Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Passage: Wallace, urmând munca anterioară a lui de Candolle, Humboldt și Darwin, a făcut contribuții majore la zoogeografie. Datorită interesului său pentru ipoteza transmutației, el a acordat o atenție deosebită distribuției geografice a speciilor strâns înrudite în timpul muncii sale de teren mai întâi în America de Sud și apoi în arhipelagul malay. În timp ce era în arhipelag, el a identificat linia Wallace, care trece prin Insulele Spice, împărțind fauna arhipelagului între o zonă asiatică și o zonă din Noua Guinee / Australia. Întrebarea sa cheie, de ce fauna insulelor cu clime atât de asemănătoare ar trebui să fie atât de diferite, ar putea fi răspuns numai prin luarea în considerare originea lor. În 1876 a scris The Geographical Distribution of Animals, care a fost lucrarea de referință standard pentru mai mult de jumătate de secol, și o continuare, Island Life, în 1880, care s-a concentrat pe biogeografia insulei. El a extins sistemul de șase zone dezvoltat de Philip Sclater pentru a descrie distribuția geografică a păsărilor la animale de toate tipurile. Metoda sa de tabulare a datelor despre grupurile de animale în zone geografice a evidențiat discontinuitățile; și aprecierea sa a evoluției i-a permis să propună explicații raționale, care nu au fost făcute înainte. Studiul științific al eredității a crescut rapid în urma Originii speciilor lui Darwin cu lucrarea lui Francis Galton și a biometricienilor. Originea geneticii este de obicei urmărită până la lucrarea călugărului Gregor Mendel din 1866, care mai târziu va fi creditat cu legile moștenirii. Cu toate acestea, lucrarea sa a fost recunoscută ca fiind semnificativă abia după 35 de ani. Între timp, s-au dezbătut şi s-au investigat viguros o varietate de teorii ale moştenirii (bazate pe pangeneză, ortogeneză sau alte mecanisme). Embriologia și ecologia au devenit, de asemenea, domenii biologice centrale, în special legate de evoluție și popularizate în lucrările lui Ernst Haeckel. Cu toate acestea, cea mai mare parte a lucrărilor despre ereditate din secolul al XIX-lea nu s-a concentrat pe domeniul istoriei naturale, ci pe cel al fiziologiei experimentale.  Întrebare: Cine a fost parţial responsabil pentru faptul că embriologia şi ecologia au devenit domenii biologice centrale?
Ernst Haeckel