Aceste studii au condus la cerințele inițiale pentru CX-Heavy Logistics System (CX-HLS) în martie 1964 pentru o aeronavă cu o capacitate de încărcare de 180.000 de lire sterline (81.600 kg) și o viteză de Mach 0.75 (500 sau 800 km / h), și o autonomie nealimentată cu combustibil de 5.000 de mile nautice (9.300 km) cu o sarcină utilă de 115.000 de lire sterline (52.200 kg). Sarcina utilă a trebuit să fie o baie de 17 picioare (5.18 m) de lățime de 13.5 picioare (30 m) înălțime și 100 picioare lungime cu uși prin partea din spate și din față. Dorința de a menține un motor de încărcare de marcă care nu s-ar potrivi în nici o aeronavă existentă. În martie 1964, compania Boeing, Douglas, Lockheed și General Electric au fost selectate pentru avioane care aveau doar o lungime de aeronavă mai mare, o lungime de aeronavă, un număr de motoare mai mare, o lungime de
Boeing, Douglas şi Lockheed