Napíšte pokračovanie pre tento odsek - V roku 1830 sa vo Francúzsku uskutočnila júlová revolúcia s cieľom vyhostiť reakčných kráľov Bourbonov a na trón nastoliť orléanského kráľa Ludvíka-Filipa. Naproti tomu vláda kráľovnej Viktórie začala v roku 1837 pokojným spôsobom. Hlavné európske mocnosti - Rusko, Rakúsko, Británia a v menšej miere Prusko - boli odhodlané udržať Francúzsko pod kontrolou, a preto Francúzsko vo všeobecnosti uskutočňovalo opatrnú zahraničnú politiku. Ľudovít Filip sa spojil s Britániou, krajinou, s ktorou Francúzsko zdieľalo najviac podobnú formu vlády, a jej bojovným ministrom zahraničných vecí lordom Palmerstonom. V prvom roku vlády Ludvíka Filipa odmietol pripojiť Belgicko počas revolúcie.
, namiesto toho, aby nasledoval britskú líniu podpory nezávislosti. Napriek tvrdeniam vedúceho francúzskeho ministra Adolpha Thiersa v rokoch 1839-1840, že Francúzsko bude chrániť čoraz mocnejšieho Muhammada Aliho z Egypta (vicekráľa Osmanskej ríše), žiadne posily neboli pripravené a v roku 1840 bol Ali k veľkej rozpakom Francúzska nútený podpísať Londýnsky dohovor mocnosťami. Vzťahy sa opäť ochladili za vlády François Guizot a Roberta Peela. V roku 1846 sa však opäť rozpadli, keď s Palmerstonom späť ako ministrom zahraničných vecí francúzska vláda rýchlo súhlasila s tým, aby sa Izabela II. a jej sestra vydali za členov dynastií Bourbonov a Orléanovcov. Palmerston dúfal, že usporiada manželstvo, a "The Affair of the Spanish Marriages" bol všeobecne považovaný za nepriaznivý britskými historikmi ("bezstranným úsudkom histórie bol všeobecne odsúdený"), hoci v posledných rokoch bol prijatý sympatizujúci pohľad.