El 1913 Leonor Michaelis i Maud Leonora Menten van proposar una teoria quantitativa de la cinètica de l'enzim, que s'anomena cinètica de Michaelis <unk> Menten. La principal contribució de Michaelis i Menten va ser pensar en reaccions enzimàtiques en dues etapes. En la primera, el substrat es uneix de manera reversible a l'enzim, formant el complex enzim-substrat. A vegades s'anomena el complex Michaelis-Menten en el seu honor. L'enzim després catalitza la reacció química en l'etapa i alliberar el producte. Aquest treball va ser desenvolupat més endavant per G. E. Briggs i S. B. J. Haldane, que van obtenir les dades cinètiques de la taxa comunament obtingudes a partir d'assaigs enzimàtics.
Enzymes