Vuoden 1943 alussa Italia kohtasi tappion. Afrikan rintaman romahtaminen 4. marraskuuta 1942 ja liittoutuneiden maihinnousu Pohjois-Afrikassa
Italiassa oli 8.-12. marraskuuta liittolaisten joukkojen hyökkäys. Italian tutkimusjoukkojen (ARMIR) tappio Venäjällä, kaupunkien raskaat pommitukset ja ruoan ja polttoaineen puuttuminen masensivat väestöä, joista suurin osa halusi lopettaa sodan ja tuomita liiton Saksan kanssa. Italia tarvitsi Saksan apua säilyttääkseen kontrollinsa Tunisiassa, joka oli akselivaltojen viimeinen linnoitus Afrikassa. Italian Duce, Benito Mussolini, oli vakuuttunut siitä, että sota voitaisiin ratkaista Välimeren taistelukentällä. 29. huhtikuuta 1943 Klessheimin kokouksessa Hitler hylkäsi Mussolininin ehdotuksen tehdä erillinen rauha Venäjän kanssa ja siirtää Saksan armeijan pääosa etelään. Wehrmacht ei enää luottanut italialaisten tahtoon jatkaa vastarintaa. Mussolinin terveys oli toinen epävarmuuden aiheuttaja. Hän oli masentunut ja sairas sen jälkeen, kun hänellä oli diagnosoitu hermostosta johtuvaa gastritiittiä ja kaksitoistapaksulehdusta. Sairautensa vuoksi Duce joutui usein jäämään kotiin, mikä riisti Italialta tehokkaan hallituksen.