Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Modelul geocentric a intrat în astronomia și filosofia greacă într-un punct timpuriu; poate fi găsit în filosofia pre-socratică. În secolul al VI-lea î.Hr., Anaximander a propus o cosmologie cu Pământul în formă de secțiune a unui stâlp (un cilindru), ținut în sus în centrul a tot. Soarele, Luna și planetele erau găuri în roțile invizibile care înconjurau Pământul; prin găuri, oamenii puteau vedea focul ascuns. Cam în același timp, Pitagora a crezut că Pământul era o sferă (în conformitate cu observațiile eclipselor), dar nu în centru; ei credeau că era în mișcare în jurul unui foc nevăzut. Mai târziu, aceste puncte de vedere au fost combinate, astfel încât majoritatea grecilor educați din secolul al IV-lea î.e.n. au crezut că Pământul era o sferă în centrul universului. În secolul al IV-lea î.e.n., doi filozofi greci influenți, Platon și studentul său Aristotel, au scris lucrări bazate pe modelul geocentric. Potrivit lui Platon, Pământul era o sferă, staționară în centrul universului. Stelele și planetele au fost transportate în jurul Pământului pe sfere sau cercuri, aranjate în ordine (spre exterior de la centru): Lună, Soare, Venus, Mercur, Marte, Jupiter, Saturn, stele fixe, cu stelele fixe situate pe sfera cerească. În "Mitul lui Er", o secțiune a Republicii, Platon descrie cosmosul ca fiind Fusila Necesității, asistată de Sirene și transformată de cele trei Soarte. Eudoxus din Cnidus, care a lucrat cu Platon, a dezvoltat o explicație mai puțin mitică, mai matematică a mișcării planetelor, bazată pe dictumul lui Platon care afirma că toate fenomenele din ceruri pot fi explicate cu o mișcare circulară uniformă. Aristotel a elaborat sistemul lui Eudoxus.  Întrebare: Cine a teoretizat că pământul este staţionar?
Platon