Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecere: În timp ce partea din faţă a corpului rechinului înger este largă şi aplatizată, partea din spate păstrează un aspect musculos, mai caracteristic altor rechini. Ochii şi spiraclele sunt deasupra şi cele cinci fante gingivale sunt pe spate. Atât aripioarele pectorale, cât și cele pelvine sunt mari și ținute orizontal. Există două aripioare dorsale, fără aripioare anală și, neobișnuit pentru rechini, lobul inferior al aripioarei caudale este mai lung decât lobul superior. Cele mai multe tipuri cresc până la o lungime de 1,5 m (5 ft), cu rechinul înger japonez, cunoscut pentru a ajunge la 2 m. Deși pot crește foarte mari, unii rechini înger dezvoltă anomalii ale coloanei vertebrale care includ scolioza. Debarcările de rechini înger din Pacific au crescut până la mijlocul anilor 1980 și au ajuns la peste 1125 de tone în 1986, devenind specia de rechini cu cel mai mare număr de debarcări raportate de pe coasta de vest a SUA în acel an. Rechinii înger posedă fălci extensibile care se pot ridica rapid pentru a prinde prada şi au dinţi lungi, asemănători acului. Se îngroapă în nisip sau noroi, aşteptând prada, care include peşti, crustacee şi diverse tipuri de moluşte. Sunt ovoviviparoase, producând pui de până la 13 pui. Rechinul înger din Pacific se naște din martie până în iunie în ape adânci <unk> în general între 55 și 90 de metri <unk>, posibil pentru a-i proteja pe puii mici de prădători. Rechinul înger trăiește de obicei la adâncimi de 1 până la 200 de metri și poate fi văzut pe substraturi noroioase sau cu fund moale, unde se pot amesteca cu ușurință în mediul înconjurător.  Întrebare: Câte branhii are rechinul înger?
Cinci