Vuoden 1918 alkupuolella diviisiossa, kuten monissa muissakin BEF:ssä tuolloin, oli allevoimaisuus tappioiden vuoksi vuonna 1917 ja väsyneille eloonjääneille annettiin hiljainen osa etulinjaa pitämään. Valitettavasti saksalaiset olivat sattumalta valinneet sen paikan yhdeksi keskipisteeksi - heidän Kaiserschlacht - - viimeiseksi suureksi saksalaiseksi hyökkäyksekseen länteen.
Hän halusi voittaa sodan ennen kuin amerikkalaiset voimat saapuivat. Naapurimainen portugalilainen tutkimusjoukko kärsi saksalaisten hyökkäyksen painosta. Kun portugalilaiset alkoivat vetäytyä asemistaan ja juoksivat yli 51:nnen asemien, heidät sekoitettiin saksalaisiksi huonoissa näkyvyysolosuhteissa ja 51:nnen avasi tuli heille, aiheuttaen uhreja. Alhainen 51st työnnettiin myös taaksepäin, mutta lopulta pidettiin saksalaisten hyökkäyksen laskiessa ja virtaaessa. Divisioonan jäännökset selviytyivät kevättaisteluista ja saivat korvauksia ajoissa Haigin liittoutuneiden hyökkäyksille elokuusta 1918 lähtien, jolloin sota päättyi 11. marraskuuta 1918.