Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecere: Teorii despre coagularea sângelui au existat încă din antichitate. Fiziologul Johannes Müller (1801<unk>1858) a descris fibrina, substanța unui tromb. Precursorul său solubil, fibrinogenul, a fost denumit astfel de Rudolf Virchow (1821-1902), și izolat chimic de Prosper Sylvain Denis (1799-1863). Alexander Schmidt a sugerat că conversia de la fibrinogen la fibrină este rezultatul unui proces enzimatic și a etichetat enzimele ipotetice "trombină" și precursorul său "protrombină". Arthus a descoperit în 1890 că calciul este esenţial în coagulare. Trombocitele au fost identificate în 1865 și funcția lor a fost elucidată de Giulio Bizzozero în 1882. Teoria că trombina este generată de prezența factorului țesutului a fost consolidată de Paul Morawitz în 1905. În acest stadiu, se știa că trombocinaza/tromboplastina (factorul III) este eliberată de țesuturile deteriorate, reacționând cu protrombina (II), care, împreună cu calciul (IV), formează trombina, care transformă fibrinogenul în fibrină (I).  Întrebare: Când a trăit Muller?
1801<unk>1858