Teoria optică a progresat la mijlocul secolului al XVII-lea cu tratate scrise de filosoful René Descartes, care au explicat o varietate de fenomene optice, inclusiv reflecția și refracția, presupunând că lumina a fost emisă de obiectele care au produs-o. Acest lucru a diferit substanțial de teoria emisiei grecești antice. La sfârșitul anilor 1660 și începutul anilor 1670, Isaac Newton a extins ideile lui Descartes într-o teorie a corpusculelor de lumină, determinând în mod faimos că lumina albă era un amestec de culori care pot fi separate în părțile sale componente cu un prism. În 1690, Christiaan Huygens a propus o teorie a undelor pentru lumină bazată pe sugestii făcute de Robert Hooke în 1664.
prismă