Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: L'asma va ser reconeguda a l'antic Egipte i va ser tractada bevent una barreja d'encens coneguda com a kyphi. Va ser nomenat oficialment com un problema respiratori específic per Hipòcrates al voltant del 450 aC, amb la paraula grega per "panting" que forma la base del nostre nom modern. El 200 aC es creia que estava relacionat, almenys en part, amb les emocions. Al segle XII, el metge i filòsof jueu Maimonides va escriure un tractat sobre l'asma en àrab, basat en part en fonts àrabs, en el qual va discutir els símptomes, va proposar diversos mitjans de tractament dietètics i d'altres, i va posar èmfasi en la importància del clima i l'aire net. El 1873, un dels primers articles de la medicina moderna sobre el tema va intentar explicar la fisiopatologia de la malaltia, mentre que un altre el 1872, va concloure que l'asma es pot curar fregant el pit amb un revestiment de cloroform. El tractament mèdic del 1880 incloïa l'ús de dosis intravenoses d'un fàrmac anomenat pilocarpina. El 1886, F. H. Bosworth va teoritzar una connexió entre l'asma i la febre del fens. L'epinefrina va ser utilitzada per primera vegada en el tractament de l'asma el 1905. Els corticosteroides orals van començar a ser utilitzats per a aquesta condició en la dècada de 1950, mentre que els corticosteroides inhalats i l'agonista beta selectiu d'acció curta van entrar en un ampli ús en la dècada de 1960. Un cas notable i ben documentat al segle XIX va ser el del jove Theodore Roosevelt (1858<unk>1919). En aquell moment no hi havia cap tractament eficaç. La joventut de Roosevelt va estar en gran part condicionada per la seva mala salut relacionada en part amb l'asma. Va experimentar atacs recurrents d'asma nocturn que van causar l'experiència d'estar asfixiat fins a la mort, aterrint el noi i els seus pares. Durant els anys 1930 a 1950, l'asma era coneguda com una de les "set santes" malalties psicosomàtiques. La seva causa es considerava psicològica, amb un tractament sovint basat en psicoanàlisi i altres cures de parla. Com que aquests psicoanalistes van interpretar el sibilant asmàtic com el crit reprimit del nen per la seva mare, van considerar que el tractament de la depressió era especialment important per a les persones amb asma.  Pregunta: a quin grup de persones se'ls va donar prioritat per al tractament de la depressió durant els anys 1930 a 1950
persones amb asma