Dokonči nasledujúcu vetu: Douglas Mawson, vedúci a organizátor austrálskej antarktickej expedície, sa rozhodol vziať so sebou päťdesiat grónskych psov. Veril, že ich bude viac ako dosť na prieskumné jazdecké cesty, ktoré plánoval podniknúť počas roka, ktorý plánoval stráviť v Antarktíde. Mawson uprednostňoval psov pred poníkmi, pretože aj keď mohli ťahať len o niečo viac ako vlastnú telesnú hmotnosť, ich jedlo sa dalo doplniť mäsom z fauny Antarktídy a <unk> ak je to potrebné <unk> od iných psov, takže nepotrebovali obrovský dovoz krmiva, ktorý poníci potrebovali, aby ich videli cez expedíciu. Mawson bol ohromený nadšením psov na
"Nimrodova" expedícia, keď sprevádzal Ernesta Shackletona na Antarktídu. Shackleton aj Robert Falcon Scott pochybovali o výhodách psov pred poníkmi. Amundsen a arktický priekopník Fridtjof Nansen boli vášnivými obhajcami a mysleli si, že britskí prieskumníci nesprávne pochopili, ako používať psov v polárnych regiónoch; Amundsen poukázal na ich úspechy na severnej pologuli a relatívnu ľahkosť manipulácie so psami v porovnaní s poníkmi, najmä v ťažko roztrhnutých oblastiach, kde sa pád psa často dá ľahko vyzdvihnúť, ale pád poníka sa zvyčajne stratil. No Nórsci boli pri zaobchádzaní so psami úplne utilitaristickí. Hoci mohli byť k zvieratám láskaví, o ich prežití, keď prežili svoju užitočnosť, sa málo premýšľalo. Scott používal psov na svojej "objavnej" expedícii a cítil sa zle, keď bol nútený ich všetkých zabiť počas svojej jazdy na sánkach na juh. Napriek tomu bol jeho postoj k psom podobný ako ten Amundsenovho a Mawsonovho: