La Guerra Freda va tenir importants conseqüències a Amèrica del Sud, considerada pels Estats Units com una part integral del Bloc Occidental, en contrast amb el Bloc Oriental, una divisió nascuda amb el final de la Segona Guerra Mundial i la Conferència de Ialta. Després de la Revolució Cubana de 1959 i la implementació local en diversos països de la teoria del foco de Che Guevara, els EUA van llançar una guerra a Amèrica del Sud contra els "comunistes subversius", que va conduir al suport a Xile de la dreta, que culminaria amb el cop de 1973 a Xile. En pocs anys, tota Amèrica del Sud va estar coberta per dictadures militars similars, anomenades "juntes". A Paraguai, Alfredo Stroessner estava al poder des de 1954; al Brasil, el president d'esquerra João Goulart va ser derrocat per un cop militar el 1964; a Bolívia, el general Hugo Banzer va derrocar el general d'esquerra Juan José Torres el 1971; a Uruguai, considerat la "Suïssa" d'Amèrica del Sud, Juan María Bordaberry va prendre el poder en el cop del 27 de juny de 1973. Una "guerra suja" es va desencadenar a tot el continent, culminant amb l'Operació Condor, un acord entre els serveis de seguretat del Còn del Sud, altres països sud-americans i el govern dels Estats Units que va proporcionar formació per reprimir i assassinar opositors polítics domèstics. El 1976, els militars van prendre el poder a l'Argentina i van donar suport al "golpe de cocaïna" de Luis García Meza Tejada el 1980 a Bolívia, abans d'entrenar els Contras a Nicaragua, on el Front Sandinista d'Alliberament Nacional, liderat per Daniel Ortega, havia pres el poder el 1979. Un cop d'estat militar similar va tenir lloc a Guatemala
i a El Salvador. En la dècada de 1980, però, la situació va evolucionar progressivament en el món com a Amèrica del Sud, malgrat una renovació de la Guerra Freda de 1979 a 1985, l'any durant el qual Gorbatxov va substituir Konstantin Chernenko com a líder de l'URSS.