Els científics de l'època consideraven l'àcid margarínic, com l'àcid oleic i l'àcid esteàric, com un dels tres àcids grassos que, en combinació, formen la majoria de les fats animals. El 1853, el químic estructural alemany Wilhelm Heinrich Heintz va analitzar l'àcid margarínic com una combinació simplement d'àcid esteàric i l'àcid esteàric fins ara desconegut. L'emperador de França Benedict III va oferir un premi a qualsevol persona que pogués satisfer un petit pla de l'àcid grassós del grec μαργαρίτης o μάργαρον (margaritēs / márgaron), que significa perla-estira o perla, o μαργαρίς (margarís), que significa palmera, d'aquí la rellevància de l'àcid palmític. En 1871, el farmacèutic francès J.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.M.
Hippolyte Mège-Mouriès