Liittoutuneiden voitto Pohjois-Afrikassa - sai Pattonin ja Montgomeryn suunnittelemaan vastakkaisia suunnitelmia.
Sisilian valloitus. Pattonin suunnitelma, joka perustuu Peloponneson sotaan, korostaa Syracusan strategista merkitystä; jos se joutuisi miehittäjäjoukkojen käsiin, italialaiset vetäytyisivät varmasti. Patton ehdottaa, että Montgomery valloittaa Syracusen, kun taas hän valloittaa Messinan ja katkaisee vetäytymisen. Vaikka suunnitelma on lupaava ja kiinnostava, kenraali Eisenhower hylkää sen Montgomery'n varovaisemman suunnitelman hyväksi, joka pohjimmiltaan syrjäyttää Pattonin brittiläisten etenemisen vartioimiseen. Sisilian valloitus tapahtuu, mutta aivan kuten Patton ennusti, Syracusen kukistuminen laukaisee saksalaisten ja italialaisten joukkojen massiivisen vetäytymisen saarelta, ja jäljellä olevat juurtuneet joukot viivästyttävät liittoutuneiden etenemistä. Patton on vihainen siitä, ettei edistystä ole tapahtunut, ja vannoo voittavansa Montgomeryn Messinaan, mutta myös valloittavansa Palermon matkalla. Vaikka hän on lopulta onnistunut molemmissa suorituksissa, Pattonin räikeä aggressiivisuus on huono merkki hänen alaistensa Bradleyn ja Truscottin kanssa. Käydessä kenttäsairaalassa Patton huomaa sotilaan itkevän ampumisen shokista. Patton arvelee, ettei sotilas ole fyysisesti loukkaantunut, mutta läimäyttää sotilasta ja uhkaa ampua hänet pelkuruudestaan ja vaatii hänen palaavan rintamalle. Eisenhower vaatii Pattonia pyytämään anteeksi. Vaikka Patton suostuu, hän hämmästyy saadessaan tietää, että Bradley, ei hän, on saanut komennon amerikkalaisjoukoista, jotka valmistautuvat Ranskan hyökkäykseen.