Escriu una continuació d'aquest paràgraf - Tant els activistes pro-reforma com els anti-reforma es van culpar els uns als altres dels disturbis. Els reformistes sospitaven que els regidors torys de Bristol volien que els disturbis s'escampessin de les mans per desacreditar el moviment, mentre que els torys culpaven el govern whig de retenir tropes de les autoritats de la ciutat. Es va alegar que els disturbis eren dirigits per un partit extern; es van fer al·legacions de la participació francesa (revolucionaris allà havien derrocat Carles X el juliol de 1830
) i de membres de la Unió Política de Birmingham que viatjaven a la ciutat, però no es va justificar. Els defensors de la reforma, ansiosos per evitar qualsevol connexió política amb el motí, van afirmar que els alborotadors eren tots joves, desocupats i "dones de caràcter abandonat" de les àrees de St Philips i Lawford's Gate de la ciutat. No obstant això, els registres del tribunal mostren que els alborotadors semblen haver estat en gran part homes d'entre 20 i 40 anys dels districtes de Temple i St James. Només un dels condemnats per disturbis era desocupat, per exemple.