DFV a făcut un debut faimos în a treia cursă a sezonului, în Marele Premiu al Olandei
la Zandvoort. În spatele Lotus 49, s-a dovedit foarte rapid, Graham Hill a luat pole position-ul, iar Jim Clark a câştigat. Problemele cu dinţii l-au împiedicat pe Clark să-şi asume o serioasă provocare pentru titlu, dar Lotus-Ford a fost, fără îndoială, clasa din domeniu. În 1999, DFV a fost pus la dispoziția tuturor echipelor, iar cu puterea sa invidiabilă (aproximativ) și prețul relativ scăzut, DFV a început să umple rapid grila. Acest lucru a dat naștere unei mulțimi de echipe mici, cu buget redus, în principal din Anglia, pe tot parcursul anilor 1970, cu DFV ultima cursa într-un Tyrrell în 1970. Ultima cursă a DFV a fost Marele Premiu al Austriei, desfășurat pe circuitul rapid Österreichring, unde pilotul Martin Brundle nu a reușit să califice mașina cu motor slab. Până în 1985, DFV, acum modernizat ca DFY, a fost evaluat la aproximativ, deși a fost în fața mașinilor cu turbocompresor și a devenit în general necompetitivă.