Kun kreivi de Mornay matkusti Marokkoon vuonna 1832 perustamaan sopimuksen, joka tukee viimeaikaista
Ranskan liittäessä Algeriaan, hän otti mukanaan romanttisen maalari Eugène Delacroixin. Delacroix ei vain nauttinut paikkansa orientalismista, vaan otti sen myös uudeksi ja eläväksi malliksi klassista antiikkia käsitteleville teoksilleen: "Kreikkalaiset ja roomalaiset ovat täällä ovellaani, arabeina, jotka kietoutuvat valkoiseen huopaan ja näyttävät Catoon tai Brutuksen kaltaisilta "... Hän piirsi ja maalasi akvarelleja jatkuvasti ja kirjoitti tuolloin: "Olen kuin mies unessa, joka näkee asioita, joita hän pelkää häviävän häneltä". Hän palasi luonnoksiinsa ja muistoihinsa Pohjois-Afrikasta lopun uransa ajan, 80 öljymaalausta kuten "Tangierin fanaatikot" ja "Algerin naiset" tulivat legendaarisiksi ja vaikuttivat taiteilijoihin kuten Van Goghiin, Gauguiniin ja Picassolle. Valon laatu oli erityisen vaikuttava: Cézanne sanoi: "Kaikki tämä kirkas väri... näyttää... että se tunkeutuu silmään kuin lasillinen viini, joka virtaa kurkkuun ja saa sinut heti humalaan". Tangieristä tuli pakollinen pysähdyspaikka taiteilijoille, jotka halusivat itse kokea hänen mainitsemansa värit ja valot - vaihtelevin tuloksin. Matisse vieraili useita kertoja Tangerissa ja asui aina Grand Hotel Villa de France -hotellissa. Hän väitti löytäneensä Marokosta maisemia, jotka olivat täsmälleen sellaisia kuin Delacroix'n maalaukset kuvaavat. Hänen oppilaillaan oli omansa; kalifornialainen taiteilija Richard Diebenkorn vaikutti suoraan Matissen Marokon maalausten haamuviin väreihin ja rytmisiin malleihin.