Kaksi viikkoa myöhemmin tuli
Pogrom-yö (usein tunnetaan englanninkielisissä lähteissä nimellä "Kristallnacht"), jonka aikana Königsbergissä hänen vanhempiensa omaisuus tuhoutui tai ryöstettiin kansallisen hallituksen johtamassa juutalaisten vastaisessa pogromissa. Rachel Lewin nukkui koko yön häiriintymättä tädin luona. Seuraavana aamuna hän kuitenkin näki, miten natsipuolisotilaat hakkasivat juutalaisia ja ajoivat heitä takaa läpi Hampurin kaduiden. Epävarma siitä, mitä oli tekeillä, hän työnsi tiensä joukon läpi, joka oli kokoontunut lehtikauppaan, jolle oli kasautunut sanomalehtiä, ja näytti valokuvia yöllisestä tuhopoltto-, ryöstö- ja verenvuodatustoiminnasta. Uutiset myyjä, joka tähän asti oli aina vaikuttanut ystävällinen sielu, huomasi hänet, ja antaa oikeudenmukainen tulkinta Berliinin murjottaa, "Sitten, pieni juutalainen, haluatko myös nähdä, miten teidän synagogat poltetaan?" Muisto siitä aamusta ei koskaan lähtenyt hänestä. Kun hän palasi tätinsä luo, tätinsä pystyi kertomaan hänelle lisää tapahtuneesta. Suurin osa opettajista ja opiskelijoista oli jo pidätetty. Rachel Lewin oli epätoivoisesti huolissaan perheestään ja otti yhteyttä isäänsä, joka käski hänet palaamaan kotiin. Kun hän saapui Königsbergiin, hän löysi vanhempansa asuvan nuoremman veljensä Abrahamin kanssa pienessä asunnossa, johon heidät oli pakotettu muuttamaan. Abraham oli ollut niin järkyttynyt väkivallasta ja tuhoamisesta, jonka hän oli todistanut, että hän oli saanut äkillisen ja vakavan puhekykynsä. Sillä välin hänen isällään oli viimeaikaiset arvet vakavasta päävammasta, jonka hän sai selville olleen aiheutunut uunin kahvasta.