Dinastia descendenților malacani a durat până la moartea lui Mahmud al II-lea, când a fost succedată de dinastia Bendahara, o dinastie de miniștri care au servit anterior în Sultanatul Malacca. Olandezii s-au simțit din ce în ce mai amenințați în secolul al XVIII-lea, mai ales când Compania Engleză a Indiilor de Est a început să stabilească o prezență în nordul Peninsulei Malae, ceea ce i-a determinat pe olandezi să cucerească zonele Bugis din Riau și să-i expulzeze pe bugisi din Riau și Selangor, astfel încât aceste zone să nu cadă sub dominația britanică. Acest lucru a pus capăt dominației politice bugisi în imperiul Johor-Pahang-Riau, rezultând în interzicerea bugisi din Riau în 1784. În timpul rivalității dintre Bugis și olandezi, Mahmud Shah al III-lea a încheiat un tratat de protecție cu VOC la bordul HNLMS "Utrecht" și sultanului i s-a permis să locuiască în Riau cu protecție olandeză. De atunci, neîncrederea dintre bugisi şi malay a crescut. Din 1796 până în 1801 și din 1807 până în 1818, Malacca a fost plasată sub rezidență britanică, deoarece Țările de Jos au fost cucerite de Franța în războaiele napoleoniene, dar a fost returnată olandezilor în 1818. Malacca a servit ca zonă de pregătire pentru victoria britanică în 1811
- Da, domnule.