Com a príncep regent dels Països Baixos va fer de Brussel·les, i el palau de Coudenberg en particular, com a la seva residència principal i cort: allà, va anunciar els seus llegats el 1515 i va anunciar la seva abdicació el 1555. Com a governant d'Espanya va heretar les possessions de la Corona d'Aragó al sud d'Itàlia, i va ratificar les conquestes dels conquistadors castellans: Hernán Cortés va annexionar els astecs i va subjugar Amèrica Mitjana després de la caiguda de Tenochtitlan
, i Francisco Pizarro va conquerir els incas i va estendre el domini colonial a Amèrica del Sud després de la Batalla de Cajamarca. Com a Emperador del Sacre Imperi Romà, va aconseguir defensar els seus territoris alemanys a Àustria dels otomans de Suleiman el Magnífic (Siege de Viena) i els seus territoris italians al Ducat de Milà dels francesos de Francesc I (Batalla de Pavía): per finançar les Guerres Otomano-Habsburg i les Guerres Italianes, l'Imperi va fer un gran ús de l'or i la plata procedents de les Amèriques. Aquest flux de metalls preciosos, però, també va ser la causa de la inflació generalitzada. Carles V també va ratificar la colonització alemanya de les Amèriques i va finançar l'expedició de l'explorador Magellan al voltant del món. Incapaç de crear una monarquia universal i resistir l'ascens del protestantisme, Carles V va anunciar la seva dimissió. La seva abdicació va dividir els seus territoris entre el seu fill Felip II d'Espanya, que va prendre els territoris colonials, i el seu germà Ferran d'Àustria, Bohèmia i Hongria, que va prendre el Sacre Imperi Romà. Els Països Baixos dels Habsburg i el Ducat de Milà van continuar formant part del Sacre Imperi Romà, però també van quedar en unió personal amb el rei d'Espanya.