Napíšte pokračovanie tohto odseku - Miheličove prvé romány "Obraz v zrcalu" (1941) a "Tiha Voda" (1942) sú opisom života v komfortnom svete a aristokratickej atmosfére rodinných tradícií, kde prevláda kultúra spravodlivo získaného bohatstva, rešpektu a hrdosti. Čoskoro objavila svoj vlastný osobný pohľad na opisný svet literatúry, v ktorom juxtaposes rešpekt s iróniou, nadšenie s odporom, triedna oddanosť s pokusmi o útek od neho atď. Jej postavy sú roztrhané medzi tradíciami, rešpektom, ovládaním svojich pocitov na jednej strane a žiadostivosťou a ambíciou na druhej strane s láskou, intrikou, politickou mocou a bohatými hrá kľúčovú úlohu. Osobitné miesto je dané emancipovanej a nezávislej modernej žene, ktorá sa vzbúrila proti tradičnej oddanosti žien z generácie svojej matky a babičky v prospech emocionálneho naplnenia, hoci to nemusí nevyhnutne znamenať idealizáciu žien. Príkladom toho je hrdinka jej románu "April" z roku 1959, ktorý sa odohráva v prvých mesiacoch druhej svetovej vojny. V "Stolpnica osamelih žensk" (1969) a "Vrnite se, sinovi" (1972) ďalej rozvíja iróniu vo svojich popisoch postáv a gest. "Tujec v Emoni" (1978) a "Cesta dveh cesarsjev" (1981) sú historické romány o intrígách v starovekej Emone a milostnom príbehu v čase Laibackého kongresu
v tomto prípade. Jej posledný román "Ure mojih dni" (1985) je memoár. Napísala aj romány pre mladších čitateľov ako "Pridi, moj mili Ariel" (1965) a "Puhkova kresna noc" (1972).