Încurajate de dezertorii hamdanizi, califul fatimid al-Aziz a lansat primul atac în 992, sub conducerea guvernatorului Damascului, generalul turc Manjutakin. Generalul fatimid a invadat emiratul, a învins o forță bizantină condusă de "dux" din Antiohia, Michael Bourtzes, în iunie 992, și a asediat Alep. Cu toate acestea, el nu a reușit să continue asediul cu vigoare, iar orașul a reușit cu ușurință să reziste până când, în primăvara anului 993, după treisprezece luni de campanie, Manjutakin a fost forțat să se întoarcă la Damasc din cauza lipsei de provizii. În primăvara anului 994, Manjutakin a lansat o altă invazie, l-a învins din nou pe Bourtzes în bătălia de la Orontes, a luat Homs, Apamea și Shayzar și a asediat Alep timp de unsprezece luni. Blocada a fost mult mai eficientă de data aceasta și a provocat în curând o lipsă severă de alimente, astfel încât Sa'id al-Dawla a sugerat predarea. Determinarea lui Lu'lu' le-a permis apărătorilor oraşului să reziste până la sosirea bruscă a împăratului bizantin, Vasile al II-lea, în Siria, în aprilie 995. Basil, care a făcut campanie în Bulgaria
, a răspuns la cererea de ajutor a hamdanilor și a traversat Asia Mică în doar șaisprezece zile la conducerea unei armate de 13.000 de oameni. Sosirea sa bruscă a cauzat panică în armata fatimida, iar Manjutakin a ars tabăra și s-a retras la Damasc fără luptă.