Resumeix l'article:  Els italians tenen un dit: "El que és massa d'alguna cosa la paralitza". Estem tan plens d'esglésies amb frescos, castells medievals i ruïnes romanes que simplement no sabem què fer amb ells, i menys encara cuidar-los adequadament. Ens hem tornat cecs al seu valor i bellesa. Hi ha prop de 5.000 "joies" esparses per tot el país, que van des de museus fins a zones i monuments arqueològics. Itàlia compta amb el major nombre de llocs del Patrimoni Mundial de la UNESCO del món: 50, molts dels quals corren el risc d'esfondrar-se a causa de la negligència i la manca de recursos públics. I n'hi ha altres 42.000 que estan a mercè de deslleius de fang, inundacions i calamitats naturals. La Basílica d'Assís, inclosa en la llista de la UNESCO, on es troba la tomba de Santa Francesca, és només l'última d'una sèrie de vergonyes nacionals. Les seves parets amb frescos de mestres del Renaixement, incloent Giotto, corren el risc de caure i necessiten urgentment un nou estil. En un moviment desesperat, els monjos han llançat un projecte de crowdfunding per recaptar 500.000 euros. Estem parlant d'un dels llocs de peregrinació més grans del món, per no parlar del seu valor artístic. Recordo que un cop un col·lega nord-americà em va preguntar: "Però què fa Itàlia amb el seu immens patrimoni cultural"? Bona pregunta. Si altres nacions tinguessin la meitat del que nosaltres tenim, ho farien molt millor. Paradoxalment, si tinguéssim només el Coliseu o Venècia seria més fàcil. Però no ho sabem i el problema és que Itàlia no sap com explotar aquest tresor. Per exemple, l'èxit de l'exposició del Museu Britànic sobre Pompeia el 2013: tenim el lloc real al nostre pati darrere, però els britànics van fer el millor de tot el món, mentre que la Pompeia real era - i encara és - els titulars mundials només a causa dels seus freqüents col·lapsos. O, pitjor, a Itàlia no li importava promoure els seus actius. Com a escriptor de viatges tinc la desgràcia de tractar amb les oficines de turisme gairebé diàriament i és una batalla: molts són reticents a donar informació i no tenen bones fotos dels llocs. Em trobo gairebé demanant-los, quan hauria de ser al revés....
Itàlia té el major nombre de llocs del Patrimoni Mundial de la UNESCO al món. Itàlia no sap com explotar els tresors, i sembla que no li importen, escriu Silvia Marchetti.