Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Opas: Lapset eivät olleet kielellisesti yhteydessä opettajiinsa, mutta koulun piha, katu ja koulubussi tarjosivat heille hedelmällisen maaperän toistensa kanssa kommunikoidakseen. Yhdistämällä eleitä ja kotimaisten merkkijärjestelmien elementtejä syntyi nopeasti pidginin kaltainen muoto ja kreolaisen kaltainen kieli. He loivat oman kielen. Tätä "ensimmäisen vaiheen" pidginea on kutsuttu Lenguaje de Signos Nicaragüense (LSN) ja sitä käyttävät yhä monet, jotka kävivät koulua tuolloin. Koulun henkilökunta, joka ei ollut tietoinen tämän uuden kielen kehityksestä, näki lasten eleet pantomimiksi ja epäonnistumiseksi espanjan kielen oppimisessa. Koska he eivät voineet ymmärtää, mitä lapset sanoivat toisilleen, he pyysivät ulkopuolista apua. Kesäkuussa 1986 Nicaraguan opetusministeriö otti yhteyttä Judy Kegliin, joka on MIT:n amerikkalainen viittomakielen kielitieteilijä. Kun Kegl ja muut tutkijat alkoivat analysoida kieltä, he huomasivat, että pienet lapset olivat ottaneet pidginin kaltaisen vanhempien lasten muodon korkeammalle monimutkaisuustasolle, verbi-sopimuksella ja muilla kieliopillisilla yleissopimuksilla. Tätä monimutkaisempaa viittomakieltä kutsutaan nykyään nimellä Idioma de Señas de Nicaragua (ISN).  Kysymys: Mitä Kegl ja sinä teitte Nicaraguassa?
kieli