Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Una revolta contra el domini francès
va ser llançat a mitjans de 1925 pel xeic drusa (cap), Sultan Pasha al-Atrash, a les muntanyes del sud de Jabal al-Druze. A mesura que els homes d'al-Atrash van aconseguir victòries decisives contra l'Exèrcit Francès del Levant, els nacionalistes sirians es van inspirar i la revolta es va estendre cap al nord fins al camp de Damasc i més enllà. Al-Bakri va ser el principal enllaç entre al-Atrash i el moviment rebel emergent a Damasc i Ghouta. La Guta és la plana fèrtil que envolta Damasc, i els seus horts i extensos canals d'aigua van proporcionar protecció als rebels i una base des de la qual podien atacar Damasc. A l'agost, al-Bakri va convèncer al-Kharrat per unir-se a la revolta. Segons Provence, al-Kharrat era "ideal" per a la feina, posseint "un seguiment local de joves, notorietat fora del barri, bones connexions i una reputació de duresa". El grup de combatents que comandava era conegut com " 'isabat al-Shawaghirah " (la banda d'al-Shaghour). Tot i que el nom del barri d'al-Kharrat, la banda incloïa vint "qabadayat" i els seus seguidors armats d'altres barris de Damasc i pobles propers. Les seves principals àrees d'operació eren a les proximitats d'al-Shaghour i el bosc d'al-Zur a Ghouta oriental. A través de la seva aliança amb un líder religiós sufí, al-Kharrat va portar una dimensió de guerra santa islàmica a la revolta, en gran part secular, una cosa que no va ser benvinguda per alguns involucrats.