Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  MS:tä ei pidetä perinnöllisenä sairautena, mutta on osoitettu, että useat geneettiset vaihtelut lisäävät riskiä. Joillakin näistä geeneistä ilmenee olevan mikrogliaalisissa soluissa korkeampi ilmentymätaso kuin sattumalta olisi odotettavissa. Sairauden kehittymisen todennäköisyys on suurempi sairastuneen henkilön sukulaisten keskuudessa, ja riski on suurempi lähisukulaisten keskuudessa. Molemmat vaikuttavat identtisissä kaksosissa noin 30%: lla tapauksista, kun taas epätyypillisissä kaksosissa noin 5% ja sisaruksissa 2, 5%: lla tapauksista. Jos molemmat vanhemmat kärsivät, heidän lapsillaan riski on 10 kertaa suurempi kuin yleisellä väestöllä. MS on myös yleisempi joillakin etnisiin ryhmiin verrattuna muihin. MS:ään on yhdistetty erityisiä geenejä, kuten ihmisen leukosyyttiantigeenijärjestelmän (HLA) eroja - geenien ryhmää kromosomilla 6, joka toimii tärkeimpänä histokompatibilityskompleksi (MHC). On jo 1980-luvulta lähtien tiedetty, että HLA-alueen erot liittyvät herkkyyteen, ja tämä sama alue on myös ollut mukana muiden autoimmuunisairauksien, kuten tyypin I diabeteksen ja systeemisen lupus erythematosuksen, kehittymisessä. Kestävin havainto on yhdistys MS: n ja DR15: n ja DQ6: n määrittelemän MHC: n alleelien välillä. Muilla paikkoilla, kuten HLA- C554 ja HLA- DRB1* 11, on havaittu suojaavaa vaikutusta. Kokonaisuudessaan on arvioitu, että HLA- erojen osuus geneettisestä alttiudesta on 20 - 60 prosenttia. Nykyaikaiset geneettiset menetelmät (genomin laajuiset assosiaatiotutkimukset) ovat paljastaneet ainakin kaksitoista muuta geeniä HLA-lokuksen ulkopuolella, jotka lieventävät hieman MS: n todennäköisyyttä.  Kysymys: Mikä on suojava vaikutus, joka päättyy numeroon neljä?
HLA-C554