Mikä oli ongelma Costasin valituksessa? Kirjoita edellisen kysymyksen perusteella tekstiyhteys, joka sisältää vastauksen. Se voi olla 1 - 20 lausetta. - Mitä tarkoitat?
Perustamisestaan lähtien EU on toiminut yhä useampien kansallisten oikeusjärjestelmien ja globalisoituvien oikeusjärjestelmien keskellä. Tämä on johtanut siihen, että sekä Euroopan unionin tuomioistuimen että kansallisten korkeimpien tuomioistuinten on kehitettävä periaatteita eri järjestelmien välisten lakien ristiriitojen ratkaisemiseksi. EU:n sisällä yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että jos EU:n lainsäädäntö on ristiriidassa kansallisen lainsäädännön kanssa, EU:n lainsäädäntö on ensisijainen. Ensimmäisessä merkittävässä asiassa vuonna 1964 Costa vastaan ENEL, Milanon lakimies ja energiayhtiön entinen osakkeenomistaja nimeltä Costa kieltäytyi maksamasta sähkölaskuaan Enelille protestoidakseen Italian energiayhtiöiden kansallistamista vastaan. Hän väitti, että Italian kansallistamislaki oli ristiriidassa Rooman sopimuksen kanssa, ja pyysi, että Italian perustuslakituomioistuin ja Euroopan unionin tuomioistuin saatettaisiin tutkittavaksi SEUT-sopimuksen 267 artiklan nojalla. Italian perustuslakituomioistuin antoi lausunnon, jonka mukaan koska kansallistamislaki oli vuodelta 1962 ja sopimus oli voimassa vuodesta 1958, Costa ei ollut oikeutettu vaatimuksiin. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että Rooman sopimus ei missään tapauksessa estänyt energian kansallistamista, ja joka tapauksessa ainoastaan komissio olisi voinut perustamissopimuksen määräysten nojalla nostaa kanteen, eikä Costa. Costa oli kuitenkin periaatteessa oikeutettu väittämään, että perustamissopimus oli ristiriidassa kansallisen lainsäädännön kanssa, ja tuomioistuimen velvollisuus oli tutkia hänen ennakkoratkaisupyyntöään, jos hänen päätöksestään ei olisi valitettavissa. Yhteisöjen tuomioistuin toisti asiassa Van Gend en Loos esittämänsä näkemyksen ja totesi, että jäsenvaltiot "ovat rajoittaneet suvereeneja oikeuksiaan ja luoneet sekä kansalaisilleen että itselleen sovellettavan lain" "keskinäisyyden pohjalta". EU:n lainsäädäntöä ei "voita kansalliset oikeudelliset määräykset, riippumatta siitä, miten ne on muotoiltu - - ilman, että yhteisön oikeudellinen perusta asetetaan kyseenalaiseksi". Tämä tarkoitti sitä, että jäsenvaltiota ei voitu soveltaa mihinkään "jälkimmäiseen yksipuoliseen säädökseen". Samoin asiassa Amministrazione delle Finanze vastaan Simmenthal SpA...