Integritatea Imperiului Bizantin a fost amenințată după ce o rebeliune la scară largă condusă de Bardas Skleros a izbucnit în 976. După o serie de victorii, rebelii au cucerit Asia Mică. În urgența situației, prințul georgian David al III-lea al Tao l-a ajutat pe Basil; după o victorie decisivă a loialiștilor în bătălia de la Pankaleia, el a fost recompensat cu o conducere pe viață a teritoriilor imperiale cheie din Asia Mică de est. Refuzul lui David față de Basil în revolta lui Bardas Phokas din 987, a stârnit însă neîncrederea Constantinopolului față de conducătorii georgieni. După eşecul revoltei, David a fost nevoit să-l facă pe Basil moştenitorul averilor sale extinse. În 1001, după moartea lui David de Tao, Basil a moștenit Tao, Phasiane și Speri. Aceste provincii au fost apoi organizate în tema Iberiei cu capitala la Teodosiopolis. Acest lucru l-a forțat pe succesorul lui Bagrat III, conducătorul Bagratidilor georgieni, să recunoască noua rearanjare. Fiul lui Bagrat, George I, a moștenit însă o îndelungată revendicare la succesiunea lui David. George, care era tânăr și ambițios, a lansat o campanie pentru a restabili succesiunea Kuropalates în Georgia și a ocupat Tao în 1015 <unk> 1016. El a intrat într-o alianță cu califul fatimid al Egiptului, al-Hakim, forțându-l pe Basil să se abțină de la un răspuns acut la ofensiva lui George. Bizantinii au fost, de asemenea, implicați într-un război neobosit cu bulgarii, limitându-și acțiunile la vest. De îndată ce Bulgaria a fost cucerită
În 1018 şi al-Hakim a murit, Basil a condus armata împotriva Georgiei. Au fost stabilite pregătiri pentru o campanie pe scară mai largă împotriva Regatului Georgiei, începând cu re-fortificarea Teodosiopolului.