Täytä seuraava lause: 1880-luvulla Euroopan suurvaltojen välillä käytiin intensiivistä kilpailua Afrikan alueista. Prosessi huipentui Berliinin konferenssissa vuonna 1884, jossa asianomaiset eurooppalaiset kansat sopivat alueellisista vaatimuksistaan ja tulevien sitoumusten säännöistä. Tämän seurauksena Ranska sai hallintaansa Niger-joen ylälaaksossa (noin vastaavat alueet nykyajan Malin ja Nigerin). Ranska oli jo
Valloitti suurimman osan Pohjois-Algerista vuosina 1830-47, ja sisällytti sen erottamattomaksi osaksi Ranskaa. Ranska miehitti nykyisen Nigerin alueen vuonna 1900, julistaen sen sotilasalueeksi, jota alun perin hallittiin Zinderistä. Niger sisällytettiin alun perin yhdessä nykyisen Malin ja Burkina Fason kanssa Ylä-Senegalin ja Nigerin siirtomaaseen, mutta se erotettiin vuonna 1911 ja siitä tuli Ranskan Länsi-Afrikan liittovaltion siirtomaa ("Afrique occidentale française", lyhennetty AOF). Sillä välin Ranska oli algerialaisten rannikkoalueiden puolelta painostanut etelään ja valloittanut suuren osan algerialaisesta Saharasta vuonna 1902. Ranskan Länsi-Afrikan ja Ranskan Algerian välinen raja (eli Algerian nykyiset rajat Mauritanian, Malin ja Nigerin kanssa) sovittiin 7. kesäkuuta 1905 Ylä-Senegalin ja Nigerin komentajan ja Ranskan Algerian departementin de l'Oasisin sotilaskomentajan välillä. Raja määritettiin edelleen kesäkuussa 1909 tehdyllä Niameyn yleissopimuksella.