Napíšte pokračovanie tohto odseku - Vojna skončila
v máji 1945 a Weidt bol prepustený z britskej armády na jar 1946. Okamžite sa vrátil do Paríža s úmyslom usadiť sa tam a založil "Ballets des Arts". Riaditeľ divadla Charles Dullin mu zariadil štúdium v divadle Sarah Bernhardt. Náhodou to bolo to isté štúdio, ktoré impresárius Sergej Diaghilev dal k dispozícii Nijinskému v roku 1909. V tom čase ho v jeho tanečných aktivitách podporovali Dominique (1930-) a Françoise Dupuy. Dupuys, tanečník a choreograf, a jeho najmladší protégé, ktorí sa pôvodne stretli v roku 1946 na tanečnej triede, ktorú viedol Jean Weidt, neskôr pokračovali v prezentácii Wendtovej choreografie až do dvadsiateho prvého storočia. V Paríži Weidt založil svoju spoločnosť a napriek nedostatku peňazí a často hrozným životným podmienkam podnikol rôzne cesty po roztrhanom kontinente, vrátane jednej do okupovaného Nemecka a druhej v roku 1947 do Kodanby. Turné v Kodani v roku 1947, ktoré zahŕňalo "Medzinárodné choreografické súťaže", kde Weidt získal prvú cenu s revolučným dielom s názvom "La Cellule / Die Zelle" ("Celulka"). V Paríži však jeho triumf v Dánsku neimponoval na kritikov a choreografia Jeana Weidta sa zdá, že po skončení vojny vyšla z módy. Ďalšie úspešné turné po Holandsku a Belgicku a jeho povesť zostala silná v tom, čo zostalo z Nemecka, ale financovanie pokračovalo ako výzva. V roku 1948 sa nakoniec presťahoval do východnej časti Berlína, ktorá bola od roku 1945 spravovaná ako súčasť sovietskej okupačnej zóny, kde sa objavila vyhliadka na pomerne veľkorysú finančnú podporu vlády pre balet.