Napíšte pokračovanie tohto odseku - Aténska sila v Peloponézskej vojne pochádza z jej námorníctva, zatiaľ čo Sparta pochádza z jej pozemnej armády Hoplitov. Ako však vojna postupovala, Spartáni si uvedomili, že ak majú podkopať Periklovu stratégiu pretrvania Peloponézčanov tým, že zostanú vo vnútri múrov Atén na neurčito (stratégia, ktorá je možná vďaka aténskym dlhým múrom a opevnenému prístavu Pireus), budú musieť niečo urobiť s aténskou nadradenou námornou silou. Akonáhle Sparta získala Perziu ako spojenca, mali finančné prostriedky potrebné na výstavbu nových námorných flotíl potrebných na boj proti Aténčanom. Sparta bola schopná vybudovať flotilu po flotile a nakoniec zničiť aténsku flotilu v bitke pri Aegospotami
- Áno. Špartánsky generál Brasidas zhrnul rozdiel v prístupe k námornej vojne medzi Špartánmi a Aténčanmi takto: "Aténčania sa spoliehali na rýchlosť a manévrovateľnosť na otvorenom mori, aby mohli podľa svojho uváženia naraziť na neschopnejšie lode; na rozdiel od toho, peloponézska armáda mohla zvíťaziť len vtedy, ak bojovala blízko pevniny v pokojných a uzavretých vodách, mala väčší počet lodí v miestnom divadle a ak jej lepšie vyškolení námorníci na palube a hopliti na brehu mohli premeniť námornú bitku na súboj s pešoťou". Okrem toho, v porovnaní s vysokou jemnosťou aténskeho námorníctva (nadradení veslári, ktorí mohli obklopovať a naraziť do nepriateľských trírem zo strany), sa Spartáni (ako aj ich spojenci a ďalší nepriatelia Atén) sústredili hlavne na narazovanie aténskych trírem do hlavy. Tieto taktiky v kombinácii s tými, ktoré načrtol Brasidas, viedli k porážke aténskej flotily v druhej bitke pri Syrakúzach počas sicilskej expedície.