Conscient de l'enorme potencial industrial dels Estats Units en temps de guerra, però amb l'esperança que els èxits de l'Eix a Europa limitarien el que els Aliats podrien emprendre al Pacífic, la Marina Imperial Japonesa (IJN) va seguir la seva estratègia consagrada per guanyar una batalla decisiva al començament d'una guerra curta, després de la qual podria dictar els termes de la pau. El 7 de desembre de 1941, el Japó va llançar una sèrie d'assaltos terrestres i marítims gairebé simultanis. Una d'aquestes va paralitzar temporalment la marina americana destruint la seva flota de cuirassats a Pearl Harbor. Durant els quatre mesos següents, l'exèrcit i la marina japonesa van expulsar els nord-americans de les Filipines i van neutralizar potencials trampolins nord-americans de tornada a les Filipines en sobrepassar l'illa Wake i Guam. Contra els britànics, el Japó va enfonsar vaixells de guerra, va envair possessions a Malàisia.
i Borneo, forçant la rendició de Singapur, i neutralitzant la posició britànica a Ceilà. Les possessions holandeses a les Índies Orientals també van ser envaïdes, donant al Japó accés a grans quantitats de petroli. Austràlia va ser expulsada de Nova Bretanya i parts de Nova Guinea. El Japó va establir llavors un perímetre defensiu al voltant del seu imperi ampliat fortificant bases en moltes de les possessions recentment conquerides.