Napíšte pokračovanie pre tento odsek - Illyrians dosiahli cieľ zvýšenia chorvátskeho národného povedomia do roku 1850, ale zlyhali inde. V 50. rokoch 20. storočia Illyrickú myšlienku propagovali biskupi HPS a rímskokatolícki Josip Juraj Strossmayer a Franjo Rački. Obávajúc sa "Drang nach Osten", verili, že proti nemeckosti a maďarstvu sa dá brániť len prostredníctvom jednoty s ostatnými Slovanmi, najmä so Srbmi. Obhajovali zjednotenie Chorvátska, Slavónska a Dalmácie, keď sa Trojjediné kráľovstvo rozšírilo o ďalších južných Slovanov v Rakúsku (alebo Rakúsko-Uhorsko po kompromise z roku 1867) predtým, ako sa pripojili k iným južným slovanským politickým subjektom vo federácii alebo konfederácii. Navrhovaná konsolidácia rôzne definovaných chorvátskych alebo juhoslovanských krajín viedla k návrhom trializmu v Rakúsko-Uhorsku, ktoré by sa prispôsobili juhoslovanskej štátnej štruktúre s hodnosťou rovnajúcou sa Maďarskému kráľovstvu. Chorvátsko a Slavónsko boli v roku 1881 konsolidované s vojenskou hranicou do Chorvátska-Slavónska. Napriek tomu, rozdelenie zostalo tak, ako bolo medzi krajinami koruny svätého Štefana <unk> maďarskou časťou monarchie <unk> zatiaľ čo Dalmácie a Istria boli zahrnuté do rakúskej Cisleitánie. Bolo tam tiež významné chorvátske obyvateľstvo v Bosne a Hercegovine, ktorú anektovala Rakúsko-Uhorsko.
V roku 1908. Zjednotenie týchto krajín sa stalo ústrednou otázkou chorvátsko-slavonskej politiky v trialistickom kontexte.