Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Entre les llunes d'Urà, Titania és intermèdia en brillantor entre el fosc Oberon i Umbriel i el brillant Ariel i Miranda. La seva superfície mostra una forta onada d'oposició: la seva reflectivitat disminueix del 35% en un angle de fase de 0 ° (albedo geomètric) al 25% en un angle d'aproximadament 1 °. Titania té un relativament baix albedo de Bond d'uns 17%. La seva superfície és generalment de color lleugerament vermell, però menys vermella que la d'Oberon. No obstant això, els dipòsits d'impacte frescos són més blaus, mentre que les planes suaus situades a l'hemisferi anterior prop del cràter Ursula i al llarg d'alguns grabens són una mica més vermelles. Pot haver-hi una asimetria entre els hemisferis davanters i posteriors; el primer sembla ser més vermell que el segon en un 8%. No obstant això, aquesta diferència està relacionada amb les planes suaus i pot ser accidental. L'enrogiment de les superfícies probablement és el resultat de l'erosió espacial causada pel bombardeig de partícules carregades i micrometeorits al llarg de l'edat del Sistema Solar. No obstant això, l'asimetria de color de Titania està més probablement relacionada amb l'acreció d'un material vermellós procedent de les parts exteriors del sistema d'Urà, possiblement, de satèl·lits irregulars, que es depositarien predominantment en l'hemisferi anterior. Els científics han reconegut tres classes de característiques geològiques a Titania: cràters, chasmata (canyons) i rupes (escarps). La superfície de Titania té menys cràters que les superfícies d'Oberon o Umbriel, el que significa que la superfície és molt més jove. Els diàmetres del cràter arriben a 326 quilòmetres per al cràter més gran conegut, Gertrude (també pot haver una conca degradada d'aproximadament la mateixa mida). Alguns cràters (per exemple, Ursula i Jessica) estan envoltats d'ejectes d'impacte brillants (raigs) que consisteixen en gel relativament fresc. Tots els grans cràters de Titania tenen pisos plans i cims centrals. L'única excepció és Ursula, que té un forat al centre. A l'oest de Gertrude hi ha una zona amb topografia irregular, la anomenada "baixina sense nom", que pot ser una altra conca d'impacte altament degradada amb el diàmetre...  Pregunta: Quina és la causa probable de l'enrogiment de la superfície de Titania?
climatització espacial