La frontera sud entre Transjordània i Aràbia va ser considerada estratègica per a Transjordània per tal d'evitar ser tancada al mar, amb accés a la mar a través del port d'Aqaba. La regió meridional de Ma'an-Aqaba, una àrea gran amb una petita població de només 10.000 habitants, va ser administrada per l'OETA Est (més tard el Regne Àrab de Síria, i després la Transjordània Mandatària) i reclamada pel Regne de Hejaz. A l'OETA Est, Faisal havia nomenat un kaymakam (o sub-governador) a Ma'an, mentre que el kaymakam d'Aqaba, que "va ignorar amb impunitat tant Husein a La Meca com Feisal a Damasc" havia estat instruït per Hussein per estendre la seva autoritat a Ma'an. Aquesta disputa tècnica no va arribar a cap forma de lluita oberta, i el Regne d'Hejaz havia de prendre el control de facto després que l'administració de Faisal fos derrotada pels francesos. Després de la conquesta saudita de Hejaz de 1924-1925
, l'exèrcit de Hussein va fugir a la regió de Ma'an, que va ser formalment anunciada com a annexada per la Transjordània d'Abdullah. Ibn Saud va acordar en privat respectar aquesta posició en un intercanvi de cartes en el moment del Tractat de Jeddah de 1927.