Després del conflicte amb Guillem II per la mida de l'exèrcit, que va acabar amb la seva mort prematura, els regents victoriosos van perdre poc temps per reduir encara més la mida de l'exèrcit. Per desgràcia, van mostrar la mateixa parcimònia a la marina, permetent als almirallatges independents vendre una gran part de la flota que havia derrotat la segona armada espanyola de manera tan contundent en aigües neutrals angleses a la Batalla dels Downs
del 1639. La bogeria d'aquesta política es va demostrar àmpliament en la Primera Guerra Anglo-Holandesa, quan almenys inicialment la marina holandesa no va tenir cap possibilitat contra la flota anglesa, almenys en aigües interiors, a causa de la seva inferioritat qualitativa i quantitativa. Mentre la guerra encara es desencadenava, el règim de De-Witt es va embarcar en un ambiciós programa de construcció naval i reforma naval. Va néixer la "nova marina" que es convertiria en l'instrument preeminent per projectar el poder holandès a l'estranger. La innovació principal va ser que ara seixanta capitans estarien permanentment empleats per la marina, augmentant en gran manera la seva professionalitat. A causa de la poca profunditat de les aigües domèstiques holandeses, la mida dels vaixells holandesos més grans encara no podia ser igual a la dels primers tipus anglesos, però la diferència en pes dels canons es va reduir.