Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: La densitat mitjana de Callisto, 1,83 g/cm3, suggereix una composició d'aproximadament parts iguals de material rocós i gel d'aigua, amb alguns gel volàtils addicionals com l'amoníac. La fracció de massa dels gel és del 49% al 55%. La composició exacta del component rocós de Callisto no es coneix, però probablement és propera a la composició de les condrites ordinàries de tipus L / LL, que es caracteritzen per menys ferro total, menys ferro metàl·lic i més òxid de ferro que les condrites H. La proporció de pes del ferro al silici és de 0,9<unk>1,3 a Callisto, mentre que la proporció solar és d'aproximadament 1:8. La superfície de Callisto té un albedo d'aproximadament el 20%. Es creu que la seva composició superficial és similar a la composició general. L'espectroscòpia de l'infraroig proper ha revelat la presència de bandes d'absorció de gel d'aigua a longituds d'ona de 1.04, 1.25, 1.5, 2.0 i 3.0 micròmetres. El gel d'aigua sembla ser omnipresent a la superfície de Callisto, amb una fracció de massa del 25-50%. L'anàlisi d'alta resolució, infraroig proper i espectres UV obtinguts per la nau espacial Galileo i des del terra ha revelat diversos materials no gelosos: silicats hidratats amb magnesi i ferro, diòxid de carboni, diòxid de sofre, i possiblement amoníac i diversos compostos orgànics. Les dades espectrals indiquen que la superfície de Callisto és extremadament heterogènia a petita escala. Petites zones brillants de gel d'aigua pura s'intercalen amb zones de mescla de roca i gel i extenses zones fosques fetes d'un material no gelat. La superfície de Callistoan és asimètrica: l'hemisferi principal és més fosc que el posterior. Això és diferent dels altres satèl·lits galileans, on el contrari és cert. L'hemisferi posterior de Callisto sembla estar enriquit en diòxid de carboni, mentre que l'hemisferi anterior té més diòxid de sofre. Molts cràters d'impacte frescos com Lofn també mostren enriquiment en diòxid de carboni. En general, la composició química de la superfície, especialment en les zones fosques, pot ser propera a la observada en asteroides de tipus D, les superfícies dels quals estan fetes de material carbonatós.  Pregunta: Quina és la longitud d'ona més llarga de la banda d'absorció del gel d'aigua?
3,0 micròmetres