Vytvorenie B-29 dalo Spojeným štátom bombardér s dostatočným dosahom na dosiahnutie japonských domovských ostrovov z bezpečia amerických základní v Tichom oceáne alebo západnej Číne. Zachytenie japonského ostrova Iwo Jima ďalej posilnilo schopnosti, ktoré Američania mali vo svojej strategickej bombardovacej kampani. Vysoko výbušné a zápalné bomby boli použité proti Japonsku s ničivým účinkom, pričom pri požiarnom bombardovaní Tokya došlo k väčšej straty na životoch
9. a 10. marca 1945 ako bola spôsobená buď misiou v Drážďanoch, alebo atómovými bombami na Hirošimu alebo Nagasaki. Na rozdiel od strategickej bombardovacej kampane USAAF v Európe, s jej vyhláseným (aj keď nedosiahnuteľným) cieľom presného bombardovania strategických cieľov, bombardovanie japonských miest zahŕňalo od začiatku zámerné zacielenie na obytné zóny. Bombové nálože zahŕňali veľmi vysoké podiely zápalných látok, s úmyslom zapáliť vysoko horľavé drevené domy bežné v japonských mestách a tým vyvolať ohnivé búrky.