Hän oli keisarillisen vartioston päällikkö vuonna 1860. Hänet ylennettiin divisioonan kenraaliksi vuonna 1866. Vuonna 1870 hän sai diplomaattisen lähetystön Wieniin ennen kuin hänestä tuli Rhinin armeijan pääassistentti-major-général vuonna 1870. Vuonna 1870 hän komensi XII armeijakuntia Beaumontin, Mouzonin ja Bazeillesin taisteluissa.
(jossa hän komensi Sinistä divisioonaa) ja lopulta Sedania. Hänet pidettiin sotavankina Igesin niemimaalla (halutessaan pysyä miehensä kanssa), sitten Saksassa Koblenzissa ja sitten Aix-la-Chapelle. Vapautuessaan hän toimi useissa tehtävissä, kuten julkisia töitä käsittelevän sekakomitean jäsenenä, henkilöstön koulutuskoulun päälliköksi, paikkojen palvelusääntöjen tarkistuskomitean puheenjohtajana, puolustuskomitean jäsenenä ja armeijan henkilöstön uudelleenjärjestelyä käsittelevän komission puheenjohtajana. Hän oli myös useiden asiakirjojen ja kirjojen kirjoittaja. Hän otti III armeijakunnan komennon 1873-1879, jolloin hän jäi eläkkeelle, kuoli kymmenen vuotta myöhemmin ja haudattiin hautausmaalle syntymäpaikkaansa.