Napoleon III oli yrittänyt saada alueellisia myönnytyksiä molemmilta puolilta ennen ja jälkeen Itävalta-Preussin sodan, mutta huolimatta hänen roolistaan sovittelijana rauhanneuvotteluissa, hän ei saanut mitään. Sitten hän toivoi, että Itävalta liittyisi kostoisuuteen ja että sen entiset liittolaiset - erityisesti eteläisen Saksan osavaltiot Baden, Württemberg ja Baijeri - liittyisivät asiaan. Tämä toivo osoittautui turhaksi, koska vuonna 1866 tehty sopimus tuli voimaan ja yhdisti kaikki saksalaiset valtiot sotilaallisesti - ellei mielellään - taistelemaan Ranskaa vastaan. Sen sijaan, että Ranska olisi aloittanut kostosodan Preussia vastaan, jota tukivat useat Saksan liittolaiset, se aloitti sodan kaikkia Saksan osavaltioita vastaan ilman omia liittolaisiaan. Von Roonin armeijan uudelleenjärjestely ja Moltken operatiivinen strategia yhdistyivät Ranskaa vastaan suurella vaikutuksella. Preussin liikkumavauhti hämmästytti ranskalaisia, ja Preussin kyky keskittää valtaa tietyissä kohdissa - muistuttaen Napoleonin strategioita 70 vuotta aiemmin - ylivoitti ranskalaisen liikkumavauhdin. Preussin joukot saivat tehokkaasti asennetun rautatien verkoston avulla taistelutiloille levossa ja valmiina taistelemaan, kun taas ranskalaisten joukkojen täytyi marssia huomattavia matkoja päästäksensä taistelutiloille. Useiden taistelujen jälkeen, erityisesti Spicherenin
Wörthin, Mars la Tourin ja Gravelotten kautta Preussin joukot kukistivat tärkeimmät ranskalaiset armeijat ja edustivat Metzin pääkaupunkiin ja Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin. He vangitsivat Napoleon III: n ja ottivat koko armeijan vankeiksi Sedanissa 1. syyskuuta 1870.