Knobelsdorff oli alun perin ratsuväen upseeri, saanut palkintoja Silesian sodissa ja ollut "Brunswick-Bevern" ja "von Schwarz" jalkaväkirykmenttien komentaja. Vuonna 1776 hänet tehtiin Stendalissa sijaitsevan jalkaväkirykmentin "Stojentin" Inhaberiksi. Baijerilaisen perimyssotien aikana hän erotti itsensä prikaatin komentajana prinssi Henrikin armeijassa. Hollannia vastaan vuonna 1787 käydyssä taistelussa hän johti divisioonaa vasemmalla puolella. Tuolloin armeijan komentaja oli Ferdinand, Brunswickin herttua. Kun virus puhkesi
Ranskaa vastaan vuonna 1792 käydyssä sodassa hän pysyi Stendalissa, kun hänen rykmenttinsä liittyi Brunswickin herttuan joukkoihin. Kun sodan tilanne kuitenkin paheni ja herttua sairastui ja joutui jättämään liittouman joukot maaliskuussa 1793, Knobelsdorff otti haltuunsa Preussin joukkojen ylipäällikönä. Kesällä 1793 Knobelsdorff ylennettiin jalkaväen kenraaliksi ja sai kuninkaan erityisen ylistyksen. Myöhemmän usein vieraileva vanha kenraali ylennettiin Generalfeldmarschalliksi vuonna 1798 ja osallistui edelleen Potsdamin harjoitusten aikana vuonna 1799.