Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Com un dels fills més joves de Harun, Abu Ishaq inicialment va tenir poca importància, i no va figurar en la línia de successió. Poc després de la mort d'Harun el 809, una guerra civil brutal
va esclatar entre els seus germans germans majors, al-Amin () i al-Ma'mun (). Al-Amin va gaudir del suport de les elits abasides tradicionals a Bagdad (el "abnāʾ al-dawla"), mentre que al-Ma'mun va ser recolzat per altres seccions de l'"abnāʾ". Al-Ma'mun va sortir victoriós el 813 amb la rendició de Bagdad després d'un llarg setge i la mort d'al-Amin. Decidint romandre a la seva fortalesa de Khurasan, a la perifèria nord-oriental del món islàmic, al-Ma'mun va permetre als seus principals tinents governar en el seu lloc a l'Iraq. Això va donar lloc a una onada d'antipatia cap a al-Ma'mun i els seus tinents "perses", tant entre les elits abbasides a Bagdad com en general a les regions occidentals del califat, que va culminar en la nominació del germà petit d'Harun al-Rashid, Ibrahim, com a anticalifa a Bagdad el 817. Aquest esdeveniment va fer que al-Ma'mun es donés compte de la seva incapacitat per governar des de lluny; inclinant-se a la reacció popular, va destituir o executar els seus tinents més propers, i va tornar en persona a Bagdad el 819 per començar la difícil tasca de reconstruir l'estat.