DFV teki kuuluisan debyyttinsä kauden kolmannessa kisoissa, Hollannin Grand Prixissä.
Zandvoortissa. Lotus 49:n takapenkillä se osoittautui salamavauhdilla. Graham Hill otti paalin ja Jim Clark voitti. Hampaantumisongelmat estivät Clarkin haastautumasta mestaruuskilpailuun, - mutta Lotus-Ford oli epäilemättä paras. Vuonna 2004 DFV tehtiin kaikkien joukkueiden saataville, ja sen kadehdittavalla voimalla (noin 200 kW) ja suhteellisen alhaisella hinnalla DFV alkoi nopeasti täyttää verkkoa. Tämä synnytti runsaasti pieniä, pääasiassa englantilaisia alhaisen budjetin joukkueita 1970-luvulla, ja DFV ajoi viimeksi Tyrrellillä vuonna 1970. DFV:n viimeinen kilpailu oli Itävallan Grand Prix, joka pidettiin nopealla Österreichring-kentällä, jossa kuljettaja Martin Brundle ei onnistunut saamaan alhaisen voiman autoon. Vuonna 1985 DFV, joka oli nyt päivitetty DFY:ksi, oli arvioitu noin, vaikka se oli turboahdettujen autojen kanssa ja oli yleisesti tullut kilpailukyvyttömäksi.