En resposta a les protestes, el 22 de gener de 1989 Rushdie va publicar una columna a The Observer que va anomenar a Mahoma "un dels grans genios de la història mundial", però va assenyalar que la doctrina islàmica considera que Mahoma és humà, i de cap manera perfecte. Va considerar que la novel·la no és "una novel·la antireligiosa. És, però, un intent d'escriure sobre la migració, les seves tensions i transformacions". El 14 de febrer de 1989, el dia de Sant Valentí, i també el dia del funeral del seu amic proper Bruce Chatwin, una fatwa ordenant l'execució de Rushdie va ser proclamada a la ràdio Teheran per l'Ayatollah Khomeini, el líder espiritual de l'Iran en aquell moment, anomenant el llibre "blasfemes contra l'Islam". (El capítol IV del llibre descriu el personatge d'un imam a l'exili que, malgrat que la seva doctrina islàmica sempre va incitar a viure com un home, va morir i de cap manera va ser traduït.
atacat, ferit greument, i fins i tot mort