Sub conducerea noului guvern bulgar pro-sovietic, patru armate bulgare, în total 455.000 de oameni, au fost mobilizate și reorganizate. Până la sfârșitul lunii septembrie, trupele Armatei Roșii din Frontul 3 Ucrainean au fost concentrate la granița bulgară-iugoslavă. La începutul lunii octombrie 1944, trei armate bulgare, formate din aproximativ 340.000 de soldați, împreună cu Armata Roșie, au intrat din nou în Iugoslavia ocupată și s-au mutat de la Sofia la Niš, Skopje și Pristina pentru a bloca forțele germane care se retrageau din Grecia. În Macedonia, bulgarii au acționat împreună cu luptătorii MNLA, dar această cooperare nu a continuat fără dificultăți. Din 8 octombrie până la 19 noiembrie, a avut loc "operația Stratsin-Kumanovo" și au fost luate Kratovo, Kriva Palanka, Kumanovo și Skopje. În același timp, a fost condusă "operația Bregalnitsa-Strumica", iar Wehrmachtul a fost alungat din satele Delchevo, Kočani, Stip, Strumica și Veles. În paralel, "operaţiunea Kosovo
" a avut loc, cu scopul de a expulza forţele germane din Kosovo. Serbia de Sud și de Est, Kosovo și Macedonia Vardar au fost eliberate până la sfârșitul lunii noiembrie. Al treilea front ucrainean, în colaborare cu Armata Populară de Eliberare a Iugoslaviei și Armata Populară Bulgară, a efectuat ofensiva de la Belgrad. Prima Armată bulgară, formată din 130.000 de soldați, a continuat spre Ungaria, alungând germanii, în timp ce restul s-a întors în Bulgaria. Pe o serie de hărți ale Grupului de Armate E, care arată retragerea sa prin Macedonia și Serbia de Sud, precum și în memoriile șefului său de stat major, nu există aproape nicio indicație a unităților partizane iugoslave, ci doar divizii bulgare. În ciuda acestor fapte, contribuția trupelor bulgare este încă dezbătută în Republica Macedonia din motive politice.