Scrii o continuare pentru acest paragraf - Moștenind o moștenire dificilă de la predecesorii săi militari, mandatul președintelui Raúl Alfonsín a fost practic definit de datoria externă lăsată în urmă de ultima dictatură a Argentinei. Semnele de dezvăluire a Planului Austral al lui Alfonsín din 1985 pentru stabilizarea economică i-au costat Uniunea Civică Radicală (UCR), centristă, majoritatea în Camera Deputaților (camera inferioară a Congresului) și printre cele 22 de guvernări ale națiunii în alegerile de la jumătatea mandatului din septembrie 1987. Confruntarea cu forţe armate nemulţumite care se opun proceselor împotriva abuzurilor din trecut ale drepturilor omului
şi creşterea inflaţiei, preşedintele a avansat alegerile cu cinci luni, programate acum pentru 14 mai 1989. Ambele partide majore au organizat convenții naționale în mai 1988. UCR l-a nominalizat pe guvernatorul Córdoba Eduardo Angeloz, o alegere sigură, centristă și cea mai proeminentă figură UCR care nu este strâns legată de nepopularul președinte Alfonsín. Cu toate acestea, Carlos Menem, guvernator al provinciei La Rioja, îndepărtată și puțin populată, a luat nominalizarea Partidului Justicialist de la candidatul cu șanse mari, guvernatorul provinciei Buenos Aires Antonio Cafiero, un politician apropiat de fondatorul Justicialistilor, defunctul Juan Perón. Înfrângerea lui Cafiero a rezultat în mare parte din opoziția sindicală CGT față de facțiunea sa Peronist Renewal; consilierul politic de top al lui Alfonsín, ministrul de Interne Enrique Nosiglia, la rândul său, a văzut flamboyanța lui Menem ca o oportunitate pentru UCR în dificultate.