Wilsonin kehotukset suurempaan itsenäiseen kehitykseen ja suvereniteettiin kohdistuivat vain Saksan, Itävalta-Unkarin ja Ottoman valtakunnan hallinnon alaisiin Euroopan maihin. Hän ei nimenomaisesti esittänyt tätä, vaikka on selvää, että hänen kehotuksensa suuremmasta suvereniteetistä näillä alueilla oli pyrkimys epävakauttaa noiden vihollisten valtakuntia. Presidentti Wilsonin tavoitteena kolmannen maailman suhteen oli pikemminkin yrittää vaikuttaa sen kehitykseen, jotta se muuttuisi "takaperin" "kehittyneeksi", tavoitteena on sisällyttää se kaupalliseen maailmaan, jotta Yhdysvallat voisi hyötyä edelleen kaupasta etelän kanssa. Wilson ei myöskään uskonut, että kolmas maailma olisi valmis itsehallintoon, ja väitti, että siirtomaavaltojen huoltajakausi ja ohjaus oli tarpeen tällaisen siirtymän hallintaan. Wilson katsoi tämän lähestymistavan olennaiseksi siirtomaavaltioiden "oikeanlaiseen kehitykseen", mikä heijasti hänen näkemyksiään ei-eurooppalaisten rotujen alemmuudesta. Lisäksi Wilson ei ollut luonteeltaan tai taustallaan anti-kolonialisti tai kaikkien ihmisten oikeuksien ja vapauksien puolestapuhuja, vaan hän oli myös erittäin rasisti, joka uskoi valkoisten ylivaltaan. Esimerkiksi hän oli tukenut Yhdysvaltojen Filippiinien liittämisen vuonna 1898
Samalla hän tuomitsi Filippiinien nationalistin Emilio Aguinaldon kapinan ja uskoi vahvasti, että USA:n on moraalisesti pakko - pakottaa länsimaiset elämäntavat ja hallinto tällaisiin maihin, jotta ne voisivat lopulta hallita itsenäisesti.