Scrieți o continuare pentru acest paragraf - Puterea Patriarhului Constantinopolului a crescut odată cu războiul otoman-mameluk (1516-1517)
și anexarea ulterioară a Siriei, Palestinei și Egiptului de către sultanul Selim I, în timp ce Patriarhiile Alexandriei, Antiohiei și Ierusalimului au fost încorporate în Imperiul Otoman. Aceste patriarhii și-au păstrat autonomia religioasă, dar au fost "de facto" supuse influenței Patriarhului de Constantinopol, care era aproape de sultan și era adjunctul său ca conducător civil al tuturor creștinilor ortodocși orientali din imperiu, în conformitate cu sistemul de milet. Această influență a Constantinopolului a crescut în secolele următoare, în special în ceea ce privește numirile. Odată cu cucerirea Palestinei și cu căderea Ierusalimului în 1517 în mâinile lui Selim, Theoleptus a obținut de la sultan dreptul de a menține Biserica Sfântului Mormânt.