Ako predseda, Brown bol zodpovedný za zvládnutie významných medzinárodných udalostí, ako je turecká invázia na Cyprus v roku 1974 a incident "Mayaguez"
Posledný akt vojny vo Vietname v roku 1975. Zaoberal sa aj incidentom so strieľaním v roku 1976 a incidentom s vraždou sekerou v kórejskej demilitarizovanej zóne a dohliadal na zmluvu o Panamskom kanále v roku 1977. Jednou z hlavných povinností Browna ako predsedu Spoločného štábu náčelníkov štábu bolo prepracovanie a preformulovanie vedenia v rámci Spoločného štábu. Jedným z hlavných Brownových krokov pri preformulovaní vedenia v rámci Spoločného štábu bolo odstránenie J-2, ktorý bol v podstate zodpovedný za komunikačné funkcie, a jeho kombinácia s operáciami J-3. Brown tiež dal šancu svojim kolegom, ako je náčelník štábu letectva, náčelník námorných operácií, veliteľ námornej pechoty a náčelník štábu armády, aby zvládli krízovú situáciu, aby ich pripravili v prípade, že by boli vybraní ako ďalší predseda náčelníkov štábu. Jedným z pozoruhodných prípadov je počas incidentu v Mayagueze, v ktorom sa v tom čase Brown zúčastňoval na summite NATO v Európe, v ktorom v tom čase Brown dovolil náčelník štábu letectva generálovi Davidovi C. Jonesovi konať ako výkonný predseda Spoločného štábu a viedol diskusiu v rámci Národnej bezpečnostnej rady o vojenskom plánovaní a vojenských záležitostiach na vykonanie operácií na záchranu posádky SS Mayaguez. V dôsledku toho bol Jones neskôr vymenovaný za predsedu Spoločného štábu náčelníkov štábov, ktorý nasledoval Browna v roku 1978 a skúsenosti Jonesa ako výkonného predsedu Spoločného štábu počas incidentu v Mayagueze, ktorý viedol k Jonesovmu úsiliu modernizovať rozsah armády, aby zlepšil jej vzťahy s civilným vedením, čo nakoniec viedlo k zákonu o vojenskej reforme v roku 1986, ktorý bol známy ako zákon Goldwater-Nichols.