Gerard kertoo tarinan vanhan miehen näkökulmasta, joka asuu nyt eläkkeellä Pariisissa. Saamme selville, että hän syntyi Gasconniassa 1780-luvun alussa (hän on 25-vuotias "Kuinka prikaatinjohtaja valloitti Saragosan"). Kirjassa "Kuinka prikaatitar ratsasti Minskiin" hän osallistuu joukkojen tarkasteluun lähtiessään Krimiin (1854<unk>5), ja tämä on viimeinen tunnistettava päivämäärä hänen elämässään, vaikka "Brikaatitarin viimeinen seikkailu" on vielä myöhempi, kun Gerard aikoo palata Gasconin kotimaahansa. Hän liittyi ensimmäisen kerran 2. hussareihin - Chamberanin hussareihin - noin vuonna 1799, ja palveli luutnanttina ja nuorempana kapteenina. Hän näkee taistelun Marengossa.
Italiassa vuonna 1800. Hän siirtyi Conflansin 3. hussareihin vuonna 1807 ylimmäisenä kapteeninä. Hän puhuu hieman omaperäistä englantia, koska hän on oppinut sen ranskalaisen armeijan irlantilaisen prikaatin upseerilta. Vuonna 1810 hän oli 2. hussarien eversti. Hän palvelee Espanjassa, Portugalissa, Italiassa, Saksassa ja Venäjällä. Napoleon palkitsi hänet kunnialegioonan suurristillä vuonna 1814. Hänen elämäntarinoissaan on erilaisia erimielisyyksiä, ei vähiten se, että missään tarinoissa paitsi viimeisessä hän on naimisissa.