Vuonna 1658 Osmanien valta ohjattiin pohjoiseen - Transilvaniaan prinssi Georgi II Rákócziä vastaan, joka kehittyi pitkäksi konfliktiksi.
Habsburgien kanssa. Seuraavina vuosina venetsialainen laivasto, joka oli jälleen Morosinin johdolla, yritti epäonnistuneesti ylläpitää Dardanellien salmen saarron. Morosini jatkoi myös taktiikkaansa hyökätä ottomaanien linnoituksiin: Santa Mauran (Lefkada) saaren piiritys elokuussa 1658 epäonnistui, mutta vuonna 1659 venetsialaiset Maniottien avustamana ryöstivät Kalamatan Peloponesella, jota seurasi Torone Chalkidikessa, Karystos Euboeaan ja Çeşme. Koska Venetsia ei kuitenkaan voinut säästää voimia näiden paikkojen miehittämiseksi, nämä hyökkäykset eivät antaneet tasavallalle mitään merkittävää. Ottomaanien puolella Köprülü Mehmed määräsi kahden uuden linnoituksen, Sedd el Bahrin ("Meren ramppi") ja Kilid Bahrin ("Meren avain"), rakentamisen Dardanellien sisäänkäynnin eurooppalaiselle rannalle, estääkseen venetsialaisia astumasta uudelleen salmiin.