Scrii o continuare pentru acest paragraf - La începutul secolului al VII-lea, romanii nu considerau triburile arabe dezorganizate din deșertul arab ca fiind dușmani potențial periculoși. Cu toate acestea, arabii Ghassanid și Lakhmids au fost profund implicați în războaiele romano-perse, iar arabizarea Orientului Apropiat a început. Triburile arabe s-au aşezat în ţările slab populate din apropierea frontierei dintre imperiul roman şi cel persan, iar oraşele prospere din Siria şi Mesopotamia i-au atras pe coloniştii arabi. Situația s-a schimbat rapid odată cu unificarea triburilor din deșert de către profetul islamic Muhammad între 622 și 632. După moartea sa, mișcarea sa monoteistă a fost condusă de succesorii săi, califi, care au fost atât liderii politici, cât și religioși ai comunității islamice. Conducând jihadul, sau războiul sfânt islamic, împotriva "necredincioşilor", arabii au atacat teritoriile romane din Siria şi au cucerit Damascul în 633. Heraclius a trimis o armată romană împotriva arabilor, dar ei au anihilat armata romană pe râul Yarmuk
în Siria în 636. Deoarece războiul împotriva Persiei a epuizat imperiul, Heraclius nu a putut trimite o a doua armată de câmp împotriva invadatorilor și au cucerit Siria. Doi ani mai târziu, arabii i-au înfrânt pe persani la Qadisiyyah. În timp ce arabii continuau invazia, Heraclius a trimis întăriri în Egipt, dar nu au putut opri invadatorii. Patriarhul Cyrus al Alexandriei a oferit un tribut anual de 200.000 de dolari generalului arab Amr ibn al-As pentru un armistițiu și a mers la Constantinopol pentru a căuta confirmarea imperială. Heraclius a refuzat, probabil pentru că ştia că un tribut nu va opri în cele din urmă cuceritorii. La sosirea lui Cyrus, Heraclius era deja pe moarte și a murit pe 11 februarie 641.