Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: L'atmosfera de Júpiter és l'atmosfera planetària més gran del Sistema Solar. Està fet principalment d'hidrogen molecular i heli en proporcions aproximadament solars; altres compostos químics estan presents només en petites quantitats i inclouen metà, amoníac, sulfur d'hidrogen i aigua. Tot i que es creu que l'aigua resideix a les profunditats de l'atmosfera, la seva concentració mesurada directament és molt baixa. L'abundància de nitrogen, sofre i gasos nobles a l'atmosfera de Júpiter supera els valors solars en un factor d'aproximadament tres. L'atmosfera de Júpiter no té un límit inferior clar i gradualment passa a l'interior líquid del planeta. De més baix a més alt, les capes atmosfèriques són la troposfera, l'estratosfera, la termosfera i l'exosfera. Cada capa té gradients de temperatura característics. La capa més baixa, la troposfera, té un complicat sistema de núvols i brumes, que comprenen capes d'amoniac, hidrosulfur d'amoni i aigua. Els núvols superiors d'amoníac visibles a la superfície de Júpiter s'organitzen en una dotzena de bandes zonals paral·leles a l'equador i estan limitades per poderosos fluxos atmosfèrics zonals (vents) coneguts com a jets. Les bandes s'alternen en color: les bandes fosques s'anomenen cinturons, mentre que les clares s'anomenen zones. Les zones, que són més fredes que els cinturons, corresponen a les fuites ascendents, mentre que els cinturons marquen el gas descendent. Es creu que el color més clar de les zones és el resultat del gel d'amoníac; el que dóna als cinturons els seus colors més foscos és incert. Els orígens de l'estructura de bandes i els jets no es comprenen bé, encara que existeix un "model poc profund" i un "model profund". L'atmosfera de Jovi mostra una àmplia gamma de fenòmens actius, incloent-hi inestabilitats de banda, vorticis (ciclons i anticiclons), tempestes i llamps. Els vorticis es revelen com a grans taques vermelles, blanques o marrons (ovals). Les dues taques més grans són la Gran Taca Vermella (GRS) i l'Oval BA, que també és vermella. Aquestes dues i la majoria de les altres taques grans són anticíclones. Els anticiclons més petits tendeixen a ser blancs. Es creu que els vorticis són estructures relativament superficials amb profunditats...  Pregunta: quant podria englobar el Vòrtice GRS?
dues o tres Terres