Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: După ce am demonstrat că enzimele pot funcţiona în afara unei celule vii, următorul pas a fost să determinăm natura lor biochimică. Mulți lucrători timpurii au observat că activitatea enzimatică era asociată cu proteinele, dar mai mulți oameni de știință (cum ar fi laureatul premiului Nobel Richard Willstätter) au susținut că proteinele erau doar purtători pentru adevăratele enzime și că proteinele în sine erau incapabile de catalizare. Cu toate acestea, în 1926, James B. Sumner a arătat că enzima urează era o proteină pură și a cristalizat-o; Sumner a făcut același lucru pentru enzima catalază în 1937. Concluzia că proteinele pure pot fi enzime a fost dovedită definitiv de Northrop și Stanley, care au lucrat la enzimele digestive pepsină (1930), tripsină și chimotripsină. Acesti trei oameni de stiinta au primit Premiul Nobel pentru Chimie in 1946. Această descoperire, că enzimele pot fi cristalizate, a însemnat că oamenii de stiinta în cele din urmă ar putea rezolva structurile lor prin cristalografie cu raze X. Acest lucru a fost făcut pentru prima dată pentru lizozima, o enzimă găsită în lacrimi, salivă și albușuri de ou care digerează stratul de acoperire al unor bacterii; structura a fost rezolvată de un grup condus de David Chilton Phillips și publicată în 1965. Această structură de înaltă rezoluție a lizozimelor a marcat începutul domeniului biologiei structurale și efortul de a înțelege modul în care funcționează enzimele la nivel atomic de detaliu.  Întrebare: care a fost premiul acordat celor trei oameni de ştiinţă?
Premiul Nobel pentru chimie