De Borre aloitti sotilaallisen uransa Ranskan kuninkaallisessa armeijassa vapaaehtoisena. Hän palveli ratsuväen upseerina useissa kampanjoissa Itävallan perimyssotien aikana. Vuonna 1745 hän haavoittui vakavasti. Vuonna 1757 hän järjesti kotiseudultaan Liegessä, nykyisessä Belgiassa, yksikön, mutta se ei ilmeisesti osallistunut toimintaan seitsemän vuoden sodassa. Kun hän saapui Amerikkaan vuonna 1776,
Hänet nimitettiin prikaatin kenraaliksi. George Washington määräsi de Borren johtamaan 2. Marylandin prikaattia John Sullivanin divisioonissa. Hän johti joukkojaan Staten Islandilla ja Brandywineilla. Jälkimmäisessä taistelussa hän osoittautui kyvyttömäksi johtamaan joukkojaan. Sotaoikeuden uhatessa hän erosi ja lähti Amerikasta vuonna 1779. Hänet ylennettiin prikaattigeneraaliksi Ranskan armeijassa vuonna 1780, mutta hän ei ollut enää fyysisesti kykenevä toimivaan palvelukseen.