Napíšte pokračovanie tohto odseku - autá Brabham súťažili na Indianapolis 500 od polovice šesťdesiatych do začiatku sedemdesiatych rokov. Po neúspešnom projekte v roku 1962 bola spoločnosť MRD v roku 1964 poverená výstavbou podvozku IndyCar poháňaného americkým motorom Offenhauser. Výsledný podvozok BT12 pretekal Jack Brabham ako "Zink-Urschel Trackburner" na podujatí v roku 1964
a odišiel do dôchodku s problémom s palivovou nádržou. V roku 1966 sa auto opäť zapojilo, pričom tretie miesto získal Jim McElreath. Od roku 1968 do roku 1970 sa Brabham vrátil do Indianapolis, najprv s 4,2-litrovou verziou motora Repco V8, ktorý tím používal vo Formule 1. Peter Revson skončil piaty v roku 1969 predtým, ako sa vrátil k motoru Offenhauser v roku 1970. Kombinácia Brabham-Offenhauser bola znovu zaradená v roku 1971 J.C. Agajanian, ktorý skončil piaty v rukách Billa Vukoviča II. Hoci žiadne auto Brabham nikdy nevyhrálo v Indianapolis, McElreath vyhral štyri preteky United States Automobile Club (USAC) v rokoch 1965 a 1966 v BT12. "Dean Van Lines Special", v ktorom Mario Andretti vyhral v roku 1965 národné majstrovstvá USAC, bol priamou kópiou tohto auta, vyrobenou s povolením od Brabham od šéfa posádky Andrettiho Clinta Brawnera. Revson získal posledné víťazstvo Brabham v USAC v BT25 v roku 1969 s motorom Repco.