Einstein (1907a) a propus o metodă de detectare a efectului Doppler transvers ca o consecință directă a dilatării timpului. Și de fapt, acest efect a fost măsurat în 1938 de Herbert E. Ives și G. R. Stilwell (Ives<unk>Stilwell experiment). Și Lewis și Tolman (1909) au descris reciprocitatea dilatării timpului prin utilizarea a două ceasuri de lumină A și B, care călătoresc cu o anumită viteză relativă unul față de celălalt. Ceasurile constau din două oglinzi plane paralele una cu cealaltă și cu linia de mișcare. Între oglinzi un semnal de lumină se răstoarnă, iar pentru observatorul care se află în același punct de referință ca A, perioada ceasului A este distanța dintre oglinzi împărțită de viteza luminii. Dar dacă observatorul la ceasul B vede că ceasul urmează un semnal care apare în interiorul ceasului, B se deplasează cu o anumită viteză relativă unul față de celă
complet invers.