Ensimmäiset "vastustajat" uudelle hallitukselle olivat ryhmä lukion viimeisiä vuosia suorittaneita nuoria nuoria nuoria, syyskuussa 1940, myöhemmin pidätettyinä ja teloitettuina vuonna 1944 lähellä Castellanea. Ensimmäiset julkiset mielenosoitukset tapahtuivat 14. heinäkuuta 1942, kun useita satoja mielenosoittajia kävi kaduilla Avenue de la Victoire -tiellä ja Place Massénalla. Marraskuussa 1942 saksalaiset joukot siirtyivät suurimmalle osalle miehittämätöntä Ranskaa, mutta italialaiset joukot siirtyivät pienempään vyöhykkeeseen, mukaan lukien Nizza. Väestön keskuudessa säilyi tietty epäselvyys, ja monet heistä olivat äskettäin maahanmuuttajia, joiden esi-isät olivat italialaisia. Vastarinta sai kuitenkin vauhtia Italian antautumisen jälkeen vuonna 1943, kun Saksan armeija miehitti entisen Italian vyöhykkeen. Vastatoimet kiihtyivät joulukuun 1943 ja heinäkuun 1944 välisenä aikana, kun paikallinen Gestapo ja ranskalainen miliisi kiduttivat ja teloittivat monia puolueen jäseniä. Amerikkalaiset lentokoneet pommittivat Nitsaa myös voimakkaasti valmistautuakseen liittoutuneiden laskeutumiseen Provenceen.
(1000 kuollutta tai haavoittunutta ja yli 5600 kodittomia) ja nälänhätä seurasi kesällä 1944.