Kirjoita jatkossa tähän kappaleeseen - Hän johti gerillakilpailua Kaarle X:n ruotsalaisia joukkoja vastaan, eräänlaista kampanjaa, jonka hän kirjoitti, huolimatta hetmantien vastalauseista, jotka tuolloin palasivat palvelemaan John Casmimir Vasan alaisuudessa. Ruotsin liikkuvat joukot osoittautuivat melko haavoittuviksi Czarnieckin gerillatalouteen. Czarniecki kukistettiin Gołąbin taistelussa helmikuun puolivälissä 1656, mutta myöhemmin hän aiheutti vakavia tappioita ruotsalaisille, erityisesti Warkan taistelussa huhtikuussa samana vuonna. Sota kääntyi useita kertoja tuona vuonna, ja hän hävisi jälleen Kłeckon taistelussa ja Kscynyan taistelussa. Hänen tappionsa olivat kuitenkin rajalliset, ja useimmissa tapauksissa hän pystyi vetäytymään suurimman osan armeijastaan hyvässä järjestyksessä. Hänen johdollaan kansannousu Ruotsin joukkoja vastaan Suur-Puolassa osoittautui erittäin menestyksekkääksi. Varsovan taistelu käytiin hänen neuvojaan vastaan.
Hänen taktiikkaansa neutralisoi tämän tappion vaikutukset. Vaikka kuningas oli tukenut häntä, monet vanhemmat, vakiintuneet aateliset perheet pitivät Czarnieckiä ylimielisenä tulokkaana, ja he estivät häntä saamasta hetman-virkaa sinä vuonna. Sen sijaan seuraavana vuonna hän sai Ruthenia-voivodin viran ja "kuninkaallisten joukkojen kenraalin ja varapuheenjohtajan" poikkeuksellisen tittelin, joka asetti hänet epäviralliseen hetman-kaltaiseen viranomaiseen. Czarniecki kommentoi kuuluisasti, että "En ole suolaa tai peltoja, vaan siitä, mikä satuttaa minua", viittaamalla siihen, että Lubormirskin perhe rakensi omaisuutensa suolakauppaan ja maatalouteen, kun taas hänen pienempi omaisuutensa rakennettiin sotilaspalveluksen kautta, mutta silti se oli rahaa ja politiikkaa, ei sotilaallista kokemusta, joka päätti, kuka sai hetmanin viran.