Napíšte pokračovanie tohto odseku - zachytávanie
Osmanská vojna v Gallipoli v roku 1354 začala rýchlou tureckou expanziou na južnom Balkáne, ktorú viedli sami Osmani a polonazávislé turecké bojovnícke gázové skupiny. V roku 1369 sa Osmanom podarilo dobyť Adrianópolis (dnešný Edirne), ktorý sa stal ich novým hlavným mestom až do roku 1453. Solúny, ktorému vládol Manuel II Palaiologos (v. 1391<unk>1425) sa po dlhom obliehaní v roku 1383<unk>1387 spolu s väčšinou východnej a strednej Macedónie vzdala silám sultána Murada I. Spočiatku bolo kapitulovaným mestám povolené úplné nezávislosť výmenou za platbu dane "kharaj". Po smrti cisára Jána V. Paleológa v roku 1391 však Manuel II. unikol tureckej väzbe a odišiel do Konštantínopola, kde bol korunovaný za cisára a nasledoval svojho otca. To nahnevalo sultána Bajazída I., ktorý pustošil zostávajúce byzantské územia a potom sa obrátil proti Chrysopolisu, ktorý bol zajatý búrkou a do značnej miery zničený. Aj Solún sa v tom čase opäť podriadil osmanskej vláde, pravdepodobne po krátkom odporu, ale s ňou sa zaobchádzalo miernejšie: hoci mesto bolo plne pod kontrolou Osmanskej ríše, kresťanské obyvateľstvo a cirkev si zachovali väčšinu svojich majetkov a mesto si zachovalo svoje inštitúcie.