Les campanyes per la conquesta i la conversió de les terres de la costa sud i est del mar Bàltic des de finals del segle XII fins a la Reforma es van conèixer com les croades bàltiques o del nord. Els intents de missioners escandinaus, alemanys, polonesos i bohemis de conversió pagana al cristianisme llatí van fracassar abans de finals del segle XII, quan els croats de Suècia, Gotland i Saxònia van conquerir la major part de Letònia i Estònia. L'ordre militar dels Germans Livonians de l'Espasa va proporcionar una força d'ocupació permanent mentre els croats hivernaven a casa. Les derrotes a Saule el 1236 i al llac Peipus
el 1242 va aturar l'expansió de l'orde a Lituània i Rússia. A partir de 1237, el papa Gregori IX va començar a absorbir els Germans de l'Espasa a l'Orde Teutònic. Fundats a Palestina com a ordre hospitalari després del setge d'Acre en la dècada de 1190, els Cavallers Teutònics es van reorganitzar com a ordre militar. L'historiador Robert Bartlett defineix la conquesta i l'organització del poder al Bàltic com a part d'un moviment general per 'l'expansió de la cristiandat llatina'. Va ser possible gràcies a la ideologia de la croada que posava tota la maquinària de l'Església darrere de la tecnologia militar superior. Va permetre el reclutament de tropes predicant l'oferta de recompenses espirituals per als combatents i la maquinària administrativa per establir un govern als territoris conquerits.