Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Passage: XF4H-1 oli suunniteltu kantamaan neljää puoliksi syvennyttä AAM-N-6 Sparrow III -ohjattua ohjusta ja kaksi J79-GE-8 -moottoria. Kuten McDonnell F-101 Voodoo -koneessa, moottoreita oli alhaalla ruumissa, jotta polttoaineen sisäinen kapasiteetti maksimoitiin ja ilma saatiin kiinteiden geometrisen syöttöaukkojen kautta. Ohutosaisen siiven etuosan leveys oli 45°, ja se oli varustettu puhaltetuilla siivillä, jotka auttoivat paremmassa matalan nopeuden käsittelyssä. Tuulitunneli-testien tuloksena havaittiin sivusuuntainen epävakaus, joka vaati siipiin lisättyä 5° dihedralin. Jotta lentokoneen titaniumkeskusosa ei olisi suunniteltu uudelleen, McDonnelin insinöörit nostivat siipien vain ulommat osat 12 astetta, mikä oli keskimäärin vaadittu 5 astetta koko siipivälillä. Siivet saivat myös erottuvan "koiranhampaisen", joka paransi ohjausta korkeissa hyökkäyskulmissa. Täysin liikkuvaan peräsuuntaan annettiin 23° anhedraa, jotta ohjausta parannettaisiin suurilla hyökkäyskulmilla samalla kun peräsuunta pysyi poissa moottorin pakokaasusta. Lisäksi ilmavirtauksissa oli vaihtelevan geometrian ramppeja, joiden avulla sääteltiin ilman virtausta moottoreihin yliäänellä. Kaikkien sääolojen välinen pysäyttämismahdollisuus saavutettiin AN/APQ-50 - tutkan ansiosta. Lentotukialusten operaatioiden kannalta laskeutumiskuljetin oli suunniteltu kestämään laskeutumisia, joissa laskeutumisnopeus oli 23 jalkaa sekunnissa (7 m/s), kun taas nenäpuoli pystyi laajentamaan noin 20 tuumaa (51 cm) lisäämään hyökkäyskulmaa nousussa.  Kysymys: Mikä on saavuttanut kaiken sääolosuhteissa tapahtuvan pysäyttämisen?
AN/APQ-50 -tutka