Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: es creu que Titania es va formar a partir d'un disc d'acreció o subnebula; un disc de gas i pols que o bé va existir al voltant d'Urà durant algun temps després de la seva formació o va ser creat per l'impacte gegant que probablement va donar a Urà la seva gran obliquitat. La composició exacta de la subnebulosa no es coneix; tanmateix, la densitat relativament alta de Titania i altres llunes d'Urà comparada amb les llunes de Saturn indica que pot haver estat relativament pobra d'aigua. Es poden haver presentat quantitats significatives de nitrogen i carboni en forma de monòxid de carboni i N2 en lloc d'amoníac i metà. Les llunes que es van formar en aquesta subnebulosa contindrien menys gel d'aigua (amb CO i N2 atrapats com a clatrat) i més roca, explicant la seva major densitat. L'acreció de Titania probablement va durar diversos milers d'anys. Els impactes que van acompanyar l'acreció van causar l'escalfament de la capa exterior de la Lluna. La temperatura màxima d'uns 250 K (-23 °C) es va assolir a una profunditat d'uns 60 quilòmetres. Després del final de la formació, la capa subsuperficial es va refredar, mentre que l'interior de Titania es va escalfar a causa de la desintegració d'elements radioactius presents en les seves roques. La capa de refredament prop de la superfície es va contraure, mentre que l'interior es va expandir. Això va causar fortes tensions extensives a l'escorça de la Lluna que van conduir a la fractura. Alguns dels canons actuals poden ser el resultat d'això. El procés va durar aproximadament 200 milions d'anys, el que implica que qualsevol activitat endogènia va cessar fa milers de milions d'anys. L'escalfament acrecional inicial juntament amb la desintegració contínua d'elements radioactius probablement eren prou forts per fondre el gel si hi havia algun anticongelant com amoníac (en forma d'hidrat d'amoníac) o sal. Una posterior fusió pot haver portat a la separació del gel de les roques i la formació d'un nucli rocós envoltat d'un mantell de gel. Una capa d'aigua líquida (oceà) rica en amoníac dissolt pot haver-se format al límit del núcleo-mantell. La temperatura eutectic d'aquesta barreja és de 176 K (−97 °C). Si la temperatura baixés per sota d'aquest valor, l'oceà...  Pregunta: En quin estat estaria l'oceà si la temperatura baixés per sota dels 176 K?
congelats