Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Vaikka F-4C oli olennaisesti samanlainen kuin laivaston F-4B lentotoiminnassa ja kantoi AIM-9 Sidewinder ohjuksia, USAF:n räätälöity F-4D saapui alun perin kesäkuussa 1967 varustettuna AIM-4 Falconilla. Kuitenkin Falcon, kuten sen edeltäjät, oli suunniteltu ampumaan alas raskaita pommikoneita, jotka lentävät suorana ja tasaisesti. Sen luotettavuus ei osoittautunut paremmaksi kuin muiden, ja sen monimutkainen laukaisujärjestys ja rajoitettu etsivän pään jäähdytysaika tekivät siitä käytännössä hyödytöntä taistelussa ketteritä hävittäjiä vastaan. F-4D:t käyttivät Sidewindereita Rivet Haste -ohjelmassa vuoden 1968 alussa, ja vuoteen 1972 mennessä AIM-7E-2 Dogfight Sparrow oli tullut USAF:n lentäjien suosituimmaksi ohjuksi. Kuten muutkin Vietnamin sodan Phantomit, F-4D-koneisiin asennettiin kiireellisesti tutkavaroitusvastaanottimia, jotta ne voisivat havaita Neuvostoliiton rakentamat S-75 Dvina SAM-koneet. F-4C:n ensimmäisestä käyttöönotosta Kaakkois-Aasiassa USAF:n Phantomit suorittivat sekä ilmavoiman ylivoimaisuutta että maahyökkäysrooleja tukemalla paitsi maajoukkoja Etelä-Vietnamissa, myös pommituslentoja Laosissa ja Pohjois-Vietnamissa. Koska F-105-joukko kärsi vakavasta kulumisesta vuosien 1965 ja 1968 välillä, F-4:n pommitusrooli lisääntyi suhteellisesti, kunnes marraskuussa 1970 (kun viimeinen F-105D vetäytyi taistelusta) siitä tuli USAF:n ensisijainen taktiset aseidenkuljetusjärjestelmä. Lokakuussa 1972 ensimmäinen EF-4C Wild Weasel -lentokoneiden eskadriini lähetettiin Thaimaaseen tilapäiseen palvelukseen. "E" -prefix poistettiin myöhemmin ja kone tunnettiin yksinkertaisesti nimellä F-4C Wild Weasel.  Millaisia aseita F-4C:ssä oli?
AIM-9 Sidewinder-ohjukset