Scrie o continuare pentru acest paragraf - După impunerea unei dictaturi regale, Carol al II-lea l-a reconfirmat pe Gigurtu ca membru al Consiliului Economic Superior în aprilie 1938. Apoi l-a făcut ministru al Lucrărilor Publice și Comunicațiilor (noiembrie 1939-iunie 1940), ministru de Externe (1 iunie-28 iunie 1940) și secretar de stat cu rang ministerial (28 iunie-4 iulie 1940) în cabinetele succesive conduse de Gheorghe Tătărescu. Acest lucru a coincis cu o situație teribilă, în care Uniunea Sovietică a făcut presiuni asupra României pentru a ceda regiunile Basarabiei și Bucovinei de Nord ("a se vedea ocupația sovietică a Basarabiei și Bucovinei de Nord
". În calitate de membru al Consiliului Coroanei convocat în mod special, Gigurtu însuși a participat la decizia de a accepta cerințele sovietice. Deoarece țara a fost lăsată izolată atunci când alianța sa cu Marea Britanie și Franța s-a prăbușit și a fost supusă presiunii din ce în ce mai mari din partea Germaniei naziste, Carol l-a demis pe Tătărescu. Anterior, numirea lui Gigurtu în calitate de ministru de externe a marcat o întoarcere către Germania: el l-a înlocuit pe Grigore Gafencu, orientat spre Occident, care era în favoarea continuării politicii de neutralitate oficială a României, iar acest lucru a condus imediat la un tratat prin care s-a angajat livrarea unei cantități fixe de petrol românesc către Germania în schimbul echipamentului militar.