Napíšte pokračovanie pre tento odsek - V novembri 1989 bol múr prelomený pouličnými protestujúcimi a potom, kus po kuse, rozoberaný šťastnými občanmi počas noci (a neskôr). Rýchlo sa ukázalo, že sovietske jednotky, ktoré sledovali, nedostali žiadne príkazy na zásah, zatiaľ čo počet protestujúcich sa rýchlo zvýšil, s pomocou dych berúceho kúska zlého riadenia médií starnúcim východonemeckým vedením strany. (Prvý tajomník strany Erich Honecker, smrteľne chorý, bol nútený rýchlosťou udalostí na uliciach a - v tom čase neznáma nemeckej verejnosti - politicky smrteľnou stratou podpory Kremľa, odstúpiť z vedenia strany o niekoľko týždňov skôr.) Günter Gaus patril k generácii, ktorá videla, ako sa predchádzajúci pokus Východných Nemcov zbaviť sa sovietskej tyranie skončil úplne inak, v roku 1953
- Áno. Pozdravil koniec múru s obrovskou radosťou, ktorá bola úplne nepoškvrnená. V priebehu nasledujúcich dvanástich mesiacov sa však postupne zdesil z frenetického tempa, s ktorým západná vláda Helmuta Kohla prešla kvázi-koloniálnym procesom znovuzjednotenia, pričom sa dopustila toho, čo považoval za sériu vážnych a veľmi základných politických chýb.