Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Numerele egiptene antice au fost în baza 10. Ei foloseau hieroglife pentru cifre și nu erau poziționale. Până în 1770 î.Hr., egiptenii aveau un simbol pentru zero în textele contabile. Simbolul nfr, care înseamnă frumos, a fost, de asemenea, folosit pentru a indica nivelul de bază în desenele de morminte și piramide, iar distanțele au fost măsurate în raport cu linia de bază ca fiind deasupra sau sub această linie. Până la mijlocul mileniului al II-lea î.e.n., matematica babiloniană avea un sistem numeric pozițional sexagesimal sofisticat. Lipsa unei valori poziționale (sau zero) a fost indicată printr-un spațiu între cifre sexagesimale. Până în anul 300 î.Hr., un simbol de punctuație (două cunei înclinate) a fost cooptat ca un deținător de loc în același sistem babilonian. Într-o tăbliță descoperită la Kish (datând din jurul anului 700 î.Hr.), scriba Bêl-bân-aplu a scris zerourile sale cu trei cârlige, mai degrabă decât cu două cunei înclinate. Numărul de loc babilonian nu era un zero adevărat, deoarece nu era folosit singur. Nici nu a fost folosit la sfârşitul unui număr. Astfel, numerele precum 2 și 120 (2×60), 3 și 180 (3×60), 4 și 240 (4×60), arătau la fel deoarece numerele mai mari nu aveau un rezervor sexagesimal final. Numai contextul le-ar putea diferenția.  Întrebare: Ce lipseşte acestor numere mari?
un rezervor de loc sexagesimal final