Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Els models i les idees socialistes que es van unir a la propietat comuna o pública han existit des de l'antiguitat. L'economia de l'Imperi Maurya de l'Índia del segle III aC, una monarquia absoluta, ha estat descrita per alguns estudiosos com "una monarquia socialitzada" i "una mena de socialisme estatal" a causa de la "nacionalització de les indústries". Altres estudiosos han suggerit que els elements del pensament socialista estaven presents en la política dels filòsofs grecs clàssics Plató i Aristòtil. Mazdak el Jove (mort c. 524 o 528 dC), un proto-socialista comunal persa, va instituir les possessions comunals i va defensar el bé públic. Abu Dharr al-Ghifari, un company de Mahoma, és acreditat per múltiples autors com un antecedent principal del socialisme islàmic. Els ensenyaments de Jesús són freqüentment descritos com a socialistes, especialment pels socialistes cristians. Els registres que a l'Església primitiva a Jerusalem "ningú va afirmar que qualsevol de les seves possessions era seva", tot i que el patró aviat desapareix de la història de l'Església excepte dins del monaquisme. El socialisme cristià va ser un dels fils fundadors del Partit Laborista Britànic i es diu que va començar amb la revolta
de Wat Tyler i John Ball al segle XIV dC. Després de la Revolució Francesa, activistes i teòrics com François-Noël Babeuf, Étienne-Gabriel Morelly, Philippe Buonarroti i Auguste Blanqui van influir en els primers moviments obrers i socialistes francesos. A Gran Bretanya, Thomas Paine va proposar un pla detallat per gravar els propietaris de la propietat per pagar les necessitats dels pobres en "Justícia Agrària" mentre que Charles Hall va escriure "Els efectes de la civilització en la gent dels estats europeus", denunciant els efectes del capitalisme en els pobres del seu temps. Aquesta obra va influir en els esquemes utòpics de Thomas Spence.