Sairaala oli pahimmassa paineessa Saksan edetessä Aisnella.
Toukokuussa 1918. Courtauld työskenteli yksikössä Villers-Cotterêtsissä, jatkaen haavoittuneiden leikkauksia päivin ja öin saksalaisten pommitusten edessä ja kuvaili tilannetta kirjeessä isälleen: "Saatiin käsky sairaalasta evakuoida... Sitten tuli käsky, että kauheasti haavoittuneita odotettiin, ja voimme jäädä. Olimme iloisia. Tuntui kauhealta, kun käskettiin lähteä ja jättää asiat taakse. Koko yön olemme työskennelleet ahkerasti vaikeuksissa. Saimme kauheita tapauksia. Kello 10.30 ja 03.30 tai 04.00 välisenä aikana meidän piti amputoida kuusi reitaa ja yksi jalka, enimmäkseen kynttilänpalojen valossa, joita hoitajat pitivät, ja mitä minuun tulee, kun annoin nukutusainetta, tein sen enemmän tai vähemmän pimeässä potilaan kohdalla... Ilmahyökkäyksiä oli lähes koko yön".