Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Les proteïnes van ser descrites per primera vegada pel químic holandès Gerardus Johannes Mulder i anomenades pel químic suec Jöns Jacob Berzelius el 1838. Mulder va dur a terme anàlisis elementals de proteïnes comunes i va trobar que gairebé totes les proteïnes tenien la mateixa fórmula empírica, C400H620N100O120P1S1. Va arribar a la conclusió erronera que podrien estar compostos d'un sol tipus de molècula (molt gran). El terme "proteïna" per descriure aquestes molècules va ser proposat per l'associat de Mulder, Berzelius; la proteïna deriva de la paraula grega πρώτειος (proteios), que significa "primària", "en el capdavant" o "estant al davant", + -in. Mulder va continuar identificant els productes de la degradació de proteïnes com l'aminoàcid leucina per a la qual va trobar un pes molecular (quasi correcte) de 131 Da. Abans de "proteïna", s'utilitzaven altres noms, com "albumines" o "materials albuminosos" (Eiweisskörper, en alemany). Els primers científics nutricionals com l'alemany Carl von Voit creien que la proteïna era el nutrient més important per mantenir l'estructura de l'organisme, perquè generalment es creia que "la carn fa carn". Karl Heinrich Ritthausen va ampliar les formes de proteïnes conegudes amb la identificació de l'àcid glutàmic. A l'Estació d'Experiments Agrícoles de Connecticut, Thomas Burr Osborne va compilar una revisió detallada de les proteïnes vegetals. Treballant amb Lafayette Mendel i aplicant la llei de Liebig del mínim en l'alimentació de rates de laboratori, es van establir els aminoàcids nutricionalment essencials. El treball va ser continuat i comunicat per William Cumming Rose. La comprensió de les proteïnes com a polipeptids va arribar a través de l'obra de Franz Hofmeister i Hermann Emil Fischer el 1902. El paper central de les proteïnes com a enzims en els organismes vius no va ser completament apreciat fins a 1926, quan James B. Sumner va demostrar que l'enzim ureasa era de fet una proteïna. La dificultat de purificar proteïnes en grans quantitats els va fer molt difícils d'estudiar pels primers bioquímics de proteïnes. Per tant, els primers estudis es van centrar en les proteïnes que es podrien purificar en grans...  Pregunta: a quin associat de Mulders se li va ocórrer la paraula proteïna?
Berzelius