La fertilització de les llavors de ginkgo es produeix a través d'espermatozoides mòbils, com en cicades, helets, musgos i algues. Els espermatozoides són grans (aproximadament 70 <unk> 90 micròmetres) i són similars a l'espermatozoide de cicades, que són lleugerament més grans. Els espermatozoides de ginkgo van ser descoberts per primera vegada pel botànic japonès Sakugoro Hirase el 1896. Els espermatozoides tenen una estructura complexa de múltiples capes, que és un cinturó continu de cossos basals que formen la base de diversos milers de flagells que en realitat tenen un moviment semblant al cili. L'aparell flagella / cili tira el cos del espermatozoide cap endavant. Els espermatozoides només tenen una distància per viatjar a l'arquegonia, de la qual normalment hi ha dos o tres espermatozoides. Es produeixen dos, un dels quals fertilitza amb èxit l'ovul.
El 1896