Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecere: Din punct de vedere istoric, monedele de aur au fost utilizate pe scară largă ca monedă; când au fost introduse banii de hârtie, de obicei era o chitanță care putea fi răscumpărată pentru monedă de aur sau lingouri. Într-un sistem monetar cunoscut sub numele de standardul aurului, o anumită greutate de aur a primit numele unei unități de monedă. Pentru o lungă perioadă, guvernul Statelor Unite a stabilit valoarea dolarului american astfel încât o uncie troy a fost egală cu 20,67 dolari (0,665 dolari pe gram), dar în 1934 dolarul a fost devalorizat la 35,00 dolari pe uncie troy (0,889 dolari / g). Până în 1961, a devenit greu să se mențină acest preț, iar un grup de bănci americane și europene au convenit să manipuleze piața pentru a preveni o nouă devalorizare a monedei în fața cererii crescute de aur. La 17 martie 1968, circumstanțele economice au cauzat prăbușirea fondului de aur, și a fost stabilită o schemă de stabilire a prețurilor pe două niveluri, prin care aurul era încă utilizat pentru a reglementa conturile internaționale la vechea valoare de 35,00 dolari pe uncie troy (1,13 dolari / g), dar prețul aurului pe piața privată a fost lăsat să fluctueze; acest sistem de stabilire a prețurilor pe două niveluri a fost abandonat în 1975, când prețul aurului a fost lăsat să găsească nivelul său de piață liberă. Băncile centrale dețin în continuare rezerve istorice de aur ca rezervă de valoare, deși nivelul a scăzut în general. Cel mai mare depozit de aur din lume este cel al Băncii Rezervelor Federale din New York, care deține aproximativ 3% din aurul cunoscut ca existând și reprezentat astăzi, la fel ca și depozitul de lingouri din Fort Knox.  Întrebare: Ce resursă este folosită ca o măsură a valorii de către băncile centrale?
rezerve de aur