Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: L'acetanilid va ser el primer derivat de l'anilina que es va trobar serendipitosament que posseïa propietats analgèsiques i antipirètiques, i va ser ràpidament introduït en la pràctica mèdica sota el nom d'Antifebrin per Cahn & Hepp el 1886. Però els seus inacceptables efectes tòxics - el més alarmant és la cianosi degut a la methemoglobinèmia - van provocar la recerca de derivats d'anilina menys tòxics. Harmon Northrop Morse ja havia sintetitzat el paracetamol a la Universitat Johns Hopkins a través de la reducció de p-nitrofenol amb estanc en àcid acètic glacial el 1877, però no va ser fins al 1887 que el farmacològic clínic Joseph von Mering va provar el paracetamol en humans. El 1893, von Mering va publicar un article que informava sobre els resultats clínics del paracetamol amb la fenacetina, un altre derivat de l'anilina. Von Mering va afirmar que, a diferència de la fenacetina, el paracetamol tenia una lleugera tendència a produir methemoglobinèmia. El paracetamol va ser ràpidament descartat en favor de la fenacetina. Les vendes de phenacetin van establir a Bayer com una empresa farmacèutica líder. L'aspirina, introduïda en la medicina per Heinrich Dreser el 1899, va eclipsar en part el phenacetin, que va ser popular durant moltes dècades, especialment en les àmpliament anunciades "mescles de mal de cap" sense recepta, que normalment contenen phenacetin, un derivat aminopirina de l'aspirina, cafeïna, i de vegades un barbitúric. El paracetamol és el metabolit actiu de la phenacetina i l'acetanilide, tots dos populars com a analgèsics i antipirètics per dret propi. No obstant això, a diferència de la fenacetina, l'acetanilida i les seves combinacions, el paracetamol no es considera carcinogènic a dosis terapèutiques. Les afirmacions de Von Mering van romandre essencialment sense controvèrsia durant mig segle, fins que dos equips de investigadors dels Estats Units van analitzar el metabolisme de l'acetanilida i el paracetamol. El 1947 David Lester i Leon Greenberg van trobar fortes proves que el paracetamol era un dels principals metabòlits de l'acetanilid a la sang humana, i en un estudi posterior van informar que grans dosis de paracetamol administrades a rates albines no van causar methemoglobinèmia. En el...  Pregunta: Quan es va incloure el paracetamol a la Farmacopea Britànica?
El 1963