În 1913, Leonor Michaelis și Maud Leonora Menten au propus o teorie cantitativă a cineticii enzimelor, care este denumită cinetică Michaelis<unk>Menten. Contribuția majoră a lui Michaelis și Menten a fost să se gândească la reacțiile enzimatice în două etape. În primul, substratul se leagă reversibil de enzimă, formând complexul enzimă-substrat. Acest lucru este uneori numit complexul Michaelis-Menten în onoarea lor. Enzima apoi catalizează reacția chimică în etapa de reacție și eliberează produsul. Acest lucru a fost dezvoltat ulterior de G. E. Briggs și S. B. J. Haldane, care au obținut datele cinetice utilizate în analiza enzimelor substrate.
Enzimele