Hänet ylennettiin général de divisioniksi 4. joulukuuta 1812 ja asetettiin Grande Armée'n 1. ratsuväen 1. cuirassiers-divisioonan komentajaksi, jota hän johti kaikissa Saksin kampanjan suurissa taisteluissa vuonna 1813 (kuten Lützen
2. toukokuuta ja Bautzen 21. toukokuuta). Hänet vahvistettiin jo keisarikunnan paroniksi, kun hänelle annettiin lahjoitus, ja hänestä tehtiin kunnialegioonan komentaja 14. toukokuuta 1813. Dresdenin taistelussa 26. elokuuta hän johti useita voimakkaita hyökkäyksiä, mursi 12 vihollisen jalkaväkijoukkoa, otti 6 000 vankia ja auttoi pakottamaan suuren vihollisjoukon, joka uhkasi Ranskan armeijaa, perääntymään takaisin Böömin vuorille. Hän taisteli sitten Leipzigin taistelussa 16.-19. lokakuuta, jossa hän antoi uuden todisteen urheudesta - Hanaussa, jossa hän tuki pitkälti järjestäytynyttä perääntymistä ja vain muutamalla miehellä rauhoitti pelottavan suuren ratsuväen. Marraskuussa hänet nimitettiin Grande Armée:n 2. ratsuväkirykmentin komentajaksi Sébastianin tilalle.