Zatiaľ čo ťažba zlata a diamantov pokračuje až do dnešného dňa, v poslednej polovici 18. storočia najskoršie objavy, najmä tie oblasti, kde sa zlato a diamanty ťažilo najľahšie, postupne začali produkovať menej. Cukor, s jeho požiadavkami na otrockú prácu, zostal najlepším meradlom bohatstva a blahobytu Brazílie a najmä Pernambuca. Pombal zaviedol reformy, ako napríklad v roku 1751 inšpekčné rady, a plantári sa bezvýsledne sťažovali. Ale skutočným problémom v pernambuckom (a brazílskom) cukrovarstve bol trhový problém. Príliš veľa krajín vyrábalo cukor vo svojich karibských kolóniách, čím znižovali cenu cukru a zvyšovali cenu otrokov. Cena cukru na trhu prudko klesla medzi rokmi 1750 a 1755. V polovici päťdesiatych rokov 20. storočia bola založená pombalinová spoločnosť a s vypuknutím Sedemročnej vojny v roku 1756 vzrástla cena cukru. Hoci Bahia po holandskom vpáde neustále predbehla Pernambuco v produkcii cukru, zdá sa, že v roku 1762 Pernambuco aspoň dočasne získalo svoju prednosť v produkcii cukru. Samozrejme, po vojne cena opäť klesla. Zatiaľ čo udalosti, ako sú vojny v Európe, priaznivo ovplyvnili Pernambuco, iné, ako napríklad Veľké Lisabonské zemetrasenie
z roku 1755 zdanlivo mal menší vplyv na Pernambuco.