Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  După ce Comisia pentru Energie Atomică (AEC) a fost înființată în 1947 ca o agenție civilă care controlează cercetarea nucleară și problemele legate de arme, Oppenheimer a fost numit președinte al Comitetului General de Consiliu (GAC). Din această poziție, el a oferit consiliere în legătură cu o serie de probleme legate de domeniul nuclear, inclusiv finanțarea proiectelor, construcția de laboratoare și chiar politica internațională, deși sfaturile GAC nu au fost întotdeauna luate în considerare. În calitate de președinte al GAC, Oppenheimer a făcut lobby puternic pentru controlul internațional al armelor și finanțarea științei de bază și a încercat să influențeze politica de la o cursă aprinsă a înarmărilor. Când guvernul a pus la îndoială dacă să urmărească un program de urgență pentru a dezvolta o armă atomică bazată pe fuziune nucleară - bomba cu hidrogen - Oppenheimer inițial a recomandat împotriva ei, deși el a fost în favoarea dezvoltării unei astfel de arme în timpul Proiectului Manhattan. El a fost motivat în parte de preocupări etice, simțind că o astfel de armă ar putea fi folosită doar în mod strategic împotriva țintelor civile, rezultând în milioane de morți. El a fost, de asemenea, motivat de preocupări practice, deoarece la acea vreme nu exista un proiect viabil pentru o bombă cu hidrogen. Oppenheimer a considerat că resursele ar fi mai bine cheltuite creând o forță mare de arme de fisiune. El şi alţii erau deosebit de îngrijoraţi de reactorele nucleare care erau redirecţionate de la plutoniu la producţia de tritiu. Au fost anulate de Truman, care a anunțat un program de urgență după ce Uniunea Sovietică a testat prima lor bombă atomică în 1949. Oppenheimer și alți oponenți ai proiectului GAC, în special James Conant, s-au simțit personal îndepărtați și au luat în considerare retragerea din comitet. Ei au rămas, deși opiniile lor cu privire la bomba cu hidrogen au fost bine cunoscute.În 1951, totuși, Edward Teller și matematicianul Stanislaw Ulam au dezvoltat ceea ce a devenit cunoscut sub numele de proiectul Teller-Ulam pentru o bombă cu hidrogen. Acest nou design părea fezabil din punct de vedere tehnic şi Oppenheimer şi-a schimbat opinia cu privire la dezvoltarea armei. După cum şi-a amintit mai târziu:  Întrebare: Ce a vrut să creeze Oppenheimer?
o forţă mare de arme de fisiune