Veient una oportunitat per trencar el Tractat de Brømsebro, el rei Frederic III de Dinamarca, el 1657, va declarar la guerra a Suècia, que estava profundament involucrada en la Segona Guerra del Nord (1655-1660), i va marxar a Bremen-Verden. Això va conduir a una massiva derrota danesa quan els exèrcits del rei Carles X Gustau de Suècia van conquerir Jutlàndia i, després de la marxa sueca a través dels congelats estrechs danesos, van ocupar Funen i gran part de Zelanda abans de signar la Pau de Roskilde el febrer de 1658, que va donar a Suècia el control de Scania, Blekinge, Bohuslän, Trøndelag i l'illa de Bornholm. Carles X Gustau es va penedir ràpidament de no haver arruïnat Dinamarca i a l'agost de 1658, va llançar un segon atac a Dinamarca, va conquerir la majoria de les illes daneses i va començar un setge de dos anys de Copenhaguen. El rei Frederic III va liderar activament la defensa de la ciutat, reunint els seus ciutadans per prendre les armes, i va repel·lir els atacs suecs
- No. El setge va acabar després de la mort de Carles X Gustau el 1660. En el posterior acord de pau, Dinamarca va aconseguir mantenir la seva independència i recuperar el control de Trøndelag i Bornholm. Amb una gran popularitat després de la guerra, Frederic III va utilitzar això per dissoldre la monarquia electiva en favor de la monarquia absoluta, que va durar fins a 1848 a Dinamarca.