Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Els antics números egipcis eren de base 10. Utilitzaven jeroglífics per a les xifres i no eren posicionals. El 1770 aC, els egipcis tenien un símbol per al zero en els textos de comptabilitat. El símbol nfr, que significa bonic, també es va utilitzar per indicar el nivell de base en els dibuixos de tombes i piràmides i les distàncies es van mesurar en relació amb la línia de base com a per damunt o per sota d'aquesta línia. A mitjans del segon mil·lenni aC, les matemàtiques babilòniques tenien un sofisticat sistema numèric posicional sexagesimal. La manca d'un valor posicional (o zero) va ser indicat per un espai entre els números sexagesimals. Cap al 300 aC, un símbol de puntuació (dues claus inclinades) va ser cooptat com a marcador de lloc en el mateix sistema babilònic. En una tauleta excavada a Kish (que data del 700 aC), l'escriptor Bêl-bân-aplu va escriure els seus zeros amb tres ganxos, en lloc de dues cuines inclinades. El marcador de lloc babilònic no era un veritable zero perquè no es va utilitzar sol. Tampoc es va utilitzar al final d'un número. Així, nombres com 2 i 120 (2×60), 3 i 180 (3×60), 4 i 240 (4×60), semblen iguals perquè als nombres més grans els falta un marcador final sexagesimal. Només el context els podia diferenciar.  Pregunta: Què falten aquests grans nombres?
un marcador final sexagesimal