Napíšte pokračovanie pre tento odsek - V tom čase formuloval vidiecke a nacionalistické pohľady na život, odmietajúc to, čo považoval za "hybridný mestský svet" pre "svet našich národných skutočností". Podľa analýzy Călinescuho to znamená, že podobne ako jeho predchodca, konzervatívny Eminescu, aj Sadoveanu veril, že mestá sú obeťami "nadložené kategórie" cudzincov, najmä tých, ktorí spravujú nájomné pozemky. Po roľníckej revolte v roku 1907
, Sadoveanu poslal správu svojmu ministrovi školstva Spiru Haretovi, informujúc ho o stave vidieckeho vzdelávania a okrem toho o problémoch, ktorým čelia dedinčania v Moldavsku. Bolo v nej napísané: "Nájomníci a vlastníci pôdy, bez ohľadu na ich národnosť, sa posmievajú práci Rumunov. Každý "surtucar" [t. j. urbanizovaný charakter] v dedine, starosta, notár, tlačiar papierov, hanblivo [a] nemilosrdne doje túto kravu. Pridáva sa k nim kňaz, ktorý [...] nesúhlasí s učiteľom". S "Neamul Șoimăreștilor" sa bremená feudálnej spoločnosti a merkantilizmu, predovšetkým obmedzenie ekonomických práv, stali pozadím v jeho fikcii, ktorá neskôr zobrazovala Štefana Veľkého ako pôvodného bojovníka za sociálnu spravodlivosť ("Frații Jderi"). Počas väčšiny svojej aktivity počas prvej svetovej vojny Sadoveanu tiež nasledoval rusofóbiu populistov a nechuť voči strane Entente, pričom popisoval národnú politiku Ruskej ríše v Besarábii ako oveľa barbarskejšiu ako vláda Rakúska-Uhorska nad Transylvániou. V roku 1916 náhle prešiel do tábora Entente: jeho nadšenie ako propagandistického dôstojníka sa dotklo kontroverzie, keď Rumunsko zažilo masívne porážky; sám Sadoveanu opustil záležitosť Entente do roku 1918, keď bol vylúčený z služby, a obnovil svoje flirtovanie s germanofilnou lobby Constantin Stere.