Completați următoarea frază:
Marea revoltă siriană, Franța a fost de acord să organizeze alegeri în ambele țări. Chiar dacă revolta a avut loc în Siria, ea a avut un impact asupra constituțiilor atât în Liban, cât și în Siria. Franța a refuzat să schimbe granițele Libanului, chiar dacă mai mulți lideri musulmani sunniți sperau încă la reunificarea cu Siria. Deoarece musulmanii sunniți au susținut non-sectarianismul în politica libaneză, refuzul lor de a participa a însemnat că a fost mai ușor pentru francezi să înființeze un sistem confesional de politică. Utilizarea politicii confesionale, care le-a permis musulmanilor să participe în cadrul guvernului libanez, a redus dorințele lor de a se uni cu Siria. Cu toate acestea, musulmanii au continuat să împingă identitatea Libanului ca națiune arabă, în timp ce creștinii s-au identificat cu Mediterana. Vocile care criticau granițele franceze încă mai existau; Antun Sa'adah, fondatorul Partidului Naționalist Social Sirian și un creștin libanez, a criticat Franța pentru împărțirea Marii Sirii. Cu toate acestea, el a scris în continuare că Siria, cu istoria sa regională distinctă, ar trebui să rămână separată. Scriitori ca Sati' al-Husri credeau că singurul motiv pentru care ţările arabe au rămas separate a fost din cauza interferenţei străine. Alți scriitori, printre care Nabih Amin Fares, George Antonius și Michel <unk>Aflaq, au susținut că puterile coloniale au împărțit țara arabă deoarece unitatea ar reprezenta o amenințare pentru dominația colonialistă. Naționaliștii arabi sirieni au văzut la început guvernul libanez ca fiind neconstituțional și nereprezentativ din cauza sistemului confesional; cu toate acestea, au suspendat aceste puncte de vedere în speranța de a obține independența prin colaborarea cu mișcările naționaliste libaneze.