Täytä seuraava lause: Siihen mennessä Argentiinan itsenäistä teatteria rajoitti paitsi kaupallisten teatterituotantojen kasvu, myös
tukahduttaminen. Taiteellisen vapauden uhkaaminen maan viimeisen diktatuurin aikana väheni jonkin verran vuonna 1980 suhteellisen maltillisen armeijan päällikön, kenraali Roberto Violan, tuella. Dragún esitti sitten ensi-iltansa "¿Y por casa cómo andamos?" ("How're We Doing at Home?"), kommentti onnettomista, paternalistisista perheistä ja niiden vaikutuksista kulttuuriin. Vapauksien hitaasti paraneva ilmapiiri johti myös siihen, että Dragún perusti kumppanuuden kollegojensa näytelmäkirjailijoiden Carlos Gorostizan ja Roberto Cosan sekä lukuisten näyttelijöiden kanssa "Argentinan avoimen teatterin" muodostamiseksi, jonka avulla he toivoivat kannustavansa sananvapauden palauttamista, jonka puuttuminen oli johtanut niin monien muiden kulttuurihahmojen lähtemiseen Argentiinasta vuodesta 1975. Muuntamalla suljetun sytytyslampputehdas Buenos Airesin Balvaneran alueella "Picadero-teatteriksi" he esittelivät kollektiivisten uusien teostensa festivaalin (mukaan lukien Dragúnin "Mi obelisco y yo" - "My Obelisk and Me") 28. heinäkuuta 1981. Tämän menestyksen pilasi teatterin palopommitus viikkoa myöhemmin, joka on edelleen "ratkaisumaton mysteeri".