Com la seva contemporània americana Janet Lynn, Magnussen era més forta en patinatge lliure que en figures obligatòries. A principis de la dècada de 1970, ambdós estaven competint contra la patinadora austríaca Trixi Schuba, que sobresalia en les figures i sovint construïa una gran avantatge inicial sota un sistema de puntuació que valorava molt aquestes habilitats. La força de Schuba en les figures li va permetre guanyar l'or als Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 tot i quedar setena en el segment de patinatge lliure, mentre que Lynn i Magnussen (primers i segons en patinatge lliure) van prendre el bronze i la plata, respectivament. Com que la majoria dels públics van trobar les figures obligades poc emocionants, la Unió Internacional de Patinatge va reduir el seu valor i va introduir el programa curt en la temporada 1972-73. Combinat amb la retirada de Schuba després de la temporada olímpica, aquest desenvolupament va encoratjar tant Magnussen com Lynn a romandre en competició un any més. Al primer Campionat del Món
sota aquest sistema, a Bratislava, Txecoslovàquia el 1973, Magnussen va produir un programa curt fort (que incloïa un doble Axel), mentre que Lynn va caure dues vegades en aquesta part de la competició. Tot i que Lynn va tornar a guanyar el segment de patinatge lliure, els seus problemes en el curt li van costar el títol. El difusor esportiu canadenc Johnny Esaw, preocupat que la transmissió per satèl·lit s'acabaria abans del patinatge lliure de Magnussen, va pagar al conductor de Zamboni per treballar més ràpidament. En l'últim any en el qual es van atorgar medalles d'or en patinatge artístic, Magnussen va afegir un or per completar la seva col·lecció de medalles mundials.