Els èxits francesos el 1690 havien controlat els aliats en la majoria dels fronts continents, però les seves victòries no havien trencat la Gran Aliança. Amb l'esperança de desfer la coalició, els comandants francesos el 1691 es van preparar per a un cop doble: la captura de Mons
als Països Baixos espanyols, i a Niça, al nord d'Itàlia. Boufflers va investir Mons el 15 de març amb uns 46.000 homes, mentre que Luxemburg va comandar una força d'observació similar. Després d'alguns dels combats més intensos de totes les guerres de Lluís XIV, la ciutat inevitablement va capitular el 8 d'abril. Luxemburg va procedir a prendre Halle a finals de maig, mentre que Boufflers va bombardejar Liège; però aquests actes no van tenir cap conseqüència política ni estratègica. La darrera acció notable als Països Baixos va ser el 19 de setembre quan la cavalleria luxemburguesa va sorprendre i va derrotar la part posterior de les forces aliades en una acció menor prop de Leuze. Ara que la defensa dels Països Baixos espanyols depenia gairebé totalment dels Aliats, Guillem III va insistir en reemplaçar el seu governador espanyol, el Marquès de Gastañaga, amb l'Elector de Baviera, superant així els retards en obtenir decisions de Madrid.