Kirjoita jatko tämän kappaleen - Vuonna 1740 kuningas Fredrik II (Frederick Suuri) nousi valtaistuimelle. Fridrich hyökkäsi Sileesiassa 1537 solmitun sopimuksen (joka keisari Ferdinand I:n vetoi), jonka mukaan osa Sileesiasta siirtyi Brandenburgille sen hallitsevan Piast-dynastian katoamisen jälkeen, ja aloitti siten Itävallan perimyssotaa (1740-48). Vuonna 1744 Fredrik hyökkäsi jälleen, jotta hän voisi estää kostotoimet ja vaatia tällä kertaa Böömin maakuntaa. Hän epäonnistui, mutta Ranskan painostus Itävallan liittolaiseen Iso-Britanniaan johti useisiin sopimuksiin ja kompromisseihin, jotka huipentuivat Aix-la-Chapellen sopimukseen vuonna 1748, joka palautti rauhan ja jätti Preussin haltuunsa suurimman osan Sileesiasta. Kun Fredrik hyökkäsi ennaltaehkäisevästi Saksiaan ja Böhmiaan muutaman kuukauden aikana vuonna 1756-57, hän aloitti Seitsemänvuotisen sodan. Tämä sota oli epätoivoinen kamppailu Preussin armeijalle, ja se, että se onnistui taistelemaan suuressa osassa Eurooppaa tasapeliin, todistaa Frederichin sotilaallisia taitoja. Tilanne muuttui yhä pahemmaksi Venäjän keisarinna Elisabetin kuolemaan saakka (Brandenburgin heimon ihme). Prussofiili Pietari III: n valtaistuimelle astuminen lievensi paineita itärintamalla. Itävallan armeijan kukistaminen Burkersdorfin taistelussa
Britannian menestys Ranskaa vastaan sodan siirtomaa-alueilla sai Preussin lopulta pakottamaan "status quo ante bellumin" mantereelle. Tämä tulos vahvisti Preussin tärkeän roolin Saksan osavaltioissa ja vakiinnutti maan Euroopan suurvallaksi. Tämä antoi alkunan Preussin ja Itävallan väliselle kilpailuun Saksan johdosta, jota kutsutaan saksalaiseksi dualistiksi.