Kirjoita tämän kappaleen jatkoa - Itämeren etelä- ja itärannikon valloitus- ja käännyttämisyritykset 1200-luvun lopulta uskonpuhdistukseen saakka ovat tulleet tunnetuksi nimellä Itämeren tai Pohjoisen ristiretket. Skandinavian, saksalaisten, puolalaisten ja boheemien lähetyssaarnaajien pyrkimykset käännyttää pakanat latinalaiseen kristinuskoon epäonnistuivat ennen 1200-luvun loppua, kun ristiretkeläiset Ruotsista, Gotlannista ja Saksista valloittivat suurimman osan Latviasta ja Virosta. Livonian miekkaveljien sotilaallinen järjestys tarjosi pysyvän miehitysjoukon ristiretkeläisten talvellessa kotona. Häviöt Saule'ssa vuonna 1236 ja Peipuksen järvellä
Vuonna 1242 se pysäytti ordenin laajentumisen Liettuaan ja Venäjään. Vuodesta 1237 lähtien paavi Gregorius IX alkoi ottaa miekkaveljekset osaksi saksalaista ritarikuntaansa. Teutonit perustettiin Palestiinassa sairaalajärjestyksenä Accon piirityksen jälkeen 1190-luvulla, ja ne järjestettiin uudelleen sotilaallisena järjestyksenä. Historioitsija Robert Bartlett määrittelee vallan valloituksen ja organisoinnin Itämerellä osana yleistä liikettä, jonka tarkoituksena oli "latinankielisen kristikunnan laajentuminen". Sen mahdollisti ristiretken ideologia, joka asetti kirkon koko koneiston ylivoimaisen sotilaallisen teknologian taakse. Se mahdollisti joukkojen rekrytoinnin saarnaamalla hengellisten palkintojen tarjoamista taistelijoille ja hallinnollisen koneiston perustamista hallitukseksi valloitettuihin alueisiin.