Vaikka heillä oli yhteinen kieli ja uskonto ukrainalaisten talonpoikien naapureidensa kanssa, koko 1800-luvulla läntisessä Ukrainassa asuvat ukrainalaiset aateliset olivat taipuvaisia puolustamaan puolalaisia aatelisia puolalaisten ja ukrainalaisten yhteisöjen välisten konfliktien aikana. Vuonna 1848 ukrainalaiset aateliset ilmoittautuivat vapaaehtoisiksi Puolan kansalliskaartiin ja vuonna 1863 he ottivat vastaan lahjoituksia Puolan kapinallisten tukemiseksi Venäjän valtakunnassa.
- Mitä? Suurin osa ukrainalaisten aatelisten asuttamista kyliä äänesti puolalaisia ehdokkaita ja vastusti pyrkimyksiä levittää lukutaitoa talonpoikien keskuudessa. Aateliset olivat niin poliittisesti varattuja pyrkimyksissään säilyttää tai voittaa takaisin aatelistensa erityiset oikeudet, etteivät he ryhtyneet muihin poliittiseen aktivismiin. Aatelisten vieraantuminen ukrainalaisesta kansallisliikkeestä ei ollut yksipuolista. Ukrainan kansallinen liike oli hyvin talonpoikaislähtöinen ja hylkäsi aateliston, jonka sosiaalinen tausta ei sopinut nationalistiseen narratiiviin. Aatelistoa kohdeltiin usein syntipukkina ja syytettiin vaalien epäonnistumisista; kansallisen liikkeen lehdistö syytti heitä ahneudesta ja äänensä myymisestä puolalaisille. Lähes yksikään 1800-luvun poliittisista aktivisteista, jotka pyrkivät helpottamaan ukrainalaisten talonpoikien ahdinkoa, levittämään lukutaitoa, rohkaisemaan ukrainoitumista tai rajoittamaan taloudellista riistoa, ei ollut aatelisia. Aatelisten johdonmukainen välinpitämättömyys tai vastustaminen ukrainalaisia syitä johti siihen, että jotkut maaseudun ukrainalaiset aktivistit väittivät, että aateliset eivät olleet edes osa ukrainalaista kansaa.