După ce Marocul a câștigat independența față de Franța în 1956, regele Mohammed al V-lea a furnizat arme, bani și medicamente forțelor FLN algeriene care au purtat un război de independență împotriva dominației franceze; Marocul a servit, de asemenea, ca bază pentru insurgenții algerieni pentru a înființa tabere de pregătire pentru recruții mai noi. În această perioadă, regele Mohammed a refuzat, de asemenea, să negocieze cu Franța despre conturul precis al frontierei Marocului cu Algeria, care, din 1830
, nu a fost demarcat în mod clar.