Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Počas udalostí z mája 1968 bol Althusser hospitalizovaný kvôli depresívnemu zrútení a bol neprítomný v latinskej štvrti. Mnohí z jeho študentov sa podieľali na udalostiach a najmä Régis Debray sa stal medzinárodnou slávnou revolucionárkou. Althusserovo pôvodné mlčanie sa stretlo s kritikou protestujúcich, ktorí napísali na steny: "Načo je Althusser?" ("A quoi sert Althusser?"). Neskôr bol Althusser ambivalentný; na jednej strane nepodporoval hnutie a kritizoval ho ako "ideologickú revoltu masy", pričom prijal oficiálny argument PCF, že "infantilná porucha" anarchistického utopizmu, ktorá infiltrovala študentské hnutie. Na druhej strane ho nazval "najvýznamnejšou udalosťou v západnej histórii od odporu a víťazstva nad nacizmom" a chcel zosúladiť študentov a PCF. Napriek tomu ho maoistický časopis "La Cause du peuple" nazval revizionistom a bývalí študenti, najmä Jacques Rancière, ho odsúdili. Po ňom Althusser prešiel fázou "samokritiky", ktorá vyústila v knihu "Essays in Self-criticism" ("Éléments d'autocritique", 1974), v ktorej sa vrátil k niektorým zo svojich starých postojov, vrátane jeho podpory sovietskej invázie do Československa
- Áno.