Scrie o continuare pentru acest paragraf - Modelele și ideile socialiste care susțin proprietatea comună sau publică au existat încă din antichitate. Economia Imperiului Mauryan din India din secolul al III-lea î.Hr., o monarhie absolută, a fost descrisă de unii cercetători ca "o monarhie socializată" și "un fel de socialism de stat" datorită "naționalizării industriilor". Alți cercetători au sugerat că elemente ale gândirii socialiste au fost prezente în politica filozofilor greci clasici Platon și Aristotel. Mazdak cel Tânăr (m. 524 sau 528 d.Hr.), un proto-socialist comunitar persan, a instituit proprietăți comune și a susținut binele public. Abu Dharr al-Ghifari, un tovarăș al lui Mahomed, este creditat de mai mulți autori ca un antecedent principal al socialismului islamic. Învățăturile lui Isus sunt adesea descrise ca fiind socialiste, în special de către socialiștii creștini. Înregistrările arată că în biserica timpurie din Ierusalim "nimeni nu pretindea că oricare dintre posesiunile lor era al lor", deși modelul dispare curând din istoria bisericii, cu excepția monahismului. Socialismul creştin a fost unul dintre filodele fondatoare ale Partidului Laburist Britanic şi se pretinde că a început cu răscoala
a lui Wat Tyler şi John Ball în secolul al XIV-lea d.Hr. După Revoluția Franceză, activiști și teoreticieni precum François-Noël Babeuf, Étienne-Gabriel Morelly, Philippe Buonarroti și Auguste Blanqui au influențat mișcările muncitorești și socialiste franceze timpurii. În Marea Britanie, Thomas Paine a propus un plan detaliat de impozitare a proprietarilor de proprietăți pentru a plăti pentru nevoile săracilor în "Justiția agrară", în timp ce Charles Hall a scris "Efectul civilizației asupra oamenilor din statele europene", denunțând efectele capitalismului asupra săracilor din timpul său. Această lucrare a influențat planurile utopice ale lui Thomas Spence.