Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  El diable de Tasmània és el marsupial carnívor més gran que ha sobreviscut. Té una constitució espessa i agafada, amb un cap gran i una cua que és aproximadament la meitat de la longitud del seu cos. Inusualment per a un marsupial, les seves potes anteriors són lleugerament més llargues que les posteriors, i els dimonis poden córrer fins a 13 km / h (8,1 mph) per distàncies curtes. El pelatge és generalment negre, sovint amb taques blanques irregulars al pit i a l'esquena (tot i que aproximadament el 16% dels dimonis salvatges no tenen taques blanques). Aquestes marques suggereixen que el diable és més actiu a l'alba i al vespre, i es creu que atreu atacs de mordes cap a zones menys importants del cos, ja que la lluita entre dimonis sovint condueix a una concentració de cicatrius en aquesta regió. Els mascles són generalment més grans que les femelles, amb una longitud mitjana de cap i cos de 652 mm (25,7 in), una cua de 258 mm (10,2 in) i un pes mitjà de 8 kg (18 lb). Les femelles tenen una longitud mitjana de cap i cos de 570 mm (22 in), una cua de 244 mm (9.6 in) i un pes mitjà de 6 kg (13 lb), tot i que els dimonis a l'oest de Tasmània tendeixen a ser més petits. Els dimonis tenen cinc dits llargs als peus davanters, quatre apuntant cap a la part davantera i un que surt del costat, el que li dóna al dimoni la capacitat de mantenir el menjar. Els peus posteriors tenen quatre dits, i els dimonis tenen les ungles no retràctils. Els dimonis robustos tenen un centre de massa relativament baix. Els dimonis estan completament madurs als dos anys d'edat, i pocs dimonis viuen més de cinc anys a la natura. Possiblement, el dimoni de Tasmània amb més vida registrada va ser Coolah, un dimoni mascle que va viure en captivitat durant més de set anys. Nascut el gener de 1997 al Zoo de Cincinnati, Coolah va morir el maig de 2004 al Zoo Infantil de Fort Wayne. El diable emmagatzemen greix corporal en la seva cua, i els dimonis sans tenen cues greixoses. La cua és en gran part no aprensible i és important per a la seva fisiologia, comportament social i locomoció. Actua com un contrapès per ajudar a l'estabilitat quan el diable es mou ràpidament. Una glàndula anogenital de l'olor a la base de la cua s'utilitza per marcar el terreny darrere de l'animal amb la seva forta i pungent olor.  Pregunta: De tots els marsupis carnívors vius coneguts, quin és el més gran?
Diable de Tasmània