El primer esdeveniment de la temporada va ser el primer Australian Goldfields Open.
on Ford va arribar a les etapes finals derrotant a Gerard Greene. Després va derrotar el número 15 del món Jamie Cope 5<unk>3 abans de ser blanquejat 0<unk>5 pel eventual guanyador Stuart Bingham en els últims 16. Va arribar al seu tercer sorteig principal del Campionat del Regne Unit, on va jugar contra l'ex campió del món Neil Robertson, però va ser derrotat còmodament 1<unk>6. Ford va guanyar el seu segon títol de PTC a l'Event 11 el desembre derrotant a Martin Gould 4<unk>3. Va acabar dotzè en l'Orde del Mèrit per a qualificar-se per a les Finals de 2012, on va perdre contra Mark Davis 1<unk>4 en els últims 24. Després es va qualificar per a la ronda de comodeta del German Masters amb un blanqueig de 5<unk>0 d'Anthony Hamilton i va vèncer a l'irlandès Philip Arnold 5<unk>1 per arribar als últims 32, on es va trobar amb Mark Allen. Ford va tenir un avantatge de 3 a 0, però va perdre el partit 4 a 5. Es va classificar per a l'Open de Gal·les i va guanyar a Graeme Dott 4<unk>2 a la ronda d'obertura, abans de perdre a Stephen Lee 1<unk>4. Ford també va arribar a la segona ronda del World Open, gràcies a la retirada de Ronnie O'Sullivan, però va sortir del torneig en un frame decider final contra Mark King. Després va perdre de nou contra Lee, aquesta vegada a la primera ronda de l'Open de la Xina, abans de no poder classificar-se per al Campionat del Món després de ser derrotat 9<unk>10 per Cao Yupeng. Ford va acabar la temporada en el lloc número 26 del món, el que significa que havia pujat vuit places durant l'any.