Komitea oli olennainen osa "vähemmän pahan" (moindre mal) politiikkaa, jossa Belgian virkamiehet joutuivat etsimään kompromisseja Saksan sotilaallisten vaatimusten kanssa säilyttääkseen tietyn määrän hallinnollista itsenäisyyttä. Se koostui kunkin tärkeimmän hallituksen yksikön pääsihteereistä. Saksan hallinto alkoi kuitenkin elokuusta 1940 lähtien ottaa käyttöön uusia jäseniä, mukaan lukien Victor Leemansin kaltaiset ja autoritaarismin kannattajat. He auttoivat helpottamaan saksalaisten vaatimia radikaaleja hallinnollisia uudistuksia, vaikka komitea kieltäytyi osallistumasta Belgian juutalaisten karkottamiseen. Saksan hallinnon näkyvänä kasvotena komitea tuli yhä epäsuositummaksi sodan edetessä. Useita sen jäseniä syytettiin yhteistyöstä Belgian vapautuksen jälkeen.
Leemansin mukaan lukien monet heistä jatkoivat poliittista uraansa sodan jälkeisessä Belgiassa.