Napíšte pokračovanie tohto odseku - V polovici mája začal kráľ uvažovať o ukončení vojny po tom, čo ho presvedčil vojvoda Pietro d'Acquarone, minister kráľovského domu, ktorý sa obával o budúcnosť monarchie. Talianska verejná mienka sa po kráľovej nečinnosti začala obracať proti monarchii. Koncom mája d'Acquarone a kráľov "aide-de-camp", generál Puntoni, prijali dvoch vysokých politikov predfašistického veku, Ivanoe Bonomiho a Marcello Soleriho. Dňa 2. a 8. júna boli prijatí kráľom, kde tlačili na zatknutie Mussoliniho a vymenovanie vojenskej vlády, ale zostali frustrovaní monarchickou nečinnosťou. Dňa 30. júna sa Bonomi stretol s korunným princom Umbertom a navrhol troch generálov (Ambrosio, maršál Pietro Badoglio a Enrico Caviglia) ako potenciálnych nasledovníkov Mussoliniho. Dňa 4. júla Badoglia prijal Umberto, ktorý naznačil, že koruna už nie je proti zmene vlády. Nasledujúci deň Ambrosio navrhol kráľovi, aby vymenoval Badoglia alebo Cavigliu za vedúceho vlády, ktorá nahradí Mussoliniho. Caviglia, vysoko postavený slobodomurár, bol považovaný za príliš starého na takú ťažkú úlohu napriek jeho antifašistickému postoji. Badoglio, ktorý odstúpil ako náčelník generálneho štábu po gréckej debacle
V roku 1941 sa stal nepriateľom Mussoliniho a chcel sa mu pomstiť. Bol osobným priateľom vojvodu d'Acquarone, ktorý bol jeho "aide-de-camp", a obaja - ako Caviglia - boli slobodomurári. Spolupráca medzi týmito dvoma maršálmi bola nemysliteľná, pretože Caviglia nenávidel Badoglia.