Täytä seuraava lause: LeCour Grandmaison toteaa, että Ranskan armeijan vuosina 1954-1962 käyttämät tekniikat
Algerian sota on historian juurtua. Hän uskoo, että sodankäynnin historian ei pitäisi rajoittua aseiden tekniseen edistykseen, vaan sen pitäisi kattaa "oikeudellinen, hallinnollinen ja käsitteellinen arsenaali", joka liittyy siihen: "Voimme ymmärtää vain vuoden 1848 sisällissodan äärimmäistä väkivaltaa - jota useimmiten luokitellaan "veriseksi tukahduttamiseksi" - jos sijoitamme ne pidemmälle sukupuoleen ja palautetaan siihen, mitä oli kokeiltu aiemmin, etenkin Algerian sodan aikana [Algerin vuonna 1830 tapahtunut hyökkäys]". Samassa haastattelussa LeCour Grandmaison erottaa siirtomaavallan väärinkäytön ja itse siirtomaavallan periaatteen kriittisyyttä, perustellen väitteitään Zola, Victor Hugo, Lamartine, Darwin, André Gide, Albert Londres, Jules Verneup, Maassant, Foucault, Barthes ja Joseph Conrad. Hän toteaa, että Marx, Engels ja heidän aikalaisensa eivät olleet immuuneja 1800-luvun rodulliselle ideologialle, koska he myös pitivät siirtomaavallan väistämättömänä ja oikeutettuna ja ei-eurooppalaisia ihmisiä "primitiiveinä" ja "barbaareina". Vasta kolmannessa kansainvälisessä sosialistinen liike vastusti kolonialismia ja tuki kansallisia vapautusliikkeitä.