Heidfeld aloitti kauden vahvasti. Bahrainissa hän ajoi perässä ja ylitti maailmanmestari Fernando Alonson ulkomaailmassa, päästyään puoli minuuttia edellä BMW-joukkuetoveriaan Kubicaa. Hän sijoittui kolmesti neljänneksi kolmessa ensimmäisessä kisoissa, kuudenneksi Monakossa ja toiseksi Kanadan Grand Prix -kilpailussa, jossa hän myös päihitti molemmat Ferrarit, mikä vastaa hänen kaikkien aikojen parasta Grand Prix -päätöstä. Kun hän jäi viidenneksi Indianapolisissa, hänen joukkuetoverinsa Kubica voitti hänet sekä Magny-Coursissa että Silverstoneissa. Heidfeldin kotikentällä Nürburgringillä pidetyssä Euroopan Grand Prix -kilpailussa, jossa hän törmäsi Kubicaan ensimmäisellä kierroksella, hän toipui ja ylitti Kubican viimeisellä kierroksella kuudes, vaikka hän teki kuusi pitstopiä kilpailun aikana. Heidfeld palasi malliin Unkarissa, jossa hän sijoittui toiseksi ja sijoittui kolmanneksi. Hän sijoittui neljänneksi Turkin ja Italian Grand Prix -kilpailussa ja viidekksi
Belgian Grand Prix -kilpailu. Lopulta hän pääsi 61 pisteellä uransa paras viidenneksi mestaruudessa, ylittäen Kubican 22 pisteellä.