În timpul unui raid asupra nordului Italiei pe 22 iunie 1944, avioanele inamice au fost lovite de focul antirachetă al lui Smith şi a trebuit să fugă în spatele liniilor germane. O familie de țărani pe nume Zunino l-a ascuns pentru o scurtă perioadă de timp; apoi s-a alăturat unui grup de partizani italieni pro-Aliați cu care a luat parte la operațiuni de sabotaj împotriva garnizoanei germane timp de aproximativ trei luni. Când germanii s-au retras din zonă în octombrie 1944, Smith a plecat pentru a încerca să se alăture forțelor aliate care tocmai au invadat
sudul Franţei. Însoțit de alți trei soldați, fiecare dintr-o țară europeană diferită, și de un ghid local, Smith a traversat Alpii Maritim, terminând călătoria mergând desculți pe gheață și zăpadă. Trupele americane l-au recuperat în noiembrie 1944. Smith a refuzat din nou oferta de a fi adăpostit în Rhodesia și s-a întors în serviciul activ în aprilie 1945 cu Escadronul nr. 130 (Punjab), care era atunci în Germania de vest. El a zburat în misiuni de luptă acolo, "[având] un pic de distracție împușcând lucruri ciudate", a amintit el, până când războiul din Europa s-a încheiat la 7 mai 1945 cu capitularea Germaniei. Smith a rămas cu Escadronul nr. 130 pentru restul serviciului său, zburând cu unitatea în Danemarca și Norvegia, și a fost eliberat la sfârșitul anului 1945 cu gradul de locotenent de zbor. El a păstrat o competență rezonabilă în limba italiană pentru tot restul vieții sale, deși se spune că avea un accent "atroce".