Puolan Kremlinologi Leopold Labedz kritisoi Carria siitä, että hän otti Neuvostoliiton hallituksen väitteet liian vakavasti. Labedz väitti edelleen, että Carrin päätös lopettaa "Sovjetin Venäjän historian" sarja vuonna 1929 heijasti kykenemättömyyttä ja haluttomuutta arvostella Stalinin Neuvostoliittoa. Labedz oli hyvin kriittinen Carrin lähteiden käsittelyn suhteen ja väitti, että Carr oli liian taipuvainen hyväksymään virallisia neuvostotodistuksia nimellisarvoina ja haluton myöntämään historiallisten tietojen järjestelmällisen väärentämisen Stalinin aikana. Lopuksi Labedz syytti Carria siitä, mitä hän piti Carrin taipumuksena puhdistaa Neuvostoliiton rikokset "abstraktin kaavan takana, joka usein yhdistää "progressiiviset" stereotyypit Neuvostoliiton terminologian sanastoon". Norman Stone väitti, että Carr oli syyllistynyt kirjoittamaan tylsää tyyliä, jonka tarkoituksena oli piilottaa hänen pro-neuvostosympatiansa. Walter Laqueur väitti, että "History of Soviet Russia" -kokoelmat olivat epäilyttävä historiallinen lähde, joka enimmäkseen sulki pois Neuvostoliiton elämän epämiellyttävät näkökohdat, mikä heijasti Carrin neuvostotuliaisuutta. Suurin kritiikin lähde "History of Soviet Russia" oli Carrin päätös jättää huomiotta Venäjän sisällissota sillä perusteella, että se oli merkityksetön ja samoin hänen omistamalla vain muutamia riviä Kronstadtin kapinaan.
Vuodesta 1921, koska Carr piti sitä vain pienenä tapahtumana. Laqueur kommentoi, että Carrin sivuuttaminen Venäjän sisällissodasta ja liiallinen huomio sellaisiin aiheisiin kuin bolshevikkien ja Ruotsin kommunistipuolueiden väliset suhteet ja Neuvostoliiton diplomaattiset suhteet Ulkomaiseen Mongoliaan 1920-luvulla jättivät "Sovjetin Venäjän historian" hyvin epätasapainoiseksi.