A principis de 1937, l'USAAC va ordenar a Curtiss que adaptés un P-36 al nou motor Allison V-1710 turbo-superalimentat amb refrigeració líquida amb 1.150 CV (860 kW). L'avió va ser designat Curtiss XP-37, l'avió va utilitzar el fuselatge original del Model 75 amb radiadors muntats als costats de la fuselatge al voltant del motor. La cabina es va traslladar molt a la part posterior per fer espai per als radiadors i el sistema de turbocompressor, i per equilibrar l'avió. L'avió va volar a l'abril de 1937, arribant a 340 mph (550 km/h) a 20.000 ft (6,100 m). Tot i que el turbocompressor era extremadament poc fiable i la visibilitat des del cabina del pilot en el despeg i l'aterratge era pràcticament inexistent, l'USAAC va ser prou intrigat per la planta de 13 turbocompressors per provar el servei i va volar amb un cost d'avió de Curtiss YP-37 al juny de
El 1939