V 70. rokoch pred naším letopočtom, po občianskej vojne medzi aristokratickou frakciou Suly a pozostatkami podporovateľov Mariusa a Ciny, rímsky populista Quintus Sertorius odmietol vzdať Španielsko sultánskej diktatúre. Jeho odtrhnutie vyvolalo Sertoriánsku vojnu, počas ktorej boli keltské mestá v Stredozemnej Galii podrobené odberu vojakov a núteným rekviziciám na podporu vojenských snáh Metella Pia, Pompeja Veľkého a ďalších rímskych veliteľov proti povstalcom. Niektorí Kelti, medzi ktorými boli možno Helvii a Volcae Arecomici, podporovali Sertoriusa. Po zavraždení rímskeho odpadlíka boli Metellus a Pompej schopní vyhlásiť víťazstvo a Helvii a Volcae boli nútení vzdať časť svojich krajín gréckej mestskej krajine Massilia (dnešný Marseilles), lojálnemu nezávislému spojencovi Ríma po stáročia, strategicky umiestnenému v ústí rieky Rhône a vernému podporovateľovi Pompeja. Počas cisárových galských vojen sa žiadny z galských "civitátov" v provincii Narbonese nepripojil k pan-galskej povstaní z roku 52 pred naším letopočtom.
, ani zapojený do žiadnych hlásených aktov nepriateľstva proti rímskym silám. Helvské Valerii v skutočnosti zohrávajú kľúčovú úlohu v zabezpečení Caesarovej zadnej časti vojensky proti Vercingetorixovi, ktorý poslal sily na inváziu na helvské územie. Vo svojej histórii Vivarais z roku 1861 abbé Rouchier predpokladal, že Cézar, vidiac strategické využitie helvského územia na hranici rímskej provincie pozdĺž hlavnej cesty do centrálnej Galie, kultivoval Valerii tým, že napravil trestné opatrenia prijaté proti nim Pompejom. Cézar spomína konfiškáciu pôdy vo svojom "Bellum Civile", zatiaľ čo diskrétne vynecháva akýchkoľvek akcií, ktoré jeho verní helvovskí priatelia podnikli proti Ríme v 70. rokoch.