Cárcano valittiin uudelleen kongressiin vuonna 1910. Hän toimi Córdoban maakunnan perustuslaillisen yleissopimuksen puheenjohtajana vuonna 1912 ja lyhyesti San Juanin maakunnan liittovaltion vastaanottajana vuonna 1913. Hänet valittiin sitten Córdoban kuvernööriksi, ja hän astui virkaansa 17. toukokuuta. Hänen hallintonsa, joka kesti vuoteen 1916, edisti maatalouden koneistamista ja paransi maakunnan tieverkostoa. Hän jatkoi kirjoittamista julkaisemalla muun muassa "La misión Mitre en el Brasil" (1913), "De
Caseros al 11 de Septiembre" (1919), "Del sitio de Buenos Aires al Campo de Cepeda" (1921) ja "Juan Facundo Quiroga", josta hän voitti kansallisen kirjallisuuspalkinnon vuonna 1931. Cárcano palasi Buenos Airesin yliopiston maatalous- ja eläinlääketieteellisen koulun dekaaniksi vuosina 1921-1924, ja hän toimi kahdesti historian kansallisen akatemian puheenjohtajana.