Completaţi următoarea frază: Pe 23 aprilie 1775, Congresul Provincial din Massachusetts a autorizat ridicarea unei armate coloniale formată din 26 de regimente de companii. New Hampshire, Rhode Island și Connecticut au ridicat în curând forțe similare, dar mai mici. Pe 14 iunie 1775,
Al doilea Congres Continental a decis să continue cu înființarea unei armate continentale în scopul apărării comune, adoptând forțele deja în vigoare în afara Bostonului (22.000 de soldați) și New Yorkului (5.000). De asemenea, a ridicat primele zece companii de trupe continentale pe un an de înrolare, trăgători din Pennsylvania, Maryland, Delaware și Virginia pentru a fi folosiți ca infanterie ușoară, care a devenit primul regiment continental în 1776. La 15 iunie 1775, Congresul a ales în unanimitate pe George Washington ca Comandant-șef, care a acceptat și a servit pe tot parcursul războiului fără nicio compensație, cu excepția rambursării cheltuielilor. În calitate de comandant suprem, Washington a fost susținut de patru generali majori (Artemas Ward, Charles Lee, Philip Schuyler și Israel Putnam) și opt generali de brigadă (Seth Pomeroy, Richard Montgomery, David Wooster, William Heath, Joseph Spencer, John Thomas, John Sullivan și Nathanael Greene). Pe măsură ce Congresul Continental a adoptat din ce în ce mai mult responsabilitățile și poziția unei legislaturi pentru un stat suveran, rolul Armatei Continentale a devenit subiect de dezbateri considerabile. Unii americani aveau o aversiune generală față de menținerea unei armate permanente; dar, pe de altă parte, cerințele războiului împotriva britanicilor necesitau disciplina și organizarea unei armate moderne. Ca rezultat, armata a trecut prin mai multe faze distincte, caracterizate prin dizolvarea oficială și reorganizarea unităților.