Charcot a observat, de asemenea, modificări ale cogniției, descriind pacienții săi ca având "o slăbire semnificativă a memoriei" și "concepții care s-au format încet". Diagnosticul s-a bazat pe diagnosticul Charcot și pe observația clinică până când Schumacher a făcut prima încercare de standardizare a criteriilor în 1965 prin introducerea unor cerințe fundamentale: diseminarea leziunilor în timp (DIT) și spațiu (DIS), și că "semnele și simptomele nu pot fi explicate mai bine printr-un alt proces de boală". Ambele cerințe au fost moștenite de McDonald Poser și ale căror criterii sunt utilizate în prezent în 2010 Întrebare: cine a moștenit ambele cerințe?
Criteriile Poser și McDonald