Escriu una continuació d'aquest paràgraf - Dani va tornar a Albània el 1939, després de la invasió italiana
i el derrocament del règim de Zog. Va estar involucrat en la resistència albanesa afiliada al Moviment d'Alliberament Nacional. A l'octubre de 1943 va ser elegit president del Consell Antifascista d'Alliberament Nacional a Shkodër. El 1945, després de l'alliberament de l'Albania i el final de la Segona Guerra Mundial, va ser elegit president del Comitè Executiu del Districte de Shkodër. El 2 de desembre de 1945, va ser elegit representant a l'Assemblea Constituent d'Albània. Segons Enver Hoxha, es va oposar des del principi a moltes de les propostes i postures que van venir de Hoxha i el seu equip. Envoltat en seriosos debats amb Hoxha i Nako Spiru, seria localitzat i col·locat en la "lista negra". Des del principi, es va oposar a la llista de candidats al Presidium de l'Assemblea proposada per Kahreman Ylli, presentant una alternativa. El més important, va criticar el projecte-Constitució, ja que contenia elements no democràtics, i "va girar al voltant d'un eix ideològic, no nacional". Dani va ser una de les figures principals dels anomenats "Grupi i deputeteve" (Grup de representants), 17 en total, que més tard serien arrestats, empresonats i/o executats. Els comunistes van afirmar que els informes d'intel·ligència havien col·locat Dani dins del comitè que va organitzar la fallida rebel·lió de Postribe al setembre de 1945. Dani ho va negar categòricament i va dir que la seva participació en aquell moment era simplement improbable per raons familiars. El representant soviètic a Albània, Dmitri Chuvakhin, tampoc va ser convençut per les acusacions que se li van presentar sobre aquest assumpte en un informe de Koçi Xoxe. No obstant això, el 14 de maig de 1947, 10 representants van ser arrestats, Dani un d'ells. El tribunal el va condemnar a mort el 31 de desembre de 1947. Va ser executat dos anys després.