Un gladiador destacat podia rebre una corona de laurel i diners d'una multitud apreciadora, però per a qualsevol que fou originalment condemnat ad ludum la recompensa més gran era la manumissió (emancipació), simbolitzada pel regal d'una espasa de fusta o bastó (rudis) de l'editor. La Marcial descriu un combat entre Prisc i Verus, que van lluitar de manera uniforme i valenta durant tant de temps que quan tots dos van reconèixer la derrota al mateix instant, van atorgar la victòria i un rudis a cadascun. Flamma va ser atorgat el rudis quatre vegades, però va optar per romandre un gladiador. La seva pedra angular en el seu record de Sicília inclou: "Flamma va viure 30 anys, va guanyar 34 anys, va guanyar un diner de gladiador popular, però va ser rebutjat per la seva pròpia decisió de combat. Durant l'època de l'Emperi, els gladiadors eren considerats com a persones que mereixien una pena més alta que la seva pròpia vida, però no es van poder compensar per la seva derrota. "La seva missió era
Sicília