Durant el seu desenvolupament de la Teoria de Maxwell, J. J. Thomson (1881) va reconèixer que els cossos carregats són més difícils de posar en moviment que els cossos sense càrrega. Els camps electrostàtics es comporten com si afegissin una "massa electromagnètica" a la massa mecànica dels cossos. És a dir, segons Thomson, l'energia electromagnètica correspon a una certa massa. Això va ser interpretat com una forma d'autoinducció del camp electromagnètic. També va notar que la massa d'un cos en moviment s'incrementa per una quantitat constant. El treball de Thomson va ser continuat i perfeccionat per FitzGerald, Heaviside (1888), i George Charles Frederick Searle (1896, 1897). Per a la massa electromagnètica van donar en notació moderna la fórmula <unk>: Pregunta: Què és la massa electromagnètica interpretada com?
autoinducció del camp electromagnètic