7. huhtikuuta 1939 Benito Mussolinin johtama Italia hyökkäsi Albanian kimppuun
- Mitä? Italian fasistisen hallinnon jäsenet, kuten kreivit Galeazzo Ciano, harjoittivat albanialaista irredentismia sillä näkemyksellä, että se ansaitsisi italialaisten tuen albanialaisten keskuudessa samalla kun se myös sopii yhteen Balkanin valloituksen italialaisten sotatarkoitusten kanssa. Suurin osa katolilaisista albanialaisista, jotka pitivät italialaisia uskonveljiään, toivotti tervetulleeksi italialaisten miehittäjäjoukkojen saapumista vuonna 1939. Italian viranomaiset pitivät pohjoisten heimojen päälliköitä poliittisesti merkityksettöminä ja antoivat heille vapauden hoitaa asiansa, mikä vahingoitti nousevaa albanialaista nationalismia kumoamalla Zogin yritykset korvata paikalliset uskollisuudet valtion uskollisuuksilla. Kosovon liittäminen Albanian alueelle pidettiin molempien alueiden albanialaisten kansantoimintana. Uusissa valloitetuissa alueilla ei-albanialaisten oli opittava albanialaisissa kouluissa, joissa opetettiin opetussuunnitelmaa, jossa oli kansallismielisyys fasismin rinnalla, ja heidän oli otettava albanialaisia muotoja nimilleen ja sukunimilleen. Maanomistajien eliitin jäsenet, kommunismia vastustavat liberaalit kansallismieliset ja muut yhteiskunnan alat muodostivat Balli Kombëtar -järjestön ja italialaisten alaisen yhteistyöhallituksen, jotka kaikki kansallistina pyrkivät säilyttämään Suur-Albanian. Italialaiset ovat yhä huolestuneempia valtuuksien myöntämisestä heille. Ajan myötä italialainen miehitys alkoi tuntua epämiellyttävältä albanialaisen väestön osissa, kuten älymystön, opiskelijoiden, muiden ammatillisten luokkien ja kaupungin asukkaiden keskuudessa, mikä synnytti edelleen Zog-vuosina edistettyä nousevaa albanialaista nationalismia.