En l'hivern de 1940/41, Ribbentrop va pressionar fortament el Regne de Iugoslàvia per signar el Pacte Tripartit, malgrat l'assessorament de la legació alemanya a Belgrad que tal acció probablement portaria al derrocament del príncep hereu Paul, el regent iugoslau. La intenció de Ribbentrop era obtenir drets de trànsit pel país que permetessin als alemanys envair Grècia. El 25 de març de 1941, Iugoslàvia va signar el Pacte Tripartit; l'endemà l'exèrcit iugoslau va derrocar el príncep Paul en un cop d'estat sense vessament de sang. Quan Hitler va ordenar la invasió de Iugoslàvia, Ribbentrop es va oposar, perquè pensava que el Ministeri d'Afers Exteriors probablement seria exclos de governar la Iugoslàvia ocupada. Com que Hitler estava descontent amb Ribbentrop per la seva oposició a la invasió, el ministre es va anar al llit durant els següents dies. Quan Ribbentrop es va recuperar, va buscar una oportunitat per augmentar la influència de la seva agència donant independència a Croàcia. Ribbentrop va triar a l'Ustaša per governar Croàcia. Va fer que Edmund Veesenmayer concluís amb èxit les converses a l'abril de 1941 amb el general Slavko Kvaternik de l'Ustaša per fer que el seu partit governés Croàcia després de la invasió alemanya. Reflectint el seu descontentament amb la legació alemanya a Belgrad, que havia aconsellat que no pressionés Iugoslàvia per signar el Pacte Tripartit, Ribbentrop va refusar que la legació alemanya es retirés per avançat abans que Alemanya bombardegués Belgrad.
el 6 d'abril de 1941. El personal va ser deixat per sobreviure al foc-bombardament com millor que pogués.