Rezumaţi articolul:  Dacă eşti faimos şi interpretezi imnul naţional american, fii pregătit să devii eroul naţional sau ruşinea naţională. Faptele sunt fapte. Întreabă-i pe Vince, Whitney, Roseanne, Jimi şi Michael. Vince Neil de la Mötley Crüe ne-a reamintit din nou săptămâna asta de pericolele abordării "The Star-Spangled Banner". Sigur, el poate distruge pe "Fete, fete, fete" și "Dr. Feelgood", dar aceasta este o poveste diferită - o poveste complet diferită. Să spunem că Neil a măcelărit cântecul înainte de meciul de la Las Vegas Outlaws Arena Football League ar fi neplăcut pentru cei din profesie. E mai puţin carnagiu când măcelarii îşi termină treaba. Whitney Houston a stabilit standardul modern pentru imnul naţional la Super Bowl XXV. În primele etape ale războiului din Golf, în 1991, o Americă patriotică a salutat performanţa ei. Cu doar şase luni înainte, comedianta Roseanne Barr ar fi putut stabili punctul de referinţă. Mulțimea de la meciul San Diego Padres a huiduit interpretarea ei și președintele George H. W. Bush a numit-o "rușinos". Nimic nu se compară cu degetele prezidenţiale. Una dintre cele mai controversate și iubite versiuni ale "The Star-Spangled Banner" vine din 1969. Chitaristul Jimi Hendrix a aprins America mainstream-ului cu interpretarea sa psihedelica a imnului national spre incantarea generatiei Woodstock. Şi apoi există versiunea lui Michael Bolton. Cântecele prea elaborate sunt specialitatea lui şi nu ne dezamăgeşte în acest domeniu când cântă la campionatul American League din 2003. Bolton a reuşit, dar e o mică problemă... cu cuvintele. Poate cineva să spună "Notele de la pătuţ"?
Cântatul imnului naţional este o propunere riscantă. Whitney Houston a reuşit, Roseanne Barr a distrus-o.