Cea mai înaltă autoritate juridică din lume este dezbătută pentru că? Având în vedere întrebarea anterioară, scrie un context care conține răspunsul. Poate fi de la 1 la 20 de propoziţii. Contextul:
Pentru a adopta noi acte legislative, articolul 294 din TFUE definește "procedura legislativă ordinară" care se aplică majorității actelor UE. Esenţa este că există trei lecturi, începând cu o propunere a Comisiei, în care Parlamentul trebuie să voteze cu majoritatea tuturor deputaţilor europeni (nu doar cei prezenţi) pentru a bloca sau a sugera modificări, iar Consiliul trebuie să voteze cu majoritate calificată pentru a aproba modificările, dar cu unanimitate pentru a bloca amendamentul Comisiei. În cazul în care diferitele instituţii nu pot ajunge la un acord în orice etapă, se convoacă un "Comitet de conciliere", reprezentând deputaţii europeni, miniştrii şi Comisia, pentru a încerca să ajungă la un acord asupra unui text comun: dacă acest lucru funcţionează, acesta va fi trimis înapoi Parlamentului şi Consiliului pentru aprobare cu majoritate absolută şi calificată. Aceasta înseamnă că legislaţia poate fi blocată de o majoritate în Parlament, de o minoritate în Consiliu şi de o majoritate în Comisie: este mai greu să se schimbe legislaţia UE decât să rămână aceeaşi. Pentru bugete există o procedură diferită. Pentru "cooperarea consolidată" între cel puțin un subset de state membre, trebuie să fie acordată o autorizație de către Consiliu. Guvernele statelor membre ar trebui să fie informate de Comisie încă de la început, înainte ca orice propunere să inițieze procedura legislativă. Uniunea Europeană în ansamblu nu poate acționa decât în limitele competențelor sale prevăzute în tratate. Articolele 4 și 5 din TUE afirmă că competențele rămân la statele membre, cu excepția cazului în care acestea au fost conferite, deși există o dezbatere cu privire la problema Kompetenz-Kompetenz: cine are în cele din urmă "competența" de a defini "competența" UE. Multe instanţe ale statelor membre cred că decid, alte parlamente ale statelor membre cred că decid, în timp ce în cadrul UE, Curtea de Justiţie crede că are ultimul cuvânt.