Vyplňte nasledujúcu vetu: Začiatkom svojho pôsobenia ako rektor vysoký predstaviteľ strany na univerzite uviedol vo svojej správe pre ministerstvo štátnej bezpečnosti (ktoré malo za úlohu sledovať takéto záležitosti) posúdenie, že Stern ako rektor univerzity nemal dobré vzťahy s univerzitnými zamestnancami, čo sa odrážalo v atmosfére rôznej miery všeobecnej úzkosti medzi univerzitnými zamestnancami. Z iného pohľadu bola takáto úzkosť oprávnená, pretože Stern považoval za svoju úlohu viesť univerzitu v duchu vládnucej politickej strany v krajine. Počas jeho funkčného obdobia sa uskutočnilo niekoľko "čistení", najmä v roku 1958, keď sa postavil proti tzv. "Spirituskreis" ("voľne, "duchovný kruh"), malá skupina neprijateľne "buržoazných" profesorov. Predtým, v rokoch 1952 a 1953, niekoľkokrát využil svoj vplyv na senát univerzity na zastavenie protestných akcií dekánov univerzít na podporu študentov zatknutých v kontexte rastúcej nespokojnosti, ktorá predchádzala krátkemu, ale brutálne potlačenému (s aktívnou účasťou sovietskych vojsk)
povstanie v júni 1953. Medzi kamarátmi na univerzite bol tiež kontroverzný spôsob, akým bol Stern spokojný s vymenovaním bývalých nacistov na profesorské stoličky a prípadne ich znovu vymenovaním, za predpokladu, že sa ukázali ako poslušní a poslušní podporovatelia strany v rámci nového typu jednostranného diktátora, ktorý bol inštalovaný vo východnom nemeckom štáte, postavený podľa leninistických-socialistických princípov sovietskeho štýlu, na základe, ktoré boli pred rokom 1949 sovietskou okupačnou zónou. Z pohľadu sympatických zdrojov sa Stern cítil bezpečne v presvedčení, že narazil na veľa oddaných ľavicových aktivistov, ktorí, keď raz získali postavenie a postavenie, boli spokojní s tým, že zradili a opustili robotnícke hnutie. Neexistoval žiadny monopol politickej zrady pre politickú pravicu.