Ukonči nasledujúcu vetu: Neronova smrť znamenala koniec cisárskej moci, ktorá bola výsadou starovekých rímskych rodín (patriciov a senátorov). V jednom chaotickom roku sa moc prudko presunula z jedného cisára na druhého. Prvé tri podporovali svoj vlastný kult "genia": posledné dve z nich sa pokúsili o Neronovu reštitúciu a povýšenie na "divus". Štvrtý, Vespasián, syn jazdca z Reate, zabezpečil svoju Flaviánsku dynastiu návratom k augustovskej forme principátu a obnovil cisársky kult "divus Julius". Vespasián bol rešpektovaný za "obnovu" rímskej tradície a za augustovskú skromnosť svojej vlády. Štátny kult venoval "genio populi Romani" ("genius" rímskeho ľudu), rešpektoval senátne "republikánske" hodnoty a odmietol nerónovskú prax odstránením rôznych sviatkov z verejných kalendárov, ktoré sa (podľa Tacitovho neúprosného hodnotenia) stali "špinavo poškvrnenými lichotkami čias". Možno nechal vymeniť alebo vystrihnúť hlavu Neronovho kolossa na jeho zasvätenie (alebo opätovné zasvätenie) bohu slnka v roku 75 n. l. Po prvom
Židovská revolta a zničenie chrámu v Jeruzaleme v roku 70 n. l. uvalil "didrachmón", predtým platený Židmi za údržbu ich chrámu, ale teraz presmerovaný k Jupiterovi Capitolinovi ako víťazovi nad nimi "a ich Bohom". Židia, ktorí platili daň, boli oslobodení od kultu cisárskych štátnych božstiev. Tí, ktorí ju ponúkli, boli však vylúčení zo svojich vlastných komunít. Zdá sa, že Vespasián sa priblížil k svojmu blížiacemu sa kultu suchým humorom. Podľa Suetonia boli jeho poslednými slovami "puto deus fio" ("Myslím si, že sa mením na boha"). Vespasiánov syn Titus vládol dva úspešné roky a potom zomrel prirodzenou smrťou. Bol zbožňovaný a nahradený svojím mladším bratom Domitianom.