Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: La criptografia de clau pública també s'utilitza per implementar esquemes de signatura digital. Una signatura digital és una reminiscència d'una signatura ordinària; ambdues tenen la característica de ser fàcils per a un usuari de produir, però difícils per a qualsevol altra persona de falsificar. Les signatures digitals també poden estar vinculades de manera permanent al contingut del missatge que s'està signant; no poden llavors ser "movedes" d'un document a un altre, ja que qualsevol intent serà detectable. En els esquemes de signatura digital, hi ha dos algoritmes: un per a la signatura, en el qual una clau secreta s'utilitza per processar el missatge (o un hash del missatge, o ambdós), i un per a la verificació, en el qual la clau pública corresponent s'utilitza amb el missatge per comprovar la validesa de la signatura. RSA i DSA són dos dels esquemes de signatura digital més populars. Les signatures digitals són centrals per al funcionament de les infraestructures de clau pública i molts esquemes de seguretat de xarxa (per exemple, SSL / TLS, moltes VPN, etc.). Els algoritmes de clau pública es basen sovint en la complexitat computacional de problemes "durs", sovint de la teoria dels nombres. Per exemple, la duresa de RSA està relacionada amb el problema de factorització d'enters, mentre que Diffie <unk> Hellman i DSA estan relacionats amb el problema del logaritme discret. La seguretat de la criptografia de corba el·líptica es basa en problemes teòrics de nombres que impliquen corbes el·líptiques. A causa de la dificultat dels problemes subjacents, la majoria dels algoritmes de clau pública impliquen operacions com la multiplicació modular i l'exponencial, que són molt més costoses computacionalment que les tècniques utilitzades en la majoria dels xifres de blocs, especialment amb les mides de clau típiques. Com a resultat, els criptosistemes de clau pública són comunament criptosistemes híbrids, en els quals s'utilitza un algoritme de xifratge de clau simètrica ràpid i d'alta qualitat per al missatge mateix, mentre que la clau simètrica corresponent s'envia amb el missatge, però xifrada mitjançant un algoritme de clau pública. De la mateixa manera, sovint s'utilitzen esquemes de signatura híbrids, en els quals es calcula una funció hash criptogràfica, i només el hash resultant és signat digitalment.  Pregunta: què són les signatures digitals?
són fonamentals per al funcionament de les infraestructures de clau pública