Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: 1900 a marcat așa-numita redescoperire a lui Mendel: Hugo de Vries, Carl Correns și Erich von Tschermak au ajuns în mod independent la legile lui Mendel (care nu erau de fapt prezente în lucrarea lui Mendel). La scurt timp după aceea, citologii (biologii celulari) au propus că cromozomii sunt materialul ereditar. Între anii 1910 şi 1915, Thomas Hunt Morgan şi "drosofiliştii" din laboratorul său au forjat aceste două idei - ambele controversate - în "teoria cromozomului mendelian" a eredităţii. Ei au cuantificat fenomenul legăturii genetice și au postulat că genele se află pe cromozomi ca și mărgele pe fir; ei au ipotizat încrucișarea pentru a explica legătura și au construit hărți genetice ale mușcării de fructe Drosophila melanogaster, care a devenit un organism model utilizat pe scară largă. Hugo de Vries a încercat să lege noua genetică de evoluție; bazându-se pe munca sa cu ereditatea și hibridizarea, a propus o teorie a mutaționismului, care a fost larg acceptată la începutul secolului al XX-lea. Lamarckismul, sau teoria moștenirii caracteristicilor dobândite, a avut, de asemenea, mulți adepți. Darwinismul a fost văzut ca fiind incompatibil cu trăsăturile variabile în mod continuu studiate de biometricieni, care păreau doar parțial ereditare. În anii 1920 și 1930 - după acceptarea teoriei cromozomului mendelian - a apărut disciplina geneticii populației, cu lucrările lui R.A. Fisher, J.B.S. Haldane și Sewall Wright, care au unificat ideea evoluției prin selecție naturală cu genetica mendeliană, producând sinteza modernă. Moștenirea caracterelor dobândite a fost respinsă, în timp ce mutaționismul a cedat pe măsură ce teoriile genetice s-au maturizat. În a doua jumătate a secolului, ideile geneticii populației au început să fie aplicate în noua disciplină a geneticii comportamentului, sociobiologiei și, în special la oameni, psihologiei evolutive. În anii 1960, W.D. Hamilton și alții au dezvoltat abordări ale teoriei jocurilor pentru a explica altruismul dintr-o perspectivă evolutivă prin selecția rudelor. Originea posibilă a organismelor superioare prin endosimbioză, şi contrastul...  Întrebare: Din ce perspectivă explică Hamilton altruismul?
evolutivă