Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Philips va comercialitzar inicialment el CD-i com un producte d'entreteniment familiar, i va evitar esmentar els videojocs per no competir contra les consoles de jocs. Els primers llançaments de programari es van centrar molt en títols educatius, de música i d'auto-mellora, amb només uns pocs jocs, molts d'ells adaptacions de jocs de taula com Connect Four. No obstant això, el sistema va ser fàcilment vençut en el mercat de dispositius multimèdia per PCs barats de baixa gamma, i els jocs van ser el programari més venut. El 1993, Philips va encoratjar els desenvolupadors de MS-DOS i consoles a crear jocs, va introduir un perifèric de 250 $ amb més memòria i suport per a vídeo de moviment complet, i va afegir a les noves consoles un segon port de controlador per a jocs multijugador. Els intents de desenvolupar un punt de partida en el mercat de jocs no van tenir èxit, ja que el sistema va ser dissenyat estrictament com un reproductor multimèdia i, per tant, no tenia prou potència en comparació amb altres plataformes de jocs del mercat en la majoria dels aspectes. Els primers jocs de CD-i incloïen entrades en franquicies populars de Nintendo, tot i que aquests jocs no van ser desenvolupats per Nintendo. En concret, es va llançar un joc de Mario (titulat Hotel Mario), i tres jocs de Legend of Zelda: Zelda: The Wand of Gamelon, Link: The Faces of Evil i Zelda's Adventure. Nintendo i Philips havien establert un acord per co-desenvolupar una millora de CD-ROM per al Super Nintendo Entertainment System a causa de desacords de llicència amb l'anterior soci de Nintendo, Sony (un acord que va produir un prototip de consola anomenat SNES-CD). Tot i que Philips i Nintendo mai van llançar un complement de CD-ROM, Philips encara tenia permís contractual per seguir utilitzant personatges de Nintendo.  Pregunta: Quines franquicies de jocs de CD-i s'inclouen?
Franquicies de Nintendo