Completați următoarea frază: Pentru 1969, McLaren, cu o linie de piloți neschimbată, a proiectat o nouă mașină cu tracțiune pe toate roțile, M9A, dar în timp ce era pregătită, a continuat cu mașina veche. M9A nu a avut succes și a apărut doar o singură dată, condusă de Derek Bell la Marele Premiu al Marii Britanii. La Marele Premiu al Africii de Sud, Hulme a obținut un podium cu M7A; Bruce a folosit versiunea M7B, iar perechea a fost alăturată de Basil van Rooyen într-un alt M7A. În Africa de Sud, mașinile de fabrica au folosit aripi spate montate direct pe suspensie pe suporturi înalte; la Cursa Campionilor, M7B-ul lui Bruce McLaren a fost echipat cu o aripă frontală similară în sesiunea de antrenament, dar nu a fost folosită în cursă. Hulme a fost al treilea la Cursa Campionilor și apoi la Trofeul Internațional Bruce McLaren a trecut la varianta M7C. McLaren s-a calificat pe locul 13 la start.
Marele Premiu al Spaniei, dar a profitat de accidentele şi defecţiunile celor dinaintea lui pentru a termina pe locul doi. În sesiunile de antrenament de la Monaco, au fost adăugate aripi înalte din față mașinilor, dar înainte de cursă, CSI a interzis complet aripile. Acest lucru a lăsat echipa să se descurce cu un spoiler din spate mic "ducktail", McLaren și Hulme care s-au clasat pe locul cinci și șase, respectiv. Aripile au fost apoi re-permise, deși nu au fost montate pe suspensie, și cu echipele care căutau cea mai bună soluție, McLaren a optat inițial pentru o aripă spate "tableta de ceai" și mai târziu pentru un aerofoil mai convențional, montat la joasă înălțime.