Armáda mandžurských cisárov prvýkrát vstúpila do Tibetu v reakcii na žiadosť o pomoc, keď bol Tibet napadnutý Dzungarskými Mongolmi v roku 1717. Po porážke prvej expedičnej sily v bitke pri rieke Salween v roku 1718 čínska expedícia v roku 1720
bol úspešný v obnovení Dalajlámu k moci v Lhase. Vojaci boli stiahnutí v roku 1723, pričom civilný čínsky poradca zostal v Lhase. Keď v roku 1728 vypukla občianska vojna, obe strany požiadali o pomoc Čínu a armáda bola opäť vyslaná do Lhasy. Bolo rozhodnuté vymenovať dvoch "ambánov", civilných čínskych poradcov tibetskej vláde, ktorí by boli strážení malou vojenskou silou. Keď sa v roku 1750 objavili nepokoje, opäť bola vyslaná armáda a ambánom bola daná väčšia moc. Avšak ambany, ktoré boli izolované od cisárskych mocenských centier, sa čoskoro dostali pod kontrolu miestnej vlády. Dlhý čas vládol mier a Číňania zanedbávali tibetské záležitosti, ale v roku 1792 zaútočili Gurkovia na Nepál, čo viedlo k žiadosti o pomoc a úspešnej čínskej reakcii. V roku 1893 Číňania zaviedli v Tibete reformy, ktoré viedli k zatvoreniu jeho hraníc pre zahraničných cestujúcich, ale napriek zámerom posilniť úlohu ambensov nasledovalo dlhé obdobie čínskeho zanedbania, ktoré pokračovalo počas celého 19. storočia, počas ktorého bol Tibet "zatvorený", ale účinne na vlastnú päsť.