La sfârșitul Primului Război Mondial, puterile aliate s-au confruntat cu problema eliminării fostelor colonii germane din Africa și Pacific și a mai multor provincii de limbă arabă ale Imperiului Otoman. Conferința de Pace a adoptat principiul că aceste teritorii ar trebui să fie administrate de diferite guverne în numele Ligii <unk> un sistem de responsabilitate națională supus supravegherii internaționale. Acest plan, definit ca sistem de mandat, a fost adoptat de "Consiliul celor Zece" (șefii de guvern și miniștrii de externe ai principalelor puteri aliate: Marea Britanie, Franța, Statele Unite, Italia și Japonia) la 30 ianuarie 1919 și transmisă Societății Națiunilor. Mandatele Societății Națiunilor au fost stabilite în temeiul articolului 22 din Pactul Societății Națiunilor. Comisia Permanentă de Mandate a Societății Națiunilor a supravegheat mandatele Societății Națiunilor și, de asemenea, a organizat plebiscite în teritoriile disputate
sistemul de responsabilitate națională