Lalouette puolusti työnjakoa: hän itse hoitaisi neuvottelut Saigonissa Ngo-perheen kanssa, kun taas Manelin pitäisi hoitaa Ho ja muut Pohjois-Vietnamin johtajat. Maneli kertoi Varsovalle, että Yhdysvaltojen ja Etelä-Vietnamin suhteet heikkenivät tasaisesti ja Diem halusi päästä eroon "huolettomista amerikkalaisista". Ranskalaisilla ei ollut varaa tukea Etelä-Vietnamia samalla tavalla kuin amerikkalaisilla oli ja Maneli totesi: "He neuvoivat tätä emäntää muuttamaan elämäntapansa vähemmän ekstravaganttiin: tekemään rauhan Pohjoisen ja Kansallisen vapautusrintaman kanssa. Seuraava askel on neutralointi, ei Intian johdolla, vaan Charles de Gaullen. Tällä tavoin Vietnamista tulee jälleen neutraalin Kambodžan ja Laosin lisäksi helmi Ranskan suuruudessa". Hän kutsui ranskalaista suunnitelmaa "yksi rohkeimmista suunnitelmista 1900-luvun politiikassa". Muutamaa päivää myöhemmin, 8. toukokuuta 1963, tapahtui Huế Phật Đảnin ammuskelut.
Etelä-Vietnamin poliisi ampui väkijoukkoon Huessa, - joka vietti rauhallisesti buddhalaista Vesak-juhlaa, - mikä merkitsi buddhalaisen kriisin alkua.