Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Passage: În Timaeus, scris în aproximativ 360 î.Hr., Platon menționează, "Soarele și Luna și alte cinci stele, care sunt numite planete". Unul dintre elevii săi, Aristotel, face o distincţie asemănătoare în lucrarea sa Despre ceruri: "Mişcările soarelui şi ale lunii sunt mai mici decât cele ale unora dintre planete". În lucrarea sa "Fenomene", care pune în vers un tratat astronomic scris de filozoful Eudoxus în aproximativ 350 î.Hr., poetul Aratus descrie "cele cinci alte sfere, care se amestecă cu [constelațiile] și roata care rătăcește pe fiecare parte a celor douăsprezece figuri ale Zodiacului". În Almagestul său scris în secolul al II-lea, Ptolemeu se referă la "Soare, Lună și cinci planete". Hyginus menţionează în mod explicit "cele cinci stele pe care mulţi le-au numit rătăcitoare, şi pe care grecii le numesc Planeta". Marcus Manilius, un scriitor latin care a trăit în timpul lui Cezar August și a cărui poem Astronomica este considerat unul dintre principalele texte pentru astrologia modernă, spune: "Acum dodecatemoria este împărțită în cinci părți, pentru că atât de multe sunt stelele numite rătăcitori care cu luminozitate trecătoare strălucesc în cer". Singura viziune a celor șapte planete se găsește în Visul lui Cicero despre Scipio, scris în jurul anului 53 î.Hr., unde spiritul lui Scipio Africanus proclamă: "Cele șapte sfere conțin planetele, o planetă în fiecare sferă, care se mișcă toate contrar mișcării cerului". În cartea sa Natural History, scrisă în anul 77 d.Hr., Pliniu cel Bătrân se referă la "cele şapte stele, pe care datorită mişcării lor le numim planete, deşi nici o stea nu rătăceşte mai puţin decât ele". Nonnus, poetul grec din secolul al V-lea, spune în Dionysiaca sa, "Am oracole ale istoriei pe șapte table, iar tablele poartă numele celor șapte planete".  Întrebare: în ce an a fost scris Timaeus lui Platon?
360 î.Hr.