În august 1990, guvernul irakian al lui Saddam Hussein a invadat Kuweitul.
Gorbaciov a susţinut condamnarea preşedintelui Bush. Acest lucru a provocat critici din partea multor membri ai aparatului de stat sovietic, care îl vedeau pe Hussein ca pe un aliat cheie în Golful Persic și se temeau pentru siguranța celor 9.000 de cetățeni sovietici din Irak, deși Gorbaciov a susținut că irakienii erau agresorii clare în situație. În noiembrie, sovieticii au aprobat o rezoluţie a ONU care permite folosirea forţei pentru expulzarea armatei irakiene din Kuweit. Gorbaciov a numit-o mai târziu un "decalaj" în politica mondială, "prima dată când superputerile au acționat împreună într-o criză regională". Cu toate acestea, atunci când SUA a anunțat planuri pentru o invazie terestră, Gorbaciov s-a opus, îndemnând în schimb o soluție pașnică. În octombrie 1990, Gorbaciov a primit Premiul Nobel pentru Pace; el a fost flatat, dar a recunoscut "sentimente amestecate" cu privire la distincție. Sondajele au arătat că 90% dintre cetățenii sovietici au dezaprobat premiul, care a fost văzut pe scară largă ca o distincție occidentală și antisovietică.