Escriure una continuació per a aquest paràgraf - A la nit del 5 d'octubre, Nora havia assolit vents superiors a, classificant-lo com un super tifó de categoria 5 equivalent a l'escala d'huracans Saffir-Simpson. Una missió de reconeixement a la tempesta en aquest moment va revelar parets oculars concèntriques, mesurades en i. Inicialment, l'avió no va poder penetrar en el nucli de l'ull a causa de la turbulència severa; no obstant això, van tenir èxit després d'un segon intent. Un cop dins de l'ull, van descobrir un centre gairebé lliure de núvols amb "un amfiteatre o un aspecte semblant a un bol". Els núvols d' estratocumulus van ser suprimits a una altitud inusualment baixa de. El nucli de Nora era excepcionalment càlid, amb temperatures que van arribar a un nivell gairebé rècord de 700 mb. A les 0020 UTC del 6 d'octubre, una sonda de descàrrega alliberada per l'equip de reconeixement va registrar una pressió de superfície de 877 mb (hPa; 25.91 inHg) just dins de l'ull del tifó. En aquest moment, es va estimar que els vents màxims havien assolit el seu màxim a. Aquesta intensitat va classificar a Nora com el cicló tropical més intens que s'ha registrat al món, juntament amb el tifó Ida el 1958. No obstant això, en l'anàlisi posterior a la tempesta, es va observar que, ja que la sonda no va registrar una pressió al centre de la tempesta, Nora probablement va ser lleugerament més forta del que s'indicava. Des de llavors, la intensitat de Nora ha estat superada per altres tres tempestes: el tifó de juny de 1975, el tifó Tip
el 1979, i l'huracà Patricia el 2015.