La 1 septembrie 1969, un grup de ofițeri militari rebeli conduși de Muammar Gaddafi a lansat o lovitură de stat împotriva regelui Idris, care a devenit cunoscută sub numele de Revoluția Al Fateh. Gaddafi a fost numit "Fratele Lider și Ghid al Revoluției" în declarațiile guvernului și în presa oficială libiană. Pentru a reduce influența italiană, în octombrie 1970, toate activele deținute de italieni au fost expropriate și comunitatea italiană de 12.000 de persoane a fost expulzată din Libia împreună cu comunitatea mai mică de evrei libieni. Ziua a devenit o sărbătoare națională cunoscută sub numele de "Ziua Răzbunării". Creșterea prosperității Libiei a fost însoțită de o represiune politică internă crescută, iar disidența politică a fost declarată ilegală în conformitate cu Legea 75 din 1973. Supravegherea largă a populației a fost efectuată prin Comitetele Revoluționare ale lui Gaddafi.
În 1977