El Congrés va votar una dotació suplementària de 951 milions de dòlars per a l'ajut en cas de desastres, de les quals la part més gran va anar a l'Administració de Pequenes Empreses, l'Exèrcit dels Estats Units Corps d'Enginyers i l'Agència Federal de Gestió d'Emergències. També hi va haver costos indirectes i intangibles de l'erupció. La desocupació a la regió immediata del Mont St. Helens va augmentar deu vegades en les setmanes immediatament següents a l'erupció, i després va tornar a nivells gairebé normals una vegada que les operacions de salvament de fusta i neteja de cendres estaven en marxa. Només un petit percentatge dels residents de la regió es van marxar a causa de la pèrdua d'ocupació a causa de l'erupció.
una vegada que es van iniciar les operacions de salvament de fusta i neteja de cendres