Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Passage: Profesorul lui Cesàro, Eugène Charles Catalan, a denigrat, de asemenea, seriile divergente. Sub influența lui Catalan, Cesàro s-a referit inițial la "formulele convenționale" pentru 1 − 2n + 3n − 4n +... ca "egalități absurde", iar în 1883 Cesàro a exprimat o viziune tipică a timpului că formulele erau false, dar totuși cumva utile din punct de vedere formal. În cele din urmă, în lucrarea sa din 1890 Sur la multiplication des séries, Cesàro a adoptat o abordare modernă pornind de la definiții. Seria este, de asemenea, studiată pentru valori neintegrale ale lui n; acestea alcătuiesc funcția Dirichlet eta. O parte din motivația lui Euler pentru studierea seriilor legate de 1 − 2 + 3 − 4 +... a fost ecuația funcțională a funcției eta, care duce direct la ecuația funcțională a funcției zeta Riemann. Euler a devenit deja faimos pentru găsirea valorilor acestor funcții la numerele întregi pozitive (inclusiv problema de la Basel), și el a încercat să găsească valorile la numerele întregi pozitive (inclusiv constanta lui Apéry), o problemă care rămâne evazivă astăzi. Funcția eta, în special, este mai ușor de tratat prin metodele lui Euler deoarece seria sa Dirichlet este sumabilă de Abel peste tot; seria Dirichlet a funcției zeta este mult mai dificil de adăugat acolo unde diverge. De exemplu, omologul lui 1 − 2 + 3 − 4 +... în funcția zeta este seria non-alternantă 1 + 2 + 3 + 4 +..., care are aplicații profunde în fizica modernă, dar necesită metode mult mai puternice de sumare.  Întrebare: Când a susţinut Cesàro punctul de vedere standard la momentul respectiv?
1883.