În prima jumătate a secolului al XX-lea, psihologia clinică s-a concentrat pe evaluarea psihologică, cu puțină atenție acordată tratamentului. Acest lucru s-a schimbat după anii 1940, când cel de-al Doilea Război Mondial a dus la necesitatea unei creșteri mari a numărului de clinicieni instruiți. Din acel moment, trei modele educaționale principale s-au dezvoltat în SUA: Ph.D. Modelul științei clinice (focalizat în mare măsură pe cercetare), modelul știință-practicant de doctorat (integrând cercetarea și practica) și modelul psiholog-practicant de doctorat (focalizat pe practica clinică).
În 1896