Històricament, els espectròmetres de Raman utilitzaven retalls hologràfics i múltiples etapes de dispersió per aconseguir un alt grau de rebutjament del làser. En el passat, els fotomultipliadors eren els detectors d'elecció per a les configuracions dispersives de Raman, el que va resultar en llargs temps d'adquisició. Tanmateix, la instrumentació moderna utilitza gairebé universalment filtres d'escalf o de vora per a la detecció de làser i espectrògrafs transmissius, ja sigui axial (AT), C<unk> Turner (CT) monocromador, o FT (espectroscopi de Fourier), i CCD. Pregunta: Què va causar l'ús de fotomultipliadors com a detectors dispersius de Raman?
llargs temps d'adquisició