Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Iridium saadaan myös kaupallisesti nikkeli- ja kuparikaivoksen ja -jalostuksen sivutuotteena. Kuparin ja nikelin sähköjalostuksen aikana jalometallit, kuten hopea, kulta ja platina-ryhmän metallit sekä seleeni ja telluri, laskeutuvat solun pohjaan anodin muuna, joka muodostaa lähtökohdan niiden louhinnalle. Metallien erottamiseksi ne on ensin saatava liuos. Seos voidaan erottaa useilla eri menetelmillä sekoituksen luonteesta riippuen. Kaksi edustavaa menetelmää ovat fuusio natriumperoksidin kanssa, jota seuraa liukeneminen aqua regia -vesessä, ja liukeneminen kloorin ja suolahappojen seoksessa. Seoksen liukenemisen jälkeen iridiumia erotetaan muista platinaryhmän metalleista määrittämällä ammoniumheksa-kloridiridiaattia ((NH4) 2IrCl6) tai irrottamalla IrCl2−6 orgaanisilla amiineilla. Ensimmäinen menetelmä on samanlainen kuin Tennantin ja Wollastonin erottelumenetelmä. Toinen menetelmä voidaan suunnitella jatkuvaksi nestemäiseksi/nesteiseksi kaivokseksi, ja se soveltuu siksi paremmin teolliseen tuotantoon. Kummassakin tapauksessa tuote puristetaan vedyn avulla, jolloin metalli muodostuu jauheena tai sieniä, jota voidaan käsitellä jauhe-metallurgisten tekniikoiden avulla. Iridiumin hinnat ovat vaihdelleet huomattavasti. Koska iridiumin määrä on suhteellisen pieni maailmanmarkkinoilla (verrattuna muihin teollisuusmetalleihin, kuten alumiiniin tai kupariin), iridiumin hinta reagoi voimakkaasti tuotannon, kysynnän, spekulaation, varastoinnin ja politiikan epävakauteen tuottajamaissa.  Kysymys: Mikä on ensimmäinen askel metallien erottamisessa?
liuos