Primul efort de a exploata relația simbiotică dintre fisiune și fuziune a fost un proiect din anii 1940, care a amestecat combustibilul de fisiune și fuziune în straturi subțiri alternante. Ca un dispozitiv cu un singur stadiu, ar fi fost o aplicare grea a fisiunii sporite. A devenit pentru prima dată practic atunci când a fost încorporat în secundarul unei arme termonucleare cu două etape. Numele american, Alarm Clock, a venit de la Teller: el a numit-o așa pentru că ar putea "trezi lumea" la posibilitatea potențialului Super. Numele rus pentru același design a fost mai descriptiv: Sloika (rusă: Слойка), un tort stratificat. Un Sloika sovietic cu un singur stadiu a fost testat la 12 august 1953.
6,9 megatone