Resumeix l'article:  Aquesta setmana, les xarxes socials van proclamar com a #motheroftheyear a Toya Graham, la mare soltera de Baltimore que va treure el seu fill, que estava agafant un maó, de l'escena d'un disturbi. Un vídeo de Graham arrancant al jove Michael d'un grup de manifestants - i posteriorment colpejant-lo amb els seus punys i uns cops al cap - es va fer viral. Molts la van anomenar heroïna: una mare decidida a acabar amb el cicle de la violència. I, no obstant això, no era també la promoció de la violència? La seva pròpia reacció, després de tot, va ser cridar, maldecir i colpejar. "Per què està celebrant Amèrica el cop d'un nen negre?", va preguntar un escriptor del The Washington Post. No és la violència a casa el que condueix a la violència fora de casa? No és per això que hi ha revoltes? No excusaré la violència en cap forma. M'agradaria que no existís. Però Baltimore no està en foc per culpa de mares com Graham. De fet, el que necessitem, no només en comunitats com Baltimore sinó també en comunitats de tot el país, són més mares com ella. Les mares que faran tot el que sigui necessari per protegir els seus fills i guiar-los a través de l'adolescència cada vegada més complicada. No veig a Graham com una mare abusiva que difon l'evangeli, o almenys la inevitabilitat de la violència. Jo tampoc la veig com una heroïna. El que sí veig en Graham és una dona que és igual que milions d'altres mares d'adolescents, mares la lluita diària de les quals està centrada en guiar els seus fills en una direcció positiva, alhora que els ajuda a desenvolupar la seva pròpia identitat i independència. Les mares que coneixen la ira i la frustració que pot resultar quan atrapen el seu fill adolescent mentint. Com Graham va dir a Anderson Cooper, ella havia dit a Michael la nit anterior que no s'unís a cap disturbi. Va jurar que no ho faria. Però la seva mare l'ós es va posar de acord, i quan va sentir que l'escola tancava abans, no va arriscar que ell mantindria la seva promesa. Va anar al lloc dels disturbis per assegurar-se que podia ajudar-lo a mantenir el curs. Ella va anar allà perquè li pogués ajudar a complir la seva promesa. I quan va arribar i va veure que no ho havia fet, com...
Peggy Drexler: El vídeo de Toya Graham colpejant el seu fill mentre l'arrossega de les protestes ha generat qüestions. Era una heroïna? Abusiva? Ni una ni l'altra, diu; era una mare que intentava guiar el seu fill adolescent en un conflicte urbanístic acalorat, i més mares necessiten aquest tipus de compromís.