La composició exacta de la subnebula no es coneix; però, la densitat relativament alta de la crosta de Titania i d'altres llunes d'Urà comparada amb les llunes de Saturn indica que pot haver estat relativament pobra d'aigua. Es poden haver presentat quantitats significatives de nitrogen i carboni en forma de monòxid de carboni i N2 en lloc d'amoniac i metà. Les llunes que es van formar en una subnebula així contindrien menys aigua (amb CO i N2 atrapats com a subnebula) i més roca, explicant la seva major densitat geològica. L'impacte acrecional de la Lluna de Titania va deixar d'existir durant diversos anys i probablement va donar a Urà la seva gran obliquitat. La temperatura més alta de la crosta de Titania i d'altres llunes llunes d'Urà comparada amb les llunes de Saturn indica que pot haver estat relativament pobra d'aigua.
congelats