En casos simples, es pot fer un diagnòstic i administrar un tractament basat només en els símptomes sense més confirmació de laboratori. En casos complicats o qüestionables, pot ser útil confirmar el diagnòstic mitjançant anàlisi d'orina, buscant la presència de nitrats urinaris, glòbuls blancs (leucocits) o esterasa leucocítica. Una altra prova, la microscòpia d'orina, busca la presència de glòbuls vermells, glòbuls blancs o bacteris. El cultiu d'orina es considera positiu si mostra una colònia bacteriana de compte superior o igual a 103 unitats per mL d'un organisme típic del tracte urinari. La sensibilitat a antibiòtics també es pot provar amb aquests cultius, fent-los útils en la selecció del tractament amb antibiòtics. No obstant això, les dones amb cultius negatius amb antibiòtics encara poden millorar. Com que el tractament sense símptomes pot ser vag i fiable per a les proves d'infecció urinària, el diagnòstic es pot confirmar amb dificultat en els casos més grans.
anàlisi d' orina