Escriu una continuació per a aquest paràgraf - Durant la primera fase de la invasió alemanya de la Unió Soviètica, Baisultanov va ser desplegat com a part del 13è Regiment d'Aviació de Caz, en el qual va lluitar en les batalles per Tallinn
Hanko, i va defensar el Camí de la Vida. Abans del final de juny de 1941 va obtenir la seva primera victòria aèria - la mort compartida d'un Fokker D.XXI. La seva primera victòria en solitari va tenir lloc a Tallinn gairebé dos mesos més tard quan va eliminar un Ju 88. Va aconseguir dues morts en solitari i una mort compartida a mitjans de setembre de 1941, després de la qual va passar diversos mesos sense victòries aèries; després, a març i abril de 1942, va començar a augmentar ràpidament el seu compte, tot i que la majoria de les seves reclamacions van implicar morts compartides. No obstant això, es va convertir en un as el 4 d'abril de 1942 després d'abatre un bombarder en picada Ju 87 <unk> la seva cinquena mort en solitari. El juny de 1942 va ser nominat per al títol d'Heroi de la Unió Soviètica per haver fet 277 sortides, aconseguint 5 descàrregues en solitari i 13 compartits. El títol va ser atorgat el 23 d'octubre de 1942. No obstant això, el seu recompte es va mantenir en aquest nombre des que va ser enviat a l'entrenament de comandant d'esquadró a l'estiu de 1943. En el moment en què va tornar al seu regiment, havia estat honrat amb la designació de guàrdies i va ser renomenat com el 4è Regiment de Guàrdies d'Aviació de Combat. Poc després que la unitat rebés el nou La-5, va ser abatut sobre el golf de Finlàndia mentre estava en una missió escortant un grup d'avions d'atac a l'illa Seskar. Poc després de la seva mort, la seva família va ser deportada a l'oblast d'Osh a l'Àsia Central a causa de la seva ètnia Balkar. Els seus pares i dos dels seus germans van morir en les dures condicions de l'exili poc després de la deportació.