El govern de Juan Velasco Alvarado va introduir reformes radicals, que incloïen la reforma agrària, l'expropiació de les empreses estrangeres, la introducció d'un sistema de planificació econòmica i la creació d'un gran sector estatal. Aquestes mesures no van aconseguir els seus objectius de redistribució dels ingressos i el final de la dependència econòmica de les nacions desenvolupades. Malgrat aquests resultats, la majoria de les reformes no es van revertir fins a la dècada de 1990, quan el govern de liberalització d'Alberto Fujimori va acabar amb els controls de preus, el proteccionisme, les restriccions a la inversió estrangera directa i la majoria de la propietat estatal de les empreses. Les reformes han permès un creixement econòmic sostingut des de 1993, excepte per una recessió després de la crisi financera asiàtica de 1997.
Estabilitat macroeconòmica, millora dels termes de comerç i augment de la inversió i el consum