Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Din secolul al VIII-lea d.Hr., astronomii au dezvoltat metode pentru aproximarea și calcularea direcției spre Mecca (qibla) și a distanței sale de la orice locație de pe Pământ. Începând cu secolul al IX-lea, ei foloseau trigonometria sferică şi metodele de proiecţie cartografică pentru a determina cu exactitate aceste cantităţi. Calculul este, în esență, conversia coordonatelor polare ecuatoriale ale Mecca (adică longitudinea și latitudinea) în coordonatele sale polare (adică qibla și distanța) în raport cu un sistem al cărui meridian de referință este marele cerc prin locația dată și polii Pământului, iar axa sa polară este linia prin locație și punctul său antipod. Există diferite relatări ale introducerii coordonatelor polare ca parte a unui sistem formal de coordonate. Istoria completă a acestui subiect este descrisă în cartea profesorului de la Harvard, Julian Lowell Coolidge, Originea coordonatelor polare. Grégoire de Saint-Vincent și Bonaventura Cavalieri au introdus independent conceptele la mijlocul secolului al XVII-lea. Saint-Vincent a scris despre ele în mod privat în 1625 și și-a publicat lucrarea în 1647, în timp ce Cavalieri a publicat-o în 1635 cu o versiune corectată care a apărut în 1653. Cavalieri a folosit pentru prima dată coordonatele polare pentru a rezolva o problemă legată de suprafața din interiorul unei spirale arhimedeene. Blaise Pascal a folosit ulterior coordonatele polare pentru a calcula lungimea arcului parabolic.  Întrebare: La ce carte se face referire pentru descrierea subiectului?
Originea coordonatelor polare