John W. Dawson sa vrátil do Joggins v lete 1853 bez Charlesa Lyella, ktorý bol najatý pracovať na Svetovom veľtrhu v roku 1853
v New Yorku. Dawson pokračoval v skúmaní Jogginsovej formácie sám a 2. novembra 1853 poslal svoj dokončený prieskum Lyellovi. Dawson tvrdil, že jeho a Lyellove zistenia sa zhodovali s tými, ktoré urobil William Logan, a do roku 1855 Dawson už nepoužíval svoj vlastný prieskum a začal sa spoliehať len na Loganov odkaz. V roku 2005 bolo zistené, že práca Dawsonovej a Lyellovej bola presnejšia ako Loganova. "Hylonomus lyelli" bol objavený na Joggins Cliffs Dawsonom a formálne opísaný v roku 1859. Tento druh bol pomenovaný na počesť jeho kolegu Charlesa Lyella a neskôr bol uznaný za najstaršieho známeho plaziva a stal sa provinčnou fosíliou Nového Škótska. Fosílna stopa, ktorú Dawson objavil v roku 1866, bola v jednom bode považovaná za najväčšieho známeho bezstavovca "Arthropleura", ale Dawson nakoniec zistil, že stopa je dostatočne odlišná, aby bola priradená k vlastnému druhu: "Diplichnites aenigma". Dawson zasvätil veľkú časť svojej kariéry štúdiu formácie Joggins a opäť sa vrátil v roku 1877 na expedíciu financovanú Kráľovskou spoločnosťou, aby vyhľadal ďalšie vzorky vložené do fosílnych stromov. Výbušniny boli detonované v Coal Mine Point, odhalili dvadsaťpäť lycopsidov; z nich pätnásť obsahovalo fosilie stavovcov predstavujúce viac ako sto exemplárov, najväčšiu zbierku palezoických štvornožcov, ktorá bola kedy nájdená. Dawson a Lyell prišli s mnohými teóriami, aby vysvetlili, prečo sa tam zhromažďuje toľko zvierat. Prvé tvrdenie bolo, že stvorenia boli v brlohu, ale tiež sa predpokladalo, že zomreli niekde inde a do kmeňa ich zmyla voda. Nakoniec Dawson prišiel k záveru, že zvieratá spadli do kufra a tam zomreli, pretože nemohli utiecť.