Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  La estreptomicina va ser aïllada per primera vegada el 19 d'octubre de 1943, per Albert Schatz, un estudiant de doctorat en el laboratori de Selman Abraham Waksman a la Universitat de Rutgers en un projecte de recerca finançat per Merck and Co. Waksman i el seu personal de laboratori van descobrir diversos antibiòtics, inclosos l'actinomicina, la clavacina, l'estreptomicina, l'estreptomicina, la griseïna, la neomicina, la fradicina, la candicidina i la candidina. D'aquestes, l'estreptomicina i la neomicina van trobar una àmplia aplicació en el tractament de nombroses malalties infeccioses. L'estreptomicina va ser el primer antibiòtic per curar la tuberculosi (TB). El 1952 Waksman va rebre el Premi Nobel de Fisiologia o Medicina en reconeixement "pel seu descobriment de l'estreptomicina, el primer antibiòtic actiu contra la tuberculosi". Waksman va ser acusat més tard de minimitzar el paper de Schatz que va fer el treball sota la seva supervisió. L'equip de Rutgers va informar de l'estreptomicina en la literatura mèdica el gener de 1944. En pocs mesos van començar a treballar amb William Feldman i H. Corwin Hinshaw de la Clínica Mayo amb l'esperança d'iniciar un assaig clínic humà d'estreptomicina en la tuberculosi. La dificultat al principi era fins i tot produir prou estreptomicina per fer un assaig, perquè els mètodes de laboratori de recerca per crear petits lots encara no s'havien traduït a la producció comercial de grans lots. Van aconseguir fer un estudi en animals amb uns quants conills d'Índia amb només 10 grams del rar fàrmac, demostrant la supervivència. Aquesta va ser prou evidència per fer que Merck & Co. desviés alguns recursos del jove programa de producció de penicilina per començar a treballar cap a la producció d'estreptomicina. Al final de la Segona Guerra Mundial, l'Exèrcit dels Estats Units va experimentar amb l'estreptomicina per tractar infeccions que amenaçaven la vida en un hospital militar a Battle Creek, Michigan. El primer pacient tractat no va sobreviure; el segon pacient va sobreviure però es va quedar cec com a efecte secundari del tractament. El març de 1946, el tercer pacient, Robert J. Dole, posteriorment líder de la majoria del Senat dels Estats Units i candidat presidencial, va experimentar una ràpida i robusta...  Pregunta: En quin any es va aïllar per primera vegada l'estreptomicina?
El 1943