Faisal'in poliittinen tilanne heikkeni vuonna 1956, kun Najafin ja Hayyn kaupungeissa puhkesi kansannousuja. Sillä välin Israelin hyökkäys Egyptiin
Nasserin Suezin kanavan kansallistamiseen Britannian ja Ranskan kanssa koordinoidut neuvottelut vain pahensivat Bagdadin sopimuksen ja siten Faysalin hallinnon vastenmielisyyttä. Oppositio alkoi koordinoida toimintaansa; helmikuussa 1957 perustettiin "kansallisen yhtenäisyyden rintama", joka kokoaa yhteen kansallisten demokraattien, riippumattomien, kommunistien ja Ba'ath-puolueen. Samanlainen prosessi seurasi Irakin upseerikorpussa "Vapaiden upseerien korkeimman komitean" muodostamisella. Faysalin hallitus pyrki säilyttämään armeijan uskollisuuden anteliailla etuuksilla, mutta tämä osoittautui yhä tehottomammaksi, kun yhä useammat upseerit tulivat sympatisoimaan syntymässä olevaa republikaanien puolestapuhuvaa monarkismin vastaista liikettä.