Boicots de negocis de propietat jueva a la Palestina Mandatària van ser organitzats pels líders àrabs a partir de 1922 en un intent de danyar la població jueva de Palestina econòmicament, especialment durant períodes de conflictes comunals entre jueus i àrabs. El boicot original va renunciar a qualsevol negoci de propietat jueva que operava a la Palestina mandatària. Els àrabs palestins "que es va trobar que havien trencat el boicot... van ser atacats físicament pels seus germans i la seva mercaderia va ser danyada" quan els àrabs palestins van revoltar a Jerusalem
el 1929. Un altre boicot més estricte va ser imposat als negocis jueus després dels disturbis que van cridar a tots els àrabs de la regió a complir amb els seus termes. El Comitè Executiu Àrab del Congrés Sírio-Palestí va demanar un boicot a les empreses jueves el 1933 i el 1934, la Federació Àrab del Treball va dur a terme un boicot i un piquet organitzat de negocis jueus. El 1936, el lideratge àrab palestí va cridar a un altre boicot i va amenaçar amb violència aquells que no respectessin el boicot, però aquest boicot no va tenir èxit ja que els advocats, metges i hospitals jueus estaven massa integrats a la societat palestina.