Sopimus vahvisti, että Suomen ja Neuvostoliiton välinen raja kulkisi autonomaisen Suomen suurherttuakunnan ja Venäjän keisarikunnan välisen vanhan rajan varrella. Suomi sai lisäksi Petsamon, jonka jäätävä satama sijaitsee Jäämerellä. Jo vuonna 1864 tsaari Aleksanteri II oli luvannut yhdistää Petsamon Suomeen vastineeksi osasta Karjalan suistoa. Suomi suostui myös jättämään Repolasta (joon Suomi liittyi Wienin retkikunnan aikana) ja Porajärvistä (joon Suomi liittyi Aunusin retkikunnan aikana) liitetty ja sitten miehitetyt alueet.
) Venäjän Itä-Kareliassa. Sopimukseen sisältyy myös Suomen luovuttaminen Pohjois-Ingrian kiistanalaiselle alueelle Venäjälle, jolloin lyhytkestoinen Pohjois-Ingrian tasavalta hajoaa. Sopimuksessa oli myös joitakin alue- ja rajakysymyksiä koskevia artikloja, mukaan lukien Neuvostoliiton takuu kauppalaivojen vapaasta liikenteestä Ladogaan järven (suomeksi Laatokka) suomalaisista satamista Nevan kautta Suomenlahteen. Suomi takaa maan kautta tapahtuvan kauttakulun Neuvostoliitosta Norjaan Petsamon alueen kautta. Lisäksi Suomi suostui aseistamaan Ino-rannikon linnoituksen, joka sijaitsi Kotlinin saarella Neuvostoliiton Kronstadtin vastapäätä. Suomenlahden ulkopuoliset saaret demilitarisoitiin.