Scrie o continuare pentru acest paragraf - Au existat două perioade în timpul războiului în care Yishuv s-a confruntat cu o amenințare directă din partea forțelor naziste. Primul a avut loc după cucerirea Franței de către Germania în 1940, deoarece regimul pro-nazi Vichy controla Levantul de nord, din care putea avea loc o invazie a Palestinei. Cu toate acestea, în 1941, forțele britanice au luptat cu succes împotriva forțelor Vichy pentru controlul Siriei și Libanului, eliminând astfel amenințarea invaziei din nord, cel puțin atâta timp cât armatele germane din Europa de Est puteau fi reținute de Armata Roșie și, prin urmare, nu puteau avansa cu ușurință spre Orientul Apropiat din nord. Cu toate acestea, în 1942, în timp ce Korpsul Afrika al lui Erwin Rommel a străbătut Africa de Nord cu intenția de a captura Canalul Suez, probabilitatea unei invazii germane din sud a devenit o posibilitate reală, provocând o mare anxietate în Yishuv și determinând elaborarea de planuri pentru apărarea sa. Știind că controlul nazist al Palestinei a însemnat anihilarea sigură a Yishuv-ului, o dezbatere s-a dezlănțuit printre conducerea Yishuv-ului dacă, în cazul în care ocupația nazistă avea să aibă loc, locuitorii Yishuv-ului ar trebui să evacueze împreună cu forțele britanice spre est spre posesiunile britanice din Irak și India sau să întreprindă o invazie Masada
- ca ultimul stand în Palestina, probabil fac acest lucru într-o zonă fortificată să fie construit în grabă în jurul Munților Carmel. Această operaţiune militară a fost denumită oficial "Palestina, ultima fortăreaţă". Din fericire pentru Yishuv, înaintarea forțelor germane spre est în Egipt a fost oprită în timpul celei de-a doua bătălii de la El Alamein, ridicând astfel amenințarea invaziei din sud. Perioada de nelinişte care a dus la pierderea nazistă la El Alamein a devenit cunoscută ca cele 200 de zile de groază.