Scrii o continuare pentru acest paragraf - Unele dintre interacțiunile inițiale ale lui Mohammed al V-lea cu naționaliștii au avut loc în timpul crizei provocate de așa-numitul "Berber Dahir". Printre altele, sultanul a primit o delegație din Fez, care a prezentat o listă de nemulțumiri cu privire la noua politică franceză și a avut discuții cu Allal al-Fassi, unde se pare că a declarat că a fost înșelat de rezidența franceză atunci când a semnat-o și a jurat să nu cedeze alte drepturi ale țării sale. Sultanul s-a abținut să se asocieze în mod deschis cu mișcarea naționalistă în anii 1930, dar, cu toate acestea, a rezistat încercărilor francezilor de a schimba termenii protectoratului în timpul anilor interbelici. El a reafirmat loialitatea Marocului față de Franța în 1939, la începutul celui de-al doilea război mondial. După căderea Franței în mâinile germanilor și apariția regimului de la Vichy, sultanul și-a trasat tot mai mult propriul curs, promovând cu succes unele inițiative de reformă legate de educație, chiar dacă regimul de la Vichy l-a încurajat să facă mai multe călătorii bine publicate în străinătate pentru a-și consolida legitimitatea și cea a sistemului colonial. În 1942, Aliaţii au debarcat pe coasta marocană a Atlanticului.
ca parte a invaziei lor în Africa de Nord împotriva ocupaţiei Axei. Această schimbare importantă i-a permis și sultanului mai multă marjă de manevră politică, iar în timpul Conferinței Anfa din 1943, la care au participat liderii aliați, Mohammed al V-lea a fost lăsat singur la un moment dat cu președintele Roosevelt, care și-a exprimat sprijinul pentru independența Marocului după război. Întâlnirea a fost prima interacțiune față-în-față a sultanului cu un alt șef de stat fără prezența intermediară a oficialilor francezi. În toamna aceluiași an, sultanul a încurajat formarea Partidului oficial Istiqlal ("independență") și redactarea Manifestului de Independență care a cerut o monarhie constituțională cu instituții democratice.