L'acetanilida va ser el primer derivat de l'anilina que es va trobar serendipitosament que posseïa propietats analgèsiques i antipirètiques, i va ser ràpidament introduït en la pràctica mèdica sota el nom d'Antifebrin per Cahn & Hepp el 1886. Però els seus efectes tòxics inacceptables - el més alarmant és la cianosi a causa de la methemoglobinèmia - van provocar la recerca de derivats de l'anilina menys tòxics. North Harmon Morropse ja havia sintetitzat el paracetamol a la Universitat Johns Hopkins a través de la reducció de p-nitrophenol amb tínia en àcid acetic glacial el 1877, però no va ser fins al 1887 que el farmacèutic clínic Joseph von Mering va provar el paracetamol en humans. El 1893, Leon von Mering va publicar un article que informava sobre els resultats clínics del paracetamol amb l'analgèsic analgèsic i antipirèsic de les persones, i va ser introduït ràpidament utilitzat en la pràctica mèdica mèdica sota el nom de
El 1963