Napíšte pokračovanie tohto odseku - V roku 1993 mali Blue Jays sedem hviezd: outfielders Devon White a Joe Carter, infielders John Olerud a Roberto Alomar, určený hitter Molitor, plus začínajúci nadávka Pat Hentgen, a bližší Duane Ward. V auguste získali Jays bývalého nepriateľa Rickeyho Hendersona z Athletics. Blue Jays dosiahli rekord 95:67, sedem zápasov pred New York Yankees, a vyhrali svoj tretí po sebe titul divízie. Jays porazili Chicago White Sox štyri hry na dva v ALCS
, a potom Philadelphia Phillies, štyri hry na dva, pre ich druhé po sebe World Series víťazstvo. Svetová séria obsahovala niekoľko vzrušujúcich zápasov, vrátane štvrtého zápasu, ktorý sa hral v miernom daždi, v ktorom sa Blue Jays vrátili z deficitu 14:9 a vyhrali 15:14 a v sérii viedli 3 zápasy ku 1. Zostáva to najvyššie skóre zápas v histórii World Series. V šiestej hre v Toronte viedli Blue Jays o 5 ku 1, ale v siedmom inningu sa vzdali 5 behov, aby sa dostali o 6 ku 5. Na konci deviateho inningu, Joe Carter odpálil jeden-out, tri-run walk-off home run, aby získal sériu od Phillies closer Mitch Williams. Iba druhý vyhrávajúci homerun v histórii Major League Baseball (po tom, čo Bill Mazeroski v 7. zápase v roku 1960), sa Carterova trefa líšila od prvej v tom, že Toronto, aj keď čelilo eliminácii, zaostávala na konci deviatej. Home run je tiež nezabudnuteľný pre hovor zosnulého vysielateľa Blue Jays Toma Cheeka: