Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Hi va haver dos períodes durant la guerra en què el Yishuv es va enfrontar a una amenaça directa de les forces nazis. La primera va ocórrer després de la conquesta alemanya de França el 1940, ja que el règim de Vichy pro-nazi controlava el nord del Levant, des del qual podia tenir lloc una invasió de Palestina. No obstant això, el 1941, les forces britàniques van lluitar amb èxit contra les forces de Vichy pel control de Síria i el Líban, eliminant així la amenaça d'invasió des del nord, almenys mentre els exèrcits alemanys a l'Europa de l'Est poguessin ser frenats per l'Exèrcit Roig i, per tant, incapaços d'avançar fàcilment cap al Pròxim Orient des del nord. No obstant això, el 1942, quan l'Afrika Korps d'Erwin Rommel va travessar el nord d'Àfrica amb la intenció de capturar el Canal de Suez, la probabilitat d'una invasió alemanya des del sud es va convertir en una possibilitat real, causant gran ansietat al Yishuv i provocant plans per a la seva defensa. Sabent que el control nazi de Palestina significava l'aniquilació segura del Yishuv, es va desencadenar un debat entre els líders del Yishuv sobre si, en cas d'ocupació nazi, els habitants del Yishuv haurien d'evacuar juntament amb les forces britàniques cap a l'est cap a les possessions britàniques a l'Iraq i l'Índia o emprendre un Masada
- com la darrera posició a Palestina, probablement ho fa en una zona fortificada que s'ha de construir a pressa al voltant de les muntanyes del Carmel. Aquesta operació militar va ser anomenada oficialment Fortalesa Final de Palestina. Afortunadament per al Yishuv, l'avanç de les forces alemanyes cap a l'est a Egipte es va aturar durant la Segona Batalla d'El Alamein, eliminant així la amenaça d'invasió des del sud. El temps ansiós que va conduir a la derrota nazi a El Alamein va ser conegut com els 200 dies de terror.