Resumeix l'article:  L'altre dia passava pel port de Bristol i vaig veure tots aquells milers de cotxes alineats al costat del cais i... vaig fer una doble captura. Allà eren: falange sobre falange de vehicles brillants que brillaven com joguines Dinky al sol; i de sobte em vaig adonar que no estaven arribant a aquest país. Aquests cotxes no acabaven de desembarcar de França, Alemanya o Japó. Estaven a punt de fer el seu propi viatge a l'estranger... eren cotxes britànics, per l'amor de Déu. Eren exemples de fabricació, disseny i enginyeria britànica, i estaven a punt de ser carregats en vaixells i portats a altres països europeus, i a Àfrica i Àsia; i vaig reflexionar sobre una de les històries de canvi més sorprenents en la història econòmica d'aquest país. Descarrega cap avall per veure el vídeo. Gran Bretanya l'any passat va produir més d'1,5 milions de cotxes - el màxim des de 2007 - i estem a punt per superar França i convertir-nos en la segona potència de fabricació de cotxes més gran d'Europa. A través de West Midlands - i de fet a tot el país - ara hi ha literalment milers d'empreses, grans i petites, que estan involucrades en la innovació i el subministrament de l'automòbil; i hi va haver un temps en què ningú hauria cregut que això era possible. Recordo els anys setanta. Tu, també, pots recordar aquella dècada de cabells vermells. La música era magnífica, el menjar era mediocre, i la indústria britànica estava de genolls. Recordo quan la nostra indústria de fabricació de cotxes estava en mans de "convocators" i "comissaris d'obres", i quan l'home que dirigia British Leyland, aleshores la nostra major companyia d'automòbils, semblava ser un oficial sindical comunista anomenat Red Robbo. Quan jo era un nen, tinc por de dir que els cotxes britànics eren objecte de burla internacional. Tenien fuites d'oli, i generalment eren muntats amb una imprecisió tan descuidada que es van guanyar una reputació d'inconfiabilitat que ha trigat dècades a esborrar-se. Limó després de llimona va sortir de les nostres línies de producció, culminant en el ridícul botell de roja anomenat l'Austin Allegro <unk> i hi havia una raó per a la...
Boris Johnson fa un crid per derrotar a Ed Miliband a la Batalla per la Gran Bretanya L'alcalde de Londres ha advertit que la victòria laborista el mes que ve seria una bogeria. Diu que els conservadors necessiten cinc anys per "fortalecer la recuperació econòmica"