V marci 1944, keď sa sovietske jednotky rýchlo blížili ako súčasť ofenzívy Uman<unk>Botoșani v druhej svetovej vojne, bola škola evakuovaná a Nădejde sa spolu s ťažko chorou matkou stiahla do hlavného mesta Bukurešť. Avšak, vzhľadom na
Po bombardovaní Bukurešti odišli do vidieckej oblasti Fundeni, kde zostali až do októbra. V tom čase sa so svojou matkou presťahovala do domu v Bukurešti, do domu jej bratranca, vdovy Nicolae N. Beldiceanu. Nevrátili sa do Iași, pretože dom bol takmer úplne zničený bombardovaním. Až do odchodu do dôchodku v roku 1947 pracovala ako korektorka v dvoch vydavateľstvách, prácu, ktorú si pravdepodobne zabezpečila pomocou Sadoveanu. Jej posledná štvrť storočia bola monotónna: jej matka zomrela v roku 1950 a občas navštevovala Sadoveanus, najmä v zime, pretože jej dom bol zle vykurovaný. Obzvlášť sa tešila, keď sa u nej zastavili bývalí študenti, ktorí prechádzali cez hlavné mesto. Nădejde zomrela v roku 1971 a bola pochovaná vedľa svojich rodičov na cintoríne Eternitatea.