Ako sa front posunul na západ a k novej republike bolo pripojených viac bieloruských krajín, vydali sa prvé administratívne dekréty. Územie bolo rozdelené na sedem vojezdov: Bobrujsk, Borisov, Igumen, Minsk, Mozyr a Slutsk. (Vitebsk, Gomel a Mogilev zostali súčasťou RSFSR.) Tentokrát boli vodcami Aleksandr Červyakov (hlava minského milrevcomu) a Wilhelm Knorin (ako predsedovia Ústredného výboru Bieloruskej komunistickej strany). SSRB sa snažila pripojiť k ďalším územím, keď Červená armáda prešla do Poľska, ale rozhodujúce poľské víťazstvo vo varšavskej bitke v auguste ukončilo tieto ambície. Červená armáda sa opäť ocitla v defenzíve v Bielorusku. Poliaci boli schopní úspešne prelomiť ruské línie v bitke pri rieke Niemen
V septembri 1920. Výsledkom bolo, že Sovieti boli nútení opustiť nielen svoje ciele Svetovej revolúcie, ale aj západné Bielorusko. Avšak skoré jesenné dažde zastavili poľský postup, ktorý sa do októbra vyčerpal. Dohoda o prímerí, ktorá bola dohodnutá 12. októbra, nadobudla platnosť 18. októbra.