Ferdinand VII syntyi Madridissa El Escorialissa ja vietti nuoruutensa Espanjan kruununperijänä. Vuoden 1808 Aranjuezin mellakan jälkeen hän nousi valtaistuimelle. Tuona vuonna Napoleon kukisti hänet; hän yhdisti monarkiansa vastavallankumoukseen ja taantumukselliseen politiikkaan, mikä aiheutti Espanjassa syvän riidan hänen oikeistolaisten voimiensa ja vasemmistolaisten liberaalien välillä. Palattuaan valtaan joulukuussa 1813 hän palautti absoluuttisen monarkian ja hylkäsi vuoden 1812 liberaalin perustuslain. Rafael del Riegon johtama kapina vuonna 1820 pakotti hänet palauttamaan perustuslain ja aloittamaan näin liberaalin kolmivuotiskauden: kolmen vuoden liberaalin hallinnon. Vuonna 1823 Veronan kongressi valtuutti Ranskan menestyksekkään väliintulon.
Hänet palautettiin täydelliseen valtaan. Hän tukahdutti liberaalin lehdistön vuosina 1814-1833, ja vangitsi monet sen toimittajat ja kirjoittajat.