Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: În 1974, Frank Sherwood Rowland, profesor de chimie la Universitatea California din Irvine, și asociatul său postdoctoral Mario J. Molina au sugerat că compușii organici alogenici de lungă durată, cum ar fi CFC-urile, s-ar putea comporta într-un mod similar cu cel propus de Crutzen pentru oxidul de azot. James Lovelock descoperise recent, în timpul unei croaziere în Atlanticul de Sud în 1971, că aproape toţi compuşii CFC fabricaţi de la inventarea lor în 1930 erau încă prezenţi în atmosferă. Molina și Rowland au concluzionat că, la fel ca N2O, CFC-urile ar ajunge în stratosferă unde ar fi disociați de lumina UV, eliberând atomi de clor. Un an mai devreme, Richard Stolarski şi Ralph Cicerone de la Universitatea din Michigan au arătat că Cl este chiar mai eficient decât NO în catalizarea distrugerii ozonului. La concluzii similare au ajuns şi Michael McElroy şi Steven Wofsy de la Universitatea Harvard. Cu toate acestea, niciunul dintre grupuri nu şi-a dat seama că CFC-urile erau o sursă potenţial mare de clor stratosferic. În schimb, ei au investigat posibilele efecte ale emisiilor de HCl de la naveta spaţială, care sunt mult mai mici.  Întrebare: unde a fost Rowland profesor la?
Universitatea California din Irvine