Napíšte pokračovanie tohto odseku - Hlavnou bojovou taktikou poľsko-litovských husárov bola náboj. Odniesli náboj k nepriateľovi a cez neho. Útok začal pomalým tempom a v relatívne voľnej formácii. Formácia postupne naberala tempo a zatvárala rady, keď sa približovala k nepriateľovi, a dosiahla najvyššiu rýchlosť a najbližšiu formáciu bezprostredne pred súbojom. Obvykle opakovali útok niekoľkokrát, kým nepriateľská formácia sa nerozbila (mali dodávkové vozy s náhradnými kopijami). Taktika útoku ťažko obrnenými husármi a koňmi bola účinná takmer dve storočia. Husári bojovali s dlhými kopijami (husárska kopie sa zvyčajne pohybovali od 4,5 do 6,2 metrov dĺžky), "koncerz" (túžiaci meč), "szabla" (sabre), jedna alebo dve pištole a často s karabinou alebo arquebusom, známym v poľštine ako "bandolet". Okrídlené husári nosili aj iné zbrane, ako napríklad vojnové kladivo typu "nadziak" a bojové sekery. Ľahšie sedlo v tureckom štýle umožňovalo viac brnenia pre kone aj pre bojovníkov. Navyše boli chované tak, aby veľmi rýchlo behali s ťažkým nákladom a rýchlo sa zotavili. To sa dosiahlo plemenením starých poľských koní s východnými koňmi, zvyčajne z tatárskych kmeňov. Výsledkom bolo, že tieto kone mohli prejsť stovky kilometrov, naložené s viac ako 100 kilogrammi a stále boli schopné naberať v okamihu. Husárske kone boli tiež veľmi rýchle a obratné. To umožňovalo husárom bojovať s akýmikoľvek kavalériami alebo s pešťou, od ťažkých západných "kissaierov" až po rýchlych Tatárov. Boli všeobecne považovaní za najmocnejšiu kavalériu na svete. V bitke pri Lubiszew v roku 1577, Byczyna
(1588), Kokenhausen (1601), Kircholm (1605), Kłuszyn (1610), Chocim (1621), Martynów (1624),