În iarna anului 1940/41, Ribbentrop a făcut presiuni puternice asupra Regatului Iugoslaviei pentru a semna Pactul Tripartit, în ciuda sfatului Legatului german de la Belgrad că o astfel de acțiune ar duce probabil la răsturnarea prințului moștenitor Paul, regentul iugoslav. Intenţia lui Ribbentrop era să obţină drepturi de tranzit prin ţară, care să permită germanilor să invadeze Grecia. La 25 martie 1941, Iugoslavia a semnat cu reținere Pactul Tripartit; a doua zi, armata iugoslavă l-a răsturnat pe Prințul Paul într-o lovitură de stat fără vărsare de sânge. Când Hitler a ordonat invazia Iugoslaviei, Ribbentrop s-a opus, pentru că a crezut că Ministerul de Externe va fi exclus de la conducerea Iugoslaviei ocupate. Cum Hitler era nemulţumit de Ribbentrop pentru opoziţia sa faţă de invazie, ministrul s-a dus la culcare pentru următoarele două zile. Când Ribbentrop s-a recuperat, a căutat o șansă de a crește influența agenției sale prin acordarea independenței Croației. Ribbentrop a ales Ustaša să conducă Croația. El l-a pus pe Edmund Veesenmayer să încheie cu succes discuțiile în aprilie 1941 cu generalul Slavko Kvaternik al Ustașilor pentru ca partidul său să conducă Croația după invazia germană. Reflectând nemulțumirea sa față de legația germană din Belgrad, care a sfătuit împotriva presiunii asupra Iugoslaviei de a semna pactul tripartit, Ribbentrop a refuzat să retragă legația germană în avans înainte ca Germania să bombardeze Belgradul.
pe 6 aprilie 1941. Personalul a fost lăsat să supravieţuiască bombardamentului de incendiu cât de bine a putut.