Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Segons Aleksei Semyonovich Kiselyov, els greus desacords amb la direcció del partit entre els dirigents sindicals van sorgir a principis de 1920: els va veure com la principal raó de la transició a una política de militarizació del treball
- No. En aquell moment, la majoria dels sindicats creien que la perspectiva del final de les hostilitats actives requeria, si no un canvi en les directrius polítiques, almenys un canvi d'èmfasi en l'organització del treball - una transició a incentius econòmics. En particular, van defensar la millora de la situació alimentària del proletariat i el desenvolupament de l'"activitat amateur" dels treballadors en el marc de les organitzacions sindicals. A més, la direcció del partit va partir de l'assumpte que en les condicions predominants en el moment del final de la llarga guerra, la confiança en els mètodes convencionals de gestió industrial no seria capaç d'evitar el col·lapse final de l'economia soviètica: creien que les mesures d'emergència, incloses les militars, eren necessàries.