Până la sfârșitul anilor 1970, Malaezia a fost cel mai mare producător mondial de staniu, furnizând aproximativ 40% din staniu din lumea non-comunistă. Cu toate acestea, rezervele de staniu au scăzut; contribuția mineritului la PIB a fost proiectată să scadă cu 13% în cursul celui de-al Doilea Plan Malaezian, din cauza epuizării rezervelor de staniu și fier. Cu toate acestea, bauxita și cuprul au continuat să contribuie la sectorul mineritului la începutul anilor 1970. Participarea malaezilor în sectorul mineritului a fost minimă și până la 70% din industrie a rămas sub control străin. Aceasta a fost o moștenire a erei coloniale britanice; multe firme britanice, care au sosit în secolul al XIX-lea pentru a exploata resursele minerale din Malaezia, nu au plecat încă. Participarea în sectorul mineritului malaezian, în special în Malaezia, a fost împiedicată de Petron în secolul al XIX-lea.
13%