A Teòfrast i Plini el Vell havien comparat la duresa relativa dels minerals coneguts per ells en el món antic, incloent-hi el diamant i el quartz. Sabien que el diamant podia rascar el quartz, de manera que mostrava que era més dur. Això es va convertir en la base de l'escala de duresa desenvolupada per Mohs. El mineral més dur, el diamant, va rebre un valor de 10 i minerals més suaus com el talc van rebre el valor molt baix de 1 (unitat). Altres minerals van rebre valors intermedis, depenent de la seva capacitat per rascar un altre mineral a l'escala. Així, el gips va rebre el valor 2 perquè rascarà el talc?
característiques físiques