Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Com a part d'aquesta tasca, va començar a classificar els minerals per les seves característiques físiques, en lloc de la seva composició química, com s'havia fet tradicionalment. Aquest èmfasi en les característiques físiques estava en contradicció amb la sistemàtica química predominant. No obstant això, tant Teòfrast com Plini el Vell havien comparat la duresa relativa dels minerals que coneixien en el món antic, incloent el diamant i el quartz. Sabien que el diamant podia rascar el quartz, així que mostrava que era més dur. Això es va convertir en la base de l'escala de duresa desenvolupada per Mohs. El mineral més dur, el diamant, va rebre un valor de 10 i els minerals més suaus com el talc van rebre el molt baix valor de 1 (unitat). A altres minerals se'ls van donar valors intermedis, depenent de la seva capacitat per rascar un altre mineral a la balança. Per tant, el gips va rebre el valor 2 perquè rascarà els cristalls de talc, i la calcita el valor 3 perquè rascarà el gips. Els minerals també es classifiquen ara per característiques químiques, però les propietats físiques encara són útils en l'examen de camp.  Pregunta: Per quines característiques van classificar Teòfrast i Plini el Vell els minerals?
característiques físiques