Hän toimi johtajana Preussin pääesikunnassa Ranskan taistelun aikana.
Hän auttoi valloittamaan Longwy'n ja Verdunin linnoitukset. Sitten hän sairastui tuhkarokkoon ja joutui Koblenzin sairaalaan marraskuuhun 1792. Kuningas teki Rauchista everstiluutnantin vuonna 1796 ja asetti hänet insinööriakatemian johtoon. Hänestä tuli kenraalimajuri vuonna 1805 ja hänet tehtiin Stettinin apulaishallitsijaksi neljännen koalition sodan syttyessä kesällä 1806, jolloin 77-vuotias kenraaliluutnantti von Romberg oli kuvernöörinä. Jena-Auerstedtin taistelun tappioiden jälkeen Preussin kenttäarmeija vetäytyi ja alkoi jakaantua. Rombergin moraali romahti, ja kun 800 ranskalaista ratsuväkeä saapui Stettinin eteen 29. lokakuuta 1806, hän antautui välittömästi odottamatta, että olisi arvioinut vihollisjoukkojen kokoa, joka oli huomattavasti pienempi Stettinin 5 184 miehen varuskunnan verran.