Kápolnan taistelun jälkeen 26.-27. helmikuuta 1849 Itävallan keisarillisten joukkojen komentaja Alfred I, Windisch-Grätz'n prinssi, luuli tuhonneensa unkarilaiset vallankumoukselliset.
Kerrankin ja ikuisesti. Olmützin keisarilliselle hoville 3. maaliskuuta lähettämässään raportissa hän kirjoitti: "Minä murskasin kapinallisten joukot, ja muutaman päivän kuluttua olen Debrecenissä" (Unkarin väliaikainen pääkaupunki). Tästä huolimatta hän ei hyökännyt unkarilaisten joukkojen kimppuun, koska hänellä ei ollut luotettavaa tietoa siitä, kuinka paljon joukkoja hänen oli kohdattava, jos hän ylitti Tiszan joen, ja varovaisuutensa vuoksi hän menetti mahdollisuuden voittaa sota.