Kirjoita tämän kappaleen jatko - Vuonna 1900 Preussin julkisten töiden ministeri puhui Preussin edustajainhuoneessa Bingenin yli Reinin ylittävän sillan rakentamisen puolesta. Preussin valtion rautateiden tutkimukset suosivat alun perin sijaintia Bingerbrückissä, koska virta Binger Lochin ympärillä (<unk>Bingen hole<unk>, kapea kulku, joka on luotu Reinin riutan läpi 1700-luvulla ja myöhemmin laajennettu) teki sillan toteuttamattomaksi Bingenissä. Siksi sillan rakentamispaikka valittiin Reinin saaren Rüdesheim Auen ylävirtaan Reinin km 525,26 kohdalla, jossa joen leveys on noin 900 metriä. Keskustelut siitä, rakennetaanko rautatien silta, maantien silta vai yhdistetty silta, jatkuivat yli vuosikymmenen ajan valtakunnansalissa, kunnes rautatien sillan rakentamiseen tarvittavat varat hyväksyttiin maaliskuussa 1913. Tässä tapauksessa sotilaalliset huolenaiheet olivat ratkaisevia. Uusi Reinin silta oli strateginen rautatie, joka yhdisti Oikean Reinin rautatien Nahe-laakson rautatieseen ja Glan-laakson rautatieseen, luoden siten toisen saksalaisen sotilasrautatien Ranskan rajalle. Saksan valtakunta maksoi yli 75% sillan ja pääsylinjojen kustannuksista, loput rahoittivat osallistuvat Preussin valtiot ja Hessenin suurherttuakunta. Liitettävä käyrä oli sillalta Geisenheimiin ja Wiesbadeniin, mutta se ei ollut kelvollinen keisarilliseen rahoitukseen, koska sotilaskuljetus ilmeisesti seuraisi Reinia Oberlahnsteinista Lahn-laakson rautateillä. Myös kaksi vastaavaa rautatien siltaa rakennettiin Reinin yli pääasiassa sotilaallisista syistä: kruununprinssi Williamin silta Urmitzissä ja Ludendorffin silta
Remagenissa.