Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Niektorí učenci navrhli, že dva kmene, ktoré spomína gotický spisovateľ Jordanes vo svojej "Getica" medzi ľuďmi v ríši gotického kráľa Ermanarika v štvrtom storočí nášho letopočtu, môžu byť prirovnávané k ľuďom Mari. Avšak identifikácia "Imniscaris" (alebo "Sremniscans") s "Cheremis" a "Merens" s "Mari" je kontroverzná. Prvá bezpečná potvrdená zmienka o Marijcoch pochádza z chazarských zdrojov z 10. storočia, kde sa objavujú pod exonymom "tsarmis" (= "Cheremis"). V tom čase bola oblasť osídlenia Mari pozdĺž Volgy. V 13. storočí sa Mari dostali pod vplyvom Zlatej Hordy a v roku 1443 sa stali poddanými Kazanského chánatu. Počas tejto doby zažili Maríovia určité kultúrne zblíženie s vládnucimi Tatármi a Bolgskými Bulharmi, čo sa tiež prejavuje v tureckom lexikálnom a gramatickom vplyve na marijský jazyk. V roku 1552 bolo územie Mari začlenené do Ruska s ruským dobytím Kazanu
pod Ivanom Hrozným. Zatiaľ čo niektorí Maris (najčastejšie Hill Maris) pomáhali ruskému dobývaniu, väčšina Marisov sa bránila v tzv. "Cheremis Wars". Koncom 16. storočia bol odpor konečne potlačený a obyvatelia mesta Mari museli znášať veľké utrpenie. V dôsledku následného prílivu ruských osadníkov a na únik pred nútenou kresťanstvom (od roku 1700) sa Maris začal usadzovať ďalej na východ v dnešnom Baškortostane. V nasledujúcich storočiach pod vládou carského Ruska si mariši dokázali zachovať svoju etnickú a kultúrnu identitu, posilnenú opakovanými vlnami návratu k ich tradičnému predkresťanskému náboženstvu.