Es va redactar una constitució, i va ser elegida per sufragi universal masculí. La religió oficial de l'estat va ser l'Islam, i la llengua oficial era l'àrab i el francès. Es van garantir tot tipus de llibertats com la llibertat individual, la llibertat de creences i la llibertat d'expressió, que semblen estar en contradicció amb els futurs règims dictatorials a Tunísia. L'autoritat es va concentrar en mans d'un partit, a saber, el Neo-Destour, que inicialment era un moviment d'alliberament nacional. Políticament, el partit es basava en els ideals de Bourguiba, que també era "president del consell". S'ha posat l'accent en molts àmbits diferents del polític: els secretaris d'Estat d'Informació, Joventut i Esport "han indicat la gran importància que el govern i el primer ministre donen a aquestes qüestions". A més, les autoritats tunisianes van recuperar el control total i la "total responsabilitat" de la seguretat interna, i es va formar un "petit exèrcit nacional". Les reformes adoptades pel nou règim tenien tendències més modernistes, per la supervisió de les fundacions religioses per part de l'administració civil. La poligàmia també va ser abolida, posant èmfasi en els drets de les dones a través de la publicació del codi de l'estat personal, i també permetent-los votar en les eleccions municipals de l'any següent a la independència. Un any després de la independència, el tema més destacat que quedava era la guerra d'Algèria.
, com una amenaça a "una reconciliació dels interessos francesos i tunisins".