Després de guanyar les eleccions de 1922, Bonar Law, amb una malaltia terminal, va dimitir el maig de 1923. Tot i tenir la majoria al govern, els conservadors encara estaven dividits, ja que molts dels que es van quedar al final amarg de l'antiga coalició havien rebutjat assumir el càrrec al gabinet de Law. La seva absència explica per què el fins ara desconegut Stanley Baldwin va esdevenir líder del partit a penes dos anys després d'entrar per primera vegada en un important càrrec ministerial. Baldwin va convocar eleccions el 1923 sobre la qüestió dels aranzels, però va perdre la seva majoria; Ramsay MacDonald va formar un govern laborista minoritari. Baldwin va tornar després de guanyar les eleccions de 1924. El seu segon govern va portar a Austen Chamberlain com a secretari d'Afers Exteriors, Winston Churchill a l'Eixeca, i Neville Chamberlain al ministeri de salut. Baldwin va manejar amb destresa la vaga general el 1926
i va aprovar el 1927 Trades Disputes Act per frenar els poders dels sindicats. Baldwin va perdre les eleccions generals de 1929 i el seu lideratge continuat va ser objecte de crítiques agudes pels barons de la premsa Rothermere i Beaverbrook.