Kirjoita jatko tämän kappaleen - Runo on lähinnä maanpaossa olleen valitus siitä, kuinka lähellä maa oli modernisoitumista (nimitystä on tulkittava näin: useimmat joet, joiden varrella toiminta on asetettu, ovat albanialaisia, mutta maa itse on "joen" Elben ja Spreen varrella, eli Keski- ja Länsi-Euroopan vieressä, ja on vielä kivulias nähdä sen jäävän poliittisen, sosiaalisen ja kulttuurisen kypsyyden ulkopuolelle, koska se on olennainen osa sitä maanosaa ja kulttuuria, josta nämä ihanteet ovat peräisin), mikä johtaa kertojan äänen epätoivoon, kunnes, ikään kuin luonnollinen ilmiö, hän voi kuulla (tai pikemminkin ennustaa), että ihmiset nousevat aseisiin, kuten he olivat silloin, kun he taistelivat itsenäisyydestä, karkottaakseen tyrannin (Zog itsessään, sikäli kuin hän on työntänyt uudistusmielisen ilmapiirin itsenäistymisen jälkeen, on ulkomaisten etujen ja tulevien Jugoslavian kuningas ja kaikki valta pyrkivät lopulta itsenäistämään ja autt
, vuonna 1939, italialaisten toimesta); tämä odotus, vaikka se on kaukana täydellisestä, sallii runoilijan lopettaa samalla sanalla kuin alussa, samassa tilassa, mutta toiveikkaassa, nuorentuneessa tunnossa.