Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Rata de dispariţie este măsurată în diferite moduri. Biologii de conservare măsoară și aplică măsuri statistice ale înregistrărilor fosile, ratele de pierdere a habitatului și o multitudine de alte variabile, cum ar fi pierderea biodiversității ca o funcție a ratei de pierdere a habitatului și ocuparea sitului pentru a obține astfel de estimări. Teoria biogeografiei insulare este, probabil, cea mai semnificativă contribuție la înțelegerea științifică atât a procesului, cât și a modului de a măsura rata extincției speciilor. Rata actuală de extincție este estimată la o specie la fiecare câțiva ani. Măsura pierderii speciilor în curs de desfășurare este mai complexă datorită faptului că majoritatea speciilor de pe Pământ nu au fost descrise sau evaluate. Estimările variază foarte mult în ceea ce privește numărul de specii care există de fapt (intervalul estimat: 3.600.000-111.700.000) până la numărul de specii care au primit un binomiu (intervalul estimat: 1.5-8 milioane). Mai puţin de 1% din toate speciile care au fost descrise dincolo de simpla notare a existenţei sale. Din aceste cifre, UICN raportează că 23% din vertebrate, 5% din nevertebrate și 70% din plante care au fost evaluate sunt desemnate ca fiind în pericol sau amenințate. O mai bună cunoaștere este construită de Lista de plante pentru numărul real de specii.  Întrebare: De ce este greu să urmărim pierderea speciilor?
speciile nu au fost descrise sau evaluate