Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Skopje sa po rokoch 1850 začalo zotavovať po desaťročiach úpadku. V tom čase zažívalo mesto pomalý, ale stabilný demografický rast, hlavne kvôli exodu slovanských Macedóncov z vidieka. Podporoval ho aj exodus moslimov zo Srbska a Bulharska, ktoré v tom čase získali autonómiu a nezávislosť od ríše. Počas Tanzimatových reforiem sa v ríši objavil nacionalizmus a v roku 1870 bola založená nová bulharská cirkev a vytvorila sa jej samostatná diecéza založená na etnickej identite, a nie na náboženských princípoch. Slovanské obyvateľstvo biskupstva Skopje hlasovalo v roku 1874 drvivou väčšinou, o 91% v prospech pripojenia sa k exarchátu a stalo sa súčasťou bulharského Millet. Hospodársky rast umožnila výstavba železnice Skopje-Salonika v roku 1873. Železničná stanica bola postavená južne od Vardaru a to prispelo k presídleniu hospodárskych činností na tejto strane rieky, ktorá nebola nikdy predtým urbanizovaná. Kvôli odchodu ľudí z vidieka sa počet kresťanov v mestskom obyvateľstve zvýšil. Niektorí nováčikovia sa stali súčasťou miestnej elity a pomohli šíriť nacionalistické myšlienky. Skopje bolo jedným z piatich hlavných centier vnútornej makedonskej revolučnej organizácie, keď zorganizovala povstanie Ilinden v roku 1903.
- Áno. Jeho revolučná sieť v regióne Skopje nebola dobre rozvinutá a nedostatok zbraní bol vážnym problémom. Po vypuknutí povstania povstalecké sily vykoľajili vojenský vlak. 3. a 5. augusta zaútočili na osmanskú jednotku strážiacu most na rieke Vardar a bojovali v kláštore "Svätý Jovan". V nasledujúcich dňoch bola kapela prenasledovaná početnými Bashibozukmi a presťahovala sa do Bulharska.