Kirjoita jatko tähän kappaleeseen - Viimeisessä yrityksessä pysäyttää Yhdysvaltojen kampanja Filippiinien valloittamiseksi, Japanin keisarilaivasto iski takaisin "Shō-Gō" 1 -hyökkäyksellä, joka oli kolmiosainen hyökkäys, jonka tarkoituksena oli tuhota amerikkalaiset amfibivoimat Leyte-lahdella. Suunnitelman mukaan varamiraali Jisaburō Ozawa käytti selviytyneitä japanilaisia lentotukialuksia syöttinä vetämään TF 38:n amerikkalaiset lentotukialukset pois Filippiinien rantapäältä, jolloin Japanin keisarilliset amiraalit Takeo Kurita, Kiyohide Shima ja Shōji Nishimura saattoivat pintaoperaatioryhmät San Bernardinon salmen ja Surigaon salmen kautta, missä he tapaisivat ja hyökkäisivät Yhdysvaltojen rantapäälle. "Iowa" seurasi TF 38:tä hyökkäyksissä Japanin keskusjoukkoja vastaan amiraali Kuritan komennossa, kun se höyryi Sibuyan-meren läpi kohti San Bernardinon salmea. Näiden hyökkäysten raportoidut tulokset ja Japanin keskusjoukkojen ilmeinen perääntyminen saivat amiraali William "Bull" Halseyn uskomaan, että tämä voima oli tuhoutunut tehokkaana taisteluryhmänä. 25. lokakuuta 1944, kun Pohjoisjoukkojen alukset olivat lähes Iowan tykkien kantaman ulottuvuuden rajoilla, saatiin tieto siitä, että Japanin Keskusjoukot hyökkäsivät yhdysvaltalaisten saattoalusten kimppuun Samarin rannikolla. Tämä uhka amerikkalaisille rantapäälle pakotti TF 38:n kääntymään kurssilta ja tulemaan tukemaan haavoittuvaista saattajakuljetusaluslaivastoa, mutta 7. laivaston ankara vastarinta Samarin taistelussa oli jo saanut japanilaiset perääntymään ja Iowalta kiellettiin pinnatoiminta. Leyte-lahden taistelun jälkeen
"Iowa" pysyi Filippiinien rannikolla tarkkaillen lentotukialuksia Luzonin ja Formosan hyökkäysten aikana. Se purjehti länsirannikolle joulukuun lopulla 1944.