Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Des del segle VIII dC en endavant, els astrònoms van desenvolupar mètodes per aproximar i calcular la direcció a la Meca (qibla) i la seva distància de qualsevol lloc de la Terra. Des del segle IX en endavant van utilitzar la trigonometria esfèrica i els mètodes de projecció de mapes per determinar aquestes quantitats amb precisió. El càlcul és essencialment la conversió de les coordenades polars equatorials de La Meca (és a dir, la seva longitud i latitud) a les seves coordenades polars (és a dir, la seva qibla i distància) en relació amb un sistema el meridià de referència és el gran cercle a través de la ubicació donada i els pols de la Terra, i l'eix polar és la línia a través de la ubicació i el seu punt antipòdal. Hi ha diversos comptes de la introducció de les coordenades polars com a part d'un sistema formal de coordenades. La història completa del tema està descrita en l'origen de les coordenades polars del professor de Harvard Julian Lowell Coolidge. Grégoire de Saint-Vincent i Bonaventura Cavalieri van introduir els conceptes de manera independent a mitjans del segle XVII. Saint-Vincent va escriure sobre ells en privat el 1625 i va publicar la seva obra el 1647, mentre que Cavalieri va publicar la seva el 1635 amb una versió corregida que va aparèixer el 1653. Cavalieri va utilitzar per primera vegada les coordenades polars per resoldre un problema relatiu a l'àrea dins d'una espiral d'Arquimedes. Blaise Pascal va utilitzar posteriorment les coordenades polars per calcular la longitud dels arcs parabòlics.  Pregunta: Quin llibre es referirà per a la descripció del tema?
Orígenes de les coordenades polars