Napíšte pokračovanie pre tento odsek - V roku 1453 padol Konstantinopol do Osmanskej ríše. Východní kresťania, ktorí utiekli z Konštantínopola, a grécke rukopisy, ktoré so sebou niesli, sú jedným z faktorov, ktoré vyvolali literárnu renesanciu na Západe približne v tom čase. Osmanská vláda pri zaobchádzaní s dobytým kresťanským obyvateľstvom dodržiavala islamské právo. Kresťania boli oficiálne tolerovaní ako ľudia Knihy. Ako taká, kánonická a hierarchická organizácia Cirkvi nebola významne narušená a jej správa pokračovala v fungovaní. Jednou z prvých vecí, ktoré urobil Mehmet dobyvateľ, bolo, že cirkvi dovolil zvoliť nového patriarchu, Gennadiusa Scholaria. Tieto práva a výsady vrátane slobody náboženského uctievania a náboženského zorganizovania sa však často zakladali na princípe, ale zriedka zodpovedali skutočnosti. K kresťanom sa pozeralo ako k druhoradým občanom a právna ochrana, na ktorú sa spoliehali, bola predmetom rozmarov sultána a vznešeného porte. Hagia Sophia a Parthenon, ktoré boli kresťanskými kostolmi takmer tisíc rokov, boli premenené na mešity. Násilné prenasledovanie kresťanov bolo bežné a dosiahlo svoj vrchol v arménskom, asýrskom a gréckom svete
genocídy.