La política exterior de Mussolini tenia com a objectiu restaurar l'antiga glòria de l'Imperi Romà mitjançant l'expansió de les possessions colonials italianes i l'esfera d'influència feixista. En la dècada de 1920, va ordenar la pacificació de Líbia, va instruir el bombardeig de Corfu per un incident amb Grècia, va establir un protectorat sobre Albània i va incorporar la ciutat de Fiume a l'estat italià a través d'acords amb Iugoslàvia. El 1936, Etiòpia va ser conquerida després de la Segona Guerra Italo-Etiòpia i es va fusionar en l'Àfrica Oriental Italiana (AOI) amb Eritrea i Somàlia. El 1939, les forces italianes van annexionar Albània
- No. Entre 1936 i 1939, Mussolini va ordenar l'exitosa intervenció militar italiana a Espanya en favor de Francisco Franco durant la guerra civil espanyola. L'Itàlia de Mussolini inicialment va tractar d'evitar l'esclat d'una segona guerra mundial, enviant tropes al Pas del Brenner per retardar l'Anschluss i participant en el front de Stresa, l'Informe Lytton, el Tractat de Lausana, el Pacte de Quatre Potències i l'Acord de Munic. No obstant això, Itàlia es va alienar de la Gran Bretanya i França alineant-se amb Alemanya i el Japó. Alemanya va envair Polònia l'1 de setembre de 1939, resultant en declaracions de guerra per part de França i el Regne Unit i l'inici de la Segona Guerra Mundial.