Lopullisen jakautumisen aikaan (1054) suuri osa Etelä-Italiasta oli edelleen Bysantin hallinnassa ja se oli organisoitu Italian kateknaaniksi. Vuosisatojen ajan kirkon elämä Italian Bysantin alueilla kehittyi latinan ja Bysantin perinteiden kaksoisvaikutuksen alaisena. 1100-luvulla Bysantin Italian latinankielisissä rituaalikirkoissa ei vielä käytetty interpoloitua nikolaista uskontunnustusta (Filioque) ja ne olivat täydessä yhteydessä itäisen ortodoksisuuden kanssa. Bysantin-Normannien sotien aikana Bysantin valtakunta menetti viimeiset asemansa lännessä. Normandien valloitus Etelä-Italiassa saatiin päätökseen Bariin valloituksella
Vuonna 1071.