El 5 de juliol de 1960, cinc dies després que la nova República del Congo aconseguís la independència de Bèlgica, membres de la guarnició de la "Force Publique" (holandès: "Openbare Weermacht") prop de Léopoldville/Leopoldstad es van amutinar. Els soldats africans, resentits pel fet que la independència havia portat pocs canvis a la seva condició, van expulsar 1.000 dels seus oficials belgues de l'estructura de comandament. El nou govern va ser lent a reaccionar, permetent que es desenvolupés un estat de pànic entre els 120.000 colons que encara residien al territori mentre bandes de mutins vagabunds atacaven nombrosos objectius europeus, assaltant i matant amb impunitat. L'intent de Bèlgica de defensar els seus nacionals amb la força militar només va agravar la situació; en deu dies d'independència els funcionaris civils blancs van emigrar en massa. Com la infame crisi del Congo
Més endavant, el cos de magistrats predominantment blancs també va fugir del caos creixent, infligint un greu cop a l'aparell judicial bàsic de la seva nació, considerat per diversos observadors destacats com "la pitjor catàstrofe d'aquesta sèrie de desastres".