Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Distanțele până la nebuloasele planetare sunt, în general, prost determinate. Este posibilă determinarea distanțelor până la cea mai apropiată nebuloasă planetară prin măsurarea ratelor lor de expansiune. Observațiile cu rezoluție ridicată efectuate la mai mulți ani distanță vor arăta expansiunea nebuloasei perpendicular la linia de vedere, în timp ce observațiile spectroscopice ale deplasării Doppler vor dezvălui viteza de expansiune în linia de vedere. Compararea expansiunii unghiulare cu viteza de expansiune derivată va dezvălui distanța până la nebuloasă. Problema modului în care poate fi produsă o astfel de gamă variată de forme nebuloase este un subiect discutabil. Se teoretizează că interacțiunile dintre materialele care se îndepărtează de stea la viteze diferite dau naștere la cele mai multe forme observate. Cu toate acestea, unii astronomi postulează că stelele centrale binare apropiate ar putea fi responsabile pentru nebuloasele planetare mai complexe și extreme. S-a demonstrat că mai multe dintre ele prezintă câmpuri magnetice puternice, iar interacțiunile lor cu gazul ionizat ar putea explica unele forme ale nebuloaselor planetare. Există două metode principale de determinare a abundenței de metale în nebuloase. Acestea se bazează pe linii de recombinare și linii excitate prin coliziune. Uneori se observă discrepanțe mari între rezultatele obținute din cele două metode. Acest lucru poate fi explicat prin prezența unor mici fluctuații de temperatură în interiorul nebuloaselor planetare. Diferențele pot fi prea mari pentru a fi cauzate de efectele temperaturii, iar unii ipotezează existența unor noduri reci care conțin foarte puțin hidrogen pentru a explica observațiile. Cu toate acestea, astfel de noduri nu au fost încă observate.  Întrebare: Nodurile reci conţin prea puţin din ce element?
hidrogen