Escriu una continuació d'aquest paràgraf - La opinió de Churchill era que Coward faria més per a l'esforç de guerra entretenint les tropes i el front d'interior que amb el treball d'intel·ligència: "Vés i canta-los quan les armes estan disparant <unk> aquesta és la teva feina!" Coward, encara que decebut, va seguir aquest consell. Va fer gires, va actuar i va cantar incansablement a Europa, Àfrica, Àsia i Amèrica. Va escriure i va gravar cançons populars amb temàtica de guerra, incloent "London Pride" i "Don't Let's Be Beastly to the Germans". La seva casa de Londres va ser destruïda per bombes alemanyes el 1941, i va prendre residència temporal a l'Hotel Savoy. Durant un atac aeri a la zona al voltant del Savoy es va unir a Carroll Gibbons i Judy Campbell en un cabaret improvisat per distreure els convidats captius de les seves pors. Un altre dels projectes de Coward en temps de guerra, com a escriptor, estrella, compositor i codirector (junte a David Lean), va ser el drama naval "In Which We Serve". La pel·lícula va ser popular a ambdós costats de l'Atlàntic, i va ser guardonat amb un certificat honorífic de mèrit en els Premis de l'Acadèmia de 1943
la cerimònia. Coward va interpretar un capità naval, basant el personatge en el seu amic Lord Louis Mountbatten. Lean va seguir dirigint i adaptant versions cinematogràfiques de diverses obres de Coward.