Mordinin tehtävä ei ollut helppo. Muiden maiden diplomaattiset valtuuskunnat, jotka ottivat johdon Sardinian-Piedmontese-hallituksesta, joka oli edelleen sidoksissa, kieltäytyivät muodostamasta virallisia diplomaattisia suhteita Lombardian väliaikaiseen hallitukseen. Ainoastaan uusien republikaanien edustaja
Ranskan hallitus ilmoitti ainakin hyväksyvänsä "epävirallisten" diplomaattisten suhteiden tarjouksen. Mordini yritti näin ollen solmia liittoja Sisilian de facto -hallitusten ja lähempänä kotia olevan Rooman ja Venetsian kanssa, mutta jälleen vähän tulosta. Hänen ehdotuksensa julistaa tasavalta, joka perustuisi Rooman, Toscanan ja Venetsian kolmipuoliseen liittoon, otettiin ensin vastahakoisesti vastaan ja sitten hänen hallituskollegansa Guerrazzin suoranaisella vastustuksella, jolle 27. maaliskuuta 1849 vasta muodostettu toscanalainen parlamentti myönsi "diktaattorivaltuudet" vastauksena pohjoisesta lähestyvään häviöön. Mordinin yritys järjestää väliaikaisen hallituksen puolesta vapaaehtoisjoukkojen puolustusvoimat korvaamaan suurherttualle uskollinen säännöllinen armeija oli yhtä epäonnistunut.