A través de la prova per contradicció (reductio ad absurdum), va poder donar respostes a problemes amb un grau arbitrari de precisió, mentre especificava els límits dins dels quals es trobava la resposta. Aquesta tècnica es coneix com el mètode de l'esgotament, i el va utilitzar per aproximar el valor de π. En la mesura d'un cercle ho va fer dibuixant un hexàgon regular més gran fora d'un cercle i un hexàgon regular més petit dins del cercle, i duplicant progressivament el nombre de costats de cada polígon regular, calculant la longitud d'un costat de cada polígon en cada pas quadrat.
Reducció a l'absurd