Strauss valittiin demokraattien kansalliskomitean puheenjohtajaksi. Vaikka puolueen menestys vuonna 1974 rohkaisi sitä, sillä ei ollut selkeää kärkiluokkaa presidenttiehdokkaaksi vuonna 1976. Pysytellen puolueettomana, Strauss rakensi puolueen talouden uudelleen - ja suunnitteli tiukasti kurinalaisen kokouksen New Yorkissa - pyyhkimään pois muiston kaoottisista kokouksista.
Vuosina 1968 ja 1972.