Consulteu el passatge següent i responu a la pregunta posteriorment en el mateix idioma que el passatge:  Passatge: La teoria òptica va progressar a mitjans del segle XVII amb tractats escrits pel filòsof René Descartes, que va explicar una varietat de fenòmens òptics, incloent-hi la reflexió i la refracció, assumint que la llum era emesa per objectes que la produïen. Això diferia substancialment de l'antiga teoria grega d'emissió. A finals de la dècada de 1660 i principis de la de 1670, Isaac Newton va expandir les idees de Descartes en una teoria de corpúsculs de la llum, determinant que la llum blanca era una barreja de colors que es poden separar en les seves parts components amb un prisma. El 1690, Christiaan Huygens va proposar una teoria d'ona per a la llum basada en suggeriments que havien estat fets per Robert Hooke el 1664. El mateix Hooke va criticar públicament les teories de la llum de Newton i la disputa entre els dos va durar fins a la mort de Hooke. El 1704, Newton va publicar Optics i, en aquell moment, en part a causa del seu èxit en altres àrees de la física, generalment es considerava que era el guanyador en el debat sobre la naturalesa de la llum. L'òptica newtoniana va ser generalment acceptada fins a principis del segle XIX quan Thomas Young i Augustin-Jean Fresnel van realitzar experiments sobre la interferència de la llum que van establir fermament la naturalesa d'ona de la llum. El famós experiment de la doble fenda de Young va demostrar que la llum seguia la llei de la superposició, que és una propietat d'ona no predita per la teoria dels corpúsculs de Newton. Aquest treball va conduir a una teoria de la difracció de la llum i va obrir tota una àrea d'estudi en l'òptica física. L'òptica d'ones es va unificar amb èxit amb la teoria electromagnètica per James Clerk Maxwell en la dècada de 1860. El següent desenvolupament en la teoria òptica va arribar el 1899 quan Max Planck va modelar correctament la radiació del cos negre assumint que l'intercanvi d'energia entre la llum i la matèria només es produeix en quantitats discretes que va anomenar quanta. El 1905, Albert Einstein va publicar la teoria de l'efecte fotoelèctric que va establir fermament la quantificació de la llum mateixa. El 1913, Niels Bohr va demostrar que els àtoms només podien emetre quantitats discretes d'energia, explicant així les línies discretes vistes...  Pregunta: Què es pot utilitzar per separar els colors de la llum blanca?
prisma