Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Interferència extrema a la vora més llarga de la banda de 150-200 metres <unk> les longituds d'ona oficials assignades als aficionats per la Segona Conferència Nacional de Ràdio el 1923 <unk> van obligar els aficionats a canviar a longituds d'ona més i més curtes; no obstant això, els aficionats estaven limitats per la regulació a longituds d'ona més llargues que 150 metres (2 MHz). Alguns afortunats aficionats que van obtenir permís especial per a comunicacions experimentals en longituds d'ona inferiors a 150 metres van completar centenars de contactes bidireccionals de llarga distància en 100 metres (3 MHz) el 1923, incloent els primers contactes bidireccionals transatlàntics. El 1924 molts aficionats addicionals amb llicències especials feien rutinàriament contactes transoceànics a distàncies de 6.000 milles (9.600 km) i més. El 21 de setembre de 1924 diversos aficionats a Califòrnia van completar contactes bidireccionals amb un aficionat a Nova Zelanda. El 19 d'octubre, els aficionats de Nova Zelanda i Anglaterra van completar un contacte bidireccional de 90 minuts gairebé a la meitat del món. El 10 d'octubre, la Tercera Conferència Nacional de Ràdio va posar a disposició dels aficionats nord-americans tres bandes d'ona curta a 80 metres (3,75 MHz), 40 metres (7 MHz) i 20 metres (14 MHz). Aquests van ser assignats a tot el món, mentre que la banda de 10 metres (28 MHz) va ser creada per la Conferència Internacional de Radiotelegràfics de Washington el 25 de novembre de 1927. La banda de 15 metres (21 MHz) va ser oberta als aficionats als Estats Units l'1 de maig de 1952.  Pregunta: Quantes bandes d'ones curtes es van fer?
tres