L'exèrcit francès va consistir en temps de pau en aproximadament 426.000 soldats, alguns d'ells regulars, altres reclutes que fins al març de 1869 van ser seleccionats per votació i van servir durant el període comparativament llarg de set anys. Alguns d'ells eren veterans de campanyes franceses anteriors a la Guerra de Crimea, Algèria
, la guerra franco-austríaca a Itàlia, i en la campanya mexicana. No obstant això, després de la "Guerra de les Set Set setmanes" entre Prússia i Àustria quatre anys abans, s'havia calculat que, amb els compromisos a Algèria i en altres llocs, l'exèrcit francès només podia desplegar 288.000 homes per enfrontar-se a l'exèrcit prussià, quan potencialment es requeriria 1.000.000. Sota el mariscal Adolphe Niel, es van fer reformes urgents. El reclutament universal i un període de servei més curt van donar un augment en el nombre de reservistes, que van inflar l'exèrcit a una força planificada de 800.000 en la mobilització. Aquells que per qualsevol raó no fossin reclutats s'havien d'inscriure en la "Garde Mobile", una milícia amb una força nominal de 400.000. No obstant això, la guerra franco-prussiana va esclatar abans que aquestes reformes es poguessin aplicar completament. La mobilització dels reservistes va ser caòtica i va donar lloc a un gran nombre de retardats, mentre que la "Garde Mobile" generalment no estava entrenada i sovint es va amotinar.