Va continuar servint amb distinció a la frontera alemanya sota Louis Lazare Hoche, Charles Pichegru i Jean Victor Marie Moreau, va ser ferit repetidament i una vegada (el 1795) va ser presoner després d'haver estat ferit de nou. Va ser la mà dreta d'André Masséna durant tota la campanya suïssa de 1799, primer com a general de divisió, després com a cap d'estat major, i va guanyar una distinció extraordinària a la Segona Batalla de Zuric
- No. Va estar present sota Massena al setge de Gènova, i es va distingir tant a la Batalla de Monzambano que Napoleó li va presentar una espasa d'honor (un guardó especialment infreqüent substituït més tard per la Legió d'Honor). Va ser nomenat inspector general d'infanteria, i, en l'establiment de l'imperi, va rebre la Gran Creu de la Legió d'Honor, però no va ser inclòs en la primera creació de mariscals.