Napíšte pokračovanie tohto odseku - Japonci napadli severný Luzon niekoľko dní po útoku na Pearl Harbor 7. decembra 1941, ktorý priviedol USA do vojny. Rýchlo napredovali, s ďalšími pristátím inde, najmä v Legazpi na juhovýchode Luzonu 12. decembra, v Davao na Mindanao 20. decembra a v Lingayenovom zálive 22. decembra. Dňa 26. decembra 1941 bola Manila vyhlásená za otvorené mesto, pričom filipínska vláda a MacArthurovo ústredie boli evakuované do tunela Malinta. Uprostred evakuácií sa 30. decembra konal pred tunelom slávnostný obrad znovuzriadenia druhého funkčného obdobia filipínskeho prezidenta Manuela Quezona. Japonci vstúpili do Manily 2. januára 1942. O päť dní neskôr americké a filipínske sily dokončili odbúravanie na polostrove Bataan, severozápadne od Corregidoru, a pripravili sa na jej obranu. Na severných Filipínach to zanechalo v rukách spojencov iba Bataan, Corregidor a pevnosti Hughes, Frank a Drum. Táto situácia bola predvídaná vo vojnovom pláne Orange-3, podľa ktorého sa očakávalo, že sily na Filipínach vydržia na ústí zátoky v Manile šesť mesiacov. V tom čase sa očakávalo, že by mohla prísť pomocná expedícia zo Spojených štátov. Generál MacArthur dúfal, že bude môcť brániť Filipíny agresívnejšie v rámci Plánu dúhy, a bol schopný získať nejaké posily v mesiacoch pred vstupom USA do vojny, ale to sa rozpadlo s rýchlym japonským postupom v decembri 1941. A keďže takmer všetky bojové lode Tichomorskej flotily boli potopené alebo poškodené v Pearl Harbore a Japonci napredovali v niekoľkých častiach juhovýchodnej Ázie oveľa rýchlejšie, než sa očakávalo, nebola organizovaná žiadna pomoc. Hoci Filipínčania s podporou Spojených štátov viedli rozsiahle partizánske operácie, americké sily sa na Filipíny nevrátili v sile až do invázie do zálivu Leyte
V októbri 1944.