Dokonči nasledujúcu vetu: V marci 1933, len tri mesiace po tom, ako sa Adolf Hitler stal kancelárom, Eisner utiekol z Berlína do Paríža, kde žila sestra. Tu žila neiste a brala akúkoľvek prácu, ktorú mohla nájsť (preloženie, opatrovateľka atď.) a pracovala, kedykoľvek to bolo možné, ako nezávislá filmová kritikka pre rôzne medzinárodné časopisy a noviny. V roku 1940 bola zatknutá v prvej "Rafle du billet vert" a odvezená do
Vel d'Hiv s stovkami ďalších slobodných židovských žien. Odtiaľ ich previezli do internačného tábora Gurs v Pyrenejoch, koncentračného tábora riadeného Francúzmi pre Nemcov. Po niekoľkých mesiacoch sa jej podarilo utiecť a cestovala do Montpellier, kde sa krátko zaregistrovala ako študentka, než sa dostala do Rodezu a k pastorovi Exbrayatovi, ktorý jej pomohol získať falošné doklady - stala sa Louise Escoffier z regiónu Alsas. Zostávala v kontakte s Henriom Langloisom, ktorý bol v Paríži a tajne skrýval plechovky s filmom po celej krajine, aby sa nedostali do rúk nacistov. Jedno z týchto miest bolo neďaleko mesta Figeac v strednom Francúzsku, v pivnici Château de Béduer. Langlois inštruoval Eisnera, aby tam išiel a zachoval filmy (vrátane "Veľkého diktátora"). Eisner to dokázal v mrazivých podmienkach počas mesiaca, kým sa mu minuli peniaze. Keďže potrebovala pomoc, podarilo sa jej získať prácu v dievčenskej škole v Figeacu. Zlé zaobchádzanie, začala učiť nemecky pre niektoré španielske dievčatá žijúce s miestnou učiteľkou Madame Guitard, ktorá ju prijala; zostala tam až do oslobodenia Paríža koncom augusta 1944.