Koska yleinen tilanne Neuvostoliitossa oli parantunut sodan jälkeen, tämä joukko- karkotus ei aiheuttanut yhtä paljon uhreja kuin aiemmat karkotukset.
, jossa kuolleisuusaste on alle 15 prosenttia. Siirtolaisten korkean kuoleman määrän vuoksi ensimmäisinä vuosina heidän Siperian pakkosiirtolaisuutensa aikana, johtuen Neuvostoliiton viranomaisten epäonnistumisesta tarjoamaan sopivia elinolosuhteita määränpisteissä, joko laiminlyönnin tai tahallaan, jotkut lähteet pitävät näitä karkottamisia kansanmurhan tekona. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on Martensin lausekkeen ja Nürnbergin peruskirjan periaatteiden perusteella katsonut, että maaliskuussa tapahtunut karkotus oli rikos ihmiskuntaa vastaan.