Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Nevoia de legi în curs de dezvoltare, cum ar fi Organizația Internațională a Muncii (ILO), Organizația pentru Alimentație și Agricultură (FAO) și Organizația Mondială a Sănătății (OMS), a condus la Conferința ONU din 1972 privind mediul înconjurător (Conferința de la Stockholm) pentru a aborda poluarea cauzată de revoluția industrială în anii 1960 și 1970. În cadrul acestei conferințe, au fost discutate diferite subiecte, inclusiv viața marină, protecția resurselor, schimbările de mediu, dezastrele legate de natură și schimbările biologice. Această conferință a dus la o Declarație privind mediul înconjurător al omului (Declarația de la Stockholm) și la înființarea unui organism de gestionare a mediului, care mai târziu a fost numit Programul Națiunilor Unite pentru Mediu (UNEP). UNEP a fost înființat prin Rezoluția 2997 a Adunării Generale. Sediile centrale au fost înființate în Nairobi și Kenya, cu un personal de 300 de persoane, inclusiv 100 de profesioniști din diferite domenii, și cu un fond pe cinci ani de peste 100 de milioane de dolari americani. La acel moment, 40 de milioane de dolari au fost promisi de către Statele Unite și restul de către alte 50 de națiuni. Scala voluntară indicativă de contribuție (VISC) stabilită în 2002 are rolul de a crește susținătorii PNUE. Finanţele legate de toate programele UNEP sunt contribuite în mod voluntar de către statele membre ale ONU. Fondul pentru Mediu, în care investesc toate naţiunile din UNEP, este sursa principală a programelor UNEP. Între 1974 și 1986, PNUE a produs mai mult de 200 de linii directoare tehnice sau manuale privind mediul, inclusiv gestionarea pădurilor și a apelor, controlul dăunătorilor, monitorizarea poluării, relația dintre utilizarea substanțelor chimice și sănătate și gestionarea industriei.  Întrebare: cât a promis America?
40 de milioane de dolari.