Un an mai târziu, războiul a luat o altă întorsătură şi Brooke nu mai credea că e necesar să rămână alături de Churchill. De aceea, a aşteptat cu nerăbdare să preia comanda invaziei aliaţilor în Europa de Vest.
, un post pe care Brooke credea că i-a fost promis de Churchill în trei ocazii. În timpul primei Conferințe de la Quebec din august 1943, s-a decis că comanda va merge la generalul George Marshall. (Deși în cazul în care munca lui Marshall ca șef al Statului Major al Armatei SUA era prea importantă pentru el să părăsească Washington DC și Dwight D. Eisenhower a fost numit în schimb.) Brooke a fost amar dezamăgit, atât de faptul că a fost ignorat, cât și de modul în care decizia i-a fost transmisă de Churchill, care, potrivit lui Brooke, "a tratat problema ca și cum ar fi fost una de importanță minoră".