Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Na začiatku 15. storočia sa začali používať malé "ručné delá" v husitských vojnách
, v kombinácii s Wagenburskou taktikou, umožňujúca pešiakom poraziť obrnených rytierov na bojisku. Zároveň boli lukostrele robené silnejšími, aby prepichli pancier, a vývoj štvorcového tvaru švajčiarskej štiavky tiež vytvoril značné problémy pre ťažkú kavalériu. Namiesto toho, aby hrozba malých strelných zbraní zrušila používanie pancierov, zintenzívnila ich používanie a ďalšie zdokonalenie. Bolo obdobie 150 rokov, v ktorom sa používali lepšie a metalurgicky pokročilejšie oceľové pancierky, práve kvôli nebezpečenstvu, ktoré predstavovala zbraň. Zbrane a jazdec v brnení boli teda na bojovom poli takmer 400 rokov "hrozbou a liekom". V 15. storočí boli talianske brnenie takmer vždy vyrobené z ocele. V južnom Nemecku začali zbrojári tvrdiť svoje oceľové brnenie až koncom 15. storočia. V nasledujúcom storočí pokračovali v tvrdení ocele, pretože svoj výrobok vytiahli a tvrdili, čo umožnilo kombinovať ohnivé pozlácanie s tvrdením.