La presència francesa a Tunísia va arribar cinc dècades després de la seva ocupació de l'Algèria veïna.
, l'època en què els francesos encara eren inexperts i mancaven de coneixement sobre com desenvolupar una colònia. Ambdós països havien estat possessions de l'Imperi Otomà durant tres segles, però cada un d'ells havia aconseguit fa molt temps l'autonomia política del sultà d'Istanbul. Abans de l'arribada dels francesos, Tunísia havia començat un procés de reformes modernes, però les dificultats financeres van augmentar fins a la instal·lació d'una comissió de creditors europeus. Després de la seva ocupació, el govern francès va assumir les obligacions internacionals de Tunísia. Els francesos van emprendre grans desenvolupaments i millores en diversos àmbits, incloent el transport i la infraestructura, la indústria, el sistema financer, la salut pública i l'administració. No obstant això, els negocis francesos i els seus ciutadans van ser afavorits, no al gust dels tunisins. El seu sentit nacional preexistent es va expressar aviat en la parla i en la impressió; va seguir l'organització política. El moviment independentista ja era actiu abans de la Primera Guerra Mundial, i va continuar guanyant força contra l'oposició francesa mixta. El seu objectiu final es va aconseguir el 1956.