Escriure una continuació per a aquest paràgraf - A mesura que la pressió per a la descolonizació va augmentar, els regims colonials que surtien van intentar transferir el poder a governs locals moderats i estables compromesos amb la continuïtat dels llaços econòmics i polítics amb Occident. Les transicions polítiques no sempre van ser pacífiques; per exemple, la violència va esclatar al Camerun del Sud anglòfon a causa d'una unió impopular amb el Camerun francòfon després de la independència d'aquestes nacions respectives. La crisi del Congo
va esclatar amb la dissolució del Congo belga, després que el nou exèrcit congolès es va amotinar contra els seus oficials belgues, resultant en un èxode de la població europea i sumint el territori en una guerra civil que es va desencadenar durant la meitat dels anys seixanta. Portugal va intentar resistir activament a la descolonizació i es va veure obligat a lluitar contra les insurreccions nacionalistes en totes les seves colònies africanes fins a 1975. La presència d'un nombre significatiu de colons blancs a Rhodèsia va complicar els intents de descolonizació allà, i els primers van emetre una declaració unilateral d'independència el 1965 per anticipar una transició immediata al govern de la majoria. El govern separatista blanc va mantenir el poder a Rhodèsia fins a 1979, malgrat un embargament de les Nacions Unides i una devastadora guerra civil amb dues faccions de guerrilles rivals recolzades pels soviètics i xinesos, respectivament.