Dokonči nasledujúcu vetu: Od samého začiatku okupácie boli Židia v Paríži zvlášť krutí. Dňa 18. októbra 1940 nemecké okupačné úrady vyhlásili v takzvanom "Ordonnance d'Aryanisation", že Židia budú mať špeciálny status a budú im zakázané voľné profesie, ako je obchod, priemysel, čím sa dotknú právnici, lekári, profesori, majitelia obchodov, a tiež budú zakázané vstup do určitých reštaurácií a verejných miest a ich majetok bude zabavený. Dňa 23. mája 1942 šéf protižidovskej sekcie Gestapa, Adolf Eichmann, vydal tajný rozkaz na deportáciu francúzskych Židov do koncentračného tábora v Osvienčime. Dňa 29. mája 1942 boli všetci Židia vo okupovanej zóne starší ako šesť rokov povinní nosiť žltú Davidovu hviezdu. V júli boli Židom zakázané všetky hlavné ulice, kiná, knižnice, parky, záhrady, reštaurácie, kaviarne a iné verejné miesta a museli cestovať v poslednom vagóne vlakov metra. Dňa 16. a 17. júla 1942 bolo na príkaz Nemcov 13.152 Židov (4.115 detí, 5.919 žien a 3.118 mužov) zatknutých francúzskou políciou. Nezadané osoby a páry bez detí boli odvezené do Drancy, asi 20 kilometrov severne od Paríža, zatiaľ čo 8 160 mužov, žien a detí, ktoré tvoria rodiny, išlo do
Štadión "Vélodrome d'Hiver" ("Vel' d'Hiv'"), na "rue Nelaton" v 15. obvode, kde boli v horúčave leta preplnené spolu, s takmer žiadnym jedlom, vodou a žiadnymi hygienickými zariadeniami po dobu piatich dní pred tým, ako boli poslané do internovacích táborov Drancy, Compiègne, Pithiviers a Beaune-la-Rolande, preludy do vyhladzovacieho tábora v Osvienčime. Nemci považovali zatknutie za neúspech, pretože pripravili vlaky pre 32.000 osôb. Zatýkania pokračovali v rokoch 1943 a 1944. Odhaduje sa, že v čase oslobodenia bolo do koncentračných táborov poslaných 43 000 Židov z oblasti Paríža, čo je asi polovica celkového počtu obyvateľov tejto komunity, a že tam zomrelo 34 000 ľudí.