Després de la Revolució, Humayd es va unir al governador de Síria, Abdallah ibn Ali, i fins i tot es va unir a ell quan es va rebel·lar contra el califa al-Mansur (r. 754 <unk> 775) en 754. No obstant això, aviat es va penedir de la seva decisió i va escapar del camp d'Abdallah abans de la seva derrota final. No obstant això, aviat va ser confiat amb governadors per Mansur, primer a la Jazira (754/55), on es va enfrontar a una decidida rebel·lió kharijite, i després a Egipte (759/61). El 762/63 va servir sota Isa ibn Musa en la supressió de la rebel·lió de Muhammad al-Nafs al-Zakiyya. Tres anys més tard, va ser nomenat a Armènia, i el 768, va ser nomenat governador de Khurasan, càrrec que va mantenir fins a la seva mort el 776. Va ser breument succeït pel seu fill, Abdallah, que més tard va jugar un paper destacat en la guerra civil de la Quarta Fitna
- No. Com la majoria de les antigues famílies abbasides, van perdre el poder, tot i que no la seva riquesa, després del triomf d'al-Ma'mun en la guerra civil.