Escriure una continuació per a aquest paràgraf - Les legalitats de la guerra han estat acusat de vegades de contenir favoritisme cap als guanyadors ("la justícia de Victor"), ja que algunes controvèrsies no han estat dictaminades com crims de guerra. Alguns exemples inclouen la destrucció de les ciutats de l'Eix per part dels Aliats durant la Segona Guerra Mundial, com el bombardeig incendiari de Dresden, l'atac de l'Operació Meetinghouse a Tòquio (el bombardeig més destructiu de la història) i els bombardeigs atòmics d'Hiroshima i Nagasaki. Pel que fa als bombardejos estratègics durant la Segona Guerra Mundial, no hi havia tractat o instrument internacional que protegués específicament una població civil dels atacs aeris, per tant, els atacs aeris contra civils no eren oficialment crims de guerra. Els aliats en els judicis de Nuremberg i Tòquio mai van processar els alemanys, incloent el comandant en cap de la Luftwaffe Hermann Göring, pels bombardejos de Varsòvia
, Rotterdam, i les ciutats britàniques durant el Blitz així com els atacs indiscriminats a les ciutats aliades amb bombes voladores V-1 i coets V-2, ni els japonesos pels atacs aeris a ciutats xineses molt poblades. Tot i que no hi ha tractats específics per a la guerra aèria, el Protocol 1, Article 51 dels Convenis de Ginebra prohibeix explícitament el bombardeig de ciutats on la població civil pot estar concentrada, independentment de qualsevol mètode (vegeu bombardeig aeri i dret internacional).