Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Passage: Sukupuuttoon kuolemisen nopeutta mitataan monin eri tavoin. Suojelubiologit mittaavat ja soveltavat fossiilisten tietojen tilastollisia toimenpiteitä, elinympäristön menetysasteita ja lukuisia muita muuttujia, kuten biologisen monimuotoisuuden menetys, elinympäristön menetysasteen ja paikkakunnan käyttöasteen toiminnana, saadakseen tällaisia arvioita. Saaribiogeografian teoria on mahdollisesti merkittävin panos tieteelliseen ymmärrykseen sekä prosessista että siitä, miten lajien sukupuuttoa voidaan mitata. Nykyinen sukupuuttoon kuolemisen nopeus on arviolta yksi laji muutaman vuoden välein. Jatkuvan lajien katoamisen mitta on monimutkaisempi, koska useimpia maapallon lajeja ei ole kuvattu tai arvioitu. Arviot vaihtelevat suuresti siitä, kuinka monta lajia on olemassa (arvioitu valikoima: 3 600 000 -111 700 000) ja kuinka moni on saanut lajin binomialin (arvioitu valikoima: 1,5-8 miljoonaa). Alle 1% kaikista lajista, jotka on kuvailtu. Näiden lukujen perusteella IUCN raportoi, että 23 prosenttia selkärankaisista, 5 prosenttia selkärangattomista ja 70 prosenttia arvioiduista kasveista on määritelty uhanalaisiksi tai uhanalaisiksi. Kasviluettelon avulla saadaan parempaa tietoa lajien tosiasiallisista lukumääristä.  Kysymys: Miksi lajien katoamista on vaikea seurata?
lajeja ei ole kuvattu tai arvioitu