Kirjoita tämän kappaleen jatko - Transjordanian ja Arabian välistä eteläistä rajaa pidettiin strategisena, jotta Transjordanian välttäisi olla sisämaa, ja sen tarkoituksena oli päästä merelle Akaban sataman kautta. Eteläisen Ma'an-Aqaba-alueen, laajan alueen, jossa asuu vain 10 000 ihmistä, hallinnoi OETA Itä (myöhemmin Syyrian arabikuningaskunta ja sitten Mandatory Transjordan) ja vaati Hejazin kuningaskunta. OETA Eastissa Faisal oli nimittänyt "kaymakamin" (alikuvernööri) Ma'aniin; "kaymakam" Aqabaan, joka "esitteli sekä Huseinin Mekassa että Feisal Damaskoksessa rangaistuksetta", oli saanut Husseinilta ohjeet laajentaa valtaansa Ma'aniin. Tämä tekninen kiista ei tullut avoimeksi taisteluun, ja Hijazin kuningaskunnan oli määrä ottaa "de facto" hallintaansa sen jälkeen, kun Ranskan hallitus oli voittanut Faisal'in hallinnon. Hejazin valloituksen jälkeen 1924-1925
Hussein pakeni Ma'anin alueelle (joka julistettiin virallisesti liitetyksi Abdullahin Transjordanian alueelle). Vuonna 1925 Iso-Britannia ja Ibn Saud allekirjoittivat Hadda-sopimuksen, joka loi kuuden suoran linjan muodostaman rajan Jordanin ja Saudi-Arabian alueen välillä. Tärkeintä on, että tämä raja antoi Transjordanialle lyhyen pääsyn Akabanlahteen. Rajat vahvistettiin myöhemmin vuoden 1927 Jeddan sopimuksella.