Napíšte pokračovanie tohto odseku - 1. februára 1960, v Greensboro sit-ins
, štyria afroamerickí vysokoškolskí študenti protestovali proti segregácii a zákonom Jim Crow tým, že sedeli pri "len pre bielych" obedovom pulte. Používanie sit-inov ako prostriedku protestu sa stalo čoraz populárnejším na celom juhu a organizátori proti segregácii začali vidieť vysokoškolských študentov ako potenciálny zdroj. Studentský nenásilný koordinačný výbor (SNCC) zohral ústrednú úlohu v hnutí za občianske práva v 60. rokoch. Študentský nenásilný koordinačný výbor bol založený začiatkom roku 1960 v Raleigh v Severnej Karolíne v reakcii na úspech vlny protestov v južných univerzitných mestách, kde čierni študenti odmietli opustiť reštaurácie, v ktorých im bolo odmietnuté obsluha na základe ich rasy. Táto forma nenásilného protestu priniesla SNCC celonárodnú pozornosť a vrhla drsné svetlo na biely rasizmus na juhu. Rada južných kresťanských lídrov (SCLC) Martina Luthera Kinga mladšieho zvolávala neskôr v tom roku konferenciu na založenie novej organizácie a z toho vyrástol Studentský nenásilný koordinačný výbor (SNCC, zvyčajne vyslovovaný ako "snick"). Biely a čierni aktivisti spojili svoje sily s Kongresom rasovej rovnosti (CORE) a spoločne cestovali autobusmi do južných miest, aby protestovali proti segregovaným autobusovým terminálom. SNCC si čoskoro vybudovala povesť "šokových jednotiek" hnutia za občianske práva.