Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Aproape toate stelele mici și de masă intermediară (sub aproximativ 9 M<unk>) vor sfârși ca pitici albe odată ce și-au epuizat rezervele de combustibil termonuclear. Astfel de stele își petrec cea mai mare parte a duratei de viață de producere a energiei ca stele de secvență principală. Timpul pe care o stea îl petrece pe secvența principală depinde în primul rând de masa sa, durata de viață scăzând cu creșterea masei. Astfel, pentru ca IK Pegasi B să fi devenit o pitică albă înainte de componenta A, ea trebuie să fi fost odată mai masivă decât componenta A. De fapt, se crede că strămoșul lui IK Pegasi B a avut o masă între 5 și 8 M<unk>. Pe măsură ce combustibilul de hidrogen din miezul strămoșului lui IK Pegasi B a fost consumat, acesta a evoluat într-o gigantă roșie. Nucleul interior s-a contractat până când a început arderea hidrogenului într-o carcasă care înconjoară nucleul de heliu. Pentru a compensa creșterea temperaturii, învelișul exterior s-a extins de multe ori față de raza pe care o avea ca stea din secvența principală. Când miezul a atins o temperatură şi densitate în care heliul putea începe să sufere fuziune, această stea s-a contractat şi a devenit ceea ce se numeşte o stea cu ramură orizontală. Adică aparţinea unui grup de stele care se încadrează pe o linie orizontală pe diagrama H-R. Fuziunea heliului a format un miez inert de carbon și oxigen. Când heliul s-a epuizat în miez, s-a format o coajă care ardea heliul în plus față de cea care ardea hidrogenul, iar steaua s-a mutat în ceea ce astronomii numesc ramura asimptotică gigantă, sau AGB. (Aceasta este o pistă care duce la colțul din dreapta sus al diagramei H-R.) Dacă steaua ar avea suficientă masă, în timp fuziunea carbonului ar putea începe în miez, producând oxigen, neon și magneziu. Envelopa exterioară a unei stele gigant roșu sau stele AGB se poate extinde de câteva sute de ori mai mare decât raza Soarelui, ocupând o rază de aproximativ 5 × 108 km (3 UA) în cazul stelei AGB pulsante Mira. Aceasta depășește cu mult distanța medie actuală dintre cele două stele din IK Pegasi, astfel încât în această perioadă de timp cele două stele au împărtășit un plic comun. Ca urmare, atmosfera exterioară a lui IK Pegasi A poate fi...  Întrebare: Cum a compensat creşterea temperaturii?
plicul exterior extins la de multe ori raza