Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Mathilde este foarte întunecată, cu un albedo comparabil cu asfaltul proaspăt și se crede că are aceeași compoziție ca și meteoriții de condrită carbonace CI1 sau CM2, cu o suprafață dominată de minerale filosilicate. Asteroidul are un număr de cratere extrem de mari, fiecare cratere fiind numită după câmpurile de cărbune și bazinele din întreaga lume. Cei mai mari crateri, Ishikari (29,3 km) și Karoo (33,4 km), sunt la fel de largi ca raza medie a asteroidului. Impactul pare să fi scos volume mari de pe asteroid, după cum sugerează marginile unghiulare ale craterelor. Nu au fost vizibile diferențe de luminozitate sau de culoare în cratere și nu a existat nici un aspect de stratificare, astfel încât interiorul asteroidului trebuie să fie foarte omogen. Există indicii de mișcare a materialului de-a lungul direcției descendente. Densitatea măsurată de NEAR Shoemaker, 1.300 kg/m3, este mai puțin de jumătate din cea a unui condrit carbonaceos tipic; acest lucru poate indica faptul că asteroidul este o grămadă de moloz foarte slab împachetat. Același lucru este valabil și pentru mai mulți asteroizi de tip C studiați de telescoape terestre echipate cu sisteme optice adaptative (45 Eugenia, 90 Antiope, 87 Sylvia și 121 Hermione). Până la 50% din volumul interior al lui Mathilde este format din spații deschise. Cu toate acestea, existența unei scarp de 20 km lungime poate indica faptul că asteroidul are o anumită rezistență structurală, astfel încât ar putea conține unele componente interne mari. Densitatea internă scăzută este un transmițător ineficient al șocului de impact prin asteroid, care ajută, de asemenea, la conservarea caracteristicilor suprafeței într-o mare măsură. Orbita lui Mathilde este excentrică, ducând-o la marginile centurii principale. Cu toate acestea, orbita se află în întregime între orbitele lui Marte și Jupiter; nu traversează orbitele planetare. De asemenea, are una dintre cele mai lente perioade de rotație dintre asteroizii cunoscuți - majoritatea asteroizilor au o perioadă de rotație în intervalul de 2-24 de ore. Din cauza vitezei de rotație lente, NEAR Shoemaker a fost capabil să fotografieze doar 60% din suprafața asteroidului. Rata lentă de rotaţie poate fi...  Întrebare: Cât durează pentru majoritatea asteroizilor să se rotească?
2<unk>24 de ore