Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Els mecanismes precisos que subjacen a la diabetis gestacional segueixen sent desconeguts. La característica de la DMG és l'augment de la resistència a la insulina. Es creu que les hormones de l' embaràs i altres factors interfereixen amb l' acció de la insulina, ja que s' uneix al receptor d' insulina. La interferència probablement es produeix al nivell de la via de senyalització cel·lular més enllà del receptor d' insulina. Com que la insulina promou l'entrada de glucosa a la majoria de cèl·lules, la resistència a la insulina impedeix que la glucosa entri correctament a les cèl·lules. Com a resultat, la glucosa roman en el torrent sanguini, on els nivells de glucosa augmenten. Es necessita més insulina per superar aquesta resistència; es produeix al voltant d'1,5 a 2,5 vegades més insulina que en un embaràs normal. La resistència a la insulina és un fenomen normal que emergeix en el segon trimestre de l'embaràs, que en els casos de DMG progressa després a nivells observats en una persona no embarassada amb diabetis de tipus 2. Es creu que assegura el subministrament de glucosa al fetus en creixement. Les dones amb DMG tenen una resistència a la insulina que no poden compensar amb un augment de la producció en les cèl·lules β del pàncrees. Les hormones placentàries, i, en menor mesura, l'augment dels dipòsits de greix durant l'embaràs, semblen mediar la resistència a la insulina durant l'embaràs. El cortisol i la progesterona són els principals culpables, però el lactogen placentari humà, la prolactina i l'estradiol també contribueixen. L' anàlisi multivariada de regressió gradual revela que, en combinació amb altres hormones placentàries, la leptina, el factor de necrosi tumoral alfa i la resistina estan implicats en la disminució de la sensibilitat a la insulina que es produeix durant l' embaràs, amb el factor de necrosi tumoral alfa anomenat com el predictor independent més fort de la sensibilitat a la insulina durant l' embaràs. Una correlació inversa amb els canvis en la sensibilitat a la insulina des del moment abans de la concepció fins a la gestació tardana representa aproximadament la meitat de la variació en la disminució de la sensibilitat a la insulina durant la gestació: en altres paraules, nivells baixos o alteració dels factors TNF alfa corresponen a una major probabilitat de, o predisposició a, resistència a la insulina o...  Pregunta: Quina condició mèdica passa durant la segona part de l'embaràs?
Resistència a la insulina