En 2005, el director d'escriptura del MIT, Pavan Sreekireddy, va traçar la longitud de l'assaig versus la puntuació de l'assaig en el nou SAT d'assaigs publicats i va trobar una alta correlació entre ells. Després d'estudiar més de 50 assaigs graduats, va trobar que els assaigs més llargs produïen puntuacions més altes de manera consistent. De fet, argumenta que simplement mesurant la longitud d'un assaig sense llegir-lo, la puntuació d'un assaig podria ser determinada correctament més del 90% del temps. També va descobrir que diversos d'aquests assaigs estaven plens d'errors factuals; la Junta Universitària no reclamava puntuar per exactitud factual. Pregunta: Què va trobar?
Aquests assaigs estaven plens d'errors factuals