Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Kun oli osoitettu, että entsyymit voivat toimia elollisen solun ulkopuolella, seuraava askel oli niiden biokemiallisen luonteen määrittäminen. Monet varhaiset työntekijät huomasivat, että entsyymitoiminta liittyi proteiineihin, mutta useat tiedemiehet (kuten Nobel-palkittu Richard Willstätter) väittivät, että proteiinit olivat vain todellisten entsyymien kuljettajia ja että proteiinit itsessään eivät pystyneet katalysoimaan. Kuitenkin vuonna 1926 James B. Sumner osoitti, että entsyymi ureaasi oli puhdas proteiini ja kiteytti sen; Sumner teki samoin entsyymi katalaasi vuonna 1937. Northrop ja Stanley todistivat lopullisesti, että puhtaat proteiinit voivat olla entsyymejä, jotka työskentelivät ruoansulatusentsyymejä pepsiniä (1930), trypsiiniä ja kimotrypsiiniä. Näille kolmelle tiedemiehelle myönnettiin vuonna 1946 kemian Nobel-palkinto. Tämä löytö, että entsyymejä voidaan kiteyttää, tarkoitti sitä, että tiedemiehet pystyivät lopulta ratkaisemaan niiden rakenteet röntgenkristallografialla. Tämä tehtiin ensin lysosyymille, entsyymille, joka löytyy kyyneleistä, sylkystä ja kananmunanvalkoista, joka sulattaa joidenkin bakteerien pinnoitteen; rakenteen ratkaisi David Chilton Phillipsin johtama ryhmä ja julkaistiin vuonna 1965. Tämä lysosyymin korkean resoluution rakenne merkitsi alkua rakenteelliselle biologialle ja pyrkimykselle ymmärtää, miten entsyymit toimivat yksityiskohtaisella atomitasolla.  Kysymys: Mitä palkintoa kolme tiedemiehenne saivat?
Kemian Nobel-palkinto