Jednotné kráľovstvo Dánska vzniklo v 8. storočí ako zdatný námorný národ v boji o kontrolu nad Baltským morom. Dánsko, Švédsko a Nórsko boli spoločne ovládané jedným suverénnym vládcom v Kalmarskej únii, ktorá bola založená v roku 1397 a skončila odtrhnutím sa Švédska v roku 1523. Oblasti Dánska a Nórska zostali pod rovnakým panovníkom až do roku 1814, Dánsko - Nórsko. Začiatkom 17. storočia bolo niekoľko zničujúcich vojen so Švédskym kráľovstvom, ktoré skončili veľkým odovzdaním územia Švédsku. Po napoleonských vojnách bolo Nórsko odovzdané Švédsku, zatiaľ čo Dánsko si ponechalo Faerské ostrovy, Grónsko a Island. V 19. storočí došlo k nárastu nacionalistických hnutí, ktoré boli porazené v prvej šlezvickej vojne. Po druhej šlezvickej vojne v roku 1864 Dánsko stratilo vojvodstvo Šlezvicko Prusku. Dánsko zostalo počas prvej svetovej vojny neutrálne; v roku 1920 sa však severná polovica Šlezvicka opäť stala dánskou. V apríli 1940 nemecká invázia
Zažil krátke vojenské potýčky, zatiaľ čo dánske hnutie odporu bolo aktívne od roku 1943 až do kapitulácie Nemecka v máji 1945. Dánsko, ktoré bolo v druhej polovici 19. storočia industrializovaným vývozcom poľnohospodárskej produkcie, zaviedlo na začiatku 20. storočia sociálne reformy a reformy trhu práce, ktoré vytvorili základ pre súčasný model sociálneho štátu s vysoko rozvinutou zmiešanou ekonomikou.