Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Tot i que el F-4C era essencialment idèntic al F-4B de la Marina / Cos de Marines en el rendiment de vol i portava els míssils AIM-9 Sidewinder, els F-4D adaptats a la USAF van arribar inicialment el juny de 1967 equipats amb AIM-4 Falcons. No obstant això, el Falcon, com els seus predecessors, va ser dissenyat per abatre bombarders pesats que volaren recte i nivell. La seva fiabilitat no va ser millor que altres i la seva complexa seqüència de llançament i el temps limitat de refredament del cap de buscadora el van fer pràcticament inútil en combat contra caces àgil. Els F-4D van tornar a utilitzar Sidewinders sota el programa "Rivet Haste" a principis de 1968, i per a 1972 l'AIM-7E-2 "Dogfight Sparrow" s'havia convertit en el míssil preferit pels pilots de l'USAF. Com altres Phantoms de la Guerra del Vietnam, els F-4D van ser urgentment equipats amb receptors d'alerta de radar per detectar els SAMs S-75 Dvina de construcció soviètica. Des del desplegament inicial dels F-4C al sud-est d'Àsia, els Phantoms de l'USAF van realitzar la superioritat aèria i els rols d'atac terrestre, donant suport no només a les tropes terrestres al Vietnam del Sud, sinó també a les sortides de bombardeig a Laos i Vietnam del Nord. A mesura que la força F-105 es va sotmetre a un greu desgast entre 1965 i 1968, el paper de bombardeig de l'F-4 va augmentar proporcionalment fins que després de novembre de 1970 (quan l'últim F-105D es va retirar del combat) es va convertir en el principal sistema de lliurament d'artilleria tàctica de la USAF. A l'octubre de 1972 el primer esquadró d'avions EF-4C Wild Weasel es va desplegar a Tailàndia en servei temporal. El prefix "E" va ser abandonat més tard i l'avió va ser conegut simplement com el F-4C Wild Weasel.  Pregunta: quin tipus d'armament hi havia a bord del F-4C?
Míssils AIM-9 Sidewinder