Puolan romanttismin kirjallisuus jakautuu kahteen erilliseen aikakauteen, jotka molemmat määritellään kapinallisilla: ensimmäinen noin 1820-1830, päättyy marraskuun kapinaan 1830; ja toinen välillä 1830 ja 1864, synnyttäen Puolan positivismin. Ensimmäisellä kaudella puolalaisromantikot olivat voimakkaasti muiden eurooppalaisten romantikkojen vaikutteita. Heidän taiteessaan esiintyi tunteellisuutta ja mielikuvitusta, kansanperinteitä, maaseudun elämää sekä itsenäisyyden ihanteiden levittämistä. Ajan tunnetuimpia kirjailijoita olivat Adam Mickiewicz, Seweryn Goszczyński, Tomasz Zan ja Maurycy Mochnacki. Toisessa kaudella (tammikuun kansannousun jälkeen)
), monet puolalaiset romantikot työskentelivät ulkomailla, usein karkottaneet miehittäjävallan puolalaiselta maalta. Heidän työssään vallitsivat vapauden ihanteet ja kamppailu maansa kadotetun suvereniteetin takaisin saamiseksi. Mystiikan elementit tulivat yhä näkyvämmiksi. Samaan aikaan kehittyi myös ajatus "poeta-wieszcz" (kansan bardista). Wieszcz toimi sorretun kansan hengellisenä johtajana. Romanttisuuden johtavista runoilijoista, jotka olivat niin tunnustettuja molemmissa kausiin, huomattavin runoilija oli Adam Mickiewicz. Kaksi muuta kansalliskirjailijaa olivat: Juliusz Słowacki ja Zygmunt Krasiński. Romanttisen aikakauden puolalaisia kirjailijoita ja runoilijoita ovat: