Escriure una continuació per a aquest paràgraf - Mentre que a França, Diana va editar la revista cultural feixista "The European" durant sis anys, i a aquesta revista ella mateixa de vegades va contribuir amb material. Ella proporcionava articles, crítiques de llibres i entrades regulars en el diari. Moltes de les seves contribucions van ser republicades el 2008 a "The Pursuit of Laughter". El 1965, va ser encarregada d'escriure la columna regular "Cartes de París" per a "Tatler". Es va especialitzar en la revisió de comptes autobiogràfics i biogràfics, així com en la novel·la ocasional. Característicament ella proporcionaria comentaris de les seves pròpies experiències i coneixements sobre el tema del llibre que estava revisant. Va escriure regularment per a "Books and Bookmen" i la seva revisió de 1980 d'una biografia sobre Magda Goebbels va atraure l'atenció de Christopher Hitchens. Hitchens s'oposava a un passatge on Diana va escriure: "Tothom sap el final tràgic. Mentre els russos envoltaven Berlín, els Goebbels van matar sense dolor els seus fills i després a si mateixos. Els nens morts van ser descritos per persones que els van veure com si estiguessin "dormint pacíficament". Aquells que condemnen aquest atroç, Masada
- com acte ha de considerar l'alternativa que afronta la Magda desconcertada. " Hitchens va insistir que el "New Statesman" publicés un editorial condemnant el trope de Masada. Als vuitanta anys es va convertir en el crític principal del "London Evening Standard" durant els set anys de mandat d'A. N. Wilson com a editor literari. El 1996, després de la sortida de Wilson, el nou editor del diari, Max Hastings, va demanar al seu successor que deixés de publicar les crítiques de Diana. Es diu que Hastings va dir que no volia més "sangrienta senyora Hitler" al diari. Diana i el diari van reprendre la seva relació després de la jubilació d'Hastings el 2001.