Completaţi următoarea frază: Prima sursă care menţionează acest anumit loc ca loc de închinare evreiesc datează din secolul al XVII-lea. Locurile anterioare folosite de evrei pentru a plânge distrugerea Templului, în perioadele în care accesul la oraș le-a fost interzis, se aflau la est, pe Muntele Măslinilor și în Valea Kidronului de dedesubt. De la mijlocul secolului al XIX-lea încoace, au fost făcute încercări de către diferiți evrei de a cumpăra drepturi asupra zidului și a zonei sale imediate, dar niciunul nu a avut succes. Odată cu apariția mișcării sioniste la începutul secolului al XX-lea, zidul a devenit o sursă de fricțiune între comunitățile evreiești și musulmane, acestea din urmă fiind îngrijorate că zidul ar putea fi folosit pentru a promova pretențiile evreiești la Muntele Templului și, prin urmare, la Ierusalim. În această perioadă, izbucnirile de violenţă de la poalele zidului au devenit obişnuite, cu un
revolta din 1929 în care 133 de evrei au fost ucişi şi 339 răniţi. După războiul arabo-israelian din 1948, partea de est a Ierusalimului a fost ocupată de Iordania. Sub controlul iordanian, evreii au fost expulzați complet din Orașul Vechi, inclusiv din cartierul evreiesc, iar evreilor li s-a interzis să intre în Orașul Vechi timp de 19 ani, interzicând în mod eficient rugăciunea evreiască la locul Zidului de Vest. Această perioadă s-a încheiat la 10 iunie 1967, când Israelul a obținut controlul asupra sitului în urma războiului de șase zile. La trei zile după ce au stabilit controlul asupra sitului Zidului de Vest, cartierul marocan a fost demolat de autoritățile israeliene pentru a crea spațiu pentru ceea ce este acum piața Zidului de Vest.