În jurul anului 930, provincia a fost atacată și ocupată temporar de bulgari. Bulgarii s-au întors sub conducerea țarului Samuel, care a mutat centrul puterii bulgare spre sud și vest, la Ohrid, și în cca. 980 a cucerit mare parte din regiune, până la Golful Ambracian. Acest lucru este evidențiat de faptul că teritoriile care au fost sub dominația bulgară au făcut parte din Arhiepiscopia autocefală de Ohrid după cucerirea bizantină a Bulgariei
de împăratul Vasile al II-lea în 1018: astfel, sediile din Chimara, Hadrianopolis, Bela, Buthrotum, Ioannina, Kozyle și Rogoi au trecut sub jurisdicția Ohridului, în timp ce mitropolitul din Naupaktos a păstrat doar sediile din Vonditsa, Aetos și Acheloos. Baziliu al II-lea a fondat, de asemenea, câteva teme mai mici, cuprinzând puțin mai mult decât o fortăreață și împrejurimile sale imediate, cele din Koloneia și Dryinoupolis, în ceea ce este astăzi regiunea de frontieră greco-albană. În 1040, în urma asasinării unui oficial fiscal corupt și opresiv <unk> potrivit lui John Skylitzes, localnicii erau cunoscuți pentru că erau gata să se revolte din motive fiscale <unk> cea mai mare parte a temei s-a alăturat răscoalei lui Petar Delyan.