Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen - Intian tappio Kiina-Intia-sodassa oli suuri järkytys verrattuna sen maailmanlaajuisiin toiveisiin ja tunnustukseen. Suurimuotoiset vihollisuudet ja sotilaalliset epäonnistumiset antoivat musertavan iskun sen itsevarmuudelle ja ylpeydelle. Intian oli pakko kääntyä lännen puoleen sotilaallisesta ja poliittisesta tuesta. Kiinan kanssa käytyyn konfliktiin liittyen Intia joutui kahteen sotaan Pakistanin kanssa ja astui poliittisen epävakauden, talouden pysähtymisen, elintarvikkeiden puutteen ja nälänhädän lähelle. Intian rooli YK:ssa väheni, mikä johtui sekä sen imagoista että Nehru-jälkeisen poliittisen johdon tietoisesta päätöksestä pitää matalaa profiilia YK:ssa ja puhua vain Intian elintärkeistä eduista. Tämä politiikan muutos toteutettiin vuonna 1965 turvallisuusneuvostossa käydyssä Kashmiria koskevassa keskustelussa, kun Intian ulkoministeri Swaran Singh ryntäsi dramaattisesti pois istunnosta vastauksena Pakistanin ulkoministerin Zulfikar Ali Bhutton hillitsemättömään kieleen. Kirjassaan "India's Changing Role in the United Nations" Stanley Kochanek osoittaa, miten "kahdenvälisyys tuli Intian ulkopolitiikan ohjaavaa periaatetta" ja että YK:n asema muuttui "sellaisten yhteyksien ylläpitämisen areenaksi". Lisäksi Neuvostoliiton tuki tuli paljon tärkeämmäksi kuin hidas ja epävarma YK:n turvallisuusneuvosto, kun Intia saavutti suurimman strategisen voiton.
Hän voitti Kiinan vuoden 1967 sodassa ja jakoi Pakistanin kahteen osaan. Hän loi itsenäisen Bangladeshin vuonna 1971.