Lontoon konferenssissa vuonna 1830 käsiteltiin Belgian ja Alankomaiden välistä konfliktia, joka johtui vuoden 1830 Belgian vallankumouksesta, jossa Belgia erotti itsensä Alankomaiden kuningaskunnasta. Itävalta, Preussi ja Venäjä näkivät Belgian eron uhkana vakaudelle, kutsuen esiin uusia vallankumouksia ja kapinoita, ja pyrkivät palaamaan entiseen status quo anteen. Toisaalta, Ranskassa, jota johti liberaali monarkia vuonna 1830.
, tuki Belgian itsenäisyyttä, koska suuri osa kannustajista tuli ranskankielisten ja katolisten asukkaiden vallan puutteesta. Yhdistynyt kuningaskunta oli hyvin varovainen Ranskan suunnitelmiin liittää osia Belgiasta, mutta kun yksikään valta ei ollut halukas lähettämään joukkoja tukemaan hollantilaisia, ja liberaalimman wigin hallituksen noustessa valtaan, se lopulta tuki itsenäisen, neutraalin Belgian luomista puskurivaltiona, johon muut suurvallat lopulta suostuivat.