J. J. Thomson (1881) tunnusti Maxwellin teorian kehittämisen aikana, että ladattuja ruumiita on vaikeampi liikuttaa kuin ladattuja ruumiita. Elektrostaattiset kentät käyttäytyvät ikään kuin ne lisäävät "elektromagneettista massaa" ruumiiden mekaaniseen massaan. Thomsonin mukaan sähkömagneettinen energia vastaa tiettyä massaa. Tämä tulkittiin jonkinlaisena sähkömagneettisen kentän itseinduktanssiksi. Hän myös huomasi, että liikkuvan ruumiin massa kasvaa vakiomäärällä. Thomsonin työtä jatkoivat ja täydensivät FitzGerald, Heaviside (1888) ja George Charles Frederick Searle (1896, 1897).
sähkömagneettisen kentän itseinduktanssi