Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Encara no està clar qui va descobrir l'organisme per primer cop. David Douglas Cunningham, cirurgià major de l'exèrcit indi britànic, podria haver-lo vist el 1885 sense poder relacionar-lo amb la malaltia. Peter Borovsky, un cirurgià militar rus que treballava a Taskent, va dur a terme investigacions sobre l'etiologia de la "dolor oriental", localment coneguda com a dolor "sart", i el 1898 va publicar la primera descripció precisa de l'agent causant, va descriure correctament la relació del paràsit amb els teixits de l'hoste i el va referir correctament als protozoars. No obstant això, com que els seus resultats van ser publicats en rus en una revista de baixa circulació, els seus resultats no van ser reconeguts internacionalment durant la seva vida. El 1901, Leishman va identificar certs organismes en esmaltes preses de l'esplèn d'un pacient que havia mort de "febre dum-dum" (Dum Dum és una zona propera a Calcuta) i va proposar que fossin tripanosomes, trobats per primera vegada a l'Índia. Uns mesos més tard, el capità Charles Donovan (1863<unk>1951) va confirmar el descobriment del que es va conèixer com a cossos de Leishman-Donovan en esmals presos de persones a Madras al sud de l'Índia. Però va ser Ronald Ross qui va proposar que els cossos de Leishman-Donovan eren les etapes intracel·lulars d'un nou paràsit, que va anomenar "Leishmania donovani". El vincle amb la malaltia "kala-azar" va ser suggerit per primera vegada per Charles Donovan, i va ser demostrat de manera concloent pel descobriment de Charles Bentley de "L. donovani" en pacients amb "kala-azar". La transmissió per la mosca de sorra va ser hipotetitzada per Lionel Napier i Ernest Struthers a l'Escola de Medicina Tropical de Calcuta i més tard provada pels seus col·legues. La malaltia es va convertir en un gran problema per a les tropes aliades que lluitaven a Sicília
Durant la Segona Guerra Mundial, la investigació de Leonard Goodwin va demostrar que el pentostam era un tractament eficaç.