Napíšte pokračovanie tohto odseku - V rokoch 1938 a 1939 rástlo presvedčenie, že ďalšia vojna medzi Francúzskom a Nemeckom sa stáva nevyhnutnou. V septembri 1939 francúzska vláda vyhlásila vojnu Nemecku a začala sa všeobecná mobilizácia. Na svojom poslednom stretnutí (pred jeho zakázaním) CGT-SR) pred desiatimi dňami dokončila plány na vyhlásenie generálneho štrajku v prípade generálnej mobilizácie, ale tieto plány zrejme neprežili realitu nemeckých a sovietskych invázií do Poľska. Paul Lapeyre bol medzi tými, ktorí boli povolaní do armády v auguste/septembri 1939. Niekoľko dní váhal, kým sa prihlásil do kasáren v Auch. Bol poslaný do Alsasku, ktorý bol v roku 1919 znovu pripojený k Francúzsku, a strávil niekoľko mesiacov na brehoch Rýna. Predpokladá sa, že v súvislosti s nemeckou inváziou do Francúzska, ktorá sa uskutočnila v máji a júni 1940, sa pluk, v ktorom slúžil Lapeyre, ocitol obklopený a bol nútený vzdať sa. Lapeyre a jeho kamaráti, teraz nemeckí vojnoví zajatci, boli držaní vo svojich kasárňach o niečo viac ako mesiac predtým, ako boli presunutí na veľkú farmu a začali pracovať v Hoisdorfe, asi 25 kilometrov východne od Hamburgu. Neúspešný pokus o útek. Lapeyre strávil nasledujúcich päť rokov v štyroch pracovných táboroch. V jednom okamihu sa mu takmer podarilo uniknúť odosielaniu do neslávne známeho tábora smrti Rava-Ruska, ale nakoniec ho poslali späť do oblasti Hamburgu, kde pracoval spolu s ostatnými vojnovými zajatcami. Počas týždňa v júli 1943
Bombové útoky spojencov úplne zničili pílu, do ktorej bol pridelený. Nakoniec ho však v júni 1945 oslobodili Angličania ("... par les Anglais").