A diferència de la "Pax Romana" de l'Imperi Romà, la República estava en un estat de guerra quasi perpètua durant tota la seva existència. Els seus primers enemics van ser els seus veïns llatins i etruscs, així com els gallesos, que fins i tot van saquejar la ciutat el 387 aC. No obstant això, la República va demostrar una extrema resiliència i sempre va aconseguir superar les seves pèrdues, per catastròfiques que fossin. Després del sac gal·lic, Roma va conquerir tota la península italiana en un segle, el que va convertir la República en una gran potència a la Mediterrània. El major enemic de la República era sens dubte Cartago, contra la qual va fer tres guerres. El famós general púnic Aníbal va envair Itàlia travessant els Alps.
i va infligir a Roma dues derrotes devastadores al llac Trasimene i Cannae, però la República es va recuperar i va guanyar la guerra gràcies a Scipio Africanus a la Batalla de Zama el 202 aC. Amb la derrota de Cartago, Roma es va convertir en la potència dominant del món mediterrani antic. Després es va embarcar en una llarga sèrie de conquestes difícils, després d'haver derrotat notablement Felip V i Perseu de Macedònia, Antíoc III de l'Imperi selèucida, el Viriathus lusitani, el Jugurtha numida, el rei pontic Mitridates VI, el gal Vercingetorix i la reina egípcia Cleopatra.