Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Per a la vídua de Müller, després de 1935 les condicions a Berlín van empitjorar progressivament. Quan els seus fills van emigrar el 1935 i el 1937, les relacions entre els dos homes s'havien trencat completament: ja no es parlaven. Tots dos havien tallat tots els vincles amb la comunitat jueva, respectivament el 1929 (Max) i el 1930 (Ludwig), el que podria haver fet menys problemàtic per a ells fugir del país quan ho van fer. Per a Thekla semblava que no hi havia cap possibilitat de deixar Alemanya. Les infinites complexitats legals i humanes que implicaven els seus vincles amb els negocis del seu difunt marit i, de fet, els accionistes estrangers haurien fet impensable l'emigració. Després del pogrom de novembre de 1938 (identificat en moltes fonts de llengua anglesa com "Kristallnacht")
Però l'impensable havia de convertir-se en pensable. Els atacs destructius contra la propietat jueva a Berlín van durar dos dies i van deixar aproximadament 400 jueus berlinesos morts. Les detencions i deportacions de 26.000 van seguir immediatament després. Els alemanys jueus els negocis dels quals havien estat destruïts van ser obligats a pagar per restaurar el dany, mentre que les seves pòlisses d'assegurances van ser confiscades. La pressió per emigrar va augmentar al mateix temps que l'opció d'emigració es va fer cada vegada més costosa i impossible per a moltes persones, gràcies a una successió d'arbitraris "impostos de sortida" i obstacles burocràtics. L'arinizació forçada de l'imperi empresarial de Müller va començar el 1938. A principis de 1939 Thekla Müller va ser forçada a deixar la confortable casa de Berlín-Charlottenburg on havia viscut amb la seva família des de 1916. A l'agost de 1939 el nou propietari, un Gauleiter del govern, es va traslladar. Entre abril de 1939 i juny de 1941 Thekla va viure en una habitació de l'Hotel Esplanade al centre de la ciutat.