L'any següent, Wellington va avançar de nou amb un exèrcit gran i ben organitzat. En superar repetidament als francesos, l'exèrcit anglo-aliat va obligar Joseph i Jourdan a lluitar a la Batalla de Vitoria el 21 de juny de 1813, durant la qual el bastó de mariscal de Jourdan va ser capturat pels britànics. Després de la derrota decisiva francesa, que va resultar en la pèrdua permanent d'Espanya, Jourdan no va tenir cap comandament important fins a la caiguda de l'Imperi francès. Es va adherir a la primera Restauració Borbónica, el 1814, però es va unir a Napoleó en el seu retorn al poder durant els Cent dies i va ser nomenat comandant de Besançon. Es va sotmetre als Borbons de nou després de la derrota final francesa a la Batalla de Waterloo. Jourdan va rebutjar ser membre del tribunal que va condemnar a mort el seu company Michel Ney. Va ser nomenat comte, par de França el 1819, i governador de Grenoble el 1816. En política, Jourdan va ser un destacat opositor dels reaccionaris reialistes i va donar suport a la Revolució de 1830
- No. Després d'aquest esdeveniment, va tenir la cartera d'afers exteriors durant uns dies i després va esdevenir governador de l'Hôtel des Invalides, un càrrec que va ocupar fins a la seva mort. Jourdan va morir a París el 23 de novembre de 1833 i va ser enterrat a Les Invalides.