Mack erotti itsensä jälleen Neerwindenin kentällä - ja oli johtava osa Coburgin ja Dumouriez'n välissä neuvotteluissa. Hän jatkoi päälliköksi, ja hänet tehtiin nyt kuurasiirirryhmästä nimellinen päällikkö ("Inhaber"). Hän haavoittui Famarsissa, mutta vuonna 1794 hän oli jälleen aktiivisessa palveluksessa, ja hänet lopulta tehtiin kenraalimajuri. Mutta liittouman epäonnistuminen
, vaikka se johtui poliittisista ja sotilaallisista tekijöistä ja ideoista, joihin Mackilla ei ollut mitään valtaa, hänelle osoitettiin, kuten heidän menestyksensä maalis-aprilin 1793 aikana, ja hän myöhemmin joutui epäsuosioon sotilaallisissa piireissä. Keisari, nyt Francis II, pysyi hänen kannattajansa ja vuonna 1797 Mack ylennettiin Feldmarschall-luutnantti, ja seuraavana vuonna hän hyväksyi keisarin henkilökohtaisen pyynnön mukaan Napolian armeijan komennon. Hän ei voinut tehdä mitään uuden komennonsa lupaamattomalla materiaalilla ranskalaisia vallankumousjoukkoja vastaan, ja pian, kun hän oli todellisessa vaarassa tulla murhatuksi miehillään, hän otti turvapaikan ranskalaisten leirissä. Aluksi hänelle luvattiin vapaata pääsyä kotimaahansa, mutta Napoleon määräsi, että hänet lähetettäisiin Ranskaan sotavankina.