Ottomaanien valtakunta oli laajentumassa ja tehden valtansa havaittavissa Välimerellä ja Pohjois-Afrikassa. Samaan aikaan Aragonin Välimeren valtakunta mureni velkojen ja sodan uupumuksen alla. Ferdinand pelkäsi perustellusti, ettei hän kykenisi torjumaan ottomaanien hyökkäystä Espanjan rannoille, varsinkin jos ottomaaneilla olisi sisäistä apua. Eniten moriskoja oli Espanjan ja Afrikan välisten yhteisten meriliikenteen reittien lähellä. Jos Aragonian laivaston heikkous yhdistettiin ylemmän aateliston vihaisuuteen monarkkeja vastaan, Portugaliin kohdistuvat dynastian vaatimukset Kastiliaan
Marokosta ja muista afrikkalaisista kansoista Euroopan hyväksi kääntynyt kahden hallitsijan ulkopolitiikka, - muslimien toisen hyökkäyksen pelko, ja siten toisen muslimien miehityksen, oli tuskin perusteetonta. Tämä pelko on saattanut olla perussyynä niiden kansalaisten karkottamiseen, joilla oli joko uskonnollinen syy tukea ottomaanien hyökkäystä (moriskot) tai ei erityistä uskonnollista syytä olla tekemättä sitä (juutalaiset). Inkvisitio saattoi olla osa valmisteluja näiden toimenpiteiden täytäntöönpanemiseksi ja niiden tehokkuuden varmistamiseksi poistamalla väärät käännynnäiset, jotka olisivat edelleen uhanneet ulkomaista vakoilua.