Ensimmäinen perustavanlaatuinen järjestelmä, joka varoitti yhteisöjä tulevasta tsunamista, yritettiin Havaijilla 1920-luvulla. Kehittyneempiä järjestelmiä kehitettiin 1. huhtikuuta 1946 (vuoden 1946 Aleuttien saarten maanjäristyksen aiheuttama
) ja 23. toukokuuta 1960 (Valdivian maanjäristyksen aiheuttama) tsunamit, jotka aiheuttivat valtavia tuhoa Havaijin Hiloon. Kun tsunamit liikkuvat 500-1000 km/h (noin 0,14-0,28 km/s) avoimessa vedessä, maanjäristyksiä voidaan havaita melkein heti, koska seismiset aallot liikkuvat tyypillisellä nopeudella 4 km/s (noin 14 400 km/h). Tämä antaa aikaa mahdollisen tsunamin ennustamiseen ja tarvittaessa varoitusten antamiseen uhanalaisille alueille. Ennen kuin luotettava malli pystyy ennustamaan, mitkä maanjäristykset aiheuttavat merkittäviä tsunameja, tämä lähestymistapa aiheuttaa paljon enemmän vääriä hälytyksiä kuin todennettuja varoituksia.