Citește pasajul de mai jos și apoi răspunde la întrebarea de mai jos în aceeași limbă ca și pasajul:  Trecerea: În timpul Războiului Rece, și în special la sfârșitul anilor 1950, Uniunea Sovietică și Republica Populară Chineză au adoptat o strategie de destabilizare a puterilor occidentale prin perturbarea controlului lor asupra coloniilor africane. Nikita Hrușciov, în special, a văzut "o treime subdezvoltată a omenirii" ca un mijloc de a slăbi Occidentul. Pentru sovietici, Africa reprezenta o șansă de a crea o ruptură între puterile occidentale și activele lor coloniale și de a crea state pro-comuniste în Africa cu care să încurajeze relațiile viitoare. Înainte de formarea FRELIMO, poziția sovietică cu privire la mișcările naționaliste din Mozambic era una de confuzie. Au existat mai multe mișcări de independență, și nu aveau cunoștințe sigure că vreuna dintre ele va reuși. Grupările naționaliste din Mozambic, ca și cele din Africa în acea perioadă, au primit pregătire și echipament de la Uniunea Sovietică. Succesorul lui Eduardo Mondlane, viitorul președinte al Mozambicului, Samora Machel, a recunoscut asistența atât din partea Moscovei, cât și a Beijingului, descriindu-i ca fiind "singurii care ne vor ajuta cu adevărat.... Au luptat în lupte armate, şi tot ce au învăţat care este relevant pentru Mozambic vom folosi". Guerilla a primit instrucțiuni în subversiune și război politic, precum și ajutor militar, în special livrări de rachete de artilerie de 122 mm în 1972, cu 1600 de consilieri din Rusia, Cuba și Germania de Est. FRELIMO a adoptat marxismul-leninismul într-o etapă timpurie. Uniunea Sovietică a continuat să sprijine noul guvern FRELIMO împotriva contrarevoluției în anii de după 1975. Până în 1981, erau încă 230 de sovietici, aproape 200 de militari cubanezi şi peste 600 de consilieri civili cubanezi în ţară. Implicarea Cubei în Mozambic a fost ca parte a unui efort continuu de a exporta ideologia anti-imperialistă a Revoluției Cubaneze și de a crea noi aliați de care avea nevoie disperată. Cuba a oferit sprijin mișcărilor de eliberare și guvernelor de stânga din numeroase țări africane, inclusiv Angola, Etiopia, Guinea-Bissau și Congo-Brazzaville.  Întrebare: când au planul puterile de a perturba coloniile vestice
la sfârșitul anilor '50