Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Astmul a fost recunoscut în Egiptul antic și a fost tratat prin băut o amestec de tămâie cunoscut sub numele de kyphi. A fost denumită oficial ca o problemă respiratorie specifică de către Hippocrate în jurul anului 450 î.Hr., cu cuvântul grecesc pentru "panting" care formează baza numelui nostru modern. În 200 î.Hr. se credea că este cel puţin parţial legată de emoţii. În secolul al XII-lea, medicul-filosoful evreu Maimonide a scris un tratat despre astm în arabă, bazat parțial pe surse arabe, în care a discutat simptomele, a propus diferite mijloace de tratament alimentare și de altă natură și a subliniat importanța climei și a aerului curat. În 1873, una dintre primele lucrări din medicina modernă pe acest subiect a încercat să explice patofiziologia bolii, în timp ce una în 1872, a concluzionat că astmul poate fi vindecat prin frecarea pieptului cu clorform. Tratamentul medical în 1880 a inclus utilizarea dozelor intravenoase de un medicament numit pilocarpină. În 1886, F. H. Bosworth a teoretizat o legătură între astm şi febra fânului. Epinefrina a fost folosită pentru prima dată în tratamentul astmului în 1905. Corticosteroizii orali au început să fie utilizați pentru această afecțiune în anii 1950, în timp ce corticosteroizii inhalați și beta-agonistul selectiv cu acțiune scurtă au intrat în uz pe scară largă în anii 1960. Un caz remarcabil și bine documentat din secolul al XIX-lea a fost cel al tânărului Theodore Roosevelt (1858-1919). La acel moment nu exista tratament eficient. Tinerețea lui Roosevelt a fost în mare parte modelată de sănătatea sa slabă, parțial legată de astmul său. El a suferit atacuri de astm nocturne recurente care au cauzat experiența de a fi sufocat până la moarte, îngrozind băiatul și părinții săi. În perioada 1930-1950, astmul a fost cunoscut ca una dintre "cele șapte sfinte" boli psihosomatice. Cauza sa a fost considerată a fi psihologică, tratamentul fiind adesea bazat pe psihanaliză și alte tratamente prin vorbire. Întrucât aceşti psihanalitici au interpretat respiraţia şuierătoare astmatică ca strigătul suprimat al copilului către mama sa, ei au considerat că tratamentul depresiei este deosebit de important pentru persoanele cu astm.  Întrebare: Ce medicament a fost folosit pentru astm în anii 1960?
corticosteroizi inhalaţi