Completa la següent frase: A l'inici, Senna va prendre el lideratge i amb Piquet en segon lloc i Rosberg i Prost avançant ràpidament sobre Mansell. L'anglès va començar a carregar i va tornar gradualment al segon lloc i en la 39a volta va superar a Senna per prendre el lideratge. Mansell després va treure una avantatge de quatre segons de Senna i gradualment el va tornar a enrotllar, mentre que Prost es va asseure a la cua en el seu McLaren-TAG / Porsche, Piquet havia sortit amb problemes de motor. Amb 10 voltes per acabar, Senna va desafiar per la liderança, però Mansell el va retenir. Senna no seria vençut i tractat de nou a la pinça de cabell al final de la pista. Aquesta vegada ho va aconseguir i Mansell va haver de pujar, el que va permetre que el astut Prost s'escaigués al segon lloc. Mansell va decidir anar a una aposta desesperada. Va fer boxes per pneumàtics nous, emergent 20 segons darrere de Senna amb nou voltes per acabar. Van ser unes voltes poderoses, mentre Mansell va agafar el lideratge de Senna a un ritme de quatre segons per volta. Però davant seu a la carretera hi havia Prost i no es rendiria sense lluitar. Mansell va ser capaç de passar Prost però va ser 0.7s més lent en aquesta volta que Senna. Mansell va reprendre la persecució de nou i quan es van posar en marxa a l'última volta, la parella estava separada per només un segon i mig. Mansell tenia raó amb Senna, però no hi havia res que pogués fer en les següents curves. Tot anava a dependre de l'acceleració a l'última curva. El Williams-Honda va ser més ràpid però Senna va arribar a la línia primer, els dos cotxes al costat, separats per 0.014secs. Va ser la segona final més estreta en la història de la F1 fins aquell moment, només per darrere del
Gran Premi d'Itàlia de 1971. Prost va ser tercer amb Rosberg quart, Fabi cinquè i Berger sisè.