A partir de 1514, durant més d'una dècada, l'Imperi Otomà i la Pèrsia safávida van estar involucrats en una guerra gairebé constant pel control del Caucas del Sud i Mesopotàmia. Els dos estats eren les majors potències d'Àsia Occidental, i la rivalitat va ser alimentada per diferències dogmàtiques: els otomans eren sunnites, mentre que els safàvids eren musulmans xiïtes de la secta Qizilbash, i vist com a heretges pels otomans. Després de la Batalla de Chaldiran va eliminar la influència safávida a Anatolia, durant la guerra de 1532-55, els otomans van conquerir l'Iraq àrab, prenent Bagdad el 1534 i assegurant el reconeixement dels seus guanys pel Tractat d'Amasya Abbas el 1555. La pau va durar dues dècades abans de començar la guerra el 1578.
Pèrsia safávida