În ianuarie 1943, la Conferința de la Casablanca, Aliații au fost de acord să ceară capitularea necondiționată a Axei, un obiectiv de război care implica ocupația fizică a Germaniei cu forțele terestre. În timp ce își adunau forța pentru o invazie a Europei continentale, Aliații au urmărit o strategie indirectă prin invadarea Europei din sud. După înfrângerea forțelor Axei în Africa de Nord (invazia Africii de Nord Franceze
), Sicilia și sudul Italiei au fost invadate, ducând la înfrângerea Italiei fasciste. Churchill a favorizat în special o strategie a Sudului, care urmărea să atace "bătrânul moale" al Europei Axei prin Italia, Grecia și Balcani, într-o strategie similară cu ideea din Primul Război Mondial de a "distruge suporturile". Roosevelt a favorizat o abordare mai directă prin nordul Europei, iar odată cu invazia Normandiei din iunie 1944, greutatea eforturilor aliaților s-a mutat spre cucerirea directă a Germaniei.