Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: El terme "sessió de confirmació" va ser encunyat pel psicòleg anglès Peter Wason. En el seu experiment inicial publicat el 1960 (que no esmenta el terme "sessió de confirmació"), va desafiar als participants a identificar una regla que s'apliqués a triples de nombres. Al principi, se'ls va dir que (2,4,6) s'ajustava a la regla. Els participants podien generar els seus propis triples i l'experimentador els deia si cada triplet s'ajustava o no a la regla. Mentre que la regla real era simplement "qualsevol seqüència ascendent", els participants tenien una gran dificultat per trobar-la, sovint anunciant regles que eren molt més específiques, com ara "el nombre mitjà és la mitjana del primer i l'últim". Els participants semblaven provar només exemples positius de triples que obeïen la seva regla hipotètica. Per exemple, si pensessin que la regla era, "Cada nombre és dos més gran que el seu predecessor", oferirien un triple que s'ajustés a aquesta regla, com ara (11,13,15) en lloc d'un triple que la violés, com ara (11,12,19).Wason va acceptar el falsificacionisme, segons el qual una prova científica d'una hipòtesi és un intent seriós de falsificar-la. Va interpretar els seus resultats com una preferència per la confirmació sobre la falsificació, d'aquí el terme "sessió de confirmació". Wason també va utilitzar el biaix de confirmació per explicar els resultats del seu experiment de tasques de selecció. En aquesta tasca, els participants reben informació parcial sobre un conjunt d'objectes, i han d'especificar quina informació addicional necessitarien per saber si s'aplica o no una regla condicional ("Si A, llavors B"). S'ha trobat repetidament que les persones tenen un mal rendiment en diverses formes d'aquesta prova, en la majoria dels casos ignorant la informació que potencialment podria refutar la regla. No obstant això, un article de 1987 de Klayman i Ha va argumentar que els experiments de Wason no havien demostrat un biaix cap a la confirmació, sinó una tendència a fer proves consistents amb la hipòtesi de treball. Ho van anomenar "estratègia de proves positives". Aquesta estratègia és un exemple d'eurística: un racional abreviat que és imperfecte...  Pregunta: Què produeix informació en quantitats diferents?
cada resposta a una pregunta