La Guerra Freda (1947<unk>1991) va proporcionar una xarxa global de suport material i ideològic que sovint va ajudar a perpetuar les guerres civils, que es van lluitar principalment en estats excolonials febles en lloc dels estats relativament forts que estaven alineats amb el Pacte de Varsòvia i l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord. En alguns casos, les superpotències superposarien la ideologia de la Guerra Freda als conflictes locals, mentre que en altres els actors locals que utilitzen la ideologia de la Guerra Freda atraurien l'atenció d'una superpotència per obtenir suport. Utilitzant una avaluació estadística separada de la utilitzada anteriorment per a les intervencions, les guerres civils que incloïen forces pro o anticomunistes van durar un 141% més que el conflicte mitjà no de la Guerra Freda, mentre que una guerra civil de la Guerra Freda que va atraure la intervenció de les superpotències va resultar en guerres que normalment van durar més de tres vegades més que altres guerres civils. Per contra, el final de la Guerra Freda marcat per la caiguda del Mur de Berlín el 1989 va resultar en una reducció de la durada de les guerres civils de la Guerra Freda del 92% o, en altres paraules, un augment aproximadament de deu vegades en la taxa de resolució de les guerres civils de la Guerra Freda. Els llargs conflictes civils associats a la Guerra Freda que s'han aturat inclouen les guerres de Guatemala
(1960-1996), El Salvador (1979-1991) i Nicaragua (1970-1990).