Napíšte pokračovanie tohto odseku - Po začlenení vojvodstva Rava do Kráľovstva Poľského ako reverzného panstva v roku 1462 bolo založené vojvodstvo Rava, ktoré bolo tiež súčasťou väčšej provincie Veľkého Poľska poľskej koruny. Głowno patril do tohto vojevodstva až do roku 1793 alebo do druhého rozdelenia Poľska. V roku 1504 požiar zničil veľkú časť mesta, po ktorom kráľ Alexander Jagiellon na desať rokov pozastavil zdanenie jeho obyvateľov. V roku 1522 vypukol druhý požiar a kráľ Zygmunt I. Starý udelil ďalšie 10-ročné odloženie zdanenia. Kvôli potope
V roku 1676 žilo v Głowno len 74 ľudí, ale za vlády kráľa Jána III. Sobieského sa obyvateľstvo mierne zotavil. Počas Veľkej severnej vojny bolo mesto a kostol vyplienené saskými a švédskymi vojskami, vrátane krátkeho, ale zničujúceho pobytu švédskeho kráľa Karla XI. a jeho jazdcov v roku 1704, ktorý zaznamenal farár kostola svätého Jakuba. V dôsledku toho v roku 1710 vypukla epidémia, ktorá zabila obyvateľov od miestnej šľachty až po obyvateľov mesta, a mesto bolo takmer dokončené. Nakoniec bolo mesto predané Baltazarovi Ciecierskiemu, stolníkovi Drohičinu. Po tridsiatych rokoch 17. storočia a možno bližšie k roku 1750 nový majiteľ začal usadiť Židov tam, aby vytvoril príjem z textilného priemyslu. V roku 1741 udelil poľský kráľ August III. Ciecierskiemu mestu trhovú výsadu, ktorá mu umožňovala konať štyri ročné veľtrhy počas kalendárneho roka. V roku 1775 bolo v meste 60 domácností, ktoré platili dane.