El fisiòleg anglès del segle XIX Sydney Ringer va desenvolupar solucions de sal que contenien clorurs de sodi, potassi, calci i magnesi adequats per mantenir el batiment d'un cor animal aïllat fora del cos. El 1885, Wilhelm Roux va extirpar una part de la placa medul·lar d'un pollastre embrionari i la va mantenir en una solució salina càlida durant diversos dies, establint el principi del cultiu de teixits. Ross Granville Harrison, que va treballar a la Facultat de Medicina Johns Hopkins i després a la Universitat de Yale, va publicar els resultats dels seus experiments de 1907 a 1910, establint la metodologia del cultiu de teixits. Les tècniques de cultiu cel·lular van avançar significativament en les dècades de 1940 i 1950 per donar suport a la investigació en virologia. El cultiu en cultius cel·lulars va permetre la preparació de productes purificats per a la fabricació de vacunes cel·lulars. La vacuna polio injectable va ser desenvolupada per Jonas Salkman utilitzant un dels primers mètodes de cultiu cel·
les dècades de 1940 i 1950