Napíšte pokračovanie tohto odseku - Merry sa medzitým zaoberal inými literárnymi podnikmi. "Paulina", rozprávka vo verši, sa objavila na konci roku 1787. "Diversity", komplikovaná óda, v nasledujúcom roku a v roku 1789 "Ambitious Vengeance", dráma, ktorá v záplete, postavách a situácii je paródia "Macbetha". Nikdy sa to nehralo. Na začiatku toho istého roka napísal ódu na uzdravenie kráľa, ktorú 21. apríla recitovala pani Siddonsová. Ale udalosti zo 14. júla
Paríž dal jeho energiám nový smer a zafarbil zvyšok jeho života. Merry nesúdil francúzsku revolúciu, ale posudzoval všetko podľa nej; jeho priatelia, on sám, literatúra, umenie, všetky občianske a spoločenské vzťahy. Okamžite odišiel do Paríža, navštívil zhromaždenie, kde videl "niektorý neporiadok, ale všetko z horlivosti", a po návrate vydal "Laurel slobody". Walpole sa posmieval tejto báseň a s radosťou sa uchytil k svojim "sladkým slzám" a "sedeným oceánom". V roku 1790 sa Merry predstavil ako kandidát na laureátov, ale jeho zásady, o ktorých sa už hovorilo v meste, urobili jeho kandidátúru beznádejnou; a hoci "svet" posunul hory v jeho mene, dvor bol celý pre Pye. V lete roku 1791 bol opäť v Paríži, predstavil zhromaždení pojednanie o "prírode slobodnej vlády" a obnovil zoznámenie s umelcom Davidom. 14. júla bola jeho óda o páde Bastily vyhlášaná na stretnutí "1,500 anglických džentlmenov" sympatizujúcich s francúzskou revolúciou. Tri mesiace predtým jeho tragédia "Lorenzo" mala krátky úspech v Covent Garden a v auguste 1791 sa oženil s známou herečkou Ann Bruntonovou.