Ensimmäisen oopiumisodan ja Hongkongin perustamisen jälkeen Macao menetti tärkeän sataman roolinsa. Tänä aikana maakunnassa oli tärkeitä teollisuudenaloja: petareiden ja suitsukkeiden valmistus sekä teen ja tupakan jalostus. Portugali pystyi hyödyntämään Kiinan sodanjälkeistä heikkoutta ja vahvistamaan suvereniteettinsa; Macaon kuvernööri alkoi kieltäytyä maksamasta Kiinalle vuotuista maavuokraa siirtokunnan puolesta 1840-luvulla ja liitti Taipa ja Coloane 1851 ja 1864. Portugali miehitti myös läheiset Lapa ja Montanha, mutta nämä palautettiin Kiinaan vuoteen 1887 mennessä, kun Macaon ikuiset miehitysoikeudet virallistettiin Pekingin kiinalais-portugalaisessa sopimuksessa. Tämä sopimus kielsi myös Portugalin luovuttamasta Macaoa ilman Kiinan suostumusta. Vaikka Kantonin viranomaisten ja siirtomaahallituksen välillä satunnaisesti oli ristiriitoja, Macaon asema pysyi muuttumattomana Portugalin tasavaltalaisten vallankumousten aikana vuonna 1910.
ja Kiina vuonna 1911. Kuomintang vahvisti edelleen Portugalin lainkäyttövaltaa Macaossa, kun Pekingin sopimus neuvoteltiin uudelleen vuonna 1928.