Ulkopolitiikassa gaullistit ovat yhtä aikaa realismia ja ranskalaista poikkeuksellisuutta, ja de Gaulle pyrki määräämään ranskalaista vaikutusvaltaa globaaliin järjestykseen. Gaullistit kannattivat siirtomaiden purkamista, mikä vapautti Ranskan imperiumin taakasta. Tämä heijastui de Gaullen ratkaisussa Algerian kriisiin.
(1958<unk>62), johon vaikutti voimakkaasti de Gaullen realpolitik, eli "kipeä poliittisen tarkoituksenmukaisuuden tunne". Ymmärtäessään, että siirtomaavallasta vapauttaminen oli väistämätöntä ja että jatkuva kriisi ja laajennettu Algerian sota vahingoittaisivat Ranskan taloutta ja jatkuisivat kansallista hajanaisuutta, "de Gaulle koki, että Ranskan parhaaksi oli myöntää itsenäisyys ja luopua sotilaallisesta osallistumisesta", säilyttäen siten Ranskan yhtenäisyyden ja suuruuden.