El 1900, prop del lloc de l'antiga ciutat bizantina de Teodosia, tretze grans piles de pedres van ser descobertes diàriament per Zibold, que era un forestal i enginyer encarregat d'aquesta zona. Cada pila de pedra cobria poc més de 900 metres quadrats i tenia uns 10 metres d'alçada. Els descobriments es van associar amb les restes de canonades de terracota de 75 mil·límetres de diàmetre que aparentment portaven a pous i fonts a la ciutat. Zibold va concloure que les piles de pedres eren condensadors que subministraven a Teodosia amb aigua; i va calcular que cada pou d'aire produïa més de 55.400 litres (12.200 gal·lions; 14.600 gal·lions) cada dia. Per verificar la seva hipòtesi, Zibold va construir una pila de pedra a una altitud de 28 metres (945 peus quadrats) a través d'una muntanya de Teodosia. Cada pila de pedra cobriava una superfície de poc més de 900 metres quadrats i tenia uns 10 metres (33 peus) d
El 1915