Poziţia guvernului a devenit din ce în ce mai disperată. Zvonurile despre o lovitură de stat liberală pentru a o înlătura pe Maria Cristina abundă în Madrid, agravând pericolul armatei carliste care era acum la distanță de atac de la capitală. Cererile de ajutor nu au fost respinse; Franţa, care a înlocuit
Monarhia reacţionară a lui Carol al X-lea cu monarhia liberală a lui Louis-Philippe în 1830, a fost simpatizantă cu cauza Cristino. Guvernele Whig ale vicontei Melbourne au fost la fel de prietenoase și au organizat voluntari și ajutor material pentru Spania. Cu toate acestea, încă încrezător în succesele sale, Don Carlos s-a alăturat trupelor sale pe câmpul de luptă. În timp ce Zumalacárregui se agita pentru o campanie de a lua Madridul, Carlos i-a ordonat comandantului său să ia un port de pe coastă. În campania ulterioară, Zumalacárregui a murit după ce a fost împușcat în vițel. A existat suspiciunea că Carlos, gelos de succesele şi politica generalului său, a conspirat să-l omoare.