Ateenan ollessa liittolaisenaan platalaiset pystyivät välttämään naapurien alistamisen ja säilyttämään vapautensa. Tämän velan kunniaksi Maratonin taistelussa
Plataea taisteli yksin ateenalaisten rinnalla. Herodotos kuvailee, miten taistelun aattona, kun he kohtasivat pelottavan persialaisen retkeilyjoukon, ateenalaiset olivat epätoivoisia siitä, että spartalaiset tai kuka tahansa muu tulisi heidän apuunsa siinä, mikä näytti mahdottomalta. Vartijat havaitsivat pohjoisessa pölypilviä ja pelkäsivät aluksi, että toinen persialainen armeija tai sen liittolainen oli matkalla taistelukentälle. Sen sijaan platalaiset tulivat "panstratiá", "s.o"., lähettämällä "kaikki käytettävissä olevat taistelijat" (niiden uskotaan olleen noin 1000) Ateenan suurimmalla hädänalaisella hetkellä. Heitä johti kenraali Arimnestos. Tunnustuksena ja kiitollisena liittolaisensa uskollisuudesta ateenalaiset antoivat platalaisille vasemman siiven kunnian taistelun aikana (vasen oli turvallisempi molemmista sivuista). Taistelun jälkeen platialaiset saivat jakaa ateenalaisten muistomerkkejä ja (normaalisti yksinomaan ateenalaisissa) uskonnollisissa riiteissä, uhrauksissa ja peleissä, joissa pyydettiin Ateenan suojelujumalaiden siunausta.