El primer impuls darrere de l'arma de dues etapes va ser la promesa del president Truman el 1950 de construir una superbomba d'hidrogen de 10 megatons com a resposta dels Estats Units a la prova de 1949 de la primera bomba de fissió. Però l'invent resultant va resultar ser la manera més barata i més compacta de construir bombes nuclears petites i grans, possiblement sense esborrar cap distinció entre les bombes A i les bombes H, que es detonen i encendent la fusió en el material al seu voltant. La implosió de la secundària implosiona aquesta bufeta, detonant-la i encendent la fusió en el material al seu voltant, però la bufeta després continua a la fissió en l'ambient ric en neutrons fins que es consumeix completament, afegint significativament al rendiment. Segons Theodore Taylor, el Regne Unit, la Xina i el Pakistan han incorporat el disseny de les seves armes nuclears amb un diàmetre de 6 megatons, el Pakistan i els Estats Units han incorporat el disseny de les seves primeres bombes nuclears amb un mètode de desmonta
armes d'un sol estadi, possiblement reforçades