Scrie o continuare pentru acest paragraf - Pentru văduva lui Müller, după 1935 condițiile din Berlin au devenit din ce în ce mai rele. Până când fiii ei au emigrat în 1935 și 1937, relațiile dintre cei doi bărbați s-au rupt complet: nu mai vorbeau. Amândoi au rupt toate legăturile cu comunitatea evreiască, în 1929 (Max) și respectiv în 1930 (Ludwig), ceea ce ar fi putut face mai ușoară pentru ei să fugă din țară când au făcut-o. Pentru Thekla părea că nu mai era nici o problemă să părăsească Germania. Complexităţile juridice şi umane nesfârşite care implicau legăturile ei cu afacerile răposatului ei soţ şi, într-adevăr, acţionarii străini ar fi făcut emigrarea impensabilă. După pogromul din noiembrie 1938 (identificat în multe surse în limba engleză ca "Kristallnacht")
Cu toate acestea, impensabilul a trebuit să devină imaginabil. Atacurile distructive asupra proprietăților evreiești din Berlin au durat două zile și au lăsat aproximativ 400 de evrei din Berlin morți. Arestările şi deportările a 26.000 au urmat imediat după aceea. Evreilor germani ale căror afaceri au fost distruse li s-a cerut să plătească pentru restabilirea daunelor, în timp ce polițele lor de asigurare au fost confiscate. Presiunea de a emigra a crescut în același timp în care opțiunea de emigrare a devenit din ce în ce mai costisitoare și pentru mulți indivizi imposibilă, datorită unei succesiuni de "taxele de ieșire" arbitrare și obstacole birocratice. Aranizarea forțată a imperiului de afaceri Müller a început în 1938. La începutul anului 1939, Thekla Müller a fost forţată să părăsească casa confortabilă din Berlin-Charlottenburg în care locuise cu familia ei din 1916. În august 1939, noul proprietar, un Gauleiter guvernamental, s-a mutat în casă. Între aprilie 1939 și iunie 1941, Thekla a locuit într-o cameră de la Hotelul Esplanade din centrul orașului.