Neskôr v tom istom roku, s pomocou výšky Mexického mesta na olympijských hrách v roku 1968, Hines zlepšil rekord na 9,95 a vyhral zlatú medailu 14. októbra, čo sa malo stať prvým prijatým plne automatickým svetovým rekordom prijatým, keď IAAF prijala takéto časy v roku 1977. Na tých istých olympijských hrách, Greene získal bronzovú medailu a všetci traja sa spojili s Melom Penderom, aby vyhrali zlatú medailu v štafete 4x100 m
v rekordnom čase. Počas nasledujúcich ôsmich sezón, predtým ako IAAF zmenila svoje rekordné kritériá, ďalších šesť jednotlivcov vyrovnalo svetový rekord 9,9 ručného času. Automatická rýchlosť 9,95 bola prekonaná až v roku 1983, keď Calvin Smith bežal 9,93, opäť vo výške, na americkej akadémii letectva neďaleko