IPv6 a fost rezultatul mai multor ani de experimentare și dialog în care au fost propuse diferite modele de protocol, cum ar fi TP / IX (RFC 1475), PIP (RFC 1621) și TUBA (TCP și UDP cu adrese mai mari, RFC 1347). Cea mai proeminentă diferență față de versiunea 4 este dimensiunea adreselor. În timp ce IPv4 folosește 32 de biți pentru adresare, oferind aproximativ 4,3 miliarde (4,3 × 109) de adrese, IPv6 folosește adrese de 128 de biți care oferă aproximativ 340 undecillion sau 3,4 × 1038 de adrese. Deși adoptarea IPv6 a fost lentă, în iunie 2008, toate sistemele guvernamentale din Statele Unite au demonstrat suport pentru infrastructura de bază pentru IPv6.
IPv6