Historici posudzovali zraniteľnosť dynastie Čching voči západnému imperializmu v 19. storočí ako spôsobenú predovšetkým jej námornou slabosťou; storočia úmyselnej izolácie znamenali, že námorné sily Čchingov boli žalostne porazené proti ich európskym náprotivkom. Na rozdiel od nich Qing dosiahol určitý vojenský úspech proti západným bojovníkom na súši. Historik Edward L. Dreyer uviedol: "Ponižovanie Číny v devätnástom storočí bolo silne spojené s jej slabosťou a neúspechom na mori. Na začiatku ópiovej vojny, Čína nemala zjednotenú flotilu a ani netušila, ako je zraniteľná voči útokom z mora; Britské sily plavili a plávali kamkoľvek chceli... Vo vojne so šípmi
(1856-60), Číňania nemohli zabrániť anglo-francúzskej expedícii z roku 1860, aby sa plavila do zálivu Zhili a pristála čo najbližšie k Pekingu. Medzitým nové, ak nie úplne moderné čínske armády potlačili povstania v polovici storočia, blufovali Rusko do mierového urovnania sporných hraníc v strednej Ázii a porazili francúzske sily na pevnine v čínsko-francúzskej vojne (1884-85). Ale porážka flotily a následná hrozba pre parnú dopravu na Taiwan donútili Čínu uzavrieť mier za nepriaznivých podmienok".