Kim Hong-il (23 de setembre de 1898 <unk> 8 d'agost de 1980) va ser un activista independentista coreà i un general de la Segona Guerra Sinojaponesa i la Guerra de Corea, que més tard es va convertir en diplomàtic i polític a Corea del Sud. Nascut a Pyongan del Nord, va fer la seva primera educació a la Xina i Corea, i va tenir una breu carrera com a professor abans que les seves connexions amb el moviment d'independència de Corea nascent portessin a la seva presó. Va fugir a l'exili a la Xina el 1918, i va servir en l'Exèrcit Nacional Revolucionari del Kuomintang de 1926 a 1948, després de la qual cosa es va traslladar a la recentment independent Corea del Sud per unir-se a l'Exèrcit de la República de Corea. Va comandar el I Cos de Corea del Sud durant el primer any de la Guerra de Corea, i després va ser enviat a Taipei com a ambaixador de Corea del Sud a la República de la Xina, que en aquell moment
s'havien retirat a Taiwan. Al final, la seva assignació va durar nou anys. Va tornar a Corea del Sud el 1960 després de la Revolució d'Abril que va acabar amb el govern de Syngman Rhee, i va servir breument com a Ministre d'Afers Exteriors sota la junta de Park Chung-hee. Va ser candidat a l'Assemblea Nacional, primer sense èxit el 1960 i el 1963, i després va ser elegit el 1967 i es va convertir en una figura important en l'oposició del Partit Nou Democràtic.