Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Es pot dir que el càlcul de variacions comença amb el problema de resistència mínima de Newton el 1687, seguit pel problema de la corba braquistocrona plantejat per Johann Bernoulli (1696). Immediatament va ocupar l'atenció de Jakob Bernoulli i el Marquès de l'Hospital, però Leonhard Euler va elaborar el tema per primer cop, a partir de 1733. Lagrange va ser influenciat pel treball d'Euler per contribuir significativament a la teoria. Després que Euler veiés el treball de 1755 del Lagrange de 19 anys, Euler va abandonar el seu propi enfocament parcialment geomètric en favor de l'enfocament purament analític de Lagrange i va renomenar el tema el càlcul de variacions en la seva conferència de 1756 Elementa Calculi Variationum. Legendre (1786) va establir un mètode, no totalment satisfactori, per a la discriminació de màximes i mínims. Isaac Newton i Gottfried Leibniz també van prestar una atenció primerenca al tema. A aquesta discriminació Vincenzo Brunacci (1810), Carl Friedrich Gauss (1829), Siméon Poisson (1831), Mikhail Ostrogradsky (1834), i Carl Jacobi (1837) han estat entre els contribuents. Una important obra general és la de Sarrus (1842) que va ser condensada i millorada per Cauchy (1844). Altres tractats i memòries valuosos han estat escrits per Strauch (1849), Jellett (1850), Otto Hesse (1857), Alfred Clebsch (1858) i Carll (1885), però potser l'obra més important del segle és la de Weierstrass. El seu cèlebre curs sobre la teoria és de creació d'època, i es pot afirmar que va ser el primer a col·locar-lo en una base ferma i indiscutible. El 20è i el 23è problema de Hilbert, publicats el 1900, van encoratjar un desenvolupament posterior. Al segle XX David Hilbert, Emmy Noether, Leonida Tonelli, Henri Lebesgue i Jacques Hadamard, entre d'altres, van fer contribucions significatives. Marston Morse va aplicar el càlcul de variacions en el que ara s'anomena teoria de Morse. Lev Pontryagin, Ralph Rockafellar i F. H. Clarke van desenvolupar noves eines matemàtiques per al càlcul de variacions en la teoria de control òptim. La programació dinàmica de Richard Bellman és un...  Pregunta: Quin és el nom de la teoria que Alfred Clebsch va posar en la seva empresa?
la creació d'èpoques