Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: A l'antiga Xina, els valors de π incloïen 3.1547 (al voltant de l'1 dC), √10 (100 dC, aproximadament 3.1623), i 142/45 (segle III, aproximadament 3.1556). Al voltant del 265 dC, el matemàtic del regne de Wei Liu Hui va crear un algoritme iteratiu basat en polígons i el va utilitzar amb un polígon de 3.072 costats per obtenir un valor de π de 3.1416. Liu més tard va inventar un mètode més ràpid de calcular π i va obtenir un valor de 3,14 amb un polígon de 96 costats, aprofitant el fet que les diferències d'àrea dels polígons successius formen una sèrie geomètrica amb un factor de 4. El matemàtic xinès Zu Chongzhi, al voltant del 480 dC, va calcular que 3.1415926 < π < 3.1415627 i va suggerir les aproximacions π ≈ 355/113 = 3.14159292035... i π ≈ 22/7 = 3.142857142857..., que va anomenar el Milü ('"relació propera") i Yuelü ("relació aproximada"), respectivament, utilitzant l'algorisme de Liu Hui aplicat a un polígon de 12.288 costats. Amb un valor correcte per a les seves set primeres xifres decimals, aquest valor de va romandre com l'aproximació més precisa de π disponible durant els següents 800 anys. L'astrònom indi Aryabhata va utilitzar un valor de 3.1416 en el seu Āryabhaṭīya (499 dC). Fibonacci en c. 1220 va calcular 3.1418 utilitzant un mètode poligonal, independent d'Arquimedes. L'autor italià Dante aparentment va utilitzar el valor 3+√2/10 ≈ 3.14142. L'astrònom persa Jamshīd al-Kāshī va produir 9 dígits sexagesimals, aproximadament l'equivalent de 16 dígits decimals, el 1424 utilitzant un polígon amb 3×228 costats, que va ser el rècord mundial durant uns 180 anys. El matemàtic francès François Viète el 1579 va aconseguir 9 dígits amb un polígon de 3×217 costats. El matemàtic flamenc Adriaan van Roomen va arribar a 15 decimals el 1593. El 1596, el matemàtic holandès Ludolph van Ceulen va arribar a 20 dígits, un rècord que més tard va augmentar a 35 dígits (com a resultat, π va ser anomenat el "número ludolfià" a Alemanya fins a principis del segle XX). El científic holandès Willebrord Snellius va arribar a 34 dígits el 1621, i l'astrònom austríac Christoph Grienberger va arribar a 38 dígits el 1630 utilitzant 1040 costats, que segueix sent el...  Pregunta: Quants dígits va obtenir Viète utilitzant un polígon amb una quantitat extrema de costats?
9