După un an în Paraguay, Inhaúma s-a îmbolnăvit de asemenea cu o boală persistentă (nu a fost identificată pozitiv, deși este suspectată malaria) și a căzut în depresie, devenind ceea ce istoricul Francisco Doratioto a numit "nu mai mult decât o fantomă a unui amiral". Până în ianuarie 1868, Humaitá a fost complet deconectată de întărirea terestră și au sosit monitoarele cu adâncime mică. Atât Inhaúma, cât şi ofiţerii săi au ezitat să pună în funcţiune noile nave. Ginerele lui Inhaúma, căpitanul de mare și de război Delfim Carlos de Carvalho (în curând baron de Passagem) s-a oferit voluntar să conducă o escadrilă. Pe 19 februarie, navele blindate braziliene au trecut cu succes pe râul Paraguay
sub un foc puternic, obtinand controlul complet al raului si astfel izoland Humaitá de aprovizionarea cu apa.