Napíšte pokračovanie tohto odseku - Bitky o Magentu
a Solferino ponechali francúzsko-piedmontské sily pod kontrolou Lombardie, ale Rakúšania zostali presvedčení, že bránia svoju oblasť "štvoruholníkových pevností" so štyrmi pevnosťami vo Verone, Legnagu, Peschiera a Mantua. Tieto obrany, hrôzy bitky pri Solferine, možnosť vstupu Pruska do vojny a potenciál pre príliš silný piemontský štát presvedčili Napoleona, aby 11. júla 1859 podpísal samostatný mier s Rakúskom v zmluve z Villafranca, ktorá ukončila druhú taliansku vojnu za nezávislosť. Victor Emmanuel prijal mier, ale Cavour bol po prečítaní podmienok zmluvy tak rozhnevaný, že predložil svoju rezignáciu. Čoskoro sa však vrátil k optimizmu, pretože niekoľko podmienok, ako je obnovenie moci vládcov Toskánska a Modeny a založenie talianskej konfederácie vrátane Rakúska, sa v skutočnosti nevykonalo.