Kirjoita jatko tähän kappaleeseen - Vuonna 1914 Osmanien valtakunta aloitti sodan yhdellä ratsuväkirykmentillä asevoimissaan ja neljällä reservirykmentillä (alkuperäisesti muodostettu vuonna 1912) kolmannen armeijan valvonnassa. Nämä vararykmentit koostuivat kurdeista, maaseudun turkeista ja muutamasta armenialaisesta. Varaosastojen suorituskyky oli heikko, ja maaliskuussa 1915 selviytyneet joukot muutettiin kahteen osastoon, joissa oli yhteensä vain kaksi tuhatta miestä ja seitsemänkymmentä upseeria. Myöhemmin samana kuussa parhaat rykmentit yhdistettiin yhteen diviisioon ja loput purettiin. Ottomaanien joukot käyttivät kuitenkin ratsuväkeä koko vuoden 1915 aikana taisteluissa venäläisten kanssa, ja yksi ratsuväen yksikkö jopa vaihtoi pienaseita sukellusveneen miehistön kanssa Dardanelleissa vuoden 1915 alussa. Ottomaanien ratsuväkeä käytettiin taisteluissa liittoutuneiden kanssa, kuten Gazan kolmannessa taistelussa
Vuoden 1917 lopulla. Tässä taistelussa molemmat osapuolet käyttivät ratsuväkeä armeijansa strategisena osana. Ratsuväki oli mukana taisteluissa pitkälle vuoteen 1918 saakka, mukaan lukien konflikteissa lähellä Jordania huhtikuussa ja toukokuussa samana vuonna, joita osmanilaiset kutsuivat ensimmäiseksi ja toiseksi Jordanin taisteluiksi, osana Megiddon taistelun etenemistä. Syyskuuhun 1918 mennessä säännölliset armeijan ratsuväkijoukot olivat sijoitettuina koko Lähi-idän rintamalle, ja ainoat jäljellä olevat operatiivisesti valmiit varusjoukot Osmanien armeijassa olivat kaksi ratsuväkidivisioonaa, joista yksi muodostui vuoden 1915 alustavien ongelmien jälkeen.