Walter Cannon și Hans Selye au folosit studii pe animale pentru a stabili cea mai veche bază științifică pentru studiul stresului. Ei au măsurat răspunsurile fiziologice ale animalelor la presiuni externe, cum ar fi căldura și frigul, reținerea prelungită și procedurile chirurgicale, apoi au extrapolat din aceste studii la ființele umane. Studii ulterioare ale stresului la oameni de către Richard Rahe și alții au stabilit opinia că stresul este cauzat de factori de stres distincți și măsurabili în viață și, în continuare, că acești factori de stres în viață pot fi clasificați după gradul median de stres pe care îl produc (ducând la scara de stres Holmes și Rahe). Astfel, stresul a fost conceptualizat în mod tradițional ca fiind un rezultat al insultelor externe dincolo de controlul celor care experimentează stresul.
că circumstanțele exterioare nu au nicio capacitate intrinsecă de a produce stres, ci efectul lor este mediat de percepțiile, capacitățile și înțelegerea individului