En gener de 1943, a la Conferència de Casablanca, els Aliats van acordar exigir la rendició incondicional de l'Eix, un objectiu de guerra que implicava l'ocupació física d'Alemanya amb forces terrestres. Mentre acumulaven forces per a una invasió de l'Europa continental, els aliats van seguir una estratègia indirecta envaint Europa des del sud. Després de derrotar les forces de l'Eix al nord d'Àfrica (la invasió de l'Àfrica del Nord francesa
), Sicília i el sud d'Itàlia van ser envaïdes, el que va conduir a la derrota de l'Itàlia feixista. Churchill va afavorir especialment una estratègia del Sud, amb l'objectiu d'atacar el "bèstia suau" de l'Eix Europa a través d'Itàlia, Grècia i els Balcans en una estratègia similar a la idea de la Primera Guerra Mundial de "destruir els suports". Roosevelt va afavorir un enfocament més directe a través del nord d'Europa, i amb la invasió de Normandia el juny de 1944, el pes de l'esforç dels aliats es va desplaçar cap a la conquesta directa d'Alemanya.