Portugalsko a Japonsko začali svoje prvé spojenie v roku 1543, keď sa Portugalci stali prvými Európanmi, ktorí dosiahli Japonsko pristávaním v južnom súostroví. Mali významný vplyv na Japonsko, dokonca aj v tejto počiatočnej obmedzené interakcie, zavedenie strelných zbraní do japonskej vojny. Americká Perryho expedícia v roku 1853 <unk>54 úplne ukončila odlúčenie Japonska; to prispelo k pádu šógunátu a návratu moci cisárovi počas Boshinovej vojny v roku 1868. Nové národné vedenie nasledujúceho obdobia Meidži premenilo izolovanú feudálnu ostrovnú krajinu na ríšu, ktorá úzko nasledovala západné modely a stala sa veľmocou. Hoci sa demokracia rozvíjala a moderná civilná kultúra prosperovala počas obdobia Taishō (1912 <unk> 26), mocná japonská armáda mala veľkú autonómiu a v 20. a 30. rokoch minulého storočia zrušila civilných vodcov Japonska. Japonská armáda v roku 1931 napadla Mandžúriu a od roku 1937 sa konflikt rozrástol na dlhú vojnu s Čínou. Japonský útok na Pearl Harbor v roku 1941 viedol k vojne so Spojenými štátmi a ich spojencami. Japonské sily sa čoskoro stali príliš rozsiahlymi, ale armáda vydržala napriek spojeneckým leteckým útokom, ktoré spôsobili vážne škody v obývaných centrách. Cisár Hirohito oznámil kapituláciu Japonska
15. augusta 1945, po atómových bombardovaniach Hirošimy a Nagasaki a sovietskej invázii do Mandžuska.