Scrie o continuare pentru acest paragraf - Contextul internațional al francismului s-a schimbat dramatic în 1942-1944. La începutul anilor 1940, Aliații erau în principal preocupați de împiedicarea aderării Spaniei la Axis; deși nemulțumiți de natura fascistoidă a regimului, nu și-ar fi putut permite să-și ruineze relațiile cu Madridul prin contestarea politicii interne a lui Franco. Evoluțiile războiului din 1942-1943, în special debarcarea anglo-americană în Africa de Nord-Vest
, dezastrul militar german la Stalingrad şi în Tunisia şi căderea lui Mussolini au făcut ca intrarea Spaniei în război să nu mai fie o problemă. În 1943, propaganda oficială a Aliaților comercializa deja o viziune ostilă a Spaniei; un film de știri american a prezentat-o ca o țară fascistă, iar tonurile anti-francoiste din emisiunile BBC au provocat proteste chiar și de la un atașat de presă britanic din Madrid. Cu toate acestea, presiunea crescândă a Aliaților a fost îndreptată mai degrabă spre împiedicarea aprovizionării spaniole cu Germania decât spre răsturnarea regimului. La sfârșitul anului 1943, cerințele aliaților cu privire la încetarea livrărilor către naziști au devenit ultimative și au însemnat amenințarea unui embargo total asupra combustibilului, care, într-adevăr, la începutul anului următor, își va dovedi eficacitatea prin aducerea economiei spaniole în genunchi în doar două luni. Opiniile publice şi politicienii din Marea Britanie şi Statele Unite se întorceau ferm împotriva lui Franco. La sfârșitul anului 1943, dictatorul a început să considere o invazie aliată o amenințare mai probabilă decât una germană și a ordonat în curând regruparea armatei spaniole în consecință.