Prinssi Barbu ilmoitti myös poikansa välityksellä suunnitelmistaan perustaa Valakin, Moldovan ja Etelä-Bessarabian "Yhdistyneet ruhtinaskunnat", joilla on ikuinen puolueettomuus ja täysi itsenäisyys, vartioimaan Tonavan suuta Venäjän tunkeutumiselta. Näissä suunnitelmissa oli myös säädetty, että yhdistyneelle valtaistuimelle valittaisiin ulkomainen prinssi, jolla ei ollut yhteyttä pojanluontoon. Drouyn de Lhuys lupasi ylläpitää näitä periaatteita Wienin konferenssissa vuonna 1855, mutta muutti niitä ratkaisevasti ja hyväksyi sen sijaan Moldovan ja Valakin liittämisen Itävallalle vastineeksi Ranskan ja Itävallan liittoutumissopimuksesta. Tämä hanke ei toteutunut. Osallistuminen Pariisin rauhankonferenssiin
Vuonna 1856 "Beizadea" tyytyi siihen, että hänen isänsä mandaattia ei uusita, ja siitä lähtien vaati, että Valakin valtaistuimelle asetettaisiin ulkomainen dynastia. Știrbeit aloittivat myös lobbauksen Kronstadtin ja Olteniçan välisen rautatien rakentamiseksi. Jos se olisi rakennettu, se olisi ollut Wallachian ensimmäinen.