Kylmä sota (1947-1991) tarjosi maailmanlaajuisen materiaalisen ja ideologisen tuen verkoston, joka usein auttoi jatkamaan sisällissotia, joita käytiin pääasiassa heikoissa entisissä siirtomaavaltioissa eikä suhteellisen vahvoissa valtioissa, jotka olivat linjassa Varsovan sopimuksen ja Pohjois-Atlantin liiton kanssa. Joissakin tapauksissa suurvallat asettivat kylmän sodan ideologiaa paikallisiin konflikteihin, kun taas toisissa kylmän sodan ideologiaa käyttävät paikalliset toimijat houkuttelivat supervaltion huomion saadakseen tukea. Käyttämällä erillistä tilastollista arviointia kuin edellä käytetty interventioita varten, sisällissodat, joihin kuului pro- tai anti-kommunistisia voimia, kestivät 141% pidempään kuin keskimääräinen ei-kylmäsotainen konflikti, kun taas kylmän sodan sisällissota, joka houkutteli supervaltion interventiota, johti sotiin, jotka kestivät tyypillisesti yli kolme kertaa niin kauan kuin muut sisällissodat. Kylmän sodan päättyminen Berliinin muurin kaatumisen myötä vuonna 1989 puolestaan vähensi kylmän sodan sisällissotien kestoa 92 prosentilla tai toisin sanoen kymmenkertaisti kylmän sodan sisällissotien ratkaisumäärää. Kylmän sodan aiheuttamat pitkät sisällissodat, jotka ovat pysähtyneet, sisältävät Guatemalan sodat (1960-1996), El Salvador
(1979-1991) ja Nicaraguan (1970-1990).