Completează următoarea frază: Deși banii au fost strâmți pentru 1989, Coloni a intrat în două mașini pentru Roberto Moreno și nou-venitul francez Pierre-Henri Raphanel. FC188B-urile au fost o altă actualizare a mașinii din 1987, dar erau greu de manevrat și cu aproximativ 20 km/h mai lente decât restul grilei. Cu toate acestea, ambii piloți au reușit să se califice pentru Marele Premiu de la Monaco. Aceasta a fost singura participare a unui Coloni la cursa din prima parte a sezonului. În Canada, Coloni a prezentat o mașină nouă (Coloni C3), care a fost scrisă de fostul inginer AGS Christian Vanderpleyn. C3 a fost un design bun, dar echipa a suferit din nou din cauza lipsei completă de testare. Acest lucru a însemnat că echipa nu a reușit adesea să găsească setarea potrivită pentru curse. Echipa nu a reușit să se califice pentru cea mai mare parte a restului sezonului <unk> doar în trei cazuri, debutul Coloni C3, Marele Premiu al Canadei din 1989,
La Marele Premiu al Marii Britanii din 1989 și la Marele Premiu al Portugaliei, Moreno s-a calificat, pe locul 26, 23 și 15 respectiv, după ce a fost montată o aripă frontală de dezvoltare pentru Estoril. Din nefericire pentru echipă, s-a ciocnit cu Eddie Cheever în încălzire și a trebuit să folosească mașina de rezervă. Nu a terminat cursa, deoarece motorul a explodat după câteva ture. Cum nu au ajuns rezultatele, echipa a fost redusă pe tot parcursul anului. După ce Vanderpleyn a părăsit echipa în septembrie, Enzo Coloni a preluat el însuși locul de muncă al inginerului, dar nu a fost surprinzător că acest lucru nu a adus nicio îmbunătățire; nici noul pilot Enrico Bertaggia, care l-a înlocuit pe Raphanel pentru ultimele curse. Echipa a terminat la egalitate pe locul 18 și ultima cu Zakspeed, deoarece echipa EuroBrun nu s-a calificat în acel an. Marele Premiu al Portugaliei s-a dovedit a fi ultima calificare pentru o mașină Coloni.