Escriu una continuació per a aquest paràgraf - La primera font que esmenta aquest lloc específic com un lloc de culte jueu és del segle XVII. Els llocs anteriors utilitzats pels jueus per plorar la destrucció del Temple, durant els períodes en què els estava prohibit l'accés a la ciutat, es trobaven a l'est, al mont d'Olives i a la vall del Cedró per sota d'ella. Des de mitjans del segle XIX en endavant, diversos jueus van intentar comprar els drets sobre el mur i la seva àrea immediata, però cap va tenir èxit. Amb l'arribada del moviment sionista a principis del segle XX, el mur es va convertir en una font de fricció entre les comunitats jueva i musulmana, la qual estava preocupada que el mur pogués ser utilitzat per promoure les reclamacions jueves al Mont del Temple i, per tant, a Jerusalem. Durant aquest període, els esclataments de violència al peu del mur es van fer habituals, amb una revolta especialment mortífera el 1929
en la qual 133 jueus van morir i 339 van resultar ferits. Després de la guerra àrab-israeliana de 1948, la part oriental de Jerusalem va ser ocupada per Jordània. Sota el control jordà, els jueus van ser expulsats completament de la Ciutat Vella, inclòs el barri jueu, i els jueus van ser impedits d'entrar a la Ciutat Vella durant 19 anys, prohibint efectivament la pregària jueva al lloc del Mur Occidental. Aquest període va acabar el 10 de juny de 1967, quan Israel va obtenir el control del lloc després de la Guerra dels Sis Dies. Tres dies després d'establir el control sobre el lloc del Mur Occidental, el barri marroquí va ser arrasat per les autoritats israelianes per crear espai per al que ara és la plaça del Mur Occidental.