Vyplňte nasledujúcu vetu:, vyžadujúca od členských štátov, aby prišli na pomoc každému členskému štátu, ktorý je predmetom ozbrojeného útoku, bola po prvýkrát a len raz uplatnená po útokoch z 11. septembra, po ktorých boli v Afganistane nasadené jednotky pod vedením ISAF pod vedením NATO. Organizácia odvtedy vykonávala celý rad ďalších úloh, vrátane vyslania trénerov do Iraku, pomoci pri operáciách proti pirátstvu a v roku 2011 presadzovala bezletovú zónu.
nad Líbyou v súlade s rezolúciou Bezpečnostnej rady OSN č. 1973. Článok 4, ktorý sa iba odvoláva na konzultácie medzi členmi NATO, bol použitý päťkrát po incidentoch vo vojne v Iraku, v sýrskej občianskej vojne a ruskej anexii Krymu. Toto pripojenie viedlo k silnému odsúdenia národmi NATO a k vytvoreniu novej "přednej" sily 5000 vojakov na základniach v Estónsku, Litve, Lotyšsku, Poľsku, Rumunsku a Bulharsku. Na nasledujúcom samite v Walese v roku 2014 sa lídri členských štátov NATO prvýkrát formálne zaviazali do roku 2024 vynaložiť na obranu ekvivalent najmenej 2% ich hrubého domáceho produktu, čo bolo doteraz len neformálnym usmernením. V roku 2014 tento cieľ dosiahli len 3 z 30 členov NATO (vrátane USA); do roku 2020 sa tento počet zvýšil na 11. Celkovo v roku 2020 zaznamenali 29 členských štátov mimo USA šesť po sebe nasledujúcich rokov rastu výdavkov na obranu, čím ich priemerné výdavky dosahovali 1,73% HDP. NATO neodsúdilo čistky v Turecku v roku 2016. V dôsledku tureckej invázie do oblastí s kurdským obyvateľstvom v Sýrii, tureckej intervencie v Líbyi a sporu o cypersko-turecké námorné zóny sa objavujú príznaky rozkolov medzi Tureckom a ostatnými členmi NATO. Členovia NATO odporujú zmluve OSN o zákaze jadrových zbraní, záväznej dohode o rokovaniach o úplnej eliminácii jadrových zbraní, ktorú podporuje viac ako 120 krajín.