Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Okrem toho, niekoľko tragédií pokračovalo v jeho zasiahnutí. V roku 1942 zomrela jeho manželka Elisabet a v roku 1943 bola jeho dcéra Raya, narodená židovskej matke, deportovaná do internačného tábora Gaggenau nacistami, ktorí okupovali Alsasko. Debora Logaková, matka svojich detí, ktorá žila v Montrouge neďaleko Paríža, bola zatknutá v júli 1942 pri zlovestnej razii francúzskej polície na Vélodrome d'Hiver
- Áno. Bola držaná v internačnom tábore Drancy a predpokladalo sa, že bola usmrtená v internačnom tábore v Osvienčime. Keď sa Fiebig dozvedel, že Tretia ríša podporuje umelcov, poslal žiadosť o dôchodok Goebbelsovi, ktorý sa nemohol menej zaujímať o diela maliara. Hoci sa narodil v Nemecku, nacistická administratíva ho neakceptovala, zvlášť preto, že pochádzal z Kurlandu. Počas vojenskej okupácie Francúzska Nemeckom bol takmer nútený vystaviť svoju prácu výmenou za nejasné sľuby o dôchodku, ktoré sa nikdy nenaplnili. Jeho dcéra Raya bola zázračne ušetrená po krátkom nacistickom zatknutí. Napriek viacerým žiadostiam mu francúzske občianstvo nikdy nebolo udelené. Bol zranený ťažkým životom počas oboch svetových vojen a osobnými drámami, od roku 1946 takmer oslepol a už nemohol maľovať ani pracovať. Po vojne bol v roku 1948 poslaný do kasáren Schweisguth v Sélestat zriadených sociálnou starostlivosťou pre chudobných. Fiebig zostal celý život nostalgický pre krajinu Kurska. Zomrel v chudobe v Séleštate 6. februára 1953 a zanechal za sebou Raya a významné, ale neuznané umelecké dielo. Jeho príbuzní uviedli, že bol pochovaný na protestantskom cintoríne, ale mesto Sélestat, ktorého ulice je pomenovaná po ňom, nemá v registri záznam o jeho hrobe.