Scrie o continuare pentru acest paragraf - John Halder este un profesor de literatură din Frankfurt și un exemplu de om bun: el este aparent devotat soției și copiilor săi și face tot posibilul să aibă grijă de mama sa în vârstă. El chiar îi spune celui mai bun prieten al său, care este un psihiatru evreu, că antisemitismul naţional-socialist este "doar un balon pe care îl aruncă în aer pentru a distrage atenţia maselor". Dar suntem în Germania anului 1933 şi oamenii se pot schimba. Cecil P. Taylor, în urmărirea progresului eroului său de-a lungul a opt ani spre eșalonurile superioare ale SS, explică în mod plauzibil defectele private care duc la aprobarea monstruozității publice. Sub "bunătatea" superficială a lui Halder se află o detașare morală înfricoșătoare: își poate abandona soția distrasă pentru un student devotat, a scris un roman pro-eutanasie, aude în cap o notă muzicală continuă care ajută la ștergerea realității zilnice. Ceea ce vrea să spună Taylor este că nazismul a profitat de defectele de caracter ale indivizilor şi de lipsa unei dimensiuni morale la oamenii educaţi şi inteligenţi. La început Halder crede că poate ajuta la "împingerea naziştilor spre umanitate". Încetul cu încetul cedează vanităţii, carierei şi dorinţei de a avea o viaţă uşoară. Mai presus de toate, el rămâne curios detaşat de realitate. În final, Halder nu numai că devine membru al partidului nazist, dar joacă un rol direct în arderea cărţilor SS, în experimentele de eutanasie, în noaptea sticlei sparte
, și, în cele din urmă, în genocidul lui Adolf Eichmann la Auschwitz, în cazul în care Maurice, singura sursă a unei perspective evreiești în piesa și forța originală de "bun" în Halder, se sfârșește prin a fi deportat.