Scrii o continuare pentru acest paragraf - Reima Pietilä a fost, de asemenea, activă în activitățile Muzeului de Arhitectură finlandeză, precum și în publicarea articolelor teoretice în "Le Carré Bleu" și "Arkkitehti". Pietilä a participat chiar la o întâlnire a grupului de arhitecți Team X, care a avut loc în 1972 la Universitatea Cornell din SUA, care erau foarte preocupați de problemele structuralismului în arhitectură, adică punerea accentului pe elementele culturii, într-o oarecare măsură ca reacție la tendințele universalizatoare ale modernismului, în special așa cum au fost inițial promovate de instigatorii Team X, generația mai veche a CIAM. Pietilä a adoptat un punct de vedere diametral față de cel al școlii raționaliste, și deși lucrările (proiectate în parteneriat cu soția sa Raili Pietilä) aveau o mare parte din idiosincraziile organice ale lui Aalto, ele erau mult mai abstracte și nebuloase. Argumentând că natura este apoteoză a plasticității, el a cerut o analiză morfologică a produselor arhitecturale, considerând geometria euclidiană ca un instrument inadecvat de analiză. Prima sa lucrare majoră, Pavilionul finlandez la Expoziția de la Bruxelles din 1958.
a adoptat, de fapt, o abordare modulară similară cu teoriile lui Blomstedt; cu toate acestea, unitățile pătrate dreptunghiulare din lemn ca un întreg au oferit o pre-gustare a suprafețelor ulterioare ale lui Pietilä bazate în întregime pe forma liberă; cele mai notabile dintre aceste lucrări organice fiind Biserica Kaleva, Tampere (1959<unk>1966), clădirea adunării studenților Dipoli, Espoo (1961<unk>66), Biblioteca Metso, Tampere (1978<unk>1986) și culminând cu ultima sa lucrare, Reședința oficială a președintelui Finlandei, Mäntyniemi, Helsinki (1983<unk>1993). Toate aceste clădiri au fost rezultatul concursurilor de arhitectură deschise.