Després de les Guerres Púniques, Sabratha es va convertir en part del breu regne numidi de Massinissa abans que aquest fos annexat a la República Romana com a província d'Àfrica Nova al segle I aC. Posteriorment va ser romanizat i reconstruït en els segles II i III dC. L'emperador Septimi Sever va néixer a prop a Leptis Magna, i Sabratha va arribar al seu cim monumental durant el govern dels Severans, quan gairebé va doblar la seva mida. La ciutat va ser molt danyada per terratrèmols durant el segle IV, especialment el terratrèmol de 365
- No. Va caure sota el control del regne vàndal al segle V, amb grans parts de la ciutat abandonades. Va gaudir d'un petit renaixement sota el domini bizantí, quan es van erigir múltiples esglésies i una muralla defensiva (tot i que només envoltava una petita part de la ciutat). La ciutat era el lloc d'un bisbat. En els cent anys de la invasió musulmana del Magreb, el comerç s'havia desplaçat a altres ports i Sabratha es va reduir a un poble.