În 1918, președintele Woodrow Wilson a proclamat Katmai Monument Național în Alaska, cuprinzând mai mult de 1.000.000 de acri (4.000 km2). Katmai a fost ulterior extins la aproape 2.800.000 de acri (11.000 km2) prin proclamațiile ulterioare ale Legii Antichităților și a fost cea mai mare unitate a sistemului de parcuri naționale. Pădurea Petrificată, Marele Canion și Marea Dună de Nisip au fost, de asemenea, inițial proclamate ca monumente naționale și mai târziu desemnate ca parcuri naționale de către Congres. Ca răspuns la declarația lui Roosevelt privind monumentul Marelui Canion, un pretender minier presupus a dat în judecată în instanță federală, susținând că Roosevelt a depășit autoritatea Legii Antichităților prin protejarea unui întreg canion. În 1920, Curtea Supremă a Statelor Unite a decis în unanimitate că Marele Canion era într-adevăr "un obiect de interes științific sau istoric" și putea fi protejat prin proclamație
Woodrow Wilson