Completa la següent frase: Tot i que els diners eren escassos per a 1989, Coloni va entrar en dos cotxes per a Roberto Moreno i el nouvingut francès Pierre-Henri Raphanel. Els FC188B eren una altra actualització del cotxe de 1987, però eren difícils de manejar i al voltant de 20 km / h més lents que la resta de la xarxa. No obstant això, ambdós pilots van ser capaços de classificar-se per al Gran Premi de Mònaco. Aquesta va ser l'única participació en la cursa d'un Coloni en la primera part de la temporada. Al Canadà, Coloni va presentar un nou cotxe (el Coloni C3) que va ser dissenyat per l'exenginyer d'AGS Christian Vanderpleyn. El C3 era un bon disseny bàsicament però l'equip va patir de nou per una completa falta de proves. Això significava que l'equip sovint no trobava la configuració adequada per a les curses. L'equip no va poder classificar-se per a la major part de la resta de la temporada <unk> només en tres casos, el debut de la Coloni C3, el Gran Premi del Canadà de 1989, el Gran Premi d'Espanya de 1989 i el Gran Premi d'Espanya de 1989.
El Gran Premi del Regne Unit de 1989 i el Gran Premi de Portugal, Moreno es va classificar, en el 26è, 23è i 15è lloc respectivament, després que s'instal·lés una ala davantera de desenvolupament per a Estoril. Desafortunadament per a l'equip, va col·lidir amb Eddie Cheever en l'escalfament i va haver d'utilitzar el cotxe de reserva. No va acabar la cursa quan el motor va explotar després d'un grapat de voltes. Com que els resultats no van arribar, l'equip va ser reduït al llarg de l'any. Després que Vanderpleyn hagués deixat l'equip al setembre, Enzo Coloni va assumir el treball d'enginyer ell mateix, però no és sorprenent que això no portés cap millora; tampoc ho va fer el nou pilot Enrico Bertaggia que va reemplaçar a Raphanel per a les últimes curses. L'equip va acabar en el lloc 18 i darrer amb Zakspeed, perquè l'equip d'EuroBrun no va classificar-se aquell any. El Gran Premi de Portugal va ser l'última qualificació per a un cotxe Coloni.