Gheorghe I. Tătărescu (tunnetaan myös nimellä "Guță Tătărescu", hieman vanhentunut lemmikki muoto hänen etunimensä; 2. marraskuuta 1886 <unk> 28. maaliskuuta 1957) oli romanilainen poliitikko, joka toimi kahdesti pääministerinä Romaniassa (1934<unk>1937; 1939<unk>1940), kolme kertaa ulkoministerinä ("väliaikainen" vuonna 1934 ja 1938, nimitettiin toimistoon vuonna 1945-1947) ja kerran sodan ministerinä (1934). Tătărescu aloitti poliittisen uransa Ion G. Ducan yhteistyökumppaneina. Hän tuli tunnetuksi antikommunismistaan ja ajan myötä myös ristiriidoistaan PNL: n johtajan Dinu Brătianu ja ulkoministerin Nicolae Titulescun kanssa. Ensimmäisen virkaansa aikana hän siirtyi lähelle kuningasta Kaarle II:tä ja johti kaksimielistä politiikkaa fasistista Rautavartiota kohtaan, ja lopulta hänestä tuli keskeinen tekijä autoritaarisen ja korporatiivisen hallinnon perustamisessa kansallisen renessanssin rintaman ympärille. Vuonna 1940 hän hyväksyi Bessarabian ja Pohjois-Bukovinan luovutuksen.
Neuvostoliittoon ja joutui eroamaan.