Com a finalista a Stanford, mentre estudiava a temps complet a Califòrnia, Coyle va acabar en el 12è lloc en el Campionat Mundial de Patinatge de Velocitat en pista curta a Amsterdam, Països Baixos. Després de graduar-se es va centrar en patinatge de velocitat a temps complet durant els següents quatre anys. Abans dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1994, el millor resultat internacional de Coyle en pista curta va ser una medalla de bronze als Jocs Universitaris Mundial d'Hivern de 1993
en el relleu. L'any següent, com a membre de l'equip d'estafet americà, Coyle va guanyar la medalla de plata en la competició d'estafet de 5000 metres als Jocs Olímpics d'Hivern a Lillehammer, Noruega. El 1995, Coyle va establir rècords nord-americans en les proves nord-americanes en la contrarrel·lació de 444 m, la contrarrel·lació de 1000 m, els 500 m i els 1000 m i, no oficialment, va patinar un segon per sota del rècord mundial en els 1000 m.