De la 1788 până în 1870, apărarea coloniilor australiene a fost asigurată în mare parte de forţele regulate ale armatei britanice. Inițial, pușcașii marini au protejat așezările timpurii de la Sydney Cove și Insula Norfolk, însă au fost eliberați de aceste îndatoriri în 1790 de către o unitate a armatei britanice recrutată special pentru serviciul colonial, cunoscută sub numele de Corpul New South Wales. Corpul din New South Wales a fost ulterior implicat în înăbușirea unei rebeliuni a condamnaților irlandezi de la Castle Hill.
În 1804. Cu toate acestea, în curând, deficiențele din corp au convins Ministerul de Război de necesitatea unei garnizoane mai fiabile în New South Wales și în Van Diemen's Land. Principalul dintre aceste neajunsuri a fost Rebeliunea Rumului, o lovitură de stat organizată de ofițerii săi în 1808. Ca urmare, în ianuarie 1810, Regimentul 73 (Perthshire) de infanterie a sosit în Australia. Până în 1870, 25 de regimente de infanterie britanice au servit în Australia, precum și un număr mic de unități de artilerie și ingineri.