Vidkun Quisling sa vyhlásil za premiéra a vymenoval vládu s členmi z Národnej strany jednoty. Rýchlo bol odvolaný a nahradený Josefom Terbovenom, ale v roku 1942 bol znovu prijatý. Nórska kampaň pokračovala v severnom Nórsku a vláda 7. júna utiekla do Londýna. Nemecká okupácia vyústila do brutálnej spoločnosti a 30 000 ľudí bolo uväznených. Do Národnej strany jednoty vstúpilo 55 000 ľudí, ktorá sa stala jedinou legálnou stranou. Proces nacizácie však zlyhal po rezignácii Najvyššieho súdu a organizovanom športe a biskupom, ktorí bojkotovali nový režim. Vzniklo hnutie odporu, ktoré bolo koordinované z Londýna od roku 1943. Stokker uvádza, že nepriateľský humor voči Nemcom pomohol udržať morálku a vybudovať múr proti spolupráci. Rozširovali sa vtipy, v ktorých sa opovrhovali utláčateľmi, zosmiešňovali nacistickú ideológiu, zdôrazňovali krutosť nacistov a vysmievali sa ich nafúknutému sebectvu. Ľudia na ulici sa ma pýtali: "Poznáte rozdiel medzi nacistami a vedrom hnoja? Vedro". V poštových riadkoch sa vysvetľovalo: "Vraví sa, že dostaneme nové známky s Quislingovou podobiznou, ale distribúcia bola odložená, pretože nikto nevie, na ktorú stranu pľuť". Vtipy slúžili na to, aby sa Norovia oboznámili s okupáciou a povzbudzovali pocit solidarity. V čase nemeckej kapitulácie
8. mája 1945 bolo v krajine 360 000 nemeckých vojakov.