Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Läpäys: Kansainliikkeellä ei ollut omia asevoimiansa, ja se oli riippuvainen suurvalloista sen päätöslauselmien täytäntöönpanosta, mitä ne olivat hyvin haluttomia tekemään. Sen kaksi tärkeintä jäsentä, Iso-Britannia ja Ranska, olivat haluttomia käyttämään pakotteita ja vielä haluttomampia turvautumaan sotilaalliseen toimintaan Kansainliiton puolesta. Heti ensimmäisen maailmansodan jälkeen rauhankysymyksestä tuli vahva voima molempien maiden ihmisten ja hallitusten keskuudessa. Brittiläiset konservatiivit suhtautuivat liittoon erityisen lauhkeasti ja halusivat hallituksessa ollessaan neuvotella sopimuksista ilman liiton osallistumista. Lisäksi Liiton puolustaminen Britannian, Ranskan ja sen muiden jäsenten aseistariisumista ja samaan aikaan yhteisen turvallisuuden puolustaminen merkitsi sitä, että Liitto oli riistänyt itseltään ainoat voimalliset keinot, joilla se voisi pitää valtansa. Kun Britannian hallitus keskusteli Liiton käsitteestä ensimmäisen maailmansodan aikana, Maurice Hankey, hallituksen sihteeri, levitti asiasta muistion. Hän aloitti sanomalla: "Yleensä minusta näyttää siltä, että tällainen suunnitelma on vaarallinen meille, koska se luo turvallisuuden tunteen, joka on täysin kuvitteellinen". Hän hyökkäsi brittiläisten sodanjälkeisen uskon sopimusten pyhyyteen harhaluuloisena ja päätteli väittämällä:  Kysymys: Vaikka Kansainliitto oli päättänyt pitää kiinni tietyistä valtuuksistaan, mitä se ei saanut aikaan?
omia asevoimia