Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: El faraó era el monarca absolut del país i, almenys en teoria, tenia el control total de la terra i els seus recursos. El rei era el comandant militar suprem i el cap del govern, que depenia d'una burocràcia d'oficials per gestionar els seus assumptes. L'administració estava a càrrec del seu segon en el comandament, el visir, que actuava com a representant del rei i coordinava els estudis de terra, el tresor, els projectes de construcció, el sistema legal i els arxius. A nivell regional, el país estava dividit en fins a 42 regions administratives anomenades nomes, cadascuna governada per un nomarca, que era responsable davant el visir de la seva jurisdicció. Els temples formaven la columna vertebral de l'economia. No només eren cases d'adoració, sinó que també eren responsables de recopilar i emmagatzemar la riquesa del regne en un sistema de graners i tresors administrats per supervisors, que redistribuïen el gra i els béns. Gran part de l'economia estava organitzada centralment i controlada estrictament. Tot i que els antics egipcis no van utilitzar monedes fins al període tardà, van utilitzar un tipus de sistema d'intercanvi de diners, amb sacs estàndards de gra i el deben, un pes d'aproximadament 91 grams (3 oz) de coure o plata, formant un denominador comú. Els treballadors eren pagats en gra; un simple treballador podria guanyar 5 1⁄2 sacs (200 kg o 400 lliures) de gra al mes, mentre que un cap de treball podria guanyar 7 1⁄2 sacs (250 kg o 550 lliures). Els preus es van fixar a tot el país i es van registrar en llistes per facilitar el comerç; per exemple, una samarreta costava cinc debens de coure, mentre que una vaca costava 140 debens. El gra es podia intercanviar per altres béns, d'acord amb la llista de preus fixos. Durant el segle V aC, es va introduir moneda en Egipte des de l'estranger. Al principi, les monedes es van utilitzar com a peces estandarditzades de metalls preciosos en lloc de diners veritables, però en els segles següents els comerciants internacionals van començar a confiar en la moneda.  Pregunta: Qui va administrar Nomes?
supervisors