Completa la frase següent: El desenvolupament dels concursos d'arquitectura, majoritàriament sota el control de l'Associació d'Arquitectes de Finlàndia (SAFA), ha tingut una importància central en el desenvolupament de l'arquitectura a Finlàndia durant més de 100 anys. El primer concurs d'arquitectura es va celebrar el 1860, fins i tot abans de la fundació de SAFA. En 1880 s'havien celebrat dotze competicions. Només després de 1893 el sistema de competència es va fer més sistemàtic, amb la fixació de regles. Moltes de les principals obres d'arquitectura de l'inici d'aquest segle van ser el resultat de concursos: per exemple, la Catedral de Tampere (Lars Sonck, 1900), el Museu Nacional, Helsinki (Herman Gesellius, Armas Lindgren i Eliel Saarinen, 1902). Sonck només tenia 23 anys quan va guanyar la competició. De fet, diversos arquitectes ben coneguts van començar les seves carreres quan encara eren joves guanyant un concurs d'arquitectura. Els concursos s'han utilitzat no només en el disseny d'edificis públics i esglésies, sinó també per a diverses escales de planificació urbana i regional. A més de Sonck i Gesellius-Lindgren-Saarinen, entre les carreres notables que van començar o van ser impulsades per l'èxit de la competició hi ha: Biblioteca de Vyborg d'Alvar Aalto, el pavelló finès a l'Olimpíada de 1958 de Viena, el pavelló de la Finlàndia a l'Olimpíada de Viena de 1958 i el pavelló de la Finlàndia a l'Olimpíada de Viena de 1958.
La Fira Mundial de Brussel·les per Reima Pietilä, l'església Myyrmäki (1984) per Juha Leiviskä, la seu de la Nokia Corporation, Espoo (1983<unk>97) per Helin i Siitonen Architects, el Centre de Ciències Heureka, Vantaa (1989) per Heikkinen <unk> Komonen Architects, el Lusto Finnish Forest Museum, Punkaharju (1994) per Lahdelma & Mahlamäki Architects, el nou sostre per a l'Estadi Olímpic d'Helsinki (2003) per K2S Architects, i el Kilden Performing Arts Centre (2012), Kristiansand, Noruega, ALA per Architects. S'ha vist que els resultats del concurs han reflectit les tendències internacionals de l'època, o han endossat el regionalisme crític, és a dir, el que Aalto havia referit com "ser internacional però fidel a si mateix".