Escriu una continuació per a aquest paràgraf - La principal raó per la qual Eugeni desitjava la pau a l'oest era el perill creixent que representaven els turcs a l'est. Les ambicions militars turques havien ressorgit després de 1711 quan havien maltractat l'exèrcit de Pere el Gran al riu Pruth (Campanya del riu Pruth): al desembre de 1714 les forces del sultà Ahmed III van atacar els venecians a la Morea. Per a Viena era clar que els turcs tenien la intenció d'atacar Hongria i desfer tot l'assentament de Karlowitz de 1699. Després que la Porta rebutjà una oferta de mediació l'abril de 1716, Carles VI envià Eugeni a Hongria per dirigir el seu relativament petit però professional exèrcit. De totes les guerres d'Eugène, aquesta va ser la en què va exercir el control més directe; també va ser una guerra que, en la seva major part, Àustria va lluitar i va guanyar per si mateixa. Eugène va deixar Viena a principis de juny de 1716 amb un exèrcit de camp d'entre 80.000 i 90.000 homes. A principis d'agost de 1716, els turcs otomans, uns 200.000 homes sota el gendre del sultà, el gran visir Damat Ali Pasha, marxaven des de Belgrad cap a la posició d'Eugène a l'oest de la fortalesa de Petrovaradin a la riba nord del Danubi. El Gran Visir tenia la intenció de prendre la fortalesa; però Eugeni no li va donar cap oportunitat de fer-ho. Després de resistir a les crides de precaució i renunciar a un consell de guerra, el príncep va decidir atacar immediatament.
al matí del 5 d'agost amb aproximadament 70.000 homes. Els janissaris turcs van tenir algun èxit inicial, però després d'un atac de la cavalleria imperial al seu flanc, les forces d'Ali Pasha van caure en confusió. Tot i que els imperis van perdre gairebé 5.000 morts o ferits, els turcs, que es van retirar en desordre a Belgrad, semblen haver perdut el doble d'aquesta quantitat, inclòs el propi Gran Visir que havia entrat en la mêlée i posteriorment va morir de les seves ferides.