Täytä seuraava lause: Sadoveanuksen myöhempi tuki autoritaariselle kuninkaalle Carol II:lle ja hänen korporatiiviselle voimalleen, Kansalliseen renessanssin rintamalle, merkitsi hänen osallistumistaan kuninkaan persoonallisuuskulttiin. Vuonna 1940 hän antoi hallitsijalle kiistanalaisen kiitoksen virallisen lehden "Revista Fundațiilor Regale" kautta, mikä sai Karolin poliittisen vastustajan, psykologin Nicolae Mărgineanu'n, katsomaan Sadoveanoa ja hänen kollegojaan "skandaaleiksi". Hänen uudistettu toimikautensa senaatissa oli Carolin suosiota, joka myönnettiin myös George Enescu, filosofi Lucian Blaga, tiedemiehet Emil Racoviță ja Iuliu Hațieganu sekä useille muille julkisille henkilöille. Ion Antonescun diktatuurin aikana Sadoveanu piti matalaa profiilia ja oli apoliittinen. Cioroianu kirjoittaa kuitenkin, että hän tuki Neuvostoliiton hyökkäystä ja Romanian yhteistyötä akselivaltojen kanssa itärintamalla, koska hän näki siinä mahdollisuuden saada takaisin Bessarabian ja Bukovinan pohjoisen osan (kadotettu
1940 Neuvostoliiton miehittäminen). Keväällä 1944, kuukausia ennen kuninkaan Mikaelin vallankaappausta, salainen Romanian kommunistinen puolue ja sen sympatisoijat akateemisessa maailmassa lähestyivät häntä allekirjoittamaan avoimen kirjeen, jossa tuomittiin Romanian liittoutuminen Natsi-Saksan kanssa. Kommunistisen aktivistin Belu Zilberin mukaan, joka osallistui tähän toimintaan, Sadoveanu, kuten hänen intellektuellitoverinsa Dimitrie Gusti, Simion Stoilow ja Horia Hulubei, kieltäytyi allekirjoittamasta asiakirjaa. Myös Zilberin mukaan Sadoveanu perusteli kieltäytymistään sanomalla, että kirjeen ei tarvitse olla osoitettu Antonesculle, vaan kuningas Mikael I:lle. Kuitenkin ja pääaiheensa lisäksi "Păuna-Mică" huomattiin yhtenä harvoista 1940-luvun proositeoksista, jotka mainitsevat Antonescun hallinnon Roomanin juutalaisten sodan aikana suorittamaa karkotusta; "Caleidoscop" puhuu myös 1941 Iașin pogromista "meidän häpeäksemme" ja kehuu niitä, jotka vastustivat sitä.