Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: L'experiment de Schiehallion va ser repetit el 1856 per Henry James, director general de l'Ordnance Survey, que en canvi va utilitzar el turó Arthur's Seat al centre d'Edimburg. Amb els recursos del Ordnance Survey a la seva disposició, James va estendre el seu estudi topogràfic a un radi de 21 quilòmetres, portant-lo fins a les fronteres de Midlothian. Va obtenir una densitat d'uns 5.300 kg·m-3. Un experiment del 2005 va emprendre una variació del treball de 1774: en lloc de calcular diferències locals en el zenit, l'experiment va fer una comparació molt precisa del període d'un pèndol a la part superior i inferior de Schiehallion. El període d'un pèndol és una funció de g, l'acceleració gravitacional local. S'espera que el pèndol corra més lentament a altitud, però la massa de la muntanya actuarà per reduir aquesta diferència. Aquest experiment té l'avantatge de ser considerablement més fàcil de dur a terme que el de 1774, però per aconseguir la precisió desitjada, és necessari mesurar el període del pèndol amb una part en un milió. Aquest experiment va donar un valor de la massa de la Terra de 8.1 ± 2.4 × 1024 kg, corresponent a una densitat mitjana de 7.500 ± 1.900 kg·m-3. Un reexamen modern de les dades geofísiques va poder tenir en compte els factors que l'equip de 1774 no va poder. Amb el benefici d'un model d'elevació digital de 120 km de radi, el coneixement molt millorat de la geologia de Schiehallion, i en particular un ordinador, un informe de 2007 va produir una densitat mitjana de la Terra de 5.480 ± 250 kg·m-3. Quan es compara amb la figura moderna de 5.515 kg·m-3, es va presentar com a testimoni de l'exactitud de les observacions astronòmiques de Maskelyne.  Pregunta: Quina densitat s'obté?
5.300 kg·m−3