Deși cuvântul schizofrenie a fost inventat de Eugen Bleuler în 1908 și a fost destinat să descrie separarea funcției între personalitate, gândire, memorie și percepție. Interpretările americane și britanice ale lui Bleuler au condus la afirmația că el a descris simptomele sale principale ca fiind patru A: afecțiune plată, autism, asociere deficitară a ideilor și ambivalență. Bleuler a realizat că boala nu era o demență, deoarece unele dintre cazurile sale au fost îmbunătățite mai degrabă decât deteriorate, și a propus astfel numele de schizofrenie. Tratamentul a fost revoluționat în anii 1950 cu interpretarea personalității multiple și cu dezvoltarea vocii. David Bleuler a publicat un manual de diagnostic în SUA la mijlocul anilor 1970 și a ajuns la concluzia că acest diagnostic nu a fost o parte controversată a schizofreniei decât o parte a diagnosticului, datorită unor factori distincți ai schizofreniei. "Diagnosticarea schizofreniei în SUA nu a fost
America