Sota puhkesi jälleen Preussin ja Ranskan välillä vuonna 1813 ja Blücher palasi aktiiviseen palvelukseen 71-vuotiaana. Hänet nimitettiin kenraaliksi Preussin kenttäjoukkojen komentajaksi ja hän taisteli Napoleonin kanssa
Lützenin ja Bautzenin taistelut. Myöhemmin hän voitti kriittisen voiton ranskalaisia vastaan Katzbachin taistelussa. Blücher komensi Preussin Sileesian armeijaa kansojen taistelussa, jossa Napoleon kukistettiin ratkaisevasti. Blücheristä tehtiin kenttämarsalkka ja hän sai Wahlstattin prinssin arvonimen. Napoleonin paluun jälkeen vuonna 1815 Blücher otti komennon Preussin alemman Reinin armeijasta ja koordinoi joukkonsa Britannian ja liittoutuneiden joukkojen kanssa Wellingtonin herttuan johdolla. Lignyn taistelussa hän loukkaantui vakavasti ja preussilaiset vetäytyivät. Toipumisensa jälkeen Blücher otti komennon uudelleen ja liittyi Wellingtonin joukkoon Waterloon taistelussa, jossa Blücherin armeijan väliintulo oli ratkaiseva rooli lopullisessa liittoutuneiden voitossa.