Donen vahvisti soolouransa ja teki uuden hitin musiikillisella "Seven Brides for Seven Brothers" (1954). Elokuvan musiikki on Saul Chaplinin ja Gene de Paulin, sanoitukset Johnny Mercerin ja koreografian Michael Kidd. Jane Powell näyttelee Millyä, 1850-luvun raja-naista, joka nai Adamin (Howard Keel) vain tunteja hänen tapaamisensa jälkeen. Kun hän palaa Adamin kanssa hänen hirsihuvilaansa Oregonin taka-alueella, Milly huomaa, että hänen miehensä kuusi veljeä ovat sivistymättömiä ja tyhmiä. Hän tekee tehtävänsä kotiuttaa heidät, ja Millyn sarkastisen ehdotuksen jälkeen veljekset kaappaavat kuusi naista naapurikaupungista naimisiin. Elokuva kuvattiin uudessa CinemaScope-muodossa ja muistetaan sen tanssisekvensseistä, erityisesti "laatikon nostosnäytöstä", jossa arkkitehtuuri ja rakentaminen muuttuvat akrobaattisiksi balettiaskeleiksi. "Seven Brides for Seven Brothers" oli yksi vuoden 1954 eniten tuottaneista elokuvista ja se oli monen kriitikon 10 parhaan elokuvan listalla. Se oli ehdolla viidelle
Se voitti Oscar-palkinnot, mukaan lukien parhaan elokuvan ja parhaan musiikin (musikaalielokuvan pisteet). Sen menestys oli yllätys MGM:lle, joka sijoitti enemmän rahaa kahteen muuhun musikaaliin: "Rose Marie" ja "Brigadoon", jossa Kelly näytteli. "Seven Brides for Seven Brothers" oli tuottoisempi kuin kumpikaan muista elokuvista, samoin kuin "On the Town" ja "Singin' in the Rain", ja sen menestys oli merkittävä käännekohta Donenin uralle. Kirjailija Francine Prose kritisoi elokuvaa myöhemmin, ja hän kuvaili sitä naistenvastaiseksi. Hän kutsui sitä "yksi vastenmielisimmistä elokuvista miehistä ja naisista, joita on koskaan tehty" ja musikaali raiskauksesta.