Pakotettu elättämään itsensä isänsä taloudellisen romahduksen jälkeen, - kansallisen talouskriisin aikana, Ibsen meni Grimstadille apteekkarioppilasena. Siellä hän valmistautui yliopistoon ja kokeili erilaisia runomuotoja. Opiskellessaan hän havaitsi olevansa intohimoisesti kiinnostunut "Catilinuksen puheista", Ciceron kuuluisista puheista valittua questoria vastaan ja hänen salaliitostaan kukistaa tasavalta. Ibsen valitsi tämän salaliittolaisen aiheeksi alkuperäiseen työhönsä ja valmisti "Catilinän" vuonna 1849. Ibsen ilmaisee toisen painoksen (1875) esipuheessa, että hän oli syvästi innoittunut Euroopan nykyajan poliittisesta tilanteesta ja että hän kannatti unkarilaisia.
Habsburgien valtakuntaa vastaan. Hän selittää, että Catilinuksen tapaus kiinnosti häntä erityisen paljon, koska "on annettu vain muutamia esimerkkejä historiallisista henkilöistä, joiden muisti on ollut valloittajilleen Catilinea täydellisempi". Näin ollen Catilina voidaan lukea yhtenä Ibsenin vaikeuksissa olevista (ja vaikeuksissa olevista) sankareista, Brandin ja Gregers Werlen rinnalla.