Keď Wilson v marci 1976 náhle oznámil svoj odchod do dôchodku, Callaghan porazil piatich ďalších kandidátov, aby bol zvolený za vodcu Laburistickej strany; bol vymenovaný za premiéra 5. apríla 1976. Napriek tomu, že získala úzku väčšinu v Dolnej snemovni vo voľbách v roku 1974, Labour Party ju stratil v čase, keď sa Callaghan stal premiérom, a niekoľko porážok vo voľbách a dezertérov v jeho prvých mesiacoch prinútilo Callaghana uzavrieť dohodu o dôvere a dodávkach s Liberálnou stranou. Zatiaľ čo sa to spočiatku ukázalo ako stabilné, v dôsledku významných pracovných sporov a rozsiahlych štrajkov v "zimnej nespokojnosti" v rokoch 1978-1979 a porážky referenda o delegácii pre Škótsko sa situácia zmenila.
, viedli k tomu, že menšie strany sa pripojili k konzervatívcom, aby 28. marca 1979 prijali návrh na nedôveru Callaghanovi. Hoci zostal v prieskumoch verejnej mienky veľmi populárny, Callaghan viedol labouristov k porážke vo voľbách v roku 1979 a bol nahradený Margaret Thatcherovou.