Kylmän sodan vaikutukset olivat merkittäviä Etelä-Amerikassa, jota Yhdysvallat piti täysimääräisenä osana Länsi-Blookia toisin kuin Itä-Blookia, joka syntyi toisen maailmansodan ja Jaltan konferenssin loputtua. Vuoden 1959 Kuuban vallankumouksen ja useissa maissa toteutetun Che Guevaran foco-teorian jälkeen Yhdysvallat aloitti sodan Etelä-Amerikassa "kommunisteja vastaan", mikä johti oikeistolaisten tukemiseen Chilessä, mikä huipentui Chilessä 1973 tapahtuneeseen vallankaappaukseen. Muutaman vuoden kuluttua kaikki Etelä-Amerikka oli samanlaisten sotilasdiktatuurien, nimeltään "juntit", peitossa. Paraguayissa Alfredo Stroessner oli vallassa vuodesta 1954; Brasiliassa vasemmistolainen presidentti João Goulart kaatettiin sotilasvallankaappauksella vuonna 1964; Boliviassa kenraali Hugo Banzer kukisti vasemmistolaisen kenraali Juan José Torresin vuonna 1971; Uruguayssa, jota pidetään Etelä-Amerikan "Sveitsinä", Juan María Bordaberry otti vallan 27. kesäkuuta 1973 vallankaappauksessa. Koko mantereella käytiin " Likaista sotaa ", joka huipentui Operaatio Kondorilla, joka oli sopimus Etelä-Koneen turvallisuuspalveluiden, muiden Etelä-Amerikan maiden ja Yhdysvaltain hallituksen välillä, joka tarjosi koulutusta kotimaisten poliittisten vastustajien tukahduttamiseen ja salamurhaan. Vuonna 1976 armeija otti vallan Argentiinassa ja tuki Luis García Meza Tejadan vuonna 1980 Boliviaan suorittamaa "kokaiinivallankaappausta", ennen kuin se koulutti Contrasia Nicaraguassa, jossa Daniel Ortegan johtama Sandinista National Liberation Front oli vallannut vuonna 1979. Samankaltaisia sotilasvallankaappauksia tapahtui Guatemalassa
ja El Salvadorissa. 1980-luvulla tilanne muuttui kuitenkin asteittain niin maailmassa kuin Etelä-Amerikassa, vaikka kylmä sota toistui vuosina 1979-1985, jolloin Gorbatšov korvasi Konstantin Tsernenkon Neuvostoliiton johtajana.