Escriu una continuació per a aquest paràgraf - LeCour Grandmaison afirma que les tècniques emprades per l'exèrcit francès durant la Guerra d'Algèria 1954-62
estaven arrelades en la història. Creu que la història de la guerra no s'hauria de limitar al progrés tècnic de les armes, sinó que hauria d'englobar l' "arsenal judicial, administratiu i conceptual" que l'acompanya: "Només podem entendre l'extrem de la violència de la guerra civil de 1848 - que la major part del temps es qualifica com a "repressió sagnant" - si els situem en una genealogia més llarga, per cert exterior, i portats de tornada al que va ser experimentat abans, sobretot durant la guerra d'Algèria [la invasió d'Algèria de 1830]". En la mateixa entrevista, LeCour Grandmaison, distingeix entre les crítiques dels abusos colonials i les del principi de la colonizació en si, basant els seus arguments en Zola, Victor Hugo, Lamartine, Darwin, André Gide, Albert Londres, Jules Verne, Maupassant, Foucault, Barthes i Joseph Conrad. Afirma com Marx, Engels i els seus contemporanis no eren immune a la ideologia racial del segle XIX, ja que ells també consideraven la colonització com inevitable i justificada, i la gent no europea com a "primitius" i "bàrbars". No va ser fins a la Tercera Internacional que el moviment socialista es va oposar al colonialisme i va donar suport als moviments d'alliberament nacional.