Napíšte pokračovanie tohto odseku - velitelia a veliteľské otázky. Rozhodnutie spojencov napadnúť Guadalcanal sa vyvinulo počas obdobia stretov na najvyššej veliteľskej úrovni. Už vo februári 1942 americký veliteľ flotily admirál Ernest King začal presadzovať útočnejšiu pozíciu v Tichom oceáne. Toto bolo v opozícii k americkému generálnemu štábu vrátane generála Georgea Marshalla a britskému vojnovému vedeniu, z ktorých všetci boli viac v súlade s prioritami "Nemecko ako prvé" pre vojnové zdroje. Kingovi sa podarilo získať väčšie zdroje určené pre Pacifik, aj keď americké úsilie v severnej Afrike bolo oslabené. V marci vypukol medzi admirálom Kingom a generálom Douglasom MacArthurom tvrdý spor o tom, ako sa majú tieto zdroje nasadiť. To bolo nakoniec vyriešené kompromisom, ktorý nechal generála MacArthura na starosti v oblasti juhozápadného Tichomoria a obvinil ho z obsadenia Šalamúnových ostrovov.
západne od Guadalcanalu, severozápadné pobrežie Novej Guiney a Bismarckov archipel vrátane japonskej námornej pevnosti v Rabaule. Admirál Chester Nimitz by mal velenie nad oblasťami Tichého oceánu a prešiel by cez centrálny Pacifik. Admirál Robert Ghormley, pod Nimitzom, by mal velenie v oblasti južného Tichomoria a obsadil Tulagi, kde Japonci založili základňu pre vodné lietadlá. Ghormley by tiež, takmer ako dodatočný nápad, obsadil Guadalcanal, kde sa budovala japonská pristávacia dráha. Pod vedením Ghormleyho sa admirál Frank Fletcher stal veliteľom Task Force 61.