Sopimuksen jälkeen Caserta palkattiin palauttamaan joukkoja Yhdysvaltoihin. Helmikuussa 1919 hän vei kotiin 1500 amerikkalaista sotilasta, mukaan lukien koko 63. tykistö, rannikkotykistöjoukot. John Brown, 63. tykistysryhmän sotamies, piti päiväkirjaa, jossa hän kuvaili matkaansa kotiin "Casertalla" helmikuussa 1919. Alus lähti Marseilles'sta 6. helmikuuta illalla ja saapui kolme päivää myöhemmin Gibraltariin, jossa se ankkuroitui odottamaan hiilikuormausta kotimatkalle. Neljän päivän kuluttua laiva oli matkalla, mutta Atlantin myrskyt viivästyttivät sitä jälleen lähellä Azoreita. Casertan matkalla saatu ruoka ei välttämättä ollut sotajoukkojen mieleen. Kaksi kertaa päivässä annettavia "spagetti-, makaroni- tai nuudeliannoksia" keskeytettiin vain satunnaisesti muilla kuin pastaa sisältävillä aterioilla, kuten kana Washingtonin syntymäpäivän kunniaksi 22. helmikuuta. Amerikkalaiset joukot kutsuivat laivaa nimellä "Macaroni Barge" ja se saapui lopulta New Yorkiin 27. helmikuuta. Aluksella oli myös 60-vuotias sotamies Robert W. Louden Albuquerquesta, New Mexicosta. Louden, espanjalais-amerikkalaisen sodan veteraani ja meksikolainen tutkimusretki
Hän haavoittui kahdesti taistelussa Ranskassa. Samaan aikaan uutisissa kerrottiin, että hän oli "vanhin amerikkalainen, joka oli käynyt sodassa". Toinen matkustaja aluksessa oli Sultan, entinen saksalainen viestikoira, jonka kaksi Yhdysvaltain armeijan kapteenia adoptoivat, kun he löysivät sen hylätystä saksalaisesta juoksuhaudasta lähellä Verdunia. "Caserta" purjehti Gibraltariin ja Italiaan 6. maaliskuuta.