Stachowitsch toimi ammatillisesti televiestintätekniikan alalla, autoteollisuudessa ja virkamiehenä Itävallan armeijassa. Vuonna 1935 hän sai Itävallan kansalaisuuden ja kutsuttiin Itävallan "Olympiakader". Hänestä tuli Salzburgin juoksun nuorten mestari vuosina 1935 ja 1936. Vuonna 1937 Stachowitsch valmistui ja aloitti radioelektroniikan kurssin, kun hän oli upseerikandidaatti "Wiener Heerestelegraphenabteilungissa". Kun Itävalta liittyi Saksan valtakuntaan vuonna 1938, hän kävi Wehrmachin Kriegsschule Hannoverissa, jossa hän suoritti upseerin tutkinnon ja hänestä tuli luutnantti vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikana hän palveli armeijan lehdistöpalveluksessa länsirintamalla.
Myöhemmin armeijaryhmän eteläpuolella itärintamalla. Sodan jälkeen hänestä tuli radio-mekanikko vuonna 1947 ja työskenteli työpajassa Salzburgissa. Jätettyään Werkschulheim Felbertal -koulun johdon vuonna 1958 hän liittyi Simcaan valmistukseen. Eri tavoitteiden vuoksi hän lopetti yhteistyönsä Balduinstein-oppilaitoksen kanssa vuonna 1989. Vuonna 1991 hän työskenteli lyhyeksi aikaa Punaisen Ristin Venäjän avustuksen valtuuskunnan johtajana. Samana vuonna hänet nimitettiin Siperian kasakaiden kunniakoroneliksi. Hän kuoli 1. huhtikuuta 2013 Limburg an der Lahnissa ja haudattiin Salzburgin kunnalliseen hautausmaalle.