Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: Paleontologii acceptă Allosaurus ca un prădător activ al animalelor mari. Există dovezi dramatice ale atacurilor alosaurilor asupra Stegosaurus, inclusiv o vertebră a cozii Allosaurus cu o rană parțial vindecată care se potrivește cu un vârf al cozii Stegosaurus și o placă a gâtului Stegosaurus cu o rană în formă de U care se corelează bine cu un bot al Allosaurus. Sauropodele par a fi candidați probabili atât ca pradă vie, cât și ca obiecte de scavenging, pe baza prezenței zgârieturilor de pe oase de sauropod care se potrivesc bine dinților de alosaur și prezența dinților de alosaur cu oase de sauropod. Cu toate acestea, așa cum a menționat Gregory Paul în 1988, Allosaurus nu a fost probabil un prădător al sauropodelor complet dezvoltate, cu excepția cazului în care vâna în haite, deoarece avea un craniu de dimensiuni modeste și dinți relativ mici și era mult depășit de sauropodele contemporane. O altă posibilitate este că a preferat să vâneze juvenili în loc de adulţi. Cercetările din anii 1990 și din primul deceniu al secolului 21 ar fi putut găsi alte soluții la această întrebare. Robert T. Bakker, comparând Allosaurus cu mamiferele carnivore cu dinți de sabie din Cenozoic, a găsit adaptări similare, cum ar fi o reducere a mușchilor maxilarilor și o creștere a mușchilor gâtului, și capacitatea de a deschide maxilarul extrem de larg. Deși Allosaurus nu avea dinți de sabie, Bakker a sugerat un alt mod de atac care ar fi utilizat astfel de adaptări ale gâtului și maxilarului: dinții scurți au devenit, de fapt, mici șervețeluri pe o margine de tăiere asemănătoare cu un ferăstrău, care se întindea pe lungimea maxilarului superior, care ar fi fost condus în pradă. Acest tip de maxilar ar permite atacuri ascuţite împotriva unei prăzii mult mai mari, cu scopul de a slăbi victima.  Întrebare: Cine a comparat Allosaurul cu Cenozoicul?
Robert T. Bakker