Pentru a aborda criza, oamenii de știință împing granițele științei normale în ceea ce Kuhn numește "cercetare extraordinară", care se caracterizează prin natura sa exploratoare. Fără a se baza pe structurile paradigmei dominante, oamenii de știință care se angajează în cercetare extraordinară trebuie să producă noi teorii, experimente de gândire și experimente pentru a explica anomaliile. Kuhn vede practica acestui stadiu <unk> proliferarea articulațiilor concurente, dorința de a încerca orice, expresia nemulțumirii explicite, recurgerea la filozofie și la dezbaterea unor anomalii <unk> chiar mai importante decât schimbările paradigmei științei. Întrebare: Care este o consecință a anomaliilor împotriva unei paradigme fundamentale?
Disciplina ştiinţifică este aruncată într-o stare de criză.