1890-luvulla kehitetyt pomppulaukais- haulikot - johtivat USA:n merijalkaväen käyttöön Filippiinien kapinoissa - ja kenraali "Black Jack" Pershingin Pancho Villan takaa-ajoon.
, ja "mellakointi" haulikot saivat nopeasti suosiota siviilipoliisin yksiköissä, mutta nykyaikainen käsitys taistelua haulikko oli täysin kehittynyt American Expeditionary Forces aikana ensimmäisen maailmansodan aikana. "Voaja-ase", kuten sitä kutsuttiin, oli lyhytpiippuinen pumppaus-aito haulikko, joka oli ladattu 6 kierrosta, jotka sisälsivät antimonia kovetettuja 00-luotaimia, ja varustettu pylvällä. Myös M1897 ja M1912 saatiin ampua lyhyen lyönnin avulla: aseella ei ollut liipaisimen irrotintalaitteita, joten kranaatteja voitiin ampua yksi toisensa jälkeen yksinkertaisesti liukuteillä, jos liipaisinta pidettiin kiinni, vaikka taistelun kuumuudessa aseen lyhyen lyönnin avulla voidaan helposti tukkia se. Kun taisteltiin juoksuhaudassa, lyhyempää haulikkoa voitiin nopeasti kääntää ja ampua molempiin suuntiin juoksuhaudan akselin varrella. Ampuma-aseet herättivät diplomaattisen protestien Saksan hallitukselta, joka väitti, että ampuma-aseet aiheuttivat liiallisia vammoja ja että kaikki joukot, jotka löydettiin hallussaan, olisivat teloitettavissa. Yhdysvaltain hallitus hylkäsi väitteet ja uhkasi vastaavasti, jos joku Yhdysvaltain sotilas teloitettaisiin haulikon hallussapidosta.