Poliittinen maailma oli vastarintaliikkeen hallussa, mutta siinä oli lukuisia ryhmittymiä. Charles de Gaulle ja Vapaan Ranskan elementti olivat olleet Ranskan ulkopuolella, mutta nyt he tulivat hallitsemaan liittoutuneina sosialistien, kristillisdemokraattien (MRP) ja radikaalipuolueen jäännösten kanssa. Kommunistit olivat suurelta osin hallitsevat vastarintaliikkeitä Ranskassa, mutta tehneet Kremlin määräyksestä tiivistä yhteistyötä hallituksen kanssa vuosina 1944-1945. Oli yleinen yksimielisyys siitä, että tärkeät voimat, jotka olivat olleet avoimessa yhteistyössä saksalaisten kanssa, olisi kansallistettava, kuten Renault-autot ja suuret sanomalehdet. Uutta sosiaaliturvajärjestelmää vaadittiin, samoin kuin tärkeitä uusia myönnytyksiä ammattiliitoille. Liitot itse jakautuivat kommunistien, sosialistien ja kristillisdemokraattien ryhmiin. Turhautuneena kykenemättömyydestään hallita kaikkia vallitsevia voimia de Gaulle erosi alussa 1946. 13. lokakuuta 1946 uusi perustuslaki perusti neljännen tasavallan. Neljäs tasavalta koostui parlamentaarisesta hallituksesta, jota hallitsi useita koalitioita. Ranska yritti saada vallan Ranskan Indokinaan, mutta Viet Minh kukisti sen vuonna 1954. Vain kuukausia myöhemmin Ranska kohtasi uuden siirtomaavaltaa vastustavan konfliktin Algeriassa.
Ja keskustelu siitä, pitäisikö Algerian hallita vai ei, - jossa asui yli miljoona eurooppalaista uudisasukkaita, - järkytti maata ja johti melkein vallankaappaukseen ja sisällissotaan. Charles de Gaulle onnistui pitämään maan yhtenäisenä ja samalla ryhtyi toimiin sodan lopettamiseksi. Algerian sota päättyi Évianin sopimuksiin vuonna 1962, jotka johtivat Algerian itsenäisyyteen.