Vuonna 1989 kansalaisten ja poliittisten tyytymättömyys kukisti Varsovan sopimuksen maiden kommunistiset hallitukset. Varsovan liiton loppu alkoi - sotilaallisesta voimasta riippumatta - yleiseurooppalaisella piknikillä elokuussa 1989. Otto von Habsburgin ideasta johtuva tapahtuma aiheutti Itä-Saksan kansalaisten joukkoulennon, ja mediaan perehtynyt Itä-Euroopan väestö tunsi hallitsijoidensa vallan menetyksen ja rautaesirippu hajosi täysin. Vaikka Puolan uusi Solidaarisuus-hallitus Lech Wałęsan johdolla vakuutti aluksi Neuvostoliitolle, että se pysyy sopimuksessa, tämä rikkoi Itä-Euroopan kiinnikkeet, joita Varsovan liitto ei enää voinut pitää sotilasvoimalla. Itsenäinen kansallinen politiikka, joka oli mahdollista "perestroikan" ja "glasnostin" politiikan avulla, aiheutti Neuvostoliiton kommunistisen hallituksen institutionaalisen romahduksen vuonna 1991. Vuosina 1989-1991 kukistettiin kommunistisia hallituksia Albaniassa, Puolassa, Unkarissa ja Tšekkoslovakiassa
, Itä-Saksassa, Romaniassa, Bulgariassa, Jugoslaviassa ja Neuvostoliitossa.