Vyplňte nasledujúcu vetu: Po uznaní zodpovednosti francúzskeho štátu prezidentom Jacquesom Chiracom počas spolupráce v roku 1995, na výročie
Vel' d'Hiv útok, Judt napísal v "New York Times" komentár, "ľudia ako Jean-Paul Sartre a Michel Foucault boli zvláštne ticho. Jedným z dôvodov bolo, že boli takmer posadnutí komunizmom. Zatiaľ čo dve generácie intelektuálov hlásali potrebu "sa zapojiť", zaujať postoj, vyhýbali sa akejkoľvek etickej otázke, ktorá by nemohla posunúť alebo v niektorých prípadoch spomaliť marxistickú vec. Vichy bolo odmietnuté ako dielo niekoľkých senilných fašistov. Nikto sa nezaujímal o to, čo sa stalo počas okupácie, možno preto, že len veľmi málo intelektuálov akéhokoľvek politického okruhu mohlo tvrdiť, že mali "dobrú" vojnu, ako to robil Albert Camus. Nikto sa nevzdal, aby kričal 'J'accuse!' na vysokých funkcionárov, ako to robil Émile Zola počas Dreyfusovej aféry. Keď Simone de Beauvoirová, Roland Barthes a Jacques Derrida vstúpili na verejnú arénu, zvyčajne to znamenalo krízu ďaleko - na Madagaskare, vo Vietname alebo v Kambodži. Dokonca aj dnes politicky angažovaní spisovatelia vyzývajú k akcii v Bosne, ale iba sporadicky zasahujú do diskusií o francúzskej minulosti".