Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Vuonna 1999 kristityydemokraattien johtamat hallitukset katkesivat ensimmäisestä dioksiinikriisistä, joka oli merkittävä elintarvikkeiden saastumiskysymys. "Sateenkaariliittoon" osallistui kuusi puoluetta: flammaanien ja ranskankielisten liberaalien, sosiaalidemokraattien ja vihreiden puolueet. Myöhemmin liberaalien ja sosiaalidemokraattien muodostama "purppuraali liittouma" muodostui sen jälkeen, kun vihreät menettivät suurimman osan paikoistaan vuoden 2003 vaaleissa. Pääministeri Guy Verhofstadtin johtama hallitus vuosina 1999-2007 saavutti tasapainoisen talousarvion, joitakin verouudistuksia, työmarkkinoiden uudistuksia, suunnitellun ydinvoimien käytön lopettamista ja aloitti lainsäädännön, joka salli tiukemmat sotarikokset ja lempeämmät huumeidenkäytön syytetoimet. Eutanasiaan kohdistuvia rajoituksia vähennettiin ja samaa sukupuolta olevien avioliitto laillistettiin. Hallitus edisti aktiivista diplomatiaa Afrikassa ja vastusti Irakin hyökkäystä. Se on ainoa maa, jossa ei ole eutanasiaan liittyviä ikärajoituksia. Verhofstadtin koalitio pärjäsi huonosti kesäkuussa 2007 pidetyissä vaaleissa. Yli vuoden ajan maassa oli poliittinen kriisi. Tämä kriisi oli sellainen, että monet tarkkailijat spekuloivat Belgian mahdollisesta jakautumisesta. Väliaikainen Verhofstadtin III-hallitus oli virassa 21. joulukuuta 2007-20. maaliskuuta 2008. Tämä flammaanien ja ranskankielisten kristillisten demokraattien, flammaanien ja ranskankielisten liberaalien sekä ranskankielisten sosiaalidemokraattien muodostama koalitio oli väliaikainen hallitus 20. maaliskuuta 2008 saakka. Samana päivänä kuningas vannotti valan uudelle hallitukselle, jonka johdossa oli flammaanien kristillisen demokraatin Yves Leterme, joka oli todellinen kesäkuussa 2007 pidettyjen liittovaltion vaalien voittaja. 15. heinäkuuta 2008 Leterme ilmoitti hallituksen eroamisesta kuninkaalle, koska perustuslaillisia uudistuksia ei ollut edistytty.  Kysymys: Mitä hallitus edisti?
aktiivinen diplomatia Afrikassa