Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Unele dintre cele mai vechi observații înregistrate făcute vreodată printr-un telescop, desenele lui Galileo din 28 decembrie 1612 și 27 ianuarie 1613 conțin puncte înfățișate care se potrivesc cu ceea ce se știe acum că este poziția lui Neptun. În ambele ocazii, Galileo pare să fi confundat Neptun cu o stea fixă atunci când a apărut aproape de Jupiter pe cerul nopții; prin urmare, el nu este creditat cu descoperirea lui Neptun. La prima sa observaţie în decembrie 1612, Neptun era aproape staţionar pe cer pentru că tocmai se întorcea în retrogradă în acea zi. Această mișcare aparentă înapoi este creată atunci când orbita Pământului trece pe lângă o planetă exterioară. Deoarece Neptun abia îşi începuse ciclul anual de retrogradare, mişcarea planetei era mult prea mică pentru a fi detectată cu micul telescop al lui Galileo. În iulie 2009, fizicianul David Jamieson de la Universitatea din Melbourne a anunțat noi dovezi care sugerează că Galileo era cel puțin conștient de faptul că "steaua" pe care a observat-o s-a mișcat în raport cu stelele fixe. În 1821, Alexis Bouvard a publicat tabele astronomice ale orbitei vecinului lui Neptun, Uranus. Observațiile ulterioare au dezvăluit abateri substanțiale de la tabele, ceea ce l-a determinat pe Bouvard să ipoteze că un corp necunoscut perturba orbita prin interacțiunea gravitațională. În 1843, John Couch Adams a început să lucreze pe orbita lui Uranus folosind datele pe care le avea. Prin intermediul lui James Challis, directorul Observatorului Cambridge, el a cerut date suplimentare de la Sir George Airy, Astronomul Regal, care le-a furnizat în februarie 1844. Adams a continuat să lucreze în 1845-1846 și a produs mai multe estimări diferite ale unei noi planete.  Întrebare: Când a furnizat Sir George Airy datele suplimentare?
Februarie 1844