Krátko po sovietskej intervencii v Afganistane vyzval vojenský vládca generál Muhammad Zia-ul-Haq na stretnutie vyšších vojenských členov a technokratov svojej vojenskej vlády. Na tomto stretnutí generál Zia-ul-Haq požiadal náčelníka štábu armády generála Chálida Mahmuda Arif (veterán vojny v rokoch 1965 a 1971) a predsedu spoločného štábu admirála Muhammada Šarífa (ktorého India urobila zajatcom počas oslobodzovacej vojny v Bangladéši v roku 1971) o vedenie špecializovaného civilno-vojenského tímu na formulovanie geostratégie na boj proti sovietskej agresii. Na tomto stretnutí sa generálny riaditeľ ISI v tom čase, generálny poručík Akhtar Abdur Rahman, obhajoval myšlienku tajných operácií v Afganistane vyzbrojením islamských extrémistov a nahlas sa počul hovoriť: "Kábul musí horieť! Kabul musí horieť!" Čo sa týka Pakistanu, sovietska vojna s islamistickými mudžahedínmi bola úplnou pomstou za dlhú podporu Sovietskeho zväzu jeho regionálnemu súperovi, Indii, najmä počas vojny v roku 1971, ktorá viedla k strate
Východného Pakistanu.