Escriu una continuació d'aquest paràgraf. Sí, bé, això ha estat una mica... interessant. Bé, no va ser immediatament després d'això. Va ser, vaig jugar a un altre torneig a Portugal just després, durant el qual em vaig posar malalt i no vaig poder jugar al meu millor. Però de totes maneres vaig aconseguir la millor dona. De totes maneres, després d'això, vaig anar de vacances durant una setmana. I després vaig anar a jugar a tornejos a Àustria. I és quan, recordo que no vaig tenir connexió a Internet durant unes hores perquè estava en un viatge en tren des de [...] No recordo, una ciutat d'Alemanya a Àustria. I durant aquest temps, durant les hores que estava fora de línia, tot l'infern es va trencar. Bé, sí que ho va fer. I el meu telèfon va començar a explotar quan vaig tornar a tenir connexió a Internet. Només amb els meus seguidors d'Instagram i els meus amics enviant missatges on estic, si estigués a l'Iran, si estigués a l'Iran hauria de sortir, i vaig dir, no estic a l'Iran, no he tornat a l'Iran des que em vaig mudar el 2016 a viure a Espanya. Però bé, jo no hi sóc i començo a seguir les notícies. I al matí següent, la meva mare i el meu germà van arribar a l'hotel on ens estavem allotjant. I els vaig explicar el que estava passant i tots estàvem molt espantats. Perquè és el moment, era extremadament sospitós. Perquè el torneig [Gibraltar] va tenir lloc setmanes abans i jo vaig ser resident d'un altre país durant més de sis mesos. Així que el moment era extremadament sospitós perquè el Campionat del Món Femenin
estava passant a l'Iran en aquell moment, i totes les jugadores iranianes que jugaven en aquest torneig van ser eliminades i la Federació estava sota un enorme control del govern i el poble iranians. I ells van dir: "Bé, si no teniu jugadors prou bons per guanyar aquesta cosa, per què l'heu organitzat i per què ens heu fet gastar tants diners en això?" I perquè moltes de les millors jugadores d'escacs femenins del món es van negar a jugar en aquest torneig per causa dels seus valors. I no volien anar a un país on s'exigiu que tinguessin un cert codi de vestimenta i volien estar còmodes quan jugaven al torneig. Així que va ser un gran desastre. I quan va esclatar la història sobre mi que no portava una bufanda i que estava representant, el que sigui que diguessin, tota l'atenció es va desplaçar cap a mi i el meu germà en lloc dels errors de la Federació d'escacs iraniana en organitzar el torneig.