Ensimmäinen yritys hyödyntää fission ja fuusion välistä symbioottista suhdetta oli 1940-luvun suunnitelma, jossa sekoitettiin fissio- ja fuusiopolttoainetta vaihtelevilla ohutkerroksilla. Yksikerroksisena laitteena se olisi ollut hankalaa käyttöä tehostetulle fissiolle. Se tuli käytännölliseksi ensimmäisen kerran, kun se sisällytettiin kaksikerroksisen termonukleaaraseen toissijaiseen. Yhdysvaltain nimi, hälytyskello, tuli Telleriltä: hän kutsui sitä siksi, että se saattaisi "herättää maailman" Super-voimaantumuksen mahdollisuudesta. Saman suunnitelman venäläinen nimi oli kuvailevämpi: Sloika (rus. Слойка), kerrostettu kakku. Yksikerroksinen Neuvostoliiton Sloika testattiin 12. elokuuta 1953.
6,9 megatonnia