În 1943, general-locotenentul Brehon B. Somervell, şeful Forţelor de Servicii ale Armatei care supraveghea eforturile logistice ale SUA şi împrumuta transporturile de închirieri, a susţinut că Regatul Unit ar trebui să înceteze producţia internă de tancuri şi să se bazeze exclusiv pe americani. Somervell a argumentat că tancurile britanice erau inferioare tancului mediu M4 Sherman și că acest lucru ar elibera spațiul fabricilor britanice, în special pentru camioane, mașini și trenuri (deoarece cererile britanice pentru aceste articole prin împrumut-închiriere au crescut). Producția britanică de tancuri a fost redusă, dar construcția internă a fost menținută. Până la mijlocul anului 1944, majoritatea brigadelor blindate erau echipate cu Sherman, ca urmare a faptului că producția de crucișătoare britanice nu putea să îndeplinească numărul necesar pentru Corpul blindat regal. Lipsa de calitate și fiabilitate a modelelor britanice a fost, de asemenea, un factor în creșterea utilizării modelelor americane. Din cele nouă brigăzi blindate britanice desfășurate în Franța, în 1944, ca parte a campaniei din Europa de Nord-Vest
, doar Brigada 22 Blindată, din Divizia 7 Blindată, a fost echipată în principal cu tancuri britanice (Cromwell). Numărul brigadelor echipate cu tancuri britanice, în nord-vestul Europei, s-a dublat în timpul iernii 1944/45. În octombrie 1944, a 29-a brigadă blindată, din Divizia 11 Blindată, a fost selectată pentru a fi re-echipată cu noul tanc britanic Comet. Procesul a început în decembrie, dar a fost amânat până în ianuarie 1945 ca urmare a bătăliei de la Ardenne.