Scrii o continuare pentru acest paragraf - Arabii palestinieni, statele arabe vecine, promisiunea de extindere a teritoriului și obiectivul de a cuceri Ierusalimul l-au presat în cele din urmă pe Abdullah să se alăture lor într-o "intervenție militară arabă" la 15 mai 1948. El a folosit intervenția militară pentru a-și restabili prestigiul în lumea arabă, care a devenit suspicioasă față de relațiile sale relativ bune cu liderii occidentali și evrei. Abdullah a fost deosebit de nerăbdător să ia Ierusalimul ca compensație pentru pierderea custodiei Mecca, care a fost deținută în mod tradițional de hașemiți până când Ibn Saud a capturat Hejaz
În 1925. Rolul lui Abdullah în acest război a devenit substanțial. El nu avea încredere în liderii celorlalte națiuni arabe și a crezut că au forțe militare slabe; ceilalți arabi nu aveau încredere în Abdullah în schimb. El s-a considerat "comandantul suprem al forțelor arabe" și "a convins Liga Arabă să-l numească" în această poziție. Forțele sale sub comanda comandantului lor britanic Glubb Pașa nu s-au apropiat de zona rezervată pentru statul evreu, deși s-au ciocnit cu forțele Yishuv din jurul Ierusalimului, destinate a fi o zonă internațională. Potrivit lui Abdullah el-Tell, intervenția personală a regelui a condus la intrarea Legiunii Arabe în Orașul Vechi împotriva dorințelor lui Glubb.