Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: El 1974, Frank Sherwood Rowland, professor de química a la Universitat de Califòrnia a Irvine, i el seu associat postdoctoral Mario J. Molina van suggerir que els compostos orgànics halogenats de llarga vida, com els CFC, podrien comportar-se d'una manera similar a la que Crutzen havia proposat per a l'òxid nitrós. James Lovelock havia descobert recentment, durant un viatge a l'Atlàntic Sud el 1971, que gairebé tots els compostos CFC fabricats des de la seva invenció el 1930 encara estaven presents a l'atmosfera. Molina i Rowland van concloure que, com el N2O, els CFC arribaren a l'estratosfera on es dissociarien per la llum UV, alliberant àtoms de clor. Un any abans, Richard Stolarski i Ralph Cicerone de la Universitat de Michigan havien demostrat que el Cl és encara més eficient que el NO en catalitzar la destrucció de l'ozó. Michael McElroy i Steven Wofsy, de la Universitat de Harvard, van arribar a conclusions similars. Cap dels dos grups, però, s'havia adonat que els CFC eren una font potencialment gran de clor estratosfèric. En lloc d'això, havien estat investigant els possibles efectes de les emissions d'HCl del transbordador espacial, que són molt més petits.  Pregunta: On era el professor Rowland?
Universitat de Califòrnia a Irvine