Wilson ajatteli, että irlantilainen asevelvollisuus lisäisi 150 000 miestä - ja auttaisi poliittisten tyytymättömyyksien saamisessa. Lloyd George oli vastustanut sitä vasta tammikuussa, koska hän oli huolissaan siitä, että se aiheuttaisi ongelmia Irlannissa ja heikentäisi John Redmondin puolueen asemaa (huoli, jota Dublinin hallinto jakaa) ja siitä, miten se vaikuttaisi irlantilaiseen amerikkalaiseen ja irlantilaiseen australialaiseen mielipiteeseen. Saksan "Mihaelin" hyökkäyksen aikana
Lloyd George muutti mieltään ja Milnerin tuella, mutta RIC: n päällikön varaumuksilla, ilmoitti sota-kabinetissa (25. maaliskuuta), että asevelvollisuus ulotettaisiin Irlantiin, osittain tyydyttääkseen brittiläisiä ammattiliittoja asevelvollisuuden ulottamisesta brittiläisiin sota-alalle. Kun hän ilmoitti toimenpiteestä alahuoneessa 9. huhtikuuta, hän ilmoitti, että kotimaanhallinto oli myös otettava käyttöön Irlannissa, vaikka Wilson oli vakuuttunut siitä, että eteläiset nationalistit eivät koskaan hyväksyisi sitä, jos Ulsterille annettaisiin Lloyd Georgen lupaamat "turvatoimet". Irlantilaista asevelvollisuutta ei koskaan toteutettu, mutta uhka galvanoi Irlannin politiikkaa ja johti Sinn Feinin voittoon joulukuussa 1918.