Historiallisesti Raman-spektrometrit käyttivät holograafisia ruutuja ja useita hajoamisvaiheita saavuttaakseen korkean asteen laserpoistoa. Aikaisemmin fotomultiplikaattorit olivat valinta-ilmaisimia dispersiivisille Raman-asetuksille, mikä johti pitkiin hankinta-aikoihin. Kuitenkin nykyaikainen mittauslaitteisto käyttää lähes kaikkialla laserpoistoa ja spektrografeja joko aksiaalisella (AT), Czerny<unk> Turnerin (CT) monokromattorilla tai FT (Fourier-spektrometri) monokromattorilla ja CCD:llä. Kysymys: Mikä aiheutti negatiivisen tuloksen käyttämällä fotomultiplikaattorit dispersiivisiksi Raman-asetuksiksi?
pitkä hankinta-aika