Lajos Kossuthin ja Imre Csesznekyn tuella hänet valittiin Jankovácin edustajaksi vuoden 1848 kansanedustuskuntaan ja vuonna 1849 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden tuomareiksi. Kansallinen katastrofi (vuosina 1848-1849 tapahtuneen vallankumouksen kukistuminen
) vaikutti häneen syvästi. Lyhyen aikaa hän oli maanpaossa, ja kun hän palasi Unkariin vuonna 1850, hän oli jo vakavassa rappeutumisessa. Vuonna 1854 hän kirjoitti viimeisen runonsa "A vén cigány" ("Vanha mustalainen"). Hän muutti takaisin Pestiin ollakseen lähellä lääkäreitä ja kuoli siellä samassa talossa, jossa Károly Kisfaludy oli kuollut 25 vuotta aiemmin. Hänet haudattiin Kerepesi-hautausmaalle. Hänen hautajaisensa 21. marraskuuta oli kansallinen surupäivä. Hänen köyhät lapsensa saivat elantonsa Ferenc Deákilta, joka toimi heidän huoltajansa, kerättyyn kansalliseen tilausmaksuun.