Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Passage: Compus în principal din rocă silicată și fier, Io este mai apropiat în compoziție de bulgă de planetele terestre decât de alte sateliți din sistemul solar exterior, care sunt în mare parte compuse dintr-un amestec de gheață de apă și silicate. Io are o densitate de 3,5275 g/cm3, cea mai mare dintre lunile din Sistemul Solar; semnificativ mai mare decât celelalte sateliți galileieni (Ganymede și Callisto în special, a căror densitate este de aproximativ 1,9 g/cm3) și ușor mai mare (~5,5%) decât cea a Lunii, de 3,344 g/cm3. Modelele bazate pe măsurătorile Voyager și Galileo ale masei lui Io, razei și coeficienților gravitaționali cu patru poli (valori numerice legate de modul în care masa este distribuită în interiorul unui obiect) sugerează că interiorul său este diferențiat între o crustă și o manta bogată în silicat și un miez bogat în fier sau sulfur de fier. Miezul metalic al lui Io reprezintă aproximativ 20% din masa sa. În funcție de cantitatea de sulf din miez, miezul are o rază între 350 și 650 km (220 <unk> 400 mi) dacă este compus aproape în întregime din fier sau între 550 și 900 km (340 <unk> 560 mi) pentru un miez care constă dintr-un amestec de fier și sulf. Magnetometrul lui Galileo nu a reușit să detecteze un câmp magnetic intern, intrinsec la Io, ceea ce sugerează că miezul nu este convectiv. Modelarea compoziției interioare a lui Io sugerează că mantaua este compusă din cel puțin 75% din mineralul forsterit bogat în magneziu și are o compoziție în masă similară cu cea a meteoritelor L-condrit și LL-condrit, cu un conținut de fier mai mare (în comparație cu siliciul) decât Luna sau Pământul, dar mai mic decât Marte. Pentru a susține fluxul de căldură observat pe Io, 10-20% din mantaua lui Io poate fi topită, deși regiunile în care s-a observat vulcanism la temperaturi ridicate pot avea fracții de topire mai mari. Cu toate acestea, reanaliza datelor magnetometrului Galileo din 2009 a dezvăluit prezența unui câmp magnetic indus la Io, necesitând un ocean de magma la 50 km sub suprafață. Analize suplimentare publicate în 2011 au oferit dovezi directe ale existenței unui astfel de ocean. Se estimează că acest strat are o grosime de 50 km şi reprezintă aproximativ 10% din...  Întrebare: Cât din miezul lui Io formează masa?
20% din