Kirjoita jatko tämän kappaleen - Marraskuussa 1920, kun lopullinen tappio Venäjän armeijan Etelä-Venäjä, useita venäläisiä piispoja evakuoitiin Krimin Konstantinopoliin, sitten miehitetyn
Britit, ranskalaiset ja italialaiset. Kun he saivat tietää kenraali Pjotr Wrangelin aikovan pitää armeijansa, he päättivät myös pitää Venäjän kirkollisen järjestön erillisenä yksikkönä ulkomailla. Väliaikainen kirkkoviranomainen kokoontui 19. marraskuuta 1920 laivalla "Suurherttua Aleksandr Mihailovitš" (), jonka puheenjohtajana toimi metropoliitti Antonius (Khrapovitsky). Metropoliitti Antonius ja piispa Benjamin (Fedchenkov) nimitettiin tutkimaan järjestön kanonisuutta. He saivat 2. joulukuuta 1920 Preussin metropoliitin Dorotheoksen, Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin Locum Tenensin, luvan perustaa "väestön palvelusta varten [...] ja valvoa ortodoksimaissa olevien venäläisten siirtomaiden kirkollista elämää väliaikainen komitea (epitropia) ekumeenisen patriarkaatin alaisuudessa"; komiteaa kutsuttiin väliaikaiseksi korkeammaksi kirkonhallinnoksi ulkomailla (THCAA).