Începând cu 1992, Consiliul Coreean a adus problema femeilor de mângâiere la Națiunile Unite, participând la Comisia ONU pentru Drepturile Omului și la Subcomisia sa ca membru al Consiliului Mondial al Bisericilor, care a acreditat Consiliul Coreean pentru a participa la sesiunea ONU. Alianţa Mondială a Bisericilor Reformate şi Forumul Asia-Pacific pentru Femei, Drept şi Dezvoltare au venit să sprijine şi Consiliul Coreean. Cererea Consiliului Coreean de a efectua o misiune de teren a fost aprobată în Comisia Internațională a Juristilor, iar doi membri au fost trimiși în Coreea de Sud, Filipine, Coreea de Nord și Japonia. Misiunea a ajuns la concluzia că "Japonia a încălcat dreptul internaţional şi a fost obligată să plătească despăgubiri victimelor". Ulterior, au existat mai multe recomandări din partea Consiliului ONU pentru Drepturile Omului, a Comitetului pentru Eliminarea Discriminării împotriva Femeilor, a Organizaţiei Internaţionale a Muncii şi a Comisiei Internaţionale a Juristilor. Advocacy-ul Consiliului Coreean a dus, de asemenea, la adoptarea rezoluţiei Conferinţei Mondiale a Drepturilor Omului de la Viena în 1993 şi a Conferinţei Mondiale a Femeilor din
în Beijing în 1995, care a contribuit la publicarea problemei femeilor de confort la nivel internaţional.