Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Tânărul Charles Dodgson avea înălţimea de aproximativ 1,83 m şi era slăbănog, avea părul castaniu ondulat şi ochii albaştri sau gri (în funcţie de relatare). El a fost descris în viața ulterioară ca fiind oarecum asimetric, și ca purtându-se destul de rigid și stânjenit, deși acest lucru ar putea fi din cauza unei leziuni la genunchi suferite la vârsta mijlocie. Când era foarte mic, a suferit de o febră care l-a lăsat surd la o ureche. La vârsta de 17 ani, a suferit un atac sever de tuse convulsivă, care a fost probabil responsabil pentru pieptul său cronic slab în viața ulterioară. Un alt defect pe care l-a purtat și în viața adultă a fost ceea ce el a numit "zitarea", o bâlbâiire pe care a dobândit-o în copilăria timpurie și care l-a afectat pe tot parcursul vieții. Bâlbâierea a fost întotdeauna o parte semnificativă a imaginii lui Dodgson. Se spune că el bâlbâia numai în compania adulţilor şi era liber şi fluent cu copiii, dar nu există dovezi care să susţină această idee. Mulţi copii din cunoştinţele lui îşi aminteau de bâlbâit, în timp ce mulţi adulţi nu-l observau. Dodgson însuși pare să fi fost mult mai conștient de acest lucru decât majoritatea oamenilor pe care i-a întâlnit; se spune că s-a caricaturizat ca Dodo în Alice's Adventures in Wonderland, referindu-se la dificultatea sa de a-și pronunța numele de familie, dar acesta este unul dintre multele "fapte" adesea repetate pentru care nu există dovezi de primă mână. El s-a referit într-adevăr la el însuși ca la dodo, dar dacă această referire a fost sau nu la bâlbâitul său este pur și simplu speculație. Bâlbâitul lui Dodgson l-a deranjat, dar nu a fost niciodată atât de debilitant încât să-l împiedice să-și aplice celelalte calități personale pentru a face bine în societate. A trăit într-o epocă în care oamenii își inventau în mod obișnuit propriile distracții și când cântarea și recitarea erau abilități sociale necesare, iar tânărul Dodgson era bine echipat pentru a fi un animator captivant. Se spune că putea cânta destul de bine şi nu îi era frică să cânte în faţa publicului. Era un adept al mimetismului și al povestirii, și se spune că era destul de bun la șarade.  Întrebare: Ce-şi aminteau copiii despre el?
bâlbâi