În anii 1920, Michael Heidelberger și Oswald Avery au observat că antigenii implicați ar putea fi precipitați de anticorpi și au continuat să arate că anticorpii sunt făcuți din proteine. În timp ce proprietățile biochimice ale interacțiunilor de legare antigen-anticorp au fost examinate mai în detaliu la sfârșitul anilor 1930 de John Marrack. Următorul progres major a fost în anii 1940, când Linus Pauling a confirmat teoria de blocare și cheie propusă de Ehrlich, arătând că interacțiunile dintre anticorpi și antigeni depind mai mult de forma lor decât de compoziția lor chimică. În 1948, Astrid Fagreaus a descoperit că celulele B, sub formă de celule plasmatice, erau responsabile de generarea de anticorpi. Lucrări suplimentare s-au concentrat pe caracterizarea structurilor proteinelor anticorpilor.
caracterizând structurile proteinelor anticorpilor.