Napíšte pokračovanie tohto odseku - Georgescu bol obzvlášť plodný v záverečnej časti svojej kariéry, keď sa údajne identifikoval so sloganom "anul şi romanul" ("nový román každý rok"). Podľa Iulie Arsintescuovej sa ich kvalita zhoršila, keď ich autor "trpel chorobou, ktorú bolo čoraz ťažšie znášať". Začínajúc "Mai mult ca perfectul", Georgescu vytvoril nový cyklus so zameraním na Huzurei. Rozprávač Miron Perieţeanu, sám fiktívna verzia Georgescu, rozpráva príbehy o Ioanovi, Luce, Matei a Marcu (mená založené na rumunských verziách štyroch evanjelikov). Udalosti v týchto románoch sa odohrávajú začiatkom 20. storočia, zahŕňajú vzburu roľníkov v roku 1907
ako aj okupáciu krajiny počas prvej svetovej vojny. Podľa literárneho kronikára Ioana Holbana je Huzurei "opusteným miestom, omráčeným otupením, kde sa ľudia stále potijú zo žaru, idú z jednej krčmy do druhej [...] a venujú sa všemocnej bohyni, ktorá je siestou [...]. Toto je len prvý dojem, pretože Huzurei je "živá pevnosť" svojej doby [...], ktorá medzi svojimi smiešnymi domami a uličkami zoskupuje rozmanitý svet, ktorý je v strede boja o moc a peniaze: [tu] sa páchajú zločiny, intriky, sieť obchodovania s drogami a "veľkoobchodné" burzy, politické debaty sú horúce, predpovede sa robia, vyšetrovania, prenasledovania sa konajú, drámy sa konzumujú, ľudia jedia energicky a nubile dievčatá sa predávajú (kupujú) [...]. " Huzurei rozprávania ako celok sú podľa Cosaşu rovnocenné v hodnote niektorým z ich uznávaných predchodcov: George Călinescu "Bietul Ioanide" a Marin Preda "Moromeţii".