Influenciada per les noves idees de la Il·lustració, la Revolució Americana (1765 <unk> 1783) és normalment considerada el punt de partida de l'Era de la Revolució. Al seu torn, va inspirar la Revolució Francesa de 1789, que es va estendre ràpidament a la resta d'Europa a través de les seves guerres. El 1799, Napoleó va prendre el poder a França i va continuar les Guerres Revolucionàries Franceses conquerint la major part de l'Europa continental. Tot i que Napoleó va imposar a les seves conquestes diversos conceptes moderns com la igualtat davant la llei o un codi civil, la seva rigorosa ocupació militar va desencadenar rebel·lions nacionals, especialment a Espanya i Alemanya. Després de la derrota de Napoleó, les grans potències europees van forjar la Santa Aliança al Congrés de Viena el 1814-1815, en un intent de prevenir futures revolucions, i també van restaurar les monarquies anteriors. No obstant això, Espanya es va debilitar considerablement per les guerres napoleòniques i no va poder controlar les seves colònies americanes, gairebé totes les quals van proclamar la seva independència entre 1810 i 1820. La revolució es va estendre al sud d'Europa el 1820, amb revoltes a Portugal, Espanya, Itàlia i Grècia. L'Europa continental va ser sacsejada per dues ones revolucionàries similars el 1830 i el 1848, també anomenades la Primavera de les Nacions. Les demandes democràtiques dels revolucionaris sovint es van fusionar amb els moviments d'independència o unificació nacional, com a Itàlia, Alemanya, Polònia, Hongria
La repressió violenta de la Primavera de les Nacions va marcar el final de l'era.