În 1900, în apropierea sitului vechiului oraș bizantin Teodosia, treisprezece gramezi mari de pietre au fost descoperite zilnic de către Zibold, care a fost un pădurar și inginer responsabil de această zonă. Fiecare grămadă de piatră a acoperit puțin peste 900 de metri pătrați și a fost de aproximativ 10 metri înălțime. Descoperirile au fost asociate cu rămășițele unor țevi de terracotă cu diametrul de 75 de milimetri (3.0 in) care aparent au condus la fântâni și fântâni în oraș. Zibold a concluzionat că grămezile de pietre conice erau condensatoare care furnizau Teodosia cu apă; și a calculat că fiecare fântână de aer produce mai mult de 55.400 litri (12.200 imp; 14.600 US gal) pe zi. Pentru a verifica ipoteza sa, Zibold a construit o grămadă de piatră de piatră la o altitudine de 288 metri (945 ft) pe o suprafață de Te
În 1915.