Forţat să se întreţină singur după căderea economică a tatălui său, în timpul unei crize economice naţionale, Ibsen s-a dus la Grimstad ca ucenic de farmacist. Acolo s-a pregătit pentru universitate și a experimentat cu diferite forme de poezie. În timp ce studia, s-a găsit atras cu pasiune de "orațiile Catiline", celebrele discursuri ale lui Cicero împotriva questorului ales Catiline și a conspirației sale de răsturnare a republicii. Ibsen a ales acest conspirator ca subiect pentru efortul său inițial, terminând "Catiline" în 1849. Ibsen exprimă în prologul celei de-a doua ediții (1875) că a fost profund inspirat de situația politică contemporană a Europei și că a favorizat răscoala maghiară
împotriva Imperiului Habsburgic. El explică că cazul lui Catiline a avut un interes special pentru el, deoarece "există puține exemple de persoane istorice, a căror memorie a fost mai complet în posesia cuceritorilor lor, decât Catiline". Astfel, Catilina poate fi citită ca unul dintre eroii tulburați (și tulburători) ai lui Ibsen, alături de Brand și Gregers Werle.