Comparat amb l'èxit militar del regnat del seu pare, Pere ha estat tradicionalment considerat un governant feble, que va perdre terres i prestigi, va permetre que les seves forces militars declinessin mentre que el seu país era devastat per invasors estrangers, i va convertir Bulgària en un satèl·lit bizantí governat per agents bizantins en les persones de la seva emperadriu i el seu séquestre. Aquest punt de vista ha estat qüestionat per estudis més recents, que posen l'accent en la prosperitat i la pau interna de la societat búlgara durant el seu llarg regnat, revalua la relació entre Bulgària i els seus veïns semi-nòmades (magyars i pecenegs), i qüestiona el paper suposadament sinistre de la néta de Romanos i el seu séquit. Mentre que el regnat de Pere va ser testimoni de la propagació de l'heretgia bogomil, els seus orígens eren més demogràfics (probablement inspirats pels paulicians establerts abans pels emperadors bizantins a Tràcia) que socials, i l'Església Ortodoxa búlgara el va canonitzar com a sant. Pere era considerat un bon governant a l'Edat Mitjana, i quan Bulgària va caure sota el domini bizantí
(1018-1185), els líders dels intents de restaurar la independència búlgara van adoptar el seu nom per emfatitzar la legitimitat i la continuïtat (tant Pere Delyan com Constantí Bodin van adoptar el nom reial de Pere en els seus intents de recuperar el tron dels bizantins).