La mijlocul anilor '90, a devenit clar că cea mai gravă amenințare la adresa puterii lui Mahathir era ambiția de conducere a adjunctului său, Anwar. Anwar a început să se distanțeze de Mahathir, promovând în mod deschis politicile sale religioase superioare și sugerând că el favoriza relaxarea restricțiilor asupra libertăților civile care au devenit un semn distinctiv al primului ministru al lui Mahathir. Cu toate acestea, Mahathir a continuat să-l susțină pe Anwar ca succesorul său până când relația lor s-a prăbușit dramatic în timpul crizei financiare asiatice. Pozițiile lor au divergit treptat, cu Mahathir abandonând politicile monetare și fiscale stricte îndemnate de FMI. La Adunarea Generală a UMNO în 1998, un susținător important al lui Mahathir, Ahmad Zahid Hamidi, a criticat guvernul pentru că nu a făcut suficient pentru a combate corupția și corupția.
Să se grăbească pe scenă şi să-l convingă cu lacrimi să rămână.