Completaţi următoarea frază: Istoricii din epoca colonială au numit acest lucru Patrula Shangani, şi i-au salutat pe Wilson şi Borrow ca eroi naţionali. Ultima lor luptă împreună a devenit un fel de mit naţional, după cum scrie Lewis Gann, "o amintire glorioasă, echivalentul propriu [Rhodesia] de sângeroase
Masacrul de la Alamo şi ultima luptă a lui Custer în vestul american". Versiunea evenimentelor înregistrate de istorie se bazează pe relatările lui Burnham, Ingram și Gooding, Matabele prezenți la bătălie (în special "inDuna" Mjaan) și bărbații din coloana lui Forbes. În timp ce toate dovezile directe furnizate de martorii oculari susțin concluziile Curții de anchetă, unii istorici și scriitori dezbat dacă Burnham, Ingram și Gooding au fost într-adevăr trimiși înapoi de Wilson pentru a obține ajutor și sugerează că ar fi putut pur și simplu să dezertare când bătălia a devenit dură. Cea mai veche înregistrare a acestei afirmații de dezertare este mult după eveniment, într-o scrisoare scrisă în 1935 de John Coghlan către un prieten, John Carruthers, că "un om foarte de încredere m-a informat că Wools-Sampson i-a spus" că Gooding a mărturisit pe patul de moarte că el și cei doi americani nu au fost de fapt trimiși de Wilson și pur și simplu au plecat de la sine. Această mărturisire dublă, provenind dintr-o sursă anonimă, nu este menționată în necrologul lui Gooding din 1899, care în schimb relatează evenimentele așa cum sunt înregistrate în general. Mai mulți scriitori cunoscuți au folosit scrisoarea Coghlan, la fel de șubredă cum este, ca autorizație pentru a crea dovezi ipotetice în încercarea de a contesta și de a revizui înregistrarea istorică.