Do roku 1950 bolo Turecko jednopartijným štátom, ktorý fungoval pod silnou nacionalistickou vládou, ktorá uprednostňovala turkizáciu krajiny a založenie turecko-muslimskej buržoázie na úkor náboženských menšín. Hoci mnohí Židia boli spočiatku priaznivo naklonení k Turecku, počas prvých dvoch desaťročí existencie Turecka opustila polovica až tretina jeho židovskej populácie. "Push" faktory zahŕňali zákaz židovských združení a obmedzenia a verejnú cenzúru používania neturkských jazykov, ako je židovsko-španielčina, ako súčasť kampane "Občan, hovor turecky", ako aj prepustenie štátnych zamestnancov, ktorí neboli považovaní za "turkov" v dôsledku zákona z roku 1926. Pogromy v Thrácii v roku 1934
etnicky vyčistených Židov z európskeho Turecka.