Hän taisteli jälleen ottomaanien ja venetsialaisten välisessä sodassa (1714-1718), prinssi Eugenius Savojan johdolla Petrovaradinin taistelussa 5. elokuuta 1716 ja Temesvárin ja Belgradin piirityksissä. Seuraavana vuonna hänet asetettiin kolmen rykmentin komentajaksi ja lähetettiin Napolin operaatioihin. Nelinkertaisen liiton sodassa (1718<unk>20) hän taisteli Itävallan armeijassa Sisiliassa, haavoittui Messinan taistelussa, mutta myöhemmin hänestä tuli kaupungin linnoituksen kuvernööri vuoteen 1727, jolloin hän palasi Itävaltaan. Kun Englannin ja Espanjan sota (1727<unk>1729)
Olivier palasi Sisilialle valmistautumaan saaren puolustukseen. Olivier vapautettiin vuonna 1731, kun Sitsiliaa ei hyökätty, ja siitä lähtien vuoteen 1734 saakka hän komensi Mainzin linnoitusta. Puolan perimyssota (1733-1735/38) hän palveli Ranskaa vastaan Pohjois-Italiassa (vuodesta 1723 Feldzeugmeisterin virassa); hän jopa otti jonkin aikaa koko itävaltalaisen joukon komennon ja voitti joitakin etuja.