La frontera sud entre Transjordània i Aràbia va ser considerada estratègica per a Transjordània per evitar ser tancada al mar, amb accés a la mar a través del port d'Aqaba. La regió meridional de Ma'an-Aqaba, una àrea gran amb una població de només 10.000 habitants, va ser administrada per l'OETA Est (més tard el Regne Àrab de Síria, i després la Transjordània Mandatària) i reclamada pel Regne de Hejaz. A l'OETA Est, Faisal havia nomenat un "kaymakam" (subgovernador) a Ma'an; el "kaymakam" d'Aqaba, que "va ignorar amb impunitat tant Husein a La Meca com Feisal a Damasc", havia estat instruït per Hussein per estendre la seva autoritat a Ma'an. Aquesta disputa tècnica no es va convertir en una lluita oberta, i el Regne d'Hejaz havia de prendre el control "de facto" després que l'administració de Faisal fos derrotada pels francesos. Després de la conquesta saudita de Hejaz de 1924-1925
, l'exèrcit d'Hussein va fugir a la regió de Ma'an (que llavors va ser formalment anunciada com a annexada per la Transjordània d'Abdullah). Ibn Saud va acordar en privat respectar aquesta posició en un intercanvi de cartes en el moment del Tractat de Jeddah de 1927.