Escriu una continuació d'aquest paràgraf: "Infiltració israeliana que està organitzant atacs de represàlia per unitats militars com ara atacs de Qibya i Nahhalin". La frustració d'Israel amb l'ONU i les altres parts va portar a la seva retirada de l'ISMAC el 1951 i HKJIMAC el 1954. El funcionament de la MAC d'Israel-Líban es va mantenir sense problemes a causa de l'actitud més relajada de les patrulles israelianes envers els retornats i els infiltrats. Les disputes amb Egipte, que va prohibir el transport marítim a Israel des del Canal de Suez i va bloquejar el golf d'Aqaba, es referien a la zona desmilitaritzada d'al-Auja. El 1955, Israel va deixar d'assistir a la MAC egípcia i va intensificar les incursions a la Franja de Gaza i el Sinaí, a les quals Egipte va respondre patrocinant les incursions dels fedayeen (sacrificadors) palestins. La invasió a gran escala de 1956 a Egipte per les forces britàniques, franceses i israelianes
La invasió va seguir la decisió d'Egipte del 26 de juliol de 1956 de nacionalitzar el canal de Suez després de la retirada d'una oferta de Gran Bretanya i els Estats Units per finançar la construcció de la presa d'Assúan. La invasió va demostrar la irrelevança de l'UNTSO en el procés.