Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Toisaalta Emily Dickinson eli sivistynyttä naimattoman naisen turvattua elämää pienessä Amherstin kaupungissa Massachusettsissa. Hänen runoutensa ovat nerokkaita, nerokkaita ja syvällisiä. Hänen teoksensa olivat epätavallisia tuohon aikaan, ja vain vähän niistä julkaistiin hänen elinaikanaan. Monet hänen runoistaan käsittelevät kuolemaa, usein ilkeällä tavalla. Ensimmäinen: "Koska en voinut pysähtyä kuoleman edessä", alkaa: "Hän ystävällisesti pysähtyi minun puolestani". Dickinsonin toisen runon avaus leikkii hänen asemansa naisena miehillä hallitsemassa yhteiskunnassa ja tunnustamattomana runoilijana: "En ole kukaan! "Kuka sinä olet? Amerikkalainen runous saavutti kiistatta huippunsa 1900-luvun alkupuolella, kun sellaiset tunnetut kirjailijat kuin Wallace Stevens ja hänen Harmonium (1923) ja The Auroras of Autumn (1950), T. S. Eliot ja hänen The Waste Land (1922), Robert Frost ja hänen North of Boston (1914) ja New Hampshire (1923), Hart Crane ja hänen White Buildings (1926) ja eeppinen sykli, The Bridge (1930), Ezra Pound, William Carlos Williams ja hänen eeppinen runonsa New Jerseyn kotikaupungistaan, Patersonista, Marianne Moore, E. E. Cummings, Edna St. Vincent Millay ja Langston Hughes, monien muiden lisäksi.  Kysymys: Kenelle hän pysähtyi?
Minä.