Situația politică a lui Faisal s-a deteriorat în 1956, cu revolte în orașele Najaf și Hayy. Între timp, atacul Israelului asupra Egiptului
, coordonată cu Marea Britanie și Franța ca răspuns la naționalizarea Canalului Suez de către Nasser, a exacerbat doar repulsia populară pentru Pactul de la Bagdad și, prin urmare, regimul lui Faisal. Opoziția a început să-și coordoneze activitățile; în februarie 1957, a fost înființat un "Front al Uniunii Naționale", reunind Democrații Naționali, Independenții, Comuniștii și Partidul Ba'ath. Un proces identic a urmat în cadrul corpului de ofițeri irakieni cu formarea unui "Comitet Suprem al Ofițerilor Liberi". Guvernul lui Faisal s-a străduit să păstreze loialitatea armatei prin beneficii generoase, dar acest lucru s-a dovedit din ce în ce mai ineficient, deoarece din ce în ce mai mulți ofițeri au început să simpatizeze cu mișcarea pro-republicană anti-monarhistă.