În iunie 1988, Nelson Skalbania a încercat să negocieze o înţelegere cu prietenul său, proprietarul Edmonton Oilers, Peter Pocklington, pentru a-l achiziţiona pe Wayne Gretzky pentru Canucks. Skalbania era de asemenea în discuţii cu agentul lui Gretzky, Mike Barnett. Pat Quinn a asigurat o bucată bună din viitorul Canucks prin redactarea Trevor Linden al doilea general în proiectul de intrare
, și ar continua roata lui și dealing care a început vara anterioară. Canucks a trebuit doar să se despartă de o alegere de runda a treia din 1989 (Veli-Pekka Kautonen) pentru a obține serviciile veteranilor Paul Reinhart și Steve Bozek din Calgary pe 6 septembrie. A doua zi, apărătorul Robert Nordmark şi o alegere din a doua rundă în 1989 (Craig Darby) au sosit din St. Louis pentru Dave Richter. Canucks ar avea jucătorii lor de putere pentru sezonul următor în ordine, și au renunțat la aproape nimic pentru a le obține. Semnarea lui Harold Snepsts ca agent liber a adus o față cunoscută în echipa Canucks, și brusc apărarea părea să fie o forță a Canucks. Combinat cu netminding solid de la Kirk McLean și Steve Weeks, doar puteri Montreal și Calgary ar preda mai puține goluri decât Canucks în acest sezon. Aceasta ar fi, de asemenea, cea mai curajoasă echipă pe care fanii din Vancouver au văzut-o de ceva timp. Cu Garth Butcher, Rich Sutter, Stan Smyl, Jim Sandlak, Ronnie Stern, Darryl Stanley, și Snepsts în aliniere, Vancouver a fost brusc o oprire nu atât de plăcută într-o excursie în vest.