Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Muinaiset egyptiläiset numerot perustuivat numeroon 10. He käyttivät numeroita hieroglyfeissä eivätkä olleet asentoja. Vuonna 1770 eaa. egyptiläisillä oli nollan symboli kirjanpitoteoksissa. Symbolia nfr, joka tarkoittaa kaunista, käytettiin myös osoittamaan pohjan tasoa hautojen ja pyramidien piirroksissa, ja etäisyyksiä mitattiin suhteessa pohjalinjään ollessaan tämän viivan yläpuolella tai alapuolella. Toisen vuosituhannen puolivälissä eaa. babylonialaisella matematiikalla oli kehittynyt seksagesimaalinen positionaalinen numerointijärjestelmä. Paikallisen arvon (tai nollan) puuttuminen ilmaistiin sekstaasinumeroiden välisellä tilalla. Vuoteen 300 eKr. mennessä välimerkki (kaksi kaltevaa kiilaa) otettiin käyttöön samassa babylonialaisessa järjestelmässä. Kišissä (noin 700 eaa.) löydetyssä taulussa kirjoittaja Bêl-bân-aplu kirjoitti nolonsa kolmella koukulla kahden kaltevan kiilan sijasta. Babylonialainen paikkanumerotunniste ei ollut todellinen nolla, koska sitä ei käytetty yksin. Sitä ei myöskään käytetty numeron lopussa. Niinpä numerot kuten 2 ja 120 (2×60), 3 ja 180 (3×60), 4 ja 240 (4×60) näyttivät samalta, koska suuremmilla numeroilla ei ollut lopullista seksagesimaalia. Vain asiayhteys voi erottaa heidät.  Kysymys: Mitä näistä suurista numeroista puuttuu?
lopullinen sekstagessimaalipaikkatunnus