El 7 d'abril de 1939, cinc mesos abans de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, el Regne d'Itàlia va envair
Albània. El país va ser envaït en cinc dies, i el rei italià Víctor Emmanuel III va acceptar la corona oferida pel Parlament d'Albània. L'Exèrcit Reial Albà va ser incorporat a l'Exèrcit Reial Italià i un virrei va ser nomenat per administrar el país com a protectorat. Després de la invasió de Iugoslàvia per l'Eix el 6 d'abril de 1941, l'Albania italiana es va ampliar per incloure parts adjacents del Regne de Iugoslàvia incorporades principalment a partir de les "banovinas" iugoslàvies (subdivisions regionals) de Vardar i Morava. La major part de Kosovo va ser annexada a Albània, i al principi, els albanesos que vivien allà van donar la benvinguda amb entusiasme a l'ocupació italiana. Alguns albanesos de Kosovo fins i tot van suggerir que els albanesos eren "aris d'herència il·lírica". Tot i que oficialment sota el govern italià, els albanesos de Kosovo van rebre el control de la regió i van ser encoratjats a obrir escoles de llengua albanesa, que havien estat prohibides pel govern iugoslau. Els italians també van donar la ciutadania albanesa als habitants i els van permetre aixecar la bandera d'Albània. L'Exèrcit Reial Italià va expulsar la majoria dels serbis i montenegrins que s'havien instal·lat a Kosovo durant el període d'entreguerres. Els albanesos de Kosovo van menysprear els serbis per l'opressió que havien experimentat a les seves mans durant les guerres dels Balcans, la Primera Guerra Mundial i sota el govern iugoslau. Van aprofitar les seves circumstàncies canviades, van atacar els seus veïns serbis i van cremar les cases de fins a 30.000 colons serbis i montenegresos.