Tämä uusi aalto alkoi hylätä Judith Butlerin kaltaisia akateemikoita ja muita queer-teoreettoja, jotka 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa yrittivät poistaa naiset poliittisiksi subjekteiksi uudelleen muotoillen kaiken sukupuoleeksi, piilottamalla sen tosiasian, että naisiin kohdistuvat hyökkääjät olivat miehiä ja puolustaen miehiä heidän väkivaltaansa ja naisiin kohdistuvasta sorrosta, piilottamalla lesbojen, biseksuaalien, transsukupuolisten ja aseksuaalien naisten olemassaoloa sorrettujen ihmisten erityisryhmiksi. Neljännen aallon espanjalainen feminismi koskee naisen sanan palauttamista ja naisten seksuaalisten ja lisääntymiselinten tärkeyden palauttamista. Neljännen aallon espanjalainen feminismi on nimenomainen hylkääminen queer-teoreettojen puolustaman individualistisen teorian. Espanjan neljännen aallon feminismi, joka lainasi paljon sosialistisesta feminismista, hylkää Butlerin postmodernin feminismin, joka tukahduttaa naisten identiteettejä ja tukeutuu akateemiseen teoriaan katuaktivismin sijaan. Tämä oli jotain, mitä Espanjan neljännen aallon opiskelijat, jotka tulivat akateemisen institutionaalisen konteksin ulkopuolelle, jakoivat argentiinalaisten sisartensa kanssa, jotka myös kokivat samanlaisen aallon. Tämän aallon alkua oli tällä kaudella jo Latinalaisessa Amerikassa, Puolassa ja Argentiinassa. Osa tästä maailmanlaajuisesta halusta toimia, erityisesti Puolan tilanteessa, syntyi
Naisten maailmanlaajuinen konferenssi, Peking, 1995.