Vuonna 1971, kun hän oli Harvardissa, Zulfikar kutsui hänet mukaansa New Yorkiin, jossa hän osallistui Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston kokoukseen tuona vuonna käydyssä Intian-Pakistanin sodassa.
- Mitä? Joulukuussa 1971 Zulfikar nousi Pakistanin presidentiksi, joka oli ensimmäinen demokraattisesti valittu johtaja 13 vuoden sotilasvallan jälkeen. Vuonna 1972 Benazir seurasi isäänsä Intian ja Pakistanin huippukokoukseen Simlassa äitinsä tilalle, joka oli sairas. Siellä hänet esiteltiin Intian pääministerille Indira Gandhille. Simlassa ollessaan hän sai paljon huomiota sekä paikalliselta että kansalliselta intialaiselta lehdistöltä. Hänen mukaansa tämä johtui siitä, että hän "symboloi uutta sukupolvea. En ollut koskaan ollut intiaani. Olin syntynyt itsenäisessä Pakistanissa. Olin vapaa kompleksista ja ennakkoluuloista, jotka olivat repineet intialaiset ja pakistanilaiset erilleen jakautumisen verisessä traumassa". Vuonna 1974 hänet lennätettiin Lahoreen isänsä mukana Islamilaisen yhteistyöjärjestön huippukokoukseen. Täällä hän tapasi useita kokoontuneista muslimimaailman johtajista, joihin kuului Libyan Muammar Gaddafi, Egyptin Anwar Sadat, Syyrian Hafez al-Assad, Saudi-Arabian Faisal ja Jordanian Hussein.