Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Després de l'èxit de l'esforç de ràdio de WIBC el 1951, la direcció de Speedway es va interessar en assumir les tasques de difusió internament de forma permanent. El 1952, el Speedway va llançar oficialment la xarxa de ràdio de l'Indianapolis Motor Speedway, utilitzant el talent en l'aire i el suport tècnic de WIBC. El format de nou va seguir el format d'estil Mutual, amb cobertura en directe a l'inici, la meta, i actualitzacions periòdiques durant la cursa. A partir de 1953, després de les queixes de les altres quatre estacions de la zona, el grup de talents es va ampliar per incloure personalitats de les cinc estacions de ràdio d'Indianapolis. La cursa de 1953 va ser notable perquè es va ampliar per incloure la primera cobertura en directe "bandera a bandera", i el nombre d'afiliacions ja havia crescut a 130 estacions. Durant aquest temps, l'emissió era típicament simultània en totes les estacions principals d'Indianapolis, i el nombre d'afiliacions a tot el país va continuar creixent ràpidament. En alguns anys, els afiliats s'inscriuen tan tard com el matí de la cursa, ansiosos per transmetre la transmissió. El 1955
, la transmissió es podia escoltar en tots els 48 estats (en aquell moment només hi havia 48 estats). El 1961, també va arribar als nous estats d'Alaska i Hawaii. La transmissió mundial d'ona curta a través de la ràdio de les Forces Armades va començar el 1953, i va afirmar arribar a tots els països on es parlava anglès. El 1964, una filial a Rhode Island va escoltar l'emissió per primera vegada, el que significa que una filial terrestre procedent dels 50 estats ara formava part de la xarxa (anteriorment els oients de Rhode Island només podien escoltar l'emissió d'un estat veí). WJAR a Providence es va inscriure a la cursa de 1964 amb 557 altres afiliats per a la fita històrica.