Un motiv-cheie pentru unii istorici de denigrare a cavaleriei romane au fost înfrângerile zdrobitoare, la Trebia
și la Cannae, că a suferit din cauza generalului cartaginez Hannibal în timpul invaziei acestuia din urmă în Italia (218-6 î.Hr.). Dar Sidnell subliniază că aceste reversuri nu s-au datorat performanțelor slabe ale romanilor, care au luptat cu curajul și tenacitatea lor obișnuită, ci numărului mult superior al cavaleriei hannibalice și flexibilității operaționale oferite de cavaleria sa ușoară numidiană. Cavaleria deja puternică a lui Hannibal (6.000 de oameni) pe care a adus-o peste Alpi, formată din cavalerie spaniolă și lumină numidiană, a fost umflată de aderarea majorității triburilor galice din nordul Italiei, care au furnizat 4.000 suplimentare, aducând calul său până la 20% din forța sa totală. La Cannae, 6.000 de călăreți romani (inclusiv confederații italieni) s-au confruntat cu 10.000 de cartaginezi, iar pe aripa dreaptă romană, cavaleria romană de 2.400 de oameni a fost, probabil, depășită în număr cu mai mult de 2 la 1 de spaniolii și galii lui Hannibal. Pe această aripă a fost determinată dezastrul roman de la Cannae, în timp ce cavaleria romană a fost copleșită și zdrobită. În cuvintele lui Polybius: "De îndată ce calul spaniol și celtic de pe aripa stângă (cartagineză) a intrat în contact cu cavaleria romană... lupta care s-a dezvoltat a fost cu adevărat barbară... Odată ce cele două forţe s-au întâlnit, s-au debarcat şi au luptat pe jos, bărbat cu bărbat. Aici cartaginezii au învins în cele din urmă, şi deşi romanii au rezistat cu curaj disperat, cei mai mulţi dintre ei au fost ucişi"... Faptul că romanii au coborât de pe cai a fost folosit pentru a susține teza că o cavalerie romană nu avea încredere în călărie și era în realitate doar o infanterie montată. Dar, din moment ce cavaleria cartagineză s-a debarcat, explicația lui Liviu este mai credibilă, că lupta pe cai nu era practică în spațiul restrâns dintre flancul drept al infanteriei romane și râul Aufidus.