Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Traseul: Turtlele de mlaştină sunt native numai estului Statelor Unite, unde se adună în colonii care, adesea, sunt formate din mai puţin de 20 de indivizi. Ele preferă zonele umede calcaree (zone care conțin calcar), inclusiv pajiști, mlaştini, mlaştini și pătrățenii de primăvară, care au atât regiuni umede, cât și uscate. Habitatul lor este adesea la marginea pădurii. Ţestoasele de mlaştină au fost uneori văzute în păşuni de vaci şi în apropierea barajelor cu castori. Habitatul preferat al ţestoaselor de mlaştină, uneori numit "fen", este uşor acid, cu un nivel al apei de jos ridicat pe tot parcursul anului. Saturarea constantă duce la epuizarea oxigenului, rezultând ulterior în condiții anaerobe. Ţestoasa de mlaştină foloseşte noroi moale şi adânc pentru a se adăposti de prădători şi de vreme. În timpul iernii, izvoarele de apă subterană sunt locuri optime pentru hibernare. Dimensiunea domeniului de acoperiș este dependentă de sex, având o medie de aproximativ 0,17 până la 1,33 hectare (0,42 până la 3,29 acri) pentru masculi și 0,065 până la 1,26 hectare (0,16 până la 3,11 acri) pentru femele. Cu toate acestea, cercetările au arătat că densitatea poate varia de la 5 la 125 de indivizi pe 0,81 hectare. Aria de răspândire a broaștelor de mlaştină se suprapune în mare măsură cu cea a rudelor lor, broaștelor de pădure. În habitatul broaștelor de mlaştină se găsesc broaștele de mlaştină, sedge, cattails, jewelweed, sphagnum și diferite ierburi native adevărate, precum și niște arbuști și copaci, cum ar fi sălcii, artele roșii și alders. Este important ca habitatul lor să aibă un baldachin deschis, deoarece ţestoasele de mlaştină petrec o cantitate considerabilă de timp la soare. Un baldachin deschis permite ca suficientă lumină soarelui să ajungă la sol, astfel încât ţestoasele de mlaştină să-şi poată gestiona procesele metabolice prin termoreglare. Incubaţia ouălor necesită, de asemenea, niveluri de lumină solară şi umiditate care lipsesc în mod obişnuit în zonele umbrite. Habitatul ideal al ţestoaselor de mlaştină este succesia timpurie. Habitatele succesive târzii conțin copaci mai înalți care blochează lumina solară necesară. Erozia şi scurgerea substanţelor nutritive în zonele umede accelerează succesiunea. Schimbările cauzate de oameni au început să elimine ţestoasele de mlaştină din zonele în care...  Întrebare: Ce determină mărimea zonei de habitate a ţestoaselor de mlaştină?
dependenţi de sex