Napíšte pokračovanie tohto odseku - V roku 1355, po osmanskom dobytí Gallipoli
V predchádzajúcom roku začal Pavol rokovať s byzantským cisárom, Jánom V. Paleológom, o zbližovaní Byzantia a katolíckej cirkvi výmenou za vojenskú pomoc zo Západu. Pavol získal značné ústupky od tvrdo tlačeného cisára, vrátane aktívneho presadzovania latinskej cirkvi a dokonca latinského jazyka, vyslania svojho syna Manuela ako rukojemníka na pápežský dvor a zriadenia trvalého pápežského vyslanca v Konštantínopole. Počas svojho pobytu v Konštantínopole sa Pavol tiež zúčastnil teologickej diskusie medzi Gregorom Palamom a Nikeforom Gregorom. Začiatkom roku 1356 sa Pavol spolu s byzantským veľvyslancom, "megas hetaireiarches" Nicholasom Siderom, plavil na pápežský dvor v Avignone, kam dorazili začiatkom júna. Pápež Innocentius VI. odpovedal na cisárove ponuky všeobecnosťami a vyhýbal sa tomu, aby sa zaviazal k odoslaní vojenskej pomoci, ale poslal Petra Thomasa a Williama Contiho ako pápežských vyslancov do Konštantínopola. Rozličné priority a koncepcie byzantských a latinských vládcov prispeli k vyčerpaniu a nakoniec k zlyhaniu rokovaní: list od Jána V. z roku 1357 zostal bez odpovede Inocenca VI. až do jeho smrti v roku 1362.