Completa la següent frase: El 1102, el Regne de Croàcia i el Regne d'Hongria, que abans eren independents, van entrar en unió personal i van ser governats pel mateix rei, Ladislau I. Després de les conquestes otomanes i una desastrosa derrota a la Batalla de Mohács el 1527, la noblesa croata va elegir l'emperador del Sacre Imperi Romà Ferdinand I com el nou rei de Croàcia. La noblesa hongaresa es va dividir, però els Habsburg van annexionar el Regne d'Hongria, mantenint Croàcia i Hongria sota una sola corona. Durant el
La Revolució hongaresa de 1848 Croàcia es va posar del costat dels austríacs, de manera que el ban croat Josip Jelačić va ajudar Àustria a derrotar les forces hongareses el 1849 i va inaugurar un període de germanificació. En la dècada de 1860, el fracàs d'aquesta política es va fer evident, conduint al Compromís Austrohongarès de 1867 i la creació d'una unió personal entre les corones de l'Imperi austríac i el Regne d'Hongria. La qüestió de l'estatus de Croàcia va ser resolta per l'assentament croata-hongarès de 1868, quan els regnes de Croàcia i Eslavònia es van unir en el Regne de Croàcia-Slavònia. Després de la ruptura d'Àustria-Hongria després de la seva derrota a la Primera Guerra Mundial, el Parlament croat va declarar la independència el 29 d'octubre de 1918 i va decidir unir-se al nou Estat dels eslovens, croats i serbis, posant fi al govern dels Habsburg i a la unió personal amb Hongria després de 816 anys. A través del Tractat de Trianon, Hongria va perdre el comtat de Međimurje i la part sud de Baranya a Croàcia. Des de la Segona Guerra Mundial, les relacions entre dos estats han estat definides per la cooperació amb els nazis, els soviètics i Iugoslàvia fins a les revolucions de 1989 i la dissolució de Iugoslàvia. Hongria va reconèixer la independència de Croàcia amb la resta de la Comunitat Econòmica Europea el 1992, i va donar suport a Croàcia durant la Guerra d'Independència de Croàcia.