Scrie o continuare pentru acest paragraf - În timpul primului Fitna
Calif Ali (r. 656<unk>661) l-a numit pe Muhammad ibn Abi Bakr guvernator al Egiptului, dar Amr a condus o invazie în vara anului 658 care l-a învins pe Ibn Abi Bakr și a asigurat țara pentru omizi. Amr a servit apoi ca guvernator până la moartea sa în 664. Din 667/8 până în 682, provincia a fost guvernată de un alt partid pro-Umayyad fervent, Maslama ibn Mukhallad al-Ansari. În timpul celei de-a doua fitne, Ibn al-Zubayr a câștigat sprijinul kharijilor din Egipt și a trimis un guvernator al său, Abd al-Rahman ibn Utba al-Fihri, în provincie. Regimul lui Zubayrid susținut de kharijite a fost foarte nepopular în rândul arabilor locali, care l-au chemat pe califul omeiat Marwan I (r. 684 <unk> 685) pentru ajutor. În decembrie 684, Marwan a invadat Egiptul și l-a recucerit relativ ușor. Marwan l-a instalat pe fiul său Abd al-Aziz ca guvernator. Bazându-se pe legăturile sale strânse cu "jundul", Abd al-Aziz a condus țara timp de 20 de ani, bucurându-se de o largă autonomie și guvernând ca un vicereg "de facto". Abd al-Aziz a supravegheat, de asemenea, finalizarea cuceririi musulmane a Africii de Nord; el a fost cel care l-a numit pe Musa ibn Nusayr în postul său de guvernator al Ifriqiya. Abd al-Aziz a sperat să fie succedat de fiul său, dar când el a murit, califul Abd al-Malik ibn Marwan (685 <unk> 695) și-a trimis propriul fiu, Abdallah, ca guvernator, într-o mișcare de a reafirma controlul și de a împiedica ca țara să devină un domeniu ereditar.