Escriure una continuació d'aquest paràgraf - El poema és principalment el lament d'un exiliat per la proximitat del país a la modernització (el títol s'ha d'interpretar així: la majoria dels rius al llarg dels quals s'estableix l'acció són albanesos, però el país mateix és "al llarg" de l'Elba i el Spree, és a dir, al costat d'Europa Central i Occidental, i és encara més dolorós veure que no arriba a la maduresa política, social i cultural ja que és una part integral d'aquest continent i cultura de la qual aquests ideals sorgeixen), el que porta la veu narrativa a un punt de desesperació fins que, com si fos un fenomen natural, pot sentir (o, més aviat, predir), el poble alçar-se en armes, com ho havien fet quan per la independència, per expulsar el tirà (Zog en la mesura en què ha impulsat l'atmosfera reformista del període postindependentista, els interessos i el futur de la Jugoslàvia i mira, en última instància, a tot el poder ajudat pel rei i els o
, el 1939, pels italians); aquesta expectativa, encara que lluny d'acabar-se, permet al poeta tancar amb les mateixes paraules que al principi, en la mateixa condició, però amb un esperançós i rejuvenescut estat d'ànim.