Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: Horace Wells va dur a terme la primera demostració pública de l'anestèsia per inhalació a l'Hospital General de Massachusetts a Boston el 1845. No obstant això, l'òxid nitrós va ser inadequadament administrat i el pacient va cridar de dolor. El 16 d'octubre de 1846, el dentista de Boston William Thomas Green Morton va donar una demostració d'èxit utilitzant l'èter dietílic als estudiants de medicina al mateix lloc. Morton, que ignorava el treball anterior de Long, va ser convidat a l'Hospital General de Massachusetts per demostrar la seva nova tècnica per a la cirurgia sense dolor. Després que Morton havia induït l'anestèsia, el cirurgià John Collins Warren va extirpar un tumor del coll d'Edward Gilbert Abbott. Això va ocórrer a l'anfiteatre quirúrgic ara anomenat la Cúpula de l'Eter. L'esceptic Warren va quedar impressionat i va dir: "Caballers, això no és cap farsa". En una carta a Morton poc després, el metge i escriptor Oliver Wendell Holmes, Sr. va proposar anomenar l'estat produït "anestèsia", i el procediment un "anestètic". Morton al principi va intentar amagar la naturalesa real de la seva substància anestètica, referint-se a ella com a Letheon. Va rebre una patent estatunidenca per la seva substància, però les notícies de l'èxit de l'anestèsic es van estendre ràpidament a finals de 1846. Cirurgians respectats d'Europa, com Liston, Dieffenbach, Pirogov i Syme, van emprendre ràpidament nombroses operacions amb èter. Un metge nascut als Estats Units, Boott, va encoratjar el dentista londinenc James Robinson a realitzar un procediment dental en una senyora Lonsdale. Aquest va ser el primer cas d'un operador-anestesiòleg. El mateix dia, el 19 de desembre de 1846, a l'infermeria real de Dumfries, Escòcia, un doctor Scott va utilitzar l'èter per a un procediment quirúrgic. El primer ús d'anestèsia a l'hemisferi sud va tenir lloc a Launceston, Tasmània, el mateix any. Els inconvenients de l'èter com el vomi excessiu i la seva inflamabilitat explosiva van portar a la seva substitució a Anglaterra pel cloroform. Descobert el 1831 pel metge nord-americà Samuel Guthrie (1782-1848), i de manera independent uns mesos més tard pel francès Eugène Soubeiran (1797-1859) i Justus von...  Pregunta: a qui va donar John Snow cloroform?
La reina Victòria