Negocierile inițiale ale Sejmului cu privire la unitate în ianuarie 1569, lângă orașul polonez Lublin, au fost zadarnice. Dreptul polonezilor de a se stabili și de a deține terenuri în Marele Ducat a fost pus la îndoială de către trimișii lituanieni. După plecarea lui Mikołaj Radziwiłł din Lublin la 1 martie 1569, Sigismund a anunțat încorporarea provinciilor lituaniene Podlachia, Volinia, Podolia și Kiev în Polonia, cu aprobarea puternică a nobilimii locale ruteniene (ucrainene). Aceste regiuni istorice, care au aparținut cândva Rusiei Kievene, au fost disputate între Lituania și Rusia. Cu toate acestea, nobilii ruteni erau dornici să valorifice potențialul politic sau economic oferit de sfera poloneză și au fost de acord cu termenii. Anterior, Regatul Ruteniei sau "Ucraina" a fost desființat în 1349, după ce Polonia și Lituania au împărțit Ucraina modernă în urma războaielor Galiției și Volhinei
- Da, domnule. Acum, sub Uniunea de la Lublin, toate teritoriile ucrainene și ruteniene care erau străine în cultură, obiceiuri, religie și limbă poporului polonez ar fi anexate de Polonia catolică. A urmat o puternică occidentalizare și polonizare, inclusiv suprimarea clandestină a Bisericii Ortodoxe Ucrainene de către viitorul rege Sigismund al III-lea. Rutenia a rămas sub dominația poloneză până la răscoala cazacilor împotriva dominației poloneze și la împărțirea Poloniei, când Ucraina a fost anexată de Imperiul Rus.