Completar la frase següent: Després d'una brillant carrera al Collège de Juilly, va entrar al "Corps des Ponts et Chaussées" el 1792, i es va convertir en "chef de brigada" de l'École Polytechnique en la seva fundació el 1794. Aquí, sota la instrucció de Prony, Lagrange i Monge, va estudiar matemàtiques superiors, però sense descuidar la literatura, i amb l'assistència de Fontanes va traduir una gran part de l'"Eneida". Dels seus versos només ha sobreviscut la següent línia:Le temps n'épargne pas ce qu'on a fait sans lui. Encara que oblidat com a matemàtic i poeta, Fayolle ha adquirit una sòlida reputació pels seus serveis a la literatura musical. Va estudiar harmonia amb Perne i violoncel amb Barni, però es va abstenir d'imprimir les seves composicions; i es va contentar amb publicar "Les quatre Saisons du Parnasse" (París, 1805<unk>9), una col·lecció literària en setze volums, 12mo, per a la qual va escriure molts articles sobre música i músics. També va proporcionar la major part de les notificacions biogràfiques en el "Dictionnaire historique des Musiciens", publicat sota els noms de Choron i ell mateix (dos volums. París, 1810<unk>11), obra a la qual Fétis està molt en deute. El 1813 va publicar "Sur les drames lyriques et leur exécution". Va recollir materials per a una Història del Violin, dels quals, però, només van aparèixer fragments, sota el títol "Notices sur Corelli, Tartini, Gaviniés, Pugnani, et Viotti, extraites d'une histoire du violon" (París, 1810). Després de la caiguda de Napoleó, Fayolle va venir a Anglaterra, on va ensenyar francès i va escriure per a l'Harmonicon. En la vigília de la
Revolució de 1830 va tornar a París, i va reprendre la seva antiga ocupació com a crític musical. Entre les seves obres posteriors es pot esmentar un fullet anomenat "Paganini et Bériot" (París, 1830), i els articles sobre músics en el suplement de la "Biographie Universelle" de Michaud. Va morir el 2 de desembre de 1852, a Ste. Perrine, una casa de refugi a París.