Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Moltes substitucions nucleòfiles ocorren més fàcilment no amb piridina nua sinó amb piridina modificada amb fragments de brom, clor, fluor o àcid sulfònic que després es converteixen en un grup de sortida. Així que el fluor és el millor grup de sortida per a la substitució amb compostos d'organoliti. Els compostos d'atac nucleòfil poden ser alcòxids, tiolats, amines i amoníac (a pressions elevades). En general, l'ió hidrid és un grup de sortida pobre i només es produeix en algunes reaccions heterocícliques. Inclouen la reacció de Chichibabin, que produeix derivats de piridina aminats a la posició 2. Aquí, l'amida de sodi s'utilitza com a nucleòfil donant 2-aminopiridina. L'ió hidrid alliberat en aquesta reacció es combina amb un protó d'un grup amino disponible, formant una molècula d'hidrogen. Anàlegament al benzè, les substitucions nucleòfiles a la piridina poden donar lloc a la formació d'intermediaris de piridina com a heteroarines. Per a aquest propòsit, els derivats de piridina es poden eliminar amb bons grups de sortida utilitzant bases fortes com el tert-butoxid de sodi i potassi. L'addició posterior d'un nucleòfil al triple enllaç té una baixa selectivitat, i el resultat és una barreja dels dos adductes possibles.  Pregunta: Per a què s'utilitza el sodi?
nucleòfil que dóna 2-aminopiridina