Începând de la început, acest nou val a început să respingă academicieni ca Judith Butler și alți teoreticieni queer, care în timpul anilor 1990 și începutul anilor 2000 au căutat să șteargă femeile ca subiecte politice prin reframarea totul ca gen, prin ascunderea faptului că agresorii împotriva femeilor erau bărbați și scuzând bărbații pentru violența și opresiunea lor față de femei, de ascunderea existenței lesbiene, bisexuale, transsexuale și asexuale ca grupuri specifice de oameni oprimați. Feminismul spaniol al celei de-a patra valuri este despre recuperarea cuvântului femeie și revendicarea importanței organelor sexuale și reproductive ale femeilor. Feminismul spaniol al celei de-a patra valuri este o respingere explicită a teoriei individualiste susținută de teoreticienii queer. Feminismul spaniol al celei de-a patra valuri, împrumutat în mare măsură de la feminismul socialist, respinge feminismul postmodern al lui Butler, care suprimă identitățile feminine și se bazează pe teoria academică în detrimentul activismului stradal. Acest lucru a fost ceva spaniol al patrulea val care vine în afara unui context academic instituțional împărtășit cu surorile lor argentiniene care au trecut, de asemenea, printr-un val similar. Începutul acestui val în această perioadă a avut loc deja în America Latină, Polonia și Argentina. O parte din această dorinţă globală de a acţiona, în special în contextul polonez, a apărut în cadrul Conferinţei Mondiale a Femeilor din 1995.
În Beijing.