Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecere: Sondajul a început în 1946, iar construcția a început în 1971. Până în august 1982, mai puțin de 700 de metri din tunel rămăseseră să fie săpate. Primul contact între cele două părți a avut loc în 1983. Strâmtoarea Tsugaru are gâturi de est și de vest, ambele având aproximativ 20 km (12 mi) în diametru. Sondajele inițiale efectuate în 1946 au indicat că gâtul estic avea până la 200 de metri adâncime cu geologie vulcanică. Gâtul vestic a avut o adâncime maximă de 140 de metri și geologia constând în mare parte din roci sedimentare din perioada Neogenului. A fost selectat gâtul vestic, cu condițiile sale considerate favorabile pentru tuneluri. Geologia porțiunii submarine a tunelului este formată din rocă vulcanică, rocă piroclastică și rocă sedimentară din perioada Neogenului. Zona este pliată într-o sinclină aproape verticală, ceea ce înseamnă că cea mai tânără rocă se află în centrul strâmtorii și a fost întâlnită ultima. Împărțită aproximativ în trei părți, partea Honshū este formată din roci vulcanice (andesit, basalt etc.); partea Hokkaido este formată din roci sedimentare (tuf din perioada terțiară, mudstone etc.); iar partea centrală este formată din straturi Kuromatsunai (mudstone asemănător cu nisipul din perioada terțiară). Intruziunile și falii igneze au provocat zdrobirea rocii și au complicat procedurile de tunel. Investigațiile geologice inițiale au avut loc între 1946 și 1963, care au implicat forajul fundului mării, sondaje sonore, foraj submarin, observații cu ajutorul unui mini-submarin și sondaje seismice și magnetice. Pentru a stabili o mai bună înțelegere, s-a efectuat o forare pilot orizontală de-a lungul liniei tunelului de serviciu și al tunelului principal. Tunelul a fost excavat simultan de la capătul nordic și de la cel sudic. Porțiunile de uscat au fost abordate cu tehnici tradiționale de tunelare în munți, cu un singur tunel principal. Cu toate acestea, pentru porțiunea subacvatică de 23,3 kilometri, au fost excavate trei găuri cu diametre crescânde, respectiv: un tunel pilot inițial, un tunel de serviciu și, în cele din urmă, tunelul principal. Tunelul de serviciu era periodic conectat la...  Întrebare: Care au fost cele două evenimente care au făcut ca procedurile de tunelare să devină dificile?
Intruziuni și defecțiuni ignee