Gheorghe I. Tătărescu (també conegut com a "Guță Tătărescu", amb una forma de mascota lleugerament antiquada del seu nom; 2 de novembre de 1886 <unk> 28 de març de 1957) va ser un polític romanès que va servir dues vegades com a primer ministre de Romania (1934 <unk> 1937; 1939 <unk> 1940), tres vegades com a ministre d'Afers Exteriors ("interim" el 1934 i 1938, nomenat al càrrec el 1945-1947) i una vegada com a ministre de Guerra (1934). Tătărescu va començar la seva carrera política com a col·laborador d'Ion G. Duca, i es va fer famós pel seu anticomunisme i, amb el temps, pels seus conflictes amb el líder del PNL Dinu Brătianu i el ministre d'Afers Exteriors Nicolae Titulescu. Durant el seu primer mandat, es va apropar al rei Carles II i va conduir una política ambivalent cap a la Guàrdia de Ferro feixista i finalment va esdevenir instrumental en l'establiment del règim autoritari i corporativista al voltant del Front Nacional del Renaixement. El 1940, va acceptar la cessió de Bessaràbia i Bukovina del Nord.
a la Unió Soviètica i va haver de dimitir.