Completaţi următoarea frază: Iniţial, conducătorii europeni au considerat Revoluţia Franceză o dispută internă între regele francez şi supuşii săi. Pe măsură ce retorica revoluționară a devenit mai stridentă, monarhii europeni au declarat că interesele lor erau aceleași cu ale lui Ludovic al XVI-lea și ale familiei sale; Declarația de la Pillnitz (27 august 1791) a amenințat cu consecințe ambigue, dar destul de grave, în cazul în care ceva s-ar întâmpla cu familia regală. Poziția revoluționarilor a devenit din ce în ce mai dificilă și, agravând problemele lor în relațiile internaționale, emigrații franceze au continuat să agite pentru sprijinul unei contrarevoluții. La 20 aprilie 1792, Convenția Națională Franceză a declarat război Austriei, începând cu
Războiul Primei Coaliții (1792-98). Franța s-a opus majorității statelor europene care împărtășeau granițe terestre sau acvatice, plus Portugalia și Imperiul Otoman. În ciuda unor victorii în 1792, la începutul anului 1793 forțele franceze au fost alungate din Belgia, a existat o revoltă internă în Vendée cu privire la recrutare, resentimentele publice răspândite față de Constituția civilă a clerului și regele francez tocmai fusese executat. Armatele Republicii Franceze se aflau într-o stare de dezordine; problemele au devenit și mai acute după introducerea recrutării în masă, "levée en masse", care a saturat o armată deja în dificultate cu mii de bărbați analfabeți și neinstruiți. Pentru francezi, campania de pe Rin din 1795 s-a dovedit a fi deosebit de dezastruoasă, deși au obținut un anumit succes în alte teatre de război (a se vedea, de exemplu, Războiul din Pirinei (1793-95).