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana iz Bečkog Novigrada prenesu u domovinu Hrvatsku.
- iz skupnog zapuštenog groba ekshumirali su zemne ostatke i 24. travnja 1907. pohranili ih u novi privremeni grob, no Franjo Josip I. osobno je zabranio prijenos posmrtnih ostataka u Hrvatsku.
1919. – Družba ekshumira posmrtne ostatke Zrinskog i Frankopana po drugi put, 28. travnja ih prevozi u Zagreb, a 30. travnja su svečano položeni u kriptu zagrebačke katedrale. Svečanost prijenosa i pokopa pretvorila se u pučko-hrvatsku svečanost, a 30. travnja je bio u Hrvatskoj blagdan. Štovanje kulta Zrinskih i Frankopana je nastavljeno.
1921. – Družba prenosi u Prvostolnicu posmrtne ostatke Rakovičkih žrtava, Eugena Kvaternika, Vjekoslava Bacha i Antuna Rakijaša, pa zagrebačka katedrala postaje hrvatski Panteon.
1944. – Tijekom višegodišnjeg istraživanja Zmajevi su otkrili u Grazu grob Ivana IV. Antuna Baltazara grofa Zrinskog, jedinog sina Petra i Katarine Zrinski. Posmrtne ostatke su prinijeli u Zagreb i 26. veljače, nakon mise zadušnice koju je služio zagrebački nadbiskup dr. Alojzije Stepinac, položili ih u istu kriptu u kojoj počivaju otac Petar i ujak Fran Krsto Frankopan u zagrebačkoj Prvostolnici.
1945. – Nova vlast u Hrvatskoj tabuizirala je temu Zrinski-Frankopani i hrvatskih povijesnih junaka. Danas je u Hrvatskoj tabuizirana tema "Ante Gotovina". Sve se ponavlja, ali na drukčiji način.
*1985.- Jugoslavenski generalni konzul u Münchenu službeno je prosvjedovao protiv "jedne ustaške opere", nazivajući "ustašlukom" praizvedbu opere "Nikola Šubić Zrinski" održane u Münchenu pod visokim pokroviteljstvom Franz Josef Straussa, predsjednika Bavarske.
Gospićko-senjski biskup mons. dr. Mile Bogović, Zmaj od Krbave
Od davne 1905. godine do danas Družba je ubilježila u članstvo preko 1.600 istaknutih imena hrvatske kulturne, vjerske, društvene, znanstvene i političke scene, te postavila više od 300 spomen-ploča i podigla brojne spomenike u cijeloj Hrvatskoj.
Spomenik HRVATSKOJ HIMNI u Zelenjaku pokraj Klanjca u Hrvatskom zagorju
Spomenik HRVATSKOM JEZIKU, Varaždinske toplice
Pavlinski samostan i crkva Majke Božje Remetske u Zagrebu
Kula Zrinski u Vrbovcu
Kula Zrinski u Vrbovcu
Kula Zrinski ostatak je starog vrbovečkog kaštela obitelji Zrinski izgrađenog za obranu od Turaka nakon 1528. godine. U njoj se 1621. rodio hrvatski ban Petar Zrinski. Kaštel je Družbi darovao 16. travnja 1921. godine zadnji vlasnik grof Pierre Denizoff.
Spomenik Nikoli Zrinskom, Čakovec
Slava u višnih Bogu! Na vaspominanie 1300-go leta krštenie Naroda Hrvata, iže zakle se vječnoju vjernostju Stijeni Petra, prijem ot jee objetovanie pomoći u svakoj pečali. Družba Bratie Hrvatskago Zmaja, sahranje svetine pradjedi, Preporučae Otačastvo Hrvata Velikoi Bogorodici 1941.
Natpis na spomen 1300. godišnjice pokrštenja hrvatskoga naroda (641.-1941.), i prvih veza Hrvata sa Svetom Stolicom (za vrijeme pape Ivana IV. 640.- 642., koji je podrijetlom bio iz Dalmacije), napisan uglatom glagoljicom, povrh kojega je zmajski grb, a koji se nalazi u zagrebačkoj Prvostolnici, blagoslovio 17. rujna 1944. hrvatski metropolit i Zagrebački nadbiskup dr. Alojzije Stepinac poslije svečane pontifikalne mise.
Blaženi Alojzije Stepinac, Zmaj od Bakačeve Kule; Gospić
Hrvatska gruda (Sokolska mogila) u perivoju Maksimir
Mogila, spomen-humak, podignuta je 1925. godine kao zajednički projekt Družbe «Braća Hrvatskoga Zmaja» i Hrvatskog sokola povodom obilježavanja i proslave tisućgodišnjeg hrvatskog kraljevstva. U temelje humka stavljeni su predmeti iz hrvatske kulturne baštine, a građen je od grumenova zemlje donesene iz 155 mjesta iz raznih hrvatskih krajeva u kojima se zbio neki važni povijesni ili kulturni događaj tijekom tisućgodišnje hrvatske povijesti. Od Mogile je poslije oslobođenja 1945. godine ostao samo brežuljak, a obnovljena je tek 1995. godine na inicijativu Družbe "Braća Hrvatskog Zmaja". Tom je prigodom preimenovana u Hrvatska gruda, i u nju je položen grumen zemlje koju je blagoslovio papa Ivan Pavao II.
Vraćena je i spomen-ploča skinuta 1945. godine: "925 – Tomislav prvi krune se hvata s njome da kruni ponos Hrvata", a stavljena je i nova: "1995 - Za ostvareni san Hrvata: slobodnu, nezavisnu i međunarodno priznatu hrvatsku državu. Sokola postavi Ministarstvo obrane Republike Hrvatske".
Družba je 18. travnja 2009. godine u kraljevskom gradu Kninu, u parku na Trgu Oluje, pretežito vlastitim sredstvima podigla velebni spomenik kralju hrvatske narodne dinastije Dmitru Zvonimiru (1074. – 1089.).
U predvorju rektorata Sveučilišta Jurja Dobrile u Puli svečano je 26. rujna 2011. otkrivena bista velikog domoljuba Jurja Dobrile.
Kula Lotrščak, Zagreb
Družba "Braća Hrvatskog Zmaja" svojim djelovanjem spašava i kulu Lotrščak od rušenja.
- osnovali su Gradsku knjižnicu (1907.)
- osnovali su Muzej grada Zagreba (1907.)
- osnovali su Gradski arhiv (1907.)
- osnivali su Pučko sveučilište, prethodnik današnjeg Pučkog otvorenog učilišta (1907.)
- osnovali su "Društvo za spasavanje", današnju Ustanovu za hitnu medicinsku pomoć grada Zagreba (1909.)
- osnovali su Zemaljsko povjerenstvo za očuvanje umjetničkih i historičkih spomenika u kraljevinama Hrvatskoj i Slavoniji, kasniji Konzervatorski ured u Zagrebu (1910.)
- osnovali su Etnografski muzej u Zagrebu (1919.)
Kroz dvije godine uzdržavala je iz svojih sredstava oko 60 hrvatske djece u hrvatskoj školi na Sušaku (1909. i 1910.)
Zmajevci uoči Božića organiziraju dobrotvorne priredbe i daruju 420 djece poginulih hrvatskih branitelja (1995.-2001.)
Ljubomir Škrinjar

Question: when was the crossing of the tomb carried out

24 . travnja 1907 . godine , pohranili u novi privremeni grob zato što je car i kralj Franjo Josip I. osobno zabranio prijenos posmrtnih ostataka u Hrvatsku . Ljubomir Škrinjar ,

when was the crossing of the tomb carried out

Question: who found the bones of the croatian martyrs peter zrinsky and

Braća Hrvatskoga Zmaja "" pronašli su kosti hrvatskih mučenika Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana

who found the bones of the croatian martyrs peter zrinsky and

Question: who were the bones found in the tomb of the croatian dragon

who were the bones found in the tomb of the croatian dragon

Question: who personally prohibited the transfer of post-death remains to croatia

i kralj Franjo Josip I. osobno zabranio prijenos posmrtnih

who personally prohibited the transfer of post-death remains to croatia

Question: what is the name of the dragon in the zrinsko-frankop

what is the name of the dragon in the zrinsko-frankop

Question: who prohibited the transfer of post-death remains to croatia

i kralj Franjo Josip I. osobno zabranio prijenos posmrtnih

who prohibited the transfer of post-death remains to croatia

Question: when did the brothers of the croatian dragon cross the tomb of peter z

when did the brothers of the croatian dragon cross the tomb of peter z

Brothers of the Croatian Dragon found the bones of the Croatian martyrs Peter Zrinsky and Fran Krste Frankopan .

From the gathered tomb they , after the crossing of the tomb was carried out , on April 24 , 1907 , were stored in a new temporary tomb because the Emperor and King Francis Joseph I personally prohibited the transfer of post - death remains to Croatia .

Brothers of the Croatian Dragon found the bones of the Croatian martyrs Peter Zrinsky and Fran Krste Frankopan. From the gathered tomb they, after the crossing of the tomb was carried out, on April 24, 1907, were stored in a new temporary tomb because the Emperor and King Francis Joseph I personally prohibited the transfer of post-death remains to Croatia.

Question: where were the croatian relatives buried

where were the croatian relatives buried

Question: what did ljubomir Škrinjar say

Question: when were the croatian relatives buried in the zagreb cathedral

when were the croatian relatives buried in the zagreb cathedral

Question: when was the hkv accessed

Question: when did the croatian relatives transfer their remains

when did the croatian relatives transfer their remains

Question: who said god give us luck

Question: when was the hkv published

- Croatian some live dragon ! : , HKV , 27 November 2011 , accessed on 31 December 2015 .

On 28 April 1919 , after the second crossing of the tomb was carried out , the Croatian relatives transferred their remains and on 30 April 1919 they buried in the Zagreb Cathedral . Ljubomir Škrinjar , God give us luck !

- Croatian some live dragon!:, HKV, 27 November 2011, accessed on 31 December 2015. On 28 April 1919, after the second crossing of the tomb was carried out, the Croatian relatives transferred their remains and on 30 April 1919 they buried in the Zagreb Cathedral.Ljubomir Škrinjar, God give us luck!