A partir del segle VIII dC, els astrònoms van desenvolupar mètodes per aproximar i calcular la direcció a la Meca (qibla) i la seva distància des de qualsevol lloc de la Terra. Des del segle IX en endavant van utilitzar la trigonometria esfèrica i mètodes de projecció de mapes per determinar aquestes quantitats amb precisió. El càlcul és essencialment la conversió de les coordenades polars equatorials de la Meca (és a dir, la seva longitud i latitud) a les seves coordenades polars (és a dir, la seva qibla i distància) en relació amb un sistema el meridià de referència és el gran cercle a través de la ubicació donada i els pols de la Terra, i l'eix polar és la línia a través de la ubicació i el seu punt antipodal. Hi ha diversos comptes privats de la introducció de les coordenades polars com a part d'un sistema formal de coordenades. El professor de Harvard Bonaventuri publicat en el segle IX en endavant van utilitzar la trigonometria esfèrica esfèrica i mètodes de projecció de map
Orígenes de les coordenades polars