Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen. Temppeli oli jyrkkä vastakohta edeltäjälleen, Edmund Knoxille. Knox oli ollut uskollisesti evankelinen ja itsemurhainen. Hän oli kieltäytynyt hyväksymästä liian suuren hiippakuntansa jakautumista; Temple näki, että jakautuminen oli välttämätöntä, ja perusti erillisen Blackburnin hiippakunnan vuonna 1926. Hastings huomauttaa, että vaikka Temple "osoitti olevansa perusteellisesti pastoraalinen piispa, jolle seurakunnan vierailulla oli suuri prioriteetti", hänellä oli laajemmat sosiaaliset ja ekumeeniset agendat. Manchester sopii paremmin hänen sosiaalisiin tarpeisiinsa kuin Piccadilly. Se antoi hänelle mahdollisuuden kiinnostua työmarkkinaosapuolten suhteista ja siitä, miten kristillinen filosofia voisi auttaa niiden parantamisessa. Vuonna 1926, sen jälkeen kun BBC oli pannut vetoa Davidsonin ehdotettuun lähetykseen, joka auttaisi välittämään yleislakossa
Temple oli muiden piispojen kanssa johtava rooli pyrkimyksissä silloittaa kaivostyöläisten ja kivihiilen omistajien välinen kuilu. Hän teki yhteistyötä muiden kristillisten järjestöjen kanssa ja osallistui kirkonsa kristillisten seurakuntien neuvoston jäsenenä aktiivisesti sosiaalisten parannusten edistämiseen. Hän harjoitti kristittyjen keskuudessa osallistavan politiikan ja kutsui useita nonkonformisteja saarnaamaan Manchesterin hiippakunnassa, mikä sai Zanzibarin ekumeenisuuden vastaisen piispan Westonin vetäytymään Lambethin konferenssista protestiin.