Resumeix l'article:  (CNN) Com a art, les fotografies de pel·lícules sovint són passejades per alt. Els fotògrafs tendeixen a ser anònims; és fàcil imaginar el seu treball fet pel director o el cinematògraf. Les seves imatges són sovint agrupades amb la maquinària de promoció: ja sigui documentar les estrelles que juguen al plató o que es posen a treballar, és només una altra forma de màquina de vendes. Per això el treball d'Ernst Haas és tan sorprenent. Haas, un dels grans fotoperiodistes i creadors d'imatges del segle XX, un dels primers membres de la gran cooperativa Magnum Photos, que va ser prou famós en el seu millor moment per haver estat objecte d'una exposició al Museu d'Art Modern el 1962, també era un habitual en els escenaris de pel·lícules. Era una necessitat en aquells primers dies, va dir John Jacob, l'editor d'un nou llibre de fotografia de pel·lícules de Haas, "Ernst Haas: On Set". "Treballar en escenaris de pel·lícules era molt important per a Magnum, i tots els fotògrafs que van treballar amb Magnum en els anys 50 van fer pel·lícules", diu Jacob, ara el conservador de fotografia de la família McEvoy al Smithsonian American Art Museum. No només el treball va ser remunerat econòmicament, sinó que els fotògrafs també van establir relacions amb membres de la indústria, va dir. I les estrelles i els directors sabien el que tenien: alguns dels millors en el camp. Fotògrafs com Haas van ser encarregats de portar el seu talent i estil a l'obra. Els fotògrafs "definitivament estan produint treballs per a la posteritat, que tenen les seves pròpies empremtes en ell", va dir Jacob. Aquesta distinció és òbvia quan mirem l'obra de Haas, algunes de les quals són tan famoses com les pel·lícules en què va treballar. Hi ha una impressionant imatge d'Orson Welles en "El tercer home" de 1949, envoltat per la foscor d'una manera que suggereix els temes de l'ombra de la pel·lícula clàssica. Un altre, de Gregory Peck i Chuck Connors a "The Big Country" de 1958, és tan dramàtic com qualsevol duel de pel·lícula a gran escala. (Els westerns eren una especialitat.) Però Haas també té una manera de documentar l'artificialitat del treball cinematogràfic, ja sigui capturant el set extens de "La història més gran que s'hagi contat" de 1965 o...
Ernst Haas, un famós fotògraf del segle XX, va ser un habitual en els escenaris de pel·lícules. El seu treball a la indústria ha estat recollit en un nou llibre, "Ernst Haas: On Set"