Corbet pakeni vuonna 1803 ja palasi Ranskaan. Hänet nimitettiin englannin kielen professoriksi St. Cyrin sotilaskoulussa. Myöhemmin samana vuonna hänestä tuli kapteeni Irlannin legioonissa. Hänen veljensä Thomasin (joka oli myös legioonissa) kuoleman jälkeen kaksintaistelussa toisen upseerin kanssa hänet siirrettiin linjan 70. rykmenttiin, jossa hän palveli Massenan retkellä Portugaliin ja erottui Torres Vedrasin perääntymisessä ja Sabugalin taistelussa. Salamancan taistelun jälkeen hänet nimitettiin 47. rykmentin pataljoonan päälliköksi ja palveli vuoteen 1813, jolloin hänet kutsuttiin Saksaan liittymään marsalkka Marmontin henkilöstöön. Hän palveli sodassa.
Lutzenin, Bautzenin, Dresdenin ja muiden joukossa. Hänet nimitettiin Kunnialegioonan komentajaksi. Joulukuussa 1814 hän syntyi Ranskan kansalaiseksi. Vuonna 1815, Napoleonin luopumisen jälkeen, hänet ylennettiin everstikseksi ja kenraali d'Aumontin päälliköksi Caenissa.