Completaţi următoarea frază:
Sinai War, satiristul israelian Ephraim Kishon a publicat o scurtă piesă cu o temă similară, intitulată "Cum am pierdut simpatia lumii" (איך איבדנו את אהדת העולם). În istoria alternativă a lui Kishon, Israelul nu încheie o alianță militară anti-egipteană cu Marea Britanie și Franța, spre deosebire de istoria reală, nici nu se angajează în războiul din Sinai din 1956. Fără o astfel de alianță, Franța nu furnizează avioane de vânătoare Mirage Israelului. Egiptul primeşte avioane avansate de la Uniunea Sovietică, ceea ce îi oferă un avantaj militar decisiv, pe care îl foloseşte pentru a lansa un atac devastator surpriză asupra Israelului în 1957. Israelul este cucerit în totalitate, iar Egiptul depune regele Hussein al Iordaniei şi anexează regatul său. După aceea, Israelul distrus primeşte multă simpatie internaţională, dar e prea târziu pentru a face ceva bun. Tot ce poate face comunitatea internaţională este să menţină scaunul gol al ambasadorului israelian în picioare în Adunarea Generală a ONU şi să-l implore pe preşedintele Nasser al Egiptului să trateze uman o mână de refugiaţi israelieni strânşi în ruinele din Tel Aviv. Concluzia evidentă a lui Kishon a fost că este mai bine să fii condamnat la nivel internațional pentru că ai câștigat decât să obții simpatie după ce ai pierdut.