Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Alguns enzims no necessiten components addicionals per mostrar plena activitat. Altres requereixen que les molècules no proteïnes anomenades cofactors s'unissin per a l'activitat. Els cofactors poden ser inorgànics (per exemple, ions metàl·lics i clústers de ferro-sulfur) o compostos orgànics (per exemple, flavina i heme). Aquests cofactors serveixen per a molts propòsits; per exemple, els ions metàl·lics poden ajudar a estabilitzar les espècies nucleòfiles dins del lloc actiu. Els cofactors orgànics poden ser coenzims, que es alliberen del lloc actiu de l'enzim durant la reacció, o grups protètics, que estan estretament lligats a un enzim. Els grups protètics orgànics poden estar lligats covalentment (per exemple, la biotina en enzims com la piruvata carboxilasa). Un exemple d'una enzima que conté un cofactor és l'anhidrasa carbònica, que es mostra en el diagrama de cinta anterior amb un cofactor de zinc lligat com a part del seu lloc actiu. Aquests ions o molècules estretament lligats es troben generalment en el lloc actiu i estan involucrats en la catàlisi. Per exemple, els cofactors de flavina i heme sovint estan involucrats en les reaccions redox. Els enzims que requereixen un cofactor però no tenen un enllaç s'anomenen apoenzims o apoproteïnes. Un enzim juntament amb el cofactor (s) necessari per a l'activitat s'anomena holoenzim (o haloenzim). El terme holoenzim també es pot aplicar a enzims que contenen múltiples subunitats de proteïna, com les polimerases d'ADN; aquí l'holoenzim és el complex complet que conté totes les subunitats necessàries per a l'activitat.  Pregunta: Com es poden classificar la flavina i l'hem?
compostos orgànics