În timpul Războiului de Succesiune Austriacă din 1743, a fost comandant-şef al armatelor imperiale şi piemonteze din Italia. S-a acoperit de glorie, învingând armata franco-spaniolă în bătălia de la Campo Santo. S-a distins din nou în bătălia de la Velletri (1744)
şi bătălia de la Piacenza în 1746.