Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Poľsko-Litovské spolkové kráľovstvo, ktoré už bolo oslabené v 18. storočí, bolo v polovici deväťdesiatych rokov dvadsiateho storočia dvakrát rozdelené svojimi susedmi: Ruskom, Habsburskou ríšou a Pruskom. V roku 1791 rakúsky cisár Jozef II. zmenil štatút Kazimierza ako samostatného mesta a urobil z neho okres Krakova. Bohatšie židovské rodiny sa začali sťahovať. Avšak vzhľadom na zákaz cestovať v sobotu, väčšina židovských rodín bývala relatívne blízko historických synagóg. V roku 1794 inicioval Tadeusz Kościuszko neúspešné povstanie
Na hlavnom námestí mesta, ktorý napriek jeho víťaznej bitke pri Racławicach proti početne nadradené ruskej armáde vyústil v tretie a posledné rozdelenie Poľska. V roku 1809 Napoleon Bonaparte získal bývalé poľské územia z Rakúska a mesto sa stalo súčasťou Varšavského vojvodstva. Po porážke Napoleona viedenský kongres v roku 1815 obnovil predvojnové hranice, ale tiež vytvoril čiastočne nezávislé slobodné mesto Kraków. Povstanie v roku 1846 zlyhalo, čo viedlo k tomu, že mesto bolo pripojené Rakúskom pod názvom Veľké vojvodstvo Kraków (, ).