Resumeix l'article:  A mesura que ens apropem al 27 d'abril, quan Sud-àfrica marca l'aniversari de les primeres eleccions post-apartheid celebrades aquell dia el 1994, ens enfrontem a una altra onada d'atacs mortals contra migrants africans. L'indignació provocada per aquesta violència s'està sentint fortament a través de les xarxes socials amb "#WeAreAfrica" mostrant la necessitat d'un front comú contra aquesta ofensa. Aquests atacs recurrents contra els immigrants i les seves propietats poden ser llegits com una indicació més de com el somni de la nació arc-en-ciel ha fallat. Aquesta visió no només simbolitzava una Sud-àfrica multiètnica, sinó una on viure amb dignitat és compartit a través de les línies racials i de classe. Els atacs contra els nouvinguts a Sud-àfrica sovint es redueixen a actituds d'odi i ressentiment cap als altres africans negres. Els titulars nacionals i internacionals utilitzen "xenofòbia" com si qualsevol paraula pogués transmetre la crisi multifacètica en la qual aquest fenomen es produeix. Etiquetar aquesta agitació com a xenòfoba no transmet les condicions en les quals els migrants africans són el cabrit expiatori pel llegat persistent de l'apartheid en l'era post-liberació. Aquesta paraula tampoc ens diu que l'extrema pobresa supera ara la que es va experimentar durant l'apartheid. I certament no explica com l'extrema desigualtat és ara totalment adoptada i normalitzada per una nova elit negra que s'uneix als "blancs-haves" de l'any passat. La pregunta de per què els negres estrangers són els objectius i no els blancs estrangers també es repeteix fins a la nausea, com si la majoria dels ciutadans negres i els migrants africans compartissin espais i experiències comuns amb els blancs sud-africans o els estrangers blancs. El contacte entre la majoria dels grups de migrants africans i els sud-africans negres natius es produeix principalment en assentaments informals i municipis subdesenvolupats. En la interacció i competència entre aquests grups en aquests espais, hem de ser cautelosos amb el tractament simplista de la malaltia de Sud-àfrica com a xenofòbia. Tal etiquetatge no explica i no pot explicar la totalitat del contacte, la competència i el conflicte entre els nadius negres pobres...
La xenofòbia no pot explicar el conflicte entre els sud-africans negres pobres i els empresaris estrangers africans, diu Abdi. Els assassinats d'estrangers no es poden separar de la brutal violència que experimenten els pobres sud-africans, afegeix.