Observațiile petelor solare au fost înregistrate în timpul dinastiei Han (206 î.Hr. <unk> 220 d.Hr.) de către astronomi chinezi, care au păstrat înregistrări ale acestor observații timp de secole. Averroes a furnizat, de asemenea, o descriere a petelor solare în secolul al XII-lea. Invenția telescopului la începutul secolului al XVII-lea a permis observații detaliate ale petelor solare de către Thomas Harriot, Galileo Galilei și alți astronomi. Galileo a postulat că petele solare se aflau pe suprafața Soarelui, mai degrabă decât obiecte mici care treceau între Pământ și Soare. Contribuțiile astronomice arabe includ descoperirea lui Albatenius că direcția apogeului Soarelui (locul fix în orbita Soarelui față de stele în care pare să se miște cel mai lent) este cea mai schimbă.
secolul al XVII-lea