Napíšte pokračovanie tohto odseku - Obyvatelia Sepphorisu sa nepripojili k povstaní
proti rímskej vláde v roku 66 n.l. Rímsky legát v Sýrii, Cestius Gallus, zabil v tejto oblasti asi 2.000 "lupičov a povstalcov". Jeruzalemčan Josephus, syn jeruzalémskej kňazskej elity, bol poslaný na sever, aby naverboval Galilejčanov do povstania, ale mal len čiastočný úspech. Dvakrát sa pokúšal obsadiť Sepphoris, ale nepodarilo sa mu to, prvý krát kvôli zúrivému odporu, druhýkrát preto, že posádka prišla na pomoc pri obrane mesta. Okolo obdobia povstania mal Sepphoris rímske divadlo <unk> v neskorších obdobiach, kúpeľne a mozaikové podlahy zobrazujúce ľudské postavy. Sepphoris a Jeruzalem možno považovať za symbol kultúrneho rozdielu medzi tými, ktorí sa snažili vyhnúť sa kontaktu s okolitou rímskou kultúrou, a tými, ktorí boli pripravení prijať aspekty tejto kultúry. Odmietnutý Sepphorisom a nútený táborovať mimo mesta, Josephus pokračoval do Jotapaty, ktorá sa zdala byť zainteresovaná na povstaní, <unk> Obleženie Jódfatu sa skončilo 20. júla 67 n. l. Mesta a dediny, ktoré sa nevzbúrili, boli ušetrené a v Galileji boli väčšinou. Na minciach, ktoré boli vytlačené v meste v čase Veľkej revolúcie, boli nápisy "Neronias" a "Eirenopolis", "Mesto mieru". Po povstaní boli na minciach zobrazené laurelové vence, palmové stromy, kaducéusy a jačmeňové uši, ktoré sa objavujú na židovských minciach, aj keď nie výlučne.