Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: La esclerosi múltiple es diagnostica normalment en base als signes i símptomes que es presenten, en combinació amb imatges mèdiques de suport i proves de laboratori. Pot ser difícil confirmar-ho, especialment al principi, ja que els signes i símptomes poden ser similars als d'altres problemes mèdics. Els criteris de McDonald, que es centren en evidències clíniques, de laboratori i radiològiques de lesions en diferents moments i en diferents àrees, és el mètode de diagnòstic més utilitzat, mentre que els criteris de Schumacher i Poser tenen majoritàriament importància històrica. Les dades clíniques per si soles poden ser suficients per a un diagnòstic de EM si un individu ha tingut episodis separats de símptomes neurològics característics de la malaltia. En aquells que busquen atenció mèdica després d'un sol atac, es necessiten altres proves per al diagnòstic. Les eines de diagnòstic més utilitzades són la neuroimatge, l'anàlisi del líquid cefalorraquidi i els potencials evocats. La ressonància magnètica del cervell i la columna vertebral pot mostrar àrees de desmiel·linació (lesions o plaques). El gadolí es pot administrar per via intravenosa com a agent de contrast per destacar les plaques actives i, per eliminació, demostrar l'existència de lesions històriques no associades amb símptomes en el moment de l'avaluació. L'anàlisi del líquid cefalorraquidi obtingut d'una punció lumbar pot proporcionar evidència d'inflamació crònica en el sistema nerviós central. El líquid cefalorraquidial es testa per bandes oligoclonals d' IgG en electroforesi, que són marcadors d' inflamació que es troben en el 75-85% de les persones amb EM. El sistema nerviós en EM pot respondre menys activament a l' estimulació del nervi òptic i els nervis sensorials a causa de la desmiel·linació d'aquestes vies. Aquestes respostes cerebrals es poden examinar utilitzant potencials evocats visualment i sensoriament. Tot i que els criteris anteriors permeten un diagnòstic no invasiu, i tot i que alguns afirmen que l'única prova definitiva és una autopsia o biòpsia on es detecten les lesions típiques de la EM, actualment, a partir de 2017, no hi ha cap prova única (incloent la biòpsia) que pugui proporcionar un diagnòstic definitiu.  Pregunta: Quina malaltia es tracta en l'article?
Esclerosi múltiple