Începând cu secolul al XX-lea, utilizarea cărămidelor a scăzut în unele zone din cauza temerilor legate de cutremure. Cutremure precum cutremurul din San Francisco din 1906
iar cutremurul din Long Beach din 1933 a dezvăluit slăbiciunile zidăriei din cărămidă neîntărită în zonele predispuse la cutremure. În timpul unor evenimente seismice, mortarul se sparge şi se sfărâmă, astfel încât cărămizile nu mai sunt ţinute laolaltă. În multe clădiri, cărămida din cărămidă cu armament din oţel, care ajută la menţinerea unităţii acesteia în timpul cutremurelor, a fost folosită pentru a înlocui cărămida neîntărită. Retrofitarea structurilor mai vechi din zidarie neîntărită a fost impusă în multe jurisdicții.