Dani palasi Albanian vuonna 1939, Italian hyökkäyksen jälkeen.
Zogin hallinnon kaatuminen. Hän osallistui kansallisen vapautusliikkeen alaiseen albanialaiseen vastarintaan. Lokakuussa 1943 hänet valittiin Shkoderissa sijaitsevan kansallisen vapautuksen antifasistisen neuvoston puheenjohtajaksi. Vuonna 1945, Albaniaan vapauttamisen ja toisen maailmansodan päättymisen jälkeen, hänet valittiin Shkodërin piirin toimeenpanokomitean puheenjohtajaksi. 2. joulukuuta 1945 hänet valittiin edustajaksi Albanian perustuslailliseen kokoukseen. Enver Hoxhan mukaan hän vastusti alusta alkaen monia ehdotuksia ja kantaa, jotka tulivat Hoxhalta ja hänen näyttelijöistään. Hoxhan ja Nako Spirun kanssa käytyjen vakavien keskustelujen johdosta hänet tunnistettaisiin ja asetettaisiin "mustaan listaan". Alusta alkaen hän vastusti Kahreman Yllin ehdottamaa edustajakokouksen puheenjohtajiston ehdokkaiden luetteloa ja esitti vaihtoehtoisen. Tärkeintä on, että hän arvosteli perustuslakihanketta, koska se sisälsi ei-demokraattisia elementtejä ja "se pyöri ideologisen akselin ympärillä, ei kansallisen". Dani oli yksi ns. "Grupi i deputeteve" -ryhmän päähenkilöistä, yhteensä 17, jotka myöhemmin pidätettiin, vangittiin ja/tai teloitettiin. Kommunistit väittivät, että tiedusteluraportit olivat sijoittaneet Danin komiteaan, joka järjesti epäonnistuneen Posttriben kapinan syyskuussa 1945. Dani kiisti sen ehdottomasti ja sanoi, että hänen osallistumisensa tuohon aikaan oli yksinkertaisesti epätodennäköistä perhesyistä. Neuvostoliiton edustaja Albaniassa, Dmitri Chuvakhin, ei myöskään ollut vakuuttunut väitteistä, joita hänelle esitettiin tästä asiasta Koçi Xoxen raportissa. Kuitenkin 14. toukokuuta 1947 kymmenen edustajaa pidätettiin, Dani yksi heistä. Oikeus tuomitsi hänet kuolemaan 31. joulukuuta 1947. Hänet teloitettiin kaksi vuotta myöhemmin.