Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  Läpäys: Varhainen Ming-dynastia yritti myös käyttää paperivaluuttaa varhaisessa yhdistymisajanjaksossa. Tämä valuutta kärsi myös nopeasta inflaatiosta, ja liikkeeseenlaskut keskeytettiin vuonna 1450, vaikka seteleitä säilyi liikkeessä vuoteen 1573 saakka. Vain Ming-dynastian viimeisinä vuosina, kun Li Zicheng uhkasi Pekingiä vuosina 1643 ja 1645, painaminen alkoi uudelleen. Suurimmalle osalle Ming-kiinasta oli puhtaasti yksityinen valuuttajärjestelmä kaikille tärkeille liiketoimille. Ulkomailta saatuja hopeavaroja alettiin käyttää valuuttana eteläisen Guangdongin maakunnassa, josta se levisi alempaan Yangzin alueeseen vuonna 1423, jolloin siitä tuli laillinen maksuväline veroja varten. Vuodesta 1465 lähtien maakuntien verot oli maksettava pääkaupunkiin hopealla, vuodesta 1475 alkaen suolatuottajien oli maksettava hopealla ja vuodesta 1485 alkaen verovapautukset oli maksettava hopealla. Kiinalaisten hopeavaatimukset tyydytettiin espanjalaisten tuonnin avulla Amerikasta, erityisesti Potosista Perussa ja Meksikossa, kun espanjalaiset asettuivat Manilaan vuonna 1571. Se kierteli lyötyjen espanjalaisten dollareiden muodossa, joissa oli joskus leimattu kiinalaisia merkkejä, jotka osoittivat, että kauppias oli tarkistanut ne ja todennut ne aidoksi. Espanjalaista hopeaa kierrettiin myös ingootteina (tunnetaan nimellä sycee tai yuanbao), jotka painoivat nimellisen liangin (noin 36 grammaa), vaikka puhtaus ja paino vaihtelivat alueittain. Liangiin viitattiin usein eurooppalaisilla malaijalaisella nimellä tael. Ensimmäisten kiinalaisten juanin kolikoiden spesifikaatio oli sama kuin espanjalaisen dollarin, mikä johti siihen, että nimien "yuan" ja "dollari" välillä on edelleen eräissä suhteissa vastaavuus kiinalaisessa kielellä.  Kysymys: Millä suolatuottaja maksoi?
hopeinen