El "Volugrafo Aermoto 125" (Aermoto air-launch "Volugrafo") va ser una motocicleta paracaigudista produïda el 1942 per a l'Exèrcit italià. Va ser concebuda originalment el 1936 com una motocicleta lleugera per Claudio Belmondo. Amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial, les Potències de l'Eix van començar a planificar l'Operació C3
"per la invasió de Malta. L'exèrcit italià va demanar una motocicleta paracaigudada per a l'operat. Belmondo va redissenyar la motocicleta lleugera com l'Aeromoto 125 per satisfer els requisits de l'Exèrcit. El prototip va ser fet el 1942 i va entrar en producció l'any següent. L'Exèrcit va encarregar un primer lot de 600 Aermotos, destinats a un dels batallons de la 183a Divisió de Paracaigudistes Ciclone, que es va establir a la zona de Tarquinia a l'estiu de 1943. La motocicleta també va equipar l'escola de paracaigudistes de Tarquinia, el Regiment de San Marco i, després de l'armistici de Cassibile, els nadadors de paracaigudistes (NP) de la Decima Flottiglia MAS. La producció, després del bombardeig de les plantes de Volugrafo de Turí, es va traslladar a Favria i va continuar fins a 1944 arribant a un total de 2000 fabricats. Els alemanys van comprar aquestes motocicletes, tant prenent-les de la 183a Divisió de Paracaigudistes Ciclone, com continuant la seva producció; van ser assignades en particular a les unitats de paracaigudistes de la Luftwaffe involucrades a la costa de l'Adriàtic i a la zona de Roma.