Obligat a mantenir-se a si mateix després de la caiguda econòmica del seu pare, durant una crisi econòmica nacional, Ibsen va anar a Grimstad com a aprenent de farmacèutic. Allà es va preparar per a la universitat i va experimentar amb diverses formes de poesia. Mentre estudiava, es va trobar apassionat per les "orations Catiline", famosos discursos de Ciceró contra el questor Catilina i la seva conspiració per enderrocar la república. Ibsen va triar aquest conspirador com a tema per al seu esforç inicial, acabant "Catilina" el 1849. Ibsen expressa en el prològ de la segona edició (1875) que estava profundament inspirat per la situació política contemporània d'Europa, i que va afavorir la rebel·lió magiar
contra l'imperi dels Habsburg. Explica que el cas de Catilina tenia un interès especial per a ell, perquè ""hi ha pocs exemples de persones històriques, la memòria de les quals ha estat més completament en possessió dels seus conqueridors, que Catilina"". Així, Catilina pot ser llegida com un dels herois problemàtics (i problemàtics) d'Ibsen, al costat de Brand i Gregers Werle.