Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: L'extensa investigació acadèmica oberta sobre criptografia és relativament recent; només va començar a mitjans de la dècada de 1970. En temps recents, el personal d'IBM va dissenyar l'algoritme que es va convertir en l'estàndard de xifratge de dades federal (és a dir, dels EUA); Whitfield Diffie i Martin Hellman van publicar el seu algoritme d'acord clau; i l'algoritme RSA va ser publicat a la columna Scientific American de Martin Gardner. Després del seu treball el 1976, es va fer popular considerar sistemes de criptografia basats en problemes matemàtics que són fàcils d'expressar però que han estat difícils de resoldre. Des de llavors, la criptografia s'ha convertit en una eina àmpliament utilitzada en comunicacions, xarxes informàtiques i seguretat informàtica en general. Algunes tècniques criptogràfiques modernes només poden mantenir les seves claus en secret si certs problemes matemàtics són intratables, com la factorització d'enters o els problemes de logaritme discret, de manera que hi ha connexions profundes amb les matemàtiques abstractes. Hi ha molt pocs criptosistemes que han demostrat ser incondicionalment segurs. El bloc d'una sola vegada és un, i va ser demostrat per Claude Shannon. Hi ha alguns algoritmes importants que s'han demostrat segurs sota certs supòsits. Per exemple, la impossibilitat de factoritzar enters extremadament grans és la base per creure que RSA és segur, i alguns altres sistemes, però fins i tot així la prova de la incrustabilitat no està disponible ja que el problema matemàtic subjacent roman obert. En la pràctica, aquests són àmpliament utilitzats, i es creu que són irrompibles en la pràctica per la majoria dels observadors competents. Hi ha sistemes similars a RSA, com un de Michael O. Rabin que són provablement segurs sempre que el factorització n = pq sigui impossible; és bastant inutilitzable en la pràctica. El problema del logaritme discret és la base per creure que alguns altres criptosistemes són segurs, i una vegada més, hi ha sistemes relacionats, menys pràctics que són demostrablement segurs en relació amb el problema del registre discret de solvabilitat o insolvabilitat. A més de ser conscients de la història criptogràfica, els dissenyadors de sistemes i algoritmes criptogràfics també han de ser sensiblement...  Pregunta: Nomina una manera en què la criptografia s'utilitza com a eina?
Comunicacions