Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Käsikirja: Louis Pasteur ei kyennyt löytämään raivotaudin aiheuttajaa, ja hän spekuloi, että taudinaiheuttaja oli niin pieni, ettei sitä voitu havaita mikroskoopilla. Vuonna 1884 ranskalainen mikrobiologi Charles Chamberland keksi suodattimen (jota nykyään kutsutaan Chamberlandin suodattimenä tai Pasteur-Chamberlandin suodattimenä), jonka huokoset olivat bakteereja pienemmät. Näin hän pystyi viemään suodattimen läpi bakteereja sisältävän liuoksen ja poistamaan ne kokonaan. Vuonna 1892 venäläinen biologi Dmitri Ivanovsky käytti tätä suodattimen avulla tutkia sitä, mitä nykyään kutsutaan tupakka-mosaikvirukseksi. Hänen kokeensa osoittivat, että tartunnan saaneista tupakkasikasveista saatu murskautunut lehtiuutte pysyy tarttuvana suodattamisen jälkeenkin. Ivanovsky ehdotti, että infektio saattaisi johtua bakteerien tuottamasta myrkystä, mutta ei jättänyt ajatusta. Siihen aikaan luultiin, että kaikki tartunta-aineet voidaan pitää suodattimilla ja kasvattaa ravintoaineellisella välineellä - tämä oli osa taudin bakteeri-teoriaa. Vuonna 1898 hollantilainen mikrobiologi Martinus Beijerinck toisti kokeet ja vakuutti, että suodatettu liuos sisälsi uudenlaisen tartuntataudin aiheuttajan. Hän havaitsi, että tuote moninkertaistui vain niissä soluissa, jotka jakautuivat, mutta koska hänen kokeensa eivät osoittaneet sen koostuvan hiukkasista, hän kutsui sitä nimellä contagium vivum fluidum (liukeneva elävä bakteeri) ja esitteli uudelleen sanan virus. Beijerinck väitti, että virukset ovat luonteeltaan nestemäisiä, mutta Wendell Stanley epäonnistui myöhemmin ja todisti, että ne ovat hiukkasia. Samana vuonna Friedrich Loeffler ja Paul Frosch ohittivat samanlaisen suodattimen läpi ensimmäisen suu- ja sorkkataudin (aphthoviruksen) aiheuttajan eli eläinviruksen. 1900-luvun alussa englantilainen bakteriologi Frederick Twort löysi ryhmän bakteereja infektoivia viruksia, joita kutsutaan nykyään bakteeriophageiksi (tai yleisesti fageiksi), ja ranskalais-kanadalainen mikrobiologi Félix d'Herelle kuvaili viruksia, jotka agar-levyn bakteereihin lisättyään tuottaisivat kuolleiden bakteerien alueita. Hän laimensi viruksen suspensiota tarkasti ja löysi, että suurimmat laimennot...  Mikä oli sen henkilön nimi, joka todisti Beijerinckin olevan väärässä?
Wendell Stanley.