Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecere: Gândirea lui Hegel poate fi înțeleasă ca o dezvoltare constructivă în cadrul tradiției largi care include Platon și Immanuel Kant. La această listă s-ar putea adăuga Proclus, Meister Eckhart, Gottfried Wilhelm Leibniz, Plotinus, Jakob Böhme şi Jean-Jacques Rousseau. Ceea ce împărtășesc toți acești gânditori, ceea ce îi diferențiază de materialiști ca Epicur și Thomas Hobbes și de empiristi ca David Hume, este că ei consideră libertatea sau autodeterminarea atât ca fiind reală, cât și ca având implicații ontologice importante pentru suflet sau minte sau divinitate. Acest accent pe libertate este ceea ce generează noțiunea lui Platon (în Phaedo, Republică și Timeu) despre suflet ca având un tip mai înalt sau mai deplin de realitate decât obiectele neînsuflețite. În timp ce Aristotel critică "Formele" lui Platon, el păstrează pietrele de temelie ale lui Platon ale implicațiilor ontologice pentru autodeterminare: raționamentul etic, vârful sufletului în ierarhia naturii, ordinea cosmosului și o presupunere cu argumente raționate pentru un motivator principal. Kant adaugă înaltul respect al lui Platon pentru suveranitatea individuală la considerațiile sale despre libertatea morală și noumenală, precum și la Dumnezeu. Toate cele trei găsesc un teren comun în ceea ce privește poziția unică a oamenilor în schema lucrurilor, cunoscută prin diferențele categorice discutate față de animale și obiecte neînsuflețite.  Întrebare: Care este numele de mijloc al lui Gottfried Leibniz?
Wilhelm