Vuonna 1974 Frank Sherwood Rowland, kemian professori Kalifornian yliopistossa Irvinessä, ja hänen jatko-opiskelijansa Mario J. Molina ehdottivat, että pitkäikäiset orgaaniset halogeeniseokset, kuten CFC-yhdisteet, saattavat käyttäytyä samalla tavalla kuin Crutzen oli ehdottanut typpioksidia varten. James Lovelock oli äskettäin havainnut vuonna 1971 Etelä-Atlantilla tehdyllä risteilyllä, että lähes kaikki CFC-yhdisteet, jotka valmistettiin niiden keksinnön jälkeen vuonna 1930, olivat edelleen ilmakehässä. Molina ja Rowland päättivät, että N2O: n tavoin pienemmät CFC-yhdisteet saavuttaisivat stratosfäärin, jossa ne erotettaisiin UV-valoon, vapauttaen klooriatomeja. Vuotta aiemmin Richard Stolar ja Ralph Cicerone Michiganin yliopistossa olivat osoittaneet, että pitkäikäiset orgaaniset halogeeniseokset, kuten CFC-yhdisteet, saattaisivat käyttäytyä samalla tavalla kuin Crutzen oli ehdottanut typpioksidia varten.
Irvinen Kalifornian yliopisto