Kirjoita jatko tästä kappaleesta - 50. divisioona siirtyi Tripoliin johtamaan Marethin taistelua 20. maaliskuuta 1943. Vihollinen sijaitsi Wadi Zigzaou'n takana. Se oli leveä ja lähes kiipeämätön. Ryhmäinsinöörit CRE:n, everstiluutnantti C.E.A. Browningin johdolla tekivät runsaasti fassiineja ja kiipeilytikkuja, joiden avulla he ja jalkaväki edustivat "kuten Badajozin myrskyyn", RE:n historioitsijan mukaan. Jalkaväki hyökkäsi kolmeen tai neljään linnoitukseen ja muodosti sillanpää. Tarkkaan kohdistettujen kranaattien ja konekiväärien tulituksen alla sapperit alkoivat rakentaa kiehtovia teitä panssarivaunuille ja ajoneuvoille. Uhrit olivat erittäin suuria, - mutta he onnistuivat saamaan yhden tiivistyksen valmiiksi. He eivät kyenneet parantamaan sitä pyöräajoneuvoille, ja ensimmäiset kevyet säiliöt, jotka ylittivät sen, aiheuttivat sellaisia vaurioita mutaan, että raskaammat säiliöt eivät voineet seurata. Maaliskuun 21. ja 22. päivän yöllä sateet aiheuttivat Wadin valtamerenvyöryn, joka vahingoitti risteilyä entisestään. 4. intialaisdivisioonan sappeereilla ja kaivostyöläisillä vahvistettiin "murskana ja väsyneenä" 50. divisioonan RE:tä, ja he aloittivat työn 22. maaliskuuta illalla kahdella uudella tiellä, kun vihollinen hyökkäsi vastahyökkäyksessä: wadi oli voimakkaan läheltä tuleen ja nouseva kuu kuvasi miehet, jotka työskentelivät kaukaisella rannalla. Tilat valmistuivat 23. maaliskuuta kello 03.30 voimakkaan tulituksen aikana, joka edelsi toista vihollisen vastahyökkäystä. Sitten sappeerit vetäytyivät vaivattomasti, jottei puolustavaa jalkaväkeä häiritsisi. 50. divisioona oli myös hyökkäyksen eturintamassa Wadi Akaritille.
6. huhtikuuta, kun divisioonan insinööreillä oli tehtävä puhdistaa miinakenttien aukot ja tehdä risteykset panssarivastaisen ojan yli.