Zhrnúť článok:  (CNN) Snahy niektorých republikánov podkopať iránsku politiku prezidenta Baracka Obamu sa určite zdajú mimoriadne. Po prvé, republikánske vedenie pozvalo Benjamina Netanjahua, aby hovoril v Kongrese bez konzultácie s Bielym domom, a on náležite varoval pred zmiernením západnej línie voči Iránu. Teraz, 47 senátorov napísalo otvorený list iránskemu režimu, aby odporučili, že akákoľvek dohoda dohodnutá s Obamom môže byť zrušená po prezidentských voľbách v roku 2016. Je to úžasný ťah. Ale toto nie je, striktne povedané, jedinečné. Ľudia z oboch strán urobili v minulosti oveľa pozoruhodnejšie veci. V roku 1983 sa senátor Edward Kennedy pokúsil vytvoriť osobný diplomatický kanál so Sovietskym zväzom - efektívne obchádzajúc prezidenta Ronalda Reagana. Prostredníctvom zástupcov navrhol, aby navštívil Moskvu, aby sa stretol s komunistickým vedením a ponúkol im pomoc, aby americkému ľudu vysvetlili, prečo uprednostňujú dialóg pred konfrontáciou. Ako poznamenáva novinár Washington Post Vincent Bzdek vo svojej knihe "Kennedyho dedičstvo", toto sa stalo tesne pred americkými prezidentskými voľbami a niektorí konzervatívci to vykladali ako akt vlastizrady - možno dokonca ako porušenie Loganovho zákona, ktorý zakazuje súkromným občanom zapojiť sa do diplomacie s cieľom zmeniť zahraničnú politiku. Niekto by mohol tvrdiť, že senátora motivovali vysoké ideály: mal jasný záznam o kampani na zníženie napätia počas studenej vojny a myslel si, že Reagan zle zaobchádzal so Sovietmi. V Senáte Kennedy viac ako raz politizoval zahraničnú politiku. V mojej knihe o demokratických prezidentských primárkach v roku 1980 som poznamenal, že Kennedy bol proti tvrdému postoju Jimmyho Cartera k sovietskej invázii do Afganistanu - pozícii, ktorá mala dobré úmysly, bola prorocká a trochu výhodná pre Kennedyho kampaň za demokratickú nomináciu. Ale nie sú to len demokrati, ktorí to robia. Krok dopredu, Richard Nixon. V roku 1968 boli prezidentské voľby blízko. S Johnsonovou administratívou smerujúcou k...
List republikánskych senátorov iránskym lídrom sa zdá byť mimoriadny. Ale podkopanie zahraničnej politiky prezidenta nie je ničím unikátnym, hovorí Stanley. Hovorí, že ľavá aj pravá strana obchádzajú administratívy, aby sa vysporiadali s cudzími vodcami.