Completați următoarea frază: După căderea Republicii Polone-Lituaniene în 1795, cea mai mare parte a Lituaniei a fost încorporată în Imperiul Rus. Începutul industrializării și al agriculturii comerciale bazate pe reformele lui Stolypin, precum și abolirea servității în 1861, au eliberat țăranii și i-au transformat în lucrători migranți. Presiunile industrializării, interzicerea presei în Lituania,
nemulțumirea generală, suprimarea libertății religioase și sărăcia au determinat numeroși lituanieni, mai ales după foametea din 1867-1868, să emigreze din Imperiul Rus în Statele Unite, continuând până la izbucnirea Primului Război Mondial. Emigrația a continuat în ciuda încercărilor țariste de a controla granița și de a preveni o astfel de pierdere drastică a populației. Din moment ce Lituania ca țară nu exista la acea vreme, persoanele care au sosit în SUA au fost înregistrate ca polonezi, germani sau ruși; în plus, din cauza interdicției lingvistice din Lituania și a prevalenței limbii poloneze la acea vreme, numele lor lituaniene nu au fost transcrise în același mod ca și astăzi. Ca urmare, informațiile despre imigrația lituaniană înainte de 1899 nu sunt disponibile deoarece lituanienii care au venit nu au fost înregistrați ca lituanieni. Abia după 1918, când Lituania și-a stabilit independența, imigranții din SUA au început să fie înregistrați ca lituanieni. Acest prim val de imigranți lituanieni în Statele Unite a încetat atunci când Congresul SUA a adoptat Legea privind cotele de urgență în 1921, urmată de Legea privind imigrația din 1924. Actul privind imigrația din 1924 a avut ca scop restricționarea europenilor de est și sud care au început să intre în țară în număr mare începând cu anii 1890.