Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Un combat va ser guanyat pel gladiador que va superar el seu oponent, o el va matar directament. Els vencedors van rebre la branca de palmera i un premi de l'editor. Un lluitador destacat podia rebre una corona de laurel i diners d'una multitud apreciadora, però per a qualsevol condemnat originalment ad ludum, la recompensa més gran era la manumissió (emancipació), simbolitzada pel regal d'una espasa d'entrenament de fusta o bastó (rudis) de l'editor. Martial descriu un combat entre Prisc i Verus, que van lluitar tan uniformement i valentament durant tant de temps que quan tots dos van reconèixer la derrota al mateix instant, Titus va atorgar la victòria i un rudis a cadascú. Flamma va ser guardonat amb el rudis quatre vegades, però va optar per seguir sent un gladiador. La seva làpida a Sicília inclou el seu registre: "Flamma, secutor, va viure 30 anys, va lluitar 34 vegades, va guanyar 21 vegades, va lluitar amb empat 9 vegades, va ser derrotat 4 vegades, un sirià per nacionalitat. Delicatus ho va fer per al seu mereixedor company d'armes. "Un gladiador podia reconèixer la derrota alçant un dit (ad digitum), apel·lant a l'àrbitre per aturar el combat i referir-se a l'editor, la decisió del qual sol dependre de la resposta de la multitud. En els primers munera, la mort era considerada un càstig just per la derrota; més tard, als que lluitaven bé se'ls podia concedir la remissió pel caprici de la multitud o de l'editor. Durant l'era imperial, els partits anunciats com a sine missione (sense remissió de la sentència de mort) suggereixen que la missio (l'estalvi de la vida d'un gladiador derrotat) s'havia convertit en una pràctica comuna. El contracte entre l'editor i el seu lanista podia incloure una indemnització per morts inesperades; això podia ser "unes cinquanta vegades més alt que el preu d'arrendament" del gladiador. Sota el govern d'August, la demanda de gladiadors va començar a superar l'oferta, i els partits sine missione van ser oficialment prohibits; un desenvolupament econòmic i pragmàtic que coincidia amb les nocions populars de "justícia natural". Quan Calígula i Claudi es van negar a perdonar a combatents derrotats però populars, la seva pròpia popularitat va patir. En general, els gladiadors que lluitaven bé eren...  Pregunta: On és la seva tomba?
Sicília