Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Röntgensäteily on ionisoivaa säteilyä, joten altistuminen on mahdollisesti haitallista. CT-skannerit ja kiinteät C-arms-laitteet käyttävät paljon enemmän energiaa kuin liikkuvat C-arms-laitteet, joita käytetään perinteisesti leikkauksessa, mikä johtaa suurempiin annoksiin. Siksi on erittäin tärkeää seurata hybridihoitohuoneessa käytettyä säteilyannosta sekä potilaan että lääkintähenkilöstön kannalta. On olemassa muutamia yksinkertaisia toimenpiteitä, joilla voidaan suojata potilaita säteilyn hajonnasta ja siten pienentää niiden annosta. Tietoisuus on yksi kriittinen asia, sillä muutoin käytettävissä olevat suojelutoimet saattaisivat jäädä huomiotta. Näitä välineitä ovat suojavaatteet, jotka ovat kuin takakontti suojaava esipuikko, kilpirauhasen suojaava suojakeila kaulan ympärillä ja suojaavia silmälaseja. Jälkimmäinen voidaan korvata kattoon roikkuvalla lyijylasikerroksella. Pöydän puolelle voidaan asentaa lisäkortit, jotka suojaavat alavartaloalueen. Raskaille henkilöstön jäsenille sovelletaan vieläkin rajoittavampia sääntöjä. Erittäin tehokas toimenpide sekä henkilöstön että potilaan suojelemiseksi on tietenkin säteilyn vähentäminen. Säteilyannoksen ja kuvanlaadun välillä on aina kompromissi. Korkeampi röntgenannos antaa selkeämmän kuvan. Nykyaikainen ohjelmistotekniikka voi parantaa kuvan laatua jälkikäsittelyn aikana siten, että sama kuvanlaatu saavutetaan pienemmällä annoksella. Kuvan laatu kuvaillaan siten kontrastilla, melulla, resoluutiolla ja artefakteilla. Yleensä ALARA- periaatetta (niin alhainen kuin on kohtuudella mahdollista) on noudatettava. Annos on oltava mahdollisimman pieni, mutta kuvan laatua voidaan vähentää vain siinä määrin, että tutkimuksen diagnostinen hyöty on edelleen suurempi kuin potilaalle mahdollisesti aiheutuva vahinko.  Kysymys: Mitä pitäisi pitää korkeammalla tasolla kuin potilaan loukkaantumisen riski?
diagnostinen hyöty