Náboženské obrazy boli podrobené dôkladnému preskúmaniu ako skutočne alebo potenciálne modlárske od začiatku protestantskej reformácie v roku 1520. Martin Luther prijal niektoré obrazy, ale len málo raných holandských malieb spĺňalo jeho kritériá. Andreas Karlstadt, Huldrych Zwingli a Ján Kalvín boli úplne proti verejným náboženským obrazom, predovšetkým v kostoloch, a kalvinizmus sa čoskoro stal dominantnou silou holandského protestantizmu. Od roku 1520 vypukli reformistické výbuchy ikonoklasy vo veľkej časti severnej Európy. Môžu byť oficiálne a mierumilovné, ako v Anglicku za Tudorovcov a Anglickej Commonwealthu, alebo neoficiálne a často násilné, ako v "Beeldenstorm" alebo "Iconoclastic Fury" v roku 1566 v Holandsku. Dňa 19. augusta 1566 sa táto vlna ničenia davom dostala do Ghentu, kde Marcus van Vaernewijck zaznamenal udalosti. Napísal, že "Ghentský oltár" bol "roztrhaný na kúsky a zdvihnutý, panel po paneli, do veže, aby sa uchoval pred výtržníkmi". Antverpy zaznamenali v roku 1566 veľmi dôkladné zničenie svojich kostolov, po ktorom nasledovali ďalšie straty počas španielskeho vyrabovania Antverpy
v roku 1576 a ďalšie obdobie oficiálneho ikonoklázmu v roku 1581, ktoré teraz zahŕňalo mestské a cechové budovy, keď kalvinisti kontrolovali mestskú radu.