După capitularea Japoniei în cel de-al Doilea Război Mondial, mișcările de rezistență anti-japoneze din Malaezia și-au îndreptat atenția spre britanici, care s-au mutat pentru a prelua rapid controlul asupra coloniei, apreciind-o ca pe o sursă de cauciuc și staniu. Faptul că gherilele erau în primul rând comuniști malaio-chinezi a însemnat că încercarea britanică de a stinge revolta a fost susținută de majoritatea musulmană malaieză, înțelegând că odată ce insurecția a fost înăbușită, independența va fi acordată. Emergența malaeană, așa cum a fost numită, a început în 1948 și a durat până în 1960, dar până în 1957, Marea Britanie s-a simțit suficient de încrezătoare pentru a acorda independența Federației Malaezii în cadrul Comunității. În 1963, cele 11 state ale federației împreună cu Singapore, Sarawak și Borneo de Nord s-au alăturat Malaeiei, dar în 1965, Singapore
Britanice