După ce au arătat că enzimele pot funcționa în afara unei celule vii, următorul pas a fost de a determina natura lor biochimică. Mulți lucrători timpurii au remarcat că activitatea enzimatică a fost asociată cu proteinele, dar mai mulți oameni de știință (cum ar fi laureatul Nobel Richard Willstätter) au susținut că proteinele erau pur și simplu purtători pentru enzimele adevărate și că proteinele în sine erau incapabile de catalizare. Cu toate acestea, în 1926, James B. Sumner a arătat că enzima urează era o proteină pură și a cristalizat-o; Sumner a făcut același lucru pentru enzima catalază în 1937. Concluzia că proteinele pure pot fi enzime a fost dovedită definitiv de Northropites și Stanley, care au lucrat la enzimele digestive pepsin (1930), trypsin și chymotrypsin. Acești trei oameni de știință au primit premiul Nobel pentru chimie în 1946.
Premiul Nobel pentru chimie