Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: En la dècada de 1920, Michael Heidelberger i Oswald Avery van observar que els antígens podrien ser precipitats per anticossos i van continuar mostrant que els anticossos estan fets de proteïnes. Les propietats bioquímicas de les interaccions d'unió d'antígen-anticossos van ser examinades amb més detall a finals de la dècada de 1930 per John Marrack. El següent gran avanç va ser en la dècada de 1940, quan Linus Pauling va confirmar la teoria de la clau i la clau proposada per Ehrlich mostrant que les interaccions entre anticossos i antígens depenen més de la seva forma que de la seva composició química. El 1948, Astrid Fagreaus va descobrir que les cèl·lules B, en forma de cèl·lules plasmàtiques, eren responsables de generar anticossos. Un altre treball es va concentrar en caracteritzar les estructures de les proteïnes dels anticossos. Un gran avanç en aquests estudis estructurals va ser el descobriment a principis de la dècada de 1960 per Gerald Edelman i Joseph Gally de la cadena lleugera d'anticossos, i la seva comprensió que aquesta proteïna és la mateixa que la proteïna Bence-Jones descrita el 1845 per Henry Bence Jones. Edelman va continuar descobrint que els anticossos estan compostos de cadenes pesades i lleugeres enllaçades amb enllaços disulfurats. Aproximadament al mateix temps, Rodney Porter va caracteritzar les regions de lligament d'anticossos (Fab) i la cua d'anticossos (Fc) de l'IgG. Juntament, aquests científics van deduir l'estructura i la seqüència completa d'aminoàcids de l'IgG, una proeza per la qual van rebre conjuntament el Premi Nobel de Fisiologia o Medicina de 1972. El fragment Fv va ser preparat i caracteritzat per David Givol. Mentre que la majoria d'aquests primers estudis es van centrar en IgM i IgG, es van identificar altres isotips d'immunoglobulines en la dècada de 1960: Thomas Tomasi va descobrir anticossos secretors (IgA); David S. Rowe i John L. Fahey van descobrir IgD; i Kimishige Ishizaka i Teruko Ishizaka van descobrir IgE i van demostrar que era una classe d'anticossos implicats en reaccions al·lèrgiques. En una sèrie d'experiments històrics que van començar el 1976, Susumu Tonegawa va demostrar que el material genètic pot reorganitzar-se per formar la gran varietat d'anticossos disponibles.  Pregunta: Què van estudiar els investigadors després de descobrir que les cèl·lules B generen anticossos?
caracteritzar les estructures de les proteïnes dels anticossos.