După exilul lui Napoleon, monarhia recent restaurată a ajutat regele absolut Bourbon al Spaniei să-și recapete tronul în timpul intervenției franceze în Spania
În 1823. Pentru a restabili prestigiul monarhiei franceze, disputat de Revoluție și Primul Imperiu, Carol al X-lea s-a angajat în cucerirea militară a Algeriei în 1830. Aceasta a marcat începutul unei noi expansiuni a imperiului colonial francez pe tot parcursul secolului al XIX-lea. În acel secol, Franţa a rămas o forţă majoră în afacerile continentale. După Revoluția din iulie 1830, regele liberal Ludovic Filip I i-a sprijinit victorios pe liberalii spanioli și belgieni în 1831. Mai târziu, francezii i-au înfrânt pe habsburgi în războiul franco-austriac din 1859, o victorie care a dus la unificarea Italiei în 1861, după ce au triumfat asupra Rusiei cu alți aliați în războiul din Crimeea 1854-56. Cu toate acestea, în mod dăunător, armata franceză a ieșit din aceste victorii într-o stare de încredere excesivă și complacentă. Înfrângerea Franței în războiul franco-prusac a dus la pierderea Alsaciei-Lorena și la crearea unui imperiu german unit, ambele rezultate reprezentând eșecuri majore în politica externă franceză pe termen lung și provocând un revanșism răzbunător, naționalist menit să câștige înapoi fostele teritorii. Afacerea Dreyfus, cu toate acestea, a atenuat aceste tendințe naționaliste prin provocarea scepticismului public cu privire la competența armatei.