Täytä seuraava lause: Vuonna 1942 britit esittelivät toisen laivaston hävittäjän sovittamalla erittäin menestyvän maa-aluksen, Spitfiren, lentotukialusten käyttöön. Supermarine Seafire oli edeltäjiään nopeampi ja alkoi korvata Hawker Sea Hurricaneja etulinjan palveluksessa. Pienessä tuulessa se kuitenkin joutui törmäyslaskeutumiseen. Lisäksi sen moottorin jäähdytysilma-aukot olivat koneen runon alapuolella, minkä vuoksi lentäjälle oli vaarallisempaa hylätä koneen, kuten Hurricane-koneella oli. Seafiren kantama oli rajallinen, mutta sitä voitiin laajentaa pudotusastioilla. Seafires tuki liittoutuneiden hyökkäyksiä Pohjois-Afrikkaan, Sisiliaan, Manner-Italiaan ja
Etelä-Ranska. Heidät määrättiin väliaikaisesti maa-asemille, ja he myös tukivat Normandian hyökkäystä. Tyynenmeren alueella Seafireja käytettiin osana brittiläistä Tyynenmeren laivastoa. Yleisesti ottaen maa-ilma-alusten mukautukset olivat huonompia verrattuna Yhdysvaltojen tarkoitukseen rakennetun lentotukialuksen suorituskykyyn. Myöhään sodassa käyttöön otettu, Yhdistyneessä kuningaskunnassa rakennettu Fairey Firefly osoitti ylivoimaista suorituskykyä ja oli suurempi tulivoima kuin edeltäjänsä, Fairey Fulmer. Se suunniteltiin jo vuonna 1938, mutta pitkittynyt kehitys viivästytti sen taistelukäyttöä vuoteen 1944 puoliväliin saakka, jolloin sen suorituskyky oli hämärtynyt sekä akseli- että liittoutuneiden hävittäjillä. Firefly osallistui operaatioihin saksalaista Tirpitzia vastaan Norjassa heinäkuussa 1944. Japanin öljynjalostamoja vastaan suoritettujen operaatioiden aikana Sumatraan vuoden 1945 alussa Firefly ampui alas Nakajima Ki-43 -hävittäjän. Tuliperhoset tukivat myös kantajia Japanin laivastoon ja asemiin Karolinan ja Japanin kotiinsaarille. Sotavuosina niitä valmistettiin alle 800 kappaletta.