Kun siirtomaavallasta vapautumisen painostus lisääntyi, siirtomaat yrittivät siirtää vallan maltillisille ja vakaille paikallisille hallituksille, jotka sitoutuivat jatkamaan taloudellisia ja poliittisia siteitä Lännen kanssa. Poliittiset siirtymät eivät aina olleet rauhanomaisia; esimerkiksi Anglophone Southern Cameroonsissa puhkesi väkivalta, koska se oli epäsuosittu liitto frankofonisen Kamerunin kanssa itsenäistymisen jälkeen kyseisistä kansoista. Kongon kriisi
Euroopan unioni ja Euroopan yhteisöjen komissio ovat tehneet yhteistyötä, jotta voitaisiin edistää Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden välisiä suhteita. Portugali yritti aktiivisesti vastustaa siirtomaavapauttamista ja joutui taistelemaan kansallisten kapinoiden kanssa kaikissa Afrikan siirtomaissaan vuoteen 1975 saakka. Rhodesiassa asuvien valkoisten uudisasukkaiden huomattava määrä vaikeutti siellä tapahtuvia siirtomaiden purkamisyrityksiä, ja Rhodesia itse asiassa julkaisi yksipuolisen itsenäisyysjulistuksen vuonna 1965 estääkseen välitöntä siirtymistä enemmistön valtaan. Valkoinen eripurahallitus säilytti vallan Rhodesiassa vuoteen 1979 saakka, huolimatta Yhdistyneiden Kansakuntien asettamasta kauppasaarrosta ja tuhoisasta sisällissodasta, johon osallistui kaksi Neuvostoliiton ja Kiinan tukemaa kilpailevaa partiolaisryhmää.