Teoria filtrelor mecanice a fost aplicată pentru prima dată la îmbunătățirea pieselor mecanice ale fonografelor în anii 1920. În anii 1950, filtrele mecanice au fost fabricate ca componente autonome pentru aplicații în emițătoare radio și receptoare high-end. "Factorul de calitate" ridicat, Q, pe care rezonatorii mecanici îl pot atinge, mult mai mare decât cel al unui circuit LC complet electric, a făcut posibilă construirea de filtre mecanice cu selectivitate excelentă.
aparate de înregistrare