Kim Hong-il (23. syyskuuta 1898 - 8. elokuuta 1980) oli korealainen itsenäisyysaktivisti ja toisen kiinalais-japanilaisen sodan ja Korean sodan kenraali, josta myöhemmin tuli diplomaatti ja poliitikko Etelä-Koreassa. Hän syntyi Pohjois-Pyonganissa, hän kävi varhaisen koulutuksensa Kiinassa ja Koreassa, ja hänellä oli lyhyt ura opettajana ennen kuin hänen yhteytensä syntyvään Korean itsenäisyysliikkeeseen johti hänen vankeuteen. Hän pakeni maanpaossa Kiinaan vuonna 1918 ja palveli Kuomintangin kansallisen vallankumousarmeijassa vuosina 1926-1948, minkä jälkeen hän muutti vasta itsenäistyneeseen Etelä-Koreaan liittymään Korean tasavallan armeijaan. Hän komensi Etelä-Korean I-joukkoa Korean sodan ensimmäisen vuoden aikana ja lähetettiin sitten Taipeihin Etelä-Korean suurlähettiläänä Kiinan tasavaltaan, joka oli siihen mennessä vetäytynyt.
Taiwaniin. Hänen tehtävänsä siellä kesti lopulta yhdeksän vuotta. Hän palasi Etelä-Koreaan vuonna 1960 huhtikuun vallankumouksen jälkeen, joka lopetti Syngman Rheen hallituksen, ja toimi lyhyesti ulkoministerinä Park Chung-heen hallituksessa. Hän pyrki kansalliskokoukseen, ensin epäonnistuneesti vuonna 1960 ja 1963, ja valittiin sitten vuonna 1967 ja hänestä tuli merkittävä hahmo oppositiossa Uuden demokraattisen puolueen.