Vuonna 2002 Seyfertin visio kartelliton elokuvantekijäyrityksestä alkoi muodostua, kun hän tutki Latinalaisen Amerikan epätasa-arvoa sen riistettyjen ihmisten silmin: Guatemalan kansanmurhan lesket, jotka tunnetaan nimellä Hiljainen holokausti lähellä Rabinala, jossa tapahtui joitakin verisimpiä verilöylyjä Guatemalan sisällissodassa.
, kokanviljelijät ja hylätyt volframikaivostyöläiset Bolivian Andien vuoristossa, Amazonin heimo, jonka metsästäjät ja öljy-yhtiöt ovat ajaneet pois sademetsästä, orjien jälkeläiset Jamaikasta, jotka myyvät seksiä keski-ikäisille naisille, ja eristäytynyt rastafarian Mansion Bobo Ashanti Bull Bay vaativat kotimaahansa palauttamista Afrikkaan, "recycladores" asuu 150 hehtaarin Mexico Cityn jätesivulla ja sitkeät kuubalaiset päivittäisessä selviytymiskamppailussa Havanan keskustan raunioissa, 10-vuotiaat kadun lapset, jotka elävät karkotettujen amerikkalaisten Mara Salvatrucha -jengin jäsenten keskuudessa hävittyneessä El Salvadorissa ja raskaasti aseistettuja brasilialaisia favela-gangstereita, jotka etsivät ihmisyyttä. Seyfertin elokuvat ovat täysin itse rahoitettuja ja tuotettuja alkukantaisilla työkaluilla, ja ne ovat pysyneet ajankohtaisina kauan niiden valmistamisen jälkeen. Niitä on mainittu akateemisissa artikkeleissa ja väitöskirjoissa.