V roku 1892 bol zvolený za vodcu Národnej liberálnej strany na nástupcu Brătianu a bol štyrikrát premiérom. V roku 1907 bol Sturdza naposledy vo funkcii, keď ho volal kráľ Karol I. aby riešil krízu vytvorenú revolúciou roľníkov v marci
- Áno. Hoci bol známy svojou pracovnou schopnosťou, bol tiež nacionalistom, nespokojným s "cudzími" (v súlade s antisemitskou politikou jeho strany) a podporoval blokovanie nerumúnov z veľkého počtu sociálnych pozícií.