Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: În Europa, adoptarea de opinii ateiste a fost rară în Evul Mediu timpuriu și în Evul Mediu (vezi Inchiziția medievală); metafizica și teologia au fost interesele dominante referitoare la religie. Cu toate acestea, în această perioadă au existat mișcări care au promovat concepții heterodoxe despre zeul creștin, inclusiv opinii diferite despre natura, transcendența și cunoștința lui Dumnezeu. Indivizi și grupuri precum Johannes Scotus Eriugena, David din Dinant, Amalric din Bena și Frații Spiritului Liber au menținut puncte de vedere creștine cu tendințe panteiste. Nicolae de Cusa a susţinut o formă de fideism pe care a numit-o docta ignorantia ("ignoranţa învăţată"), afirmând că Dumnezeu este dincolo de categorizarea umană şi, astfel, cunoştinţele noastre despre el sunt limitate la conjecturi. William de Ockham a inspirat tendințe anti-metafizice cu limitarea sa nominalistă a cunoașterii umane la obiecte singulare și a afirmat că esența divină nu poate fi înțeleasă intuitiv sau rațional de intelectul uman. Urmașii lui Ockham, cum ar fi Ioan de Mirecourt și Nicolae de Autrecourt au promovat acest punct de vedere. Diviziunea care a rezultat între credință și rațiune a influențat mai târziu teologii radicali și reformatori, cum ar fi John Wycliffe, Jan Hus și Martin Luther. Renașterea a făcut mult pentru a extinde domeniul de aplicare al gândirii libere și al cercetării sceptice. Indivizi precum Leonardo da Vinci au căutat experimentarea ca mijloc de explicare și s-au opus argumentelor din partea autorității religioase. Alți critici ai religiei și ai Bisericii din această perioadă au fost Niccolò Machiavelli, Bonaventure des Périers, Michel de Montaigne și François Rabelais.  Întrebare: Cine sunt adepţii lui Ockham?
Ioan de Mirecourt și Nicolae de Autrecourt