Davidson osallistui myöhemmin toimintaan Etelä-Afrikassa Englannin ja Zulun sodassa vuonna 1879, jonka aikana hän haavoittui sodan viimeisessä taistelussa Ulundissa. Hänet ylennettiin kapteeniksi tammikuussa 1880, ja samana vuonna hän taisteli toisessa vaiheessa toisessa anglo-afganistanilaisessa sodassa. Lordi Napier nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi vuonna 1876, ja Davidsonista tuli jälleen hänen "aide-de-camp" joulukuusta 1881 joulukuuhun 1882. Tämän jälkeen hän palasi palvelukseen Brittiläisessä Intiassa, jossa hänet ylennettiin majuriksi ja hänet lähetettiin Intian asevarastoon. Hänet ylennettiin ylemmäksi everstiluutnanttiksi tammikuussa 1896 ja everstiluutnanttiksi tammikuussa 1900. Tämä tapahtui samanaikaisesti hänen nimityksensä Kuninkaallisen tykistöjoukon henkilöstöön Etelä-Afrikassa toisen boorien sodan aikana. Hän komensi Royal Horse Artillery -armeijaa marssillaan Kimberleyn vapauttamiseen. Hän osallistui useisiin muihin taisteluihin, mukaan lukien Paardebergin taistelut.
Poplar Grove ja Driefontein. Davidson mainittiin lähetyksissä sodan aikana suorittamistaan erinomaisista teoista. Hän vapautti asemansa henkilöstössä tammikuussa 1901, ja hänet asetettiin puolipalkkiluetteloon, mutta palasi henkilöstöön saman vuoden lokakuussa. Sodan ansiosta hän sai kuningattaren mitalin. Huhtikuussa 1901 hänet nimitettiin Bathin ritarikunnan seuralaiseksi. Sodan jälkeen hän palasi Britanniaan, jossa hän oli ylikonstaapeli, joka komensi Royal Artillery, North-Eastern Districtia, ennen kuin hän vapautti paikan ja asetettiin puolipalkka-luetteloon lokakuussa 1904. Kolme vuotta myöhemmin, tammikuussa 1907, hän jäi eläkkeelle armeijasta.