Kun hänen isänsä kuoli helmikuussa 1952, Elizabeth - silloin 25-vuotias - tuli Kansainyhteisön päämajaksi ja seitsemän itsenäisen Kansainyhteisön maan: Yhdistyneen kuningaskunnan, Kanadan, Australian, Uuden-Seelannin, Etelä-Afrikan, Pakistanin ja Ceylonin kuningattareksi. Hän on hallinnut perustuslaillisena monarkkina suurten poliittisten muutosten kautta, kuten vaikeuksien, Yhdistyneen kuningaskunnan hajauttamisen, Yhdistyneen kuningaskunnan liittymisen Euroopan yhteisöihin, Brexitin, Kanadan isänmaallistamisen ja Afrikan siirtomaavalloituksen. Vuosina 1956-1992 hänen valtakuntiensa määrä vaihteli, kun alueet saivat itsenäisyyden ja kun valtakunnat, mukaan lukien Etelä-Afrikka, Pakistan ja Ceylon (uudelleen nimetty Sri Lanka), tulivat tasavaltoiksi. Hänen monien historiallisten vierailujensa ja kokoustensa joukossa on valtiovierailu Irlannin tasavaltaan ja viiden paavin vierailut. Merkittäviä tapahtumia ovat olleet hänen kruunajaisensa vuonna 1953 ja hopean, kullan ja timanttijubileejen juhlinnat vuonna 1977, 2002 ja 2012. Vuonna 2017 hänestä tuli ensimmäinen brittiläinen monarkki, joka saavutti Sapphire Jubilee -vuoden. Vuonna 2021, 73 avioliittovuoden jälkeen, hänen miehensä prinssi Philip kuoli.
99-vuotiaana.