V rokoch 1953 a 1954 boli Lascorz a jeho rodina, teraz prominentní spoločenskí predstavitelia v Madride, v centre pozornosti kontroverzie "Hidalguía", ktorá sa objavila v sérii článkov v španielskych časopisoch, vrátane jedného nazvaného "Hidalguía", ktorý ho verejne identifikoval ako falšovateľa. To viedlo k ich spoločenskej stigmatizácii. Tento spor má svoje korene v kampani, ktorú Svätá stolica začala v roku 1952 proti tomu, čo pápežstvo považovalo za podvodné rytierské rády. Táto kampaň sa stala veľmi publikovaná v španielskych médiách do roku 1953, keď rokovania medzi pápežstvom a španielskou vládou - konkordát z roku 1953
<unk>sa blížili ku koncu. Keďže Lascorz bol na čele niekoľkých rádov a organizácií, ktoré Vatikán považoval za falošné rády, opakovane vzbudzoval pochybnosti španielskej vlády a úradov. Je nepravdepodobné, že by Lascorz priťahoval dostatočnú pozornosť na to, aby bol odhalený, ak by verejne nepodporoval svoj poriadok v Madride. Svojim priateľom a podporovateľom udelil početné šľachtické tituly, ktoré pritiahli pozornosť úradov a skutočnej španielskej šľachty. Dňa 23. apríla 1953 článok v novinách "ABC" s názvom "Falsas órdenes de caballería y falsos títulos nobiliarios" ("falošné rytierske príkazy a falošné šľachtické tituly") označil Lascorza za falzifikát a jeho príkazy a inštitúcie za falošné, pričom uviedol, že Lascorz porušil "nielen zásady cirkevného práva, ale aj suverenitu španielskeho štátu". V neskorších číslach noviny tiež uverejnili a pokarhali Lascorzove odpovede na článok, poukazujúc na to, že španielska vláda neschválila jeho príkazy.