Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecere: Ideea unui corp atât de masiv, încât nici măcar lumina nu poate scăpa, a fost propusă pe scurt de pionierul astronomic şi preotul englez John Michell într-o scrisoare publicată în noiembrie 1784. Calculele simpliste ale lui Michell au presupus că un astfel de corp ar putea avea aceeași densitate ca și Soarele și au concluzionat că un astfel de corp s-ar forma atunci când diametrul unei stele depășește diametrul Soarelui cu un factor de 500, iar viteza de scăpare a suprafeței depășește viteza obișnuită a luminii. Michell a observat corect că astfel de corpuri supermasive, dar ne-radiante, ar putea fi detectabile prin efectele lor gravitaționale asupra corpurilor vizibile din apropiere. Cercetătorii din acea perioadă au fost entuziasmați inițial de propunerea că stelele gigantice, dar invizibile, ar putea fi ascunse la vedere, dar entuziasmul a scăzut când natura ondulată a luminii a devenit evidentă la începutul secolului al XIX-lea. Dacă lumina ar fi o undă mai degrabă decât un "corpuscul", nu este clar ce influență ar avea gravitația asupra undelor luminoase care scapă. Relativitatea modernă discreditează noțiunea lui Michell despre o rază de lumină care trage direct de la suprafața unei stele supermasive, fiind încetinită de gravitația stelei, oprindu-se și apoi căzând liber înapoi la suprafața stelei.  Întrebare: Când a publicat John Michell ideile sale despre lumină?
Noiembrie 1784