În 1940 existau patru depozite majore cunoscute de uraniu: în Colorado, în nordul Canadei, în Joachimsthal în Cehoslovacia și în Congo Belgian. Toate, cu excepția lui Joachimstal, erau în mâinile aliaților. Un sondaj din noiembrie 1942 a stabilit că erau disponibile cantități suficiente de uraniu pentru a satisface cerințele proiectului. Nichols a aranjat cu Departamentul de Stat pentru controlul exporturilor pentru a fi plasate pe oxidul de uraniu și a negociat pentru achiziționarea a 1.200 de tone scurte (1.100 t) de minereu de uraniu din Congo Belgian care a fost stocat într-un depozit de pe insula Staten și a stocurilor rămase de minereu îmbogățit în bomba atomică în sine. Guvernul britanic a încercat să obțină un control asupra acestor depozite mari de uraniu în 1940: în Colorado, în nordul Canadei, în Joachimsthal în Cehoslovacia și în Congo Belgian.
În 1942