Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: În apropierea lui Jupiter, inelele planetei și sateliții săi mici absorb particule cu energie ridicată (energia de peste 10 keV) din centurile de radiații. Acest lucru creează lacune vizibile în distribuția spațială a centurilor și afectează radiația sincrotron decimetrică. De fapt, existenţa inelelor lui Jupiter a fost ipoteză pentru prima dată pe baza datelor obţinute de la nava spaţială Pioneer 11, care a detectat o scădere bruscă a numărului de ioni cu energie ridicată în apropierea planetei. Câmpul magnetic planetar influențează puternic mișcarea particulelor de inel submicrometrice, care dobândesc o sarcină electrică sub influența radiației ultraviolete solare. Comportamentul lor este similar cu cel al ionilor co-rotati. Interacțiunile de rezonanță dintre co-rotare și mișcarea orbitală a particulelor au fost folosite pentru a explica crearea inelului de halo interior al lui Jupiter (situat între 1,4 și 1,71 RJ). Acest inel este format din particule sub-micrometre pe orbite foarte înclinate şi excentrice. Particulele își au originea în inelul principal; cu toate acestea, atunci când se deplasează spre Jupiter, orbitele lor sunt modificate de rezonanța Lorentz 3:2 puternică situată la 1,71 RJ, ceea ce le crește înclinațiile și excentricitățile. O altă rezonanță 2:1 Lorentz la 1,4 Rj definește granița interioară a inelului de halo. Toate lunile galileiene au atmosfere subțiri cu presiuni de suprafață în intervalul 0.01<unk>1 nbar, care la rândul lor susțin ionosfere substanțiale cu densități de electroni în intervalul de 1.000<unk>10.000 cm-3. Fluxul co-rotațional al plasmei magnetosferice reci este parțial deviat în jurul lor de curenții induși în ionosfera lor, creând structuri în formă de cuțit cunoscute sub numele de aripi Alfvén. Interacțiunea lunilor mari cu fluxul co-rotațional este similară cu interacțiunea vântului solar cu planetele nemagnetizate, cum ar fi Venus, deși viteza co-rotațională este de obicei subsonică (vitezele variază de la 74 la 328 km / s), ceea ce împiedică formarea unui șoc de arc. Presiunea plasmei co-rotante elimină continuu gazele din atmosferele lunilor...  Întrebare: Din ce parte a inelului provin particulele?
inelul principal