În urma Tratatului de la Fontainebleau semnat între Franța și Spania în octombrie 1807, care a fost de acord cu invazia Portugaliei, trupele franceze sub comanda generalului Junot au intrat în țară, care a cerut sprijinul britanicilor. În iulie 1808, trupele comandate de Arthur Wellesley, primul duce de Wellington au debarcat în Portugalia și au învins trupele franceze în bătăliile de la Roliça
şi Vimeiro. Acest lucru l-a forțat pe Junot să negocieze Convenția de la Cintra, care a dus la evacuarea armatei franceze din Portugalia. În martie 1809, mareșalul Soult a condus o nouă expediție franceză care a avansat spre sud, spre orașul Porto, înainte de a fi respinsă de trupele portughezo-britanice și forțată să se retragă. Cu toate acestea, amenințarea unor noi invazii ale francezilor l-a determinat pe Wellington, la 20 octombrie 1809, să ordone construcția unor linii defensive la nord de capitală, între Oceanul Atlantic și râul Tagus. Liniile Torres Vedras, care constau în 152 de forturi, reduturi și alte instalații militare, au fost construite rapid și în condiții de mare secret, sub supravegherea generală a colonelului Richard Fletcher, care era comandantul Royal Engineers.