El espectre d'absorció òptica de piridina en l'hexà conté tres bandes a les longituds d'ona de 195 nm (π → π* transició, absorptivitat molar ε = 7500 L·mol−1·cm−1), 251 nm (π → π* transició, ε = 2000 L·mol−1·cm−1) i 270 nm (n → π* transició, ε = 450 L·mol−1·cm−1). L'espectre de ressonància magnètica nuclear (NMR) de 1H de piridina conté tres senyals amb la relació d'intensitat integral de 2: 1 que corresponen als tres protons químicament diferents de la molècula. Aquests senyals s'originen dels α-protons (posicions 2 i 6, 8.5 ppm), la química de l'hexà-protona (posicions 4, 7.5 ppm) i β-protons (posicions 5 i 3 ppm). La piridina té una densitat d'electrons més baixa que el d'una de les substàncies derivades de l'electró i el d'electró
tres