Napíšte pokračovanie tohto odseku - 2. februára 1964 Atalanta doma prehrala s Fiorentinou 7:1; to bola najhoršia domáca porážka klubu. Tento výsledok pobúril fanúšikov a vyžadoval zásah polície, aby sa zabránilo násiliu medzi nimi a hráčmi. Taktické rozhodnutia Quaria boli tiež spochybnené, čo viedlo k jeho prepustení po zápase a nahradeniu Carlo Ceserolim. Klub nakoniec skončil v strede tabuľky, ale sezónu narušila Turaniho smrť 25. apríla 1964. Attilio Vincentini, ktorého nominoval bývalý tréner Luigi Tentorio, ho v lete nahradil ako prezident. Tentorio opustil vedenie klubu (a svet futbalu) v roku 1966, keď sa všetky futbalové kluby stali akciovými spoločnosťami, pretože s touto myšlienkou v podstate nesúhlasil. Neskôr v 60. rokoch 20. storočia sa Atalanta zúčastnila niekoľkých kontinentálnych (aj keď nie UEFA) súťaží: Intertoto Cup (vtedy tiež známy ako Coppa Piano Karl Rappan) v roku 1966 <unk> 67 a Mitropa Cup v rokoch 1967 <unk> 68 a 1968 <unk> 69. V sezóne 1967-1968 Atalanta len úzko unikla zosunu: Tabanelli, ktorý sa vrátil na druhý stint ako manažér v roku 1967, bol počas sezóny nahradený ako tréner bývalým kapitánom Stefano Angeleri kvôli zlým výsledkom. Po porážke v poslednej minúte o 1 <unk> 0 proti SPAL v tretí predposledný deň, výsledok, ktorý vyrovnal oba kluby na 22 bodov, bolo prežitie Atalanta zabezpečené vďaka lepším výsledkom ako posledný v posledných dvoch zápasoch. V roku 1969 sa však klubu nepodarilo utiecť z relegácie.
, končí desať po sebe idúcich sezóny v najvyššej ligy. Vo februári 1969 prevzal funkciu prezidenta po rezignácii Vicentiniho, hoci ho ako prezidenta nahradil po jednom roku Achille Bortolotti, ktorý už bol niekoľko rokov čiastočným akcionárom po nesúhlasoch v riadení medzi Bortolotti, Baracchi a Massimo Masserini.