Rezumaţi articolul:  Este văzut ca extrem de nepoliticos în majoritatea societăților umane, dar se pare că maimuțele folosesc șoapte pentru a transmite informații pe care nu doresc ca alții să le audă. Gibonii, cunoscuţi mai bine pentru cântecele lor surdătoare, care răsună în jurul pădurilor în care trăiesc, folosesc în mod regulat această formă secretă de comunicare. Maimuţele, care se găsesc în pădurile din sud-estul Asiei, produc o varietate de tipuri de strigăte moi, cunoscute sub numele de "hoos", care sunt aproape inaudibile pentru urechea umană. Scrolă în jos pentru video. Gibonii Lars ca acesta din Parcul Naţional Khao Yai din Thailanda folosesc sunete uşoare " hoo " care sunt asemănătoare cu şoaptele. Cu toate acestea, oamenii de ştiinţă au descoperit că animalele folosesc aceste şoapte pentru a comunica informaţii specifice între ele despre prădători, căutarea de hrană şi când se întâlnesc cu vecinii. Cercetătorii au descoperit că, în special, "gâştele" prădătoare erau produse la frecvenţe mult sub pragul auzului vulturilor şi al altor păsări de pradă. Oamenii de ştiinţă lucrează la un dicţionar care să decodifice sunetele făcute de giboni. Cercetătorii de la Universitatea Wisconsin din Madison au folosit algoritmi computerizaţi pentru a analiza ţipetele şi cântecele produse de maimuţe. Cântecul gibonilor constă de obicei dintr-un crescendo de note, în special ca răspuns la prădători. Acest lucru începe de obicei cu o serie de zgomote uşoare "hoo" care sunt audibile doar de la distanţă mică, dar acestea cresc rapid şi devin mult mai puternice. În majoritatea cazurilor studiate, aceste cântece sunt produse ca răspuns la prădători, dar ele sunt, de asemenea, duet împreună în cântece sociale. Acest lucru sugerează că apelurile silenţioase au fost concepute pentru a alerta alţi giboni din apropiere fără a-i alerta pe rapaţi. În mod similar, biologii care studiază larvele de gibon au descoperit că ele folosesc un şoaptă diferită când un tigru sau un leopard se află în zonă. Dr. Esther Clarke, care a condus cercetarea la Universitatea din Durham, a spus că descoperirile ar putea ajuta, de asemenea, să ofere indicii valoroase despre evoluția limbajului uman și poate chiar de ce oamenii au început să folosească șoapte. Ea a declarat pentru Mail Online: "Aceste apeluri au fost trecute cu vederea în favoarea celor mai vizibile...
Biologii de la Universitatea Durham au petrecut patru luni înregistrând apelurile gibonilor. Ei au înregistrat gibonii făcând 450 de strigăte de " hu " de la 25 de animale care erau imposibil de distins cu urechea umană şi adesea erau inaudibile. S-a descoperit că fiecare apel era legat de diferite contexte, cum ar fi căutarea de hrană, întâlnirea cu vecinii, cântarea pentru parteneri sau avertizarea altora cu privire la un prădător din apropiere. Zvonurile despre păsări de pradă erau cele mai silenţioase pentru a nu alerta prădătorii.