Alecu Constantinescu pokračoval v spolupráci s niektorými bývalými členmi PSDMR, ktorí zostali oddaní práci robotníkov, ako napríklad I. C. Frimu, Alexandru Ionescu, Ştefan Gheorghiu a Mihail Gheorghiu Bujor. Na konci roku 1902 odišiel do Paríža vo Francúzsku, ale udržiaval kontakty s ruchom rumunských robotníkov a príležitostne posielal články pre socialistické noviny "1 Mai" ("Prvý máj"). Po návrate do Rumunska v roku 1904 pracoval spolu s Frimu a Bujorom na reorganizácii rumunského odborárstva. V auguste 1906 Konferencia odborových zväzov a socialistických kruhov zvolila Constantinescu za tajomníka Generálnej komisie odborových zväzov, prvej rumunskej všeobecnej organizácie práce. V tom istom období sa pridal do redakčnej rady "România Muncitoare" a stal sa jej výkonným redaktorom. Noviny boli v tom čase hlavným socialistickým miestom a pomohli organizovať niekoľko štrajkov. Alecu Constantinescu sám začal v roku 1906 turné po rumunských mestách, pomáhal organizovať miestnych robotníkov v nádeji na vytvorenie zjednoteného národného odborového zväzu. V roku 1907, počas rumunskej roľníckej revolty
Bol v Paşcani, v Moldavsku, jednom z centier povstania. Kvôli jeho aktivite medzi miestnymi robotníkmi na podporu roľníkov bol uväznený za majestátne urážky, avšak súd Fălticeni ho o niekoľko týždňov neskôr oslobodil od obvinení.