Kun Preussin armeija mobilisoitiin sotaan 9. lokakuuta 1806
Vuonna 1846 se oli jaettu kolmeen suureen ryhmään: kenraali Frederik Ludvigin, Hohenlohen-Ingelfingenin prinssin, johtama etuvartio, kuningas Frederik Wilhelm III:n ja kenraali Kaarle Vilhelm Ferdinandin, Brunswick-Wolfenbüttelin herttuan, johtama kenttäarmeija ja kenraalimajuri Anton Wilhelm von L'Estocqin Itä-Preussin korpus. Kun rykmentti mobilisoitiin, se jaettiin kenttäarmeijaan ja tuli osaksi Saxe-Weimar-Eisenachin suurherttua Karl Augustin erillistä joukkuetta, joka sijaitsi reservissä. Jonkin ajan kuluttua korpus liitettiin pääjoukkoon ja nimettiin uudelleen taistelukorpukseksi. Yhdessä Grenadier-pataljoonin kanssa rykmentti muodosti osan kenttäarmeijaa ja oli läsnä Auerstadtin tuhoisessa taistelussa. Taistelun aikana rykmentti muodosti yhdessä 30. jalkaväkirykmentin kanssa osan eturintaman 1. prikaatin jalkaväkiosastosta. Rykmentti loput armeijan ja granaattoriportion kanssa tuhoutui ja palasi Brandenburgiin. Rykmentti taisteli Weissenseen taistelussa, Greussenin taistelussa, Nordhausenin taistelussa, Ellingenin taistelussa ja lopulta Ratekaun taistelussa, jossa se antautui ja purettiin. 3. pataljoona uudistettiin varastoon samaan aikaan kuin mobilisointi ja pysyi Berliinissä marraskuuhun saakka, kun se liittyi muuhun rykmenttiin Lübecin taistelussa ja pakeni Stettiniin, jossa se myös antautui piirityksen jälkeen.