Després dels disturbis àrabs de 1920 i els disturbis de Jaffa de 1921, el lideratge jueu a Palestina creia que els britànics (a qui la Lliga de Nacions havia donat un mandat sobre Palestina el 1920 amb l'objectiu d'establir un llar nacional jueva) no tenien cap desig de enfrontar-se a les bandes àrabs locals pels seus atacs contra els jueus palestins. En adonar-se que no podien confiar en l'administració britànica per a la protecció d'aquestes bandes, els líders jueus van crear l'Haganah per protegir les seves granges i kibbutzim. A més de vigilar les comunitats jueves, el paper de l'Haganah era advertir als residents i repel·lir els atacs dels àrabs palestins. En el període entre 1920 i 1929, la Haganah no tenia una forta autoritat o coordinació central. Les "unitats" de la Haganah eren molt localitzades i mal armades: consistien principalment en grangers jueus que es turnaven per vigilar les seves granges o els seus kibbutzim. Després de les massacres àrabs de 1929
, el paper de la Haganah va canviar dramàticament. Es va convertir en una organització molt més gran que incloïa gairebé tots els joves i adults dels assentaments jueus, així com milers de membres de les ciutats. També va adquirir armes estrangeres i va començar a desenvolupar tallers per crear granades de mà i equips militars simples, transformant-se d'una milícia no entrenada en un exèrcit clandestí capaç.