Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: El jove adult Charles Dodgson tenia uns 1,83 metres d'alçada i era esvelta, i tenia el cabell brun ricle i els ulls blaus o grisos (segons el relat). Va ser descrit en la seva vida posterior com una mica asimètric, i com a portar-se bastant rígidament i incòmodament, tot i que això podria ser a causa d'una lesió al genoll que va patir a l'edat mitjana. Quan era molt petit, va patir una febre que el va deixar sord d'una orella. Als 17 anys, va patir un greu atac de tos ferina, que probablement va ser responsable de la seva fragilitat crònica al pit en la seva vida posterior. Un altre defecte que va portar fins a l'edat adulta va ser el que va anomenar la seva "hesitació", una balbuciada que va adquirir en la primera infància i que el va atormentar durant tota la seva vida. La balbuciada sempre ha estat una part significativa de la imatge de Dodgson. Es diu que va balbucejar només en companyia d'adults i era lliure i fluent amb els nens, però no hi ha cap evidència per donar suport a aquesta idea. Molts nens dels seus coneguts recordaven el tartamudeig, mentre que molts adults no ho van notar. El mateix Dodgson sembla haver estat molt més conscient d'ella que la majoria de les persones que va conèixer; es diu que es va caricaturitzar a si mateix com el Dodo a Les aventures d'Alícia al país de les meravelles, referint-se a la seva dificultat per pronunciar el seu cognom, però aquest és un dels molts "fets" sovint repetits per als quals no queda cap evidència de primera mà. De fet, es va referir a si mateix com el dodo, però si aquesta referència era o no a la seva balbuciada és simplement especulació. La balbuciada de Dodgson el va molestar, però mai no va ser tan debilitant que li va impedir aplicar les seves altres qualitats personals per fer-ho bé en la societat. Va viure en una època en què la gent sovint ideava les seves pròpies diversions i en què el cant i la recitació requerien habilitats socials, i el jove Dodgson estava ben equipat per ser un artista atractiu. Es va informar que podia cantar bastant bé i no tenia por de fer-ho davant d'un públic. Era adept a la imitació i a la narració d'històries, i es diu que era bastant bo en farsas.  Pregunta: Què recordaven els nens d'ell?
balbucejar