Vyplňte nasledujúcu vetu: Majorovo premiérstvo sa zhodovalo s rozpadom Juhoslávie a následnou vojnou v Bosne a Hercegovine (a častiach Chorvátska). Napätie medzi republikami tvoriacimi Juhosláviu sa zvyšovalo od smrti prezidenta Josepa Broza Tita v roku 1980, čo sa zhoršilo v dôsledku politickej neistoty spôsobenej pádom komunizmu vo východnej Európe v období rokov 1989-1991. V júni 1991 Slovinsko a Chorvátsko vyhlásili nezávislosť; zatiaľ čo srbsky ovládaná centrálna vláda v Belehrade nechala takmer homogénne Slovinsko opustiť po len troch rokoch, Slovinsko sa stalo nezávislým.
Po krátkej vojne bola situácia v Chorvátsku, ktorého časti obsahovali veľký počet etnických Srbov, oveľa spornejšia. EÚ na tlaku Nemecka uznala nezávislosť oboch štátov v decembri 1991. Vojna vypukla medzi Srbskom (vedeným nacionalistom Slobodanom Miloševičom) a Chorvátskom (vedeným Franjom Tuđmanom) v oblasti Slavónie v severovýchodnom Chorvátsku, ktorá je osídlená Srbmi, čo viedlo k tomu, že OSN vyslala mierové sily (UNPROFOR). Najhoršie boje sa však vyskytli po vyhlásení nezávislosti Bosny a Hercegoviny pod vedením prezidenta Alije Izetbegoviča 6. apríla 1991; obyvateľstvo horskej republiky bolo rozdelené medzi bosnianskych Srbov, bosnianskych Chorvátov a bosnianskych moslimov (alebo "Bosňanov"), a medzi nimi vypukla občianska vojna v plnom rozsahu, s bosnianskymi Chorvátmi a bosnianskymi Srbmi podporovanými Tuđmanom a Miloševičom. Vojna zasiahla Európu a celý svet nečakane, a po celom svete sa začali vysielať šokujúce scény vojnových zajatcov (niektorí ich prirovnávali k nacistickým koncentračným táborom), obrovské prúdy utečencov a kampane etnického čistenia, čo viedlo k výzvam na intervenciu.