Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Transpiraţie: O persoană poate fi expusă la uraniu (sau la fiicele sale radioactive, cum ar fi radonul) prin inhalarea prafului din aer sau prin ingerarea apei şi a alimentelor contaminate. Cantitatea de uraniu din aer este de obicei foarte mică; cu toate acestea, persoanele care lucrează în fabrici care prelucrează îngrășăminte fosfatice, trăiesc în apropierea unor instalații guvernamentale care au fabricat sau testat arme nucleare, trăiesc sau lucrează în apropierea unui câmp de luptă modern în care au fost utilizate arme cu uraniu sărăcit sau trăiesc sau lucrează în apropierea unei centrale electrice pe cărbune, instalații care extrag sau prelucrează minereu de uraniu sau îmbogățesc uraniu pentru combustibilul de reactor, pot avea o expunere crescută la uraniu. Casele sau structurile care se află deasupra depozitelor de uraniu (depozite naturale sau artificiale de zgură) pot avea o incidență crescută a expunerii la gazul radon. Administraţia pentru Siguranţă şi Sănătate Ocupaţională (OSHA) a stabilit limita de expunere admisibilă pentru expunerea la uraniu la locul de muncă la 0,25 mg/m3 pe o zi de lucru de 8 ore. Institutul Naţional pentru Siguranţă şi Sănătate Ocupaţională (NIOSH) a stabilit o limită de expunere recomandată (REL) de 0,2 mg/m3 pe o zi de lucru de 8 ore şi o limită pe termen scurt de 0,6 mg/m3. La niveluri de 10 mg/m3, uraniul este imediat periculos pentru viață și sănătate. Majoritatea uraniului ingerat este excretat în timpul digestiei. Doar 0,5% este absorbit atunci când formele insolubile de uraniu, cum ar fi oxidul său, sunt ingerate, în timp ce absorbția ionului uranilic mai solubil poate fi de până la 5%. Cu toate acestea, compușii solubili ai uraniului tind să treacă rapid prin organism, în timp ce compușii insolubili ai uraniului, în special atunci când sunt inhalați sub formă de praf în plămâni, prezintă un pericol mai grav de expunere. După intrarea în sânge, uraniul absorbit tinde să se bioacumuleze și să rămână mulți ani în țesutul osos datorită afinității uraniului față de fosfați. Uraniul nu este absorbit prin piele, iar particulele alfa eliberate de uraniu nu pot penetra pielea.  Întrebare: La ce tip de substanţă sunt expuşi cei mai mulţi oameni?
Compuși de uraniu insolubili