Täytä lause: Reima Pietilä oli ollut aktiivinen myös Suomen arkkitehtuurin museon toiminnassa sekä julkaissut teoreettisia artikkeleita lehdissä "Le Carré Bleu" ja "Arkkitehti". Pietilä osallistui jopa vuonna 1972 Cornellin yliopistossa Yhdysvalloissa pidettyyn Team X -arkkitehtiryhmän kokoukseen, jossa käsiteltiin arkkitehtuurin rakenteellisuutta, eli kulttuurin painottamista, jossain määrin modernismin yleismaailmallistamiseen suuntautuviin suuntauksiin, erityisesti sellaisiin, joita Team X:n kannattajat, CIAM:n vanhemmat sukupolvet, alun perin edistivät. Pietilä otti rationalistisen koulukunnan näkökulman, ja vaikka teoksissa (suunniteltu yhdessä hänen vaimonsa Raili Pietilän kanssa) oli paljon Aallon orgaanisia omituisuuksia, ne olivat paljon abstraktimmat ja sumea. Väittäessään, että luonto on muovautuvuuden apoteosi, hän vaati arkkitehtonisten tuotteiden morfologista analyysiä, koska hän piti euklidista geometriaa riittämättömänä analyysityökaluna. Hänen ensimmäinen merkittävä teoksensa, Suomen paviljongin
Brysselin näyttelyssä käytettiin Blomstedtin teorioiden kaltaista modulaarista lähestymistapaa, mutta puiset suorakulmaiset laatikko-kaltaiset yksiköt kokonaisuudessaan antoivat ennakkokäynnin Pietilän myöhemmistä pinta-aloista, jotka perustuvat kokonaan vapaaseen muotoon. Näistä orgaanisista teoksista merkittävimpiä ovat Kaleva-kirkko Tampereella (1959<unk>1966), Dipoli-opiskelijoiden kokoontumisrakennus Espoossa (1961<unk>66), Metso-kirjasto Tampereella (1978<unk>1986) ja huipentunut hänen viimeinen työ, Suomen presidentin virallinen asuinpaikka, Mäntyniemi, Helsinki (1983<unk>1993). Kaikki nämä rakennukset olivat olleet avointen arkkitehtuurikilpailujen tulosta.