Kontakt medzi Európanmi a Mongolmi sa začal okolo roku 1220, s príležitostnými správami od pápežstva a európskych monarchov mongolským vodcom, ako je Veľký chán, a následne Ilchánom v Mongolmi dobytej Perzii. Komunikácia mala tendenciu nasledovať opakujúci sa vzor: Európania žiadali Mongolov, aby konvertovali na západné kresťanstvo, zatiaľ čo Mongolovia odpovedali požiadavkami na podriadenosť a poctu. Mongoli už dobyli mnoho kresťanských a moslimských národov pri svojom postupu po Ázii a po zničení Nizaris z Alamutu a moslimských dynastií Abbasidov a Ayyubidov bojovali niekoľko nasledujúcich generácií proti zostávajúcej islamskej moci v regióne, egyptským Mamlukom. Hethum I., kráľ kresťanského národa Cilicijskej Arménska, sa v roku 1247 podriadil Mongolov a dôrazne povzbudil ostatných monarhov, aby sa zapojili do kresťansko-mongolského spojenectva, ale dokázal presvedčiť len svojho zaťa, princa Bohemonda VI. z krížovcového štátu Antiochie, ktorý sa podriadil v roku 1260. Iní kresťanskí vodcovia, ako napríklad krížovci z Akry, mali väčšiu nedôveru voči Mongolom, pretože ich vnímali ako najvýznamnejšiu hrozbu v regióne. Baróni z Acre sa preto zapojili do nezvyčajného pasívneho spojenectva s moslimskými Mamlukmi, čo umožnilo egyptským silám bez odporu postupovať cez územie križiackych vojakov, aby sa zapojili a porazili Mongolov v kľúčovej bitke pri Ain Jalut.
V roku 1260.