Succesele franceze din 1690 i-au oprit pe aliaţi pe majoritatea frontelor continentale, dar victoriile lor nu au rupt Marea Alianţă. Cu speranța de a dezbina coaliția, comandanții francezi în 1691 s-au pregătit pentru o lovitură dublă timpurie: capturarea Mons
în Țările de Jos spaniole și în Nisa, în nordul Italiei. Boufflers a investit Mons pe 15 martie cu aproximativ 46.000 de oameni, în timp ce Luxemburg a comandat o forță similară de observare. După unele dintre cele mai intense lupte din toate războaiele lui Ludovic al XIV-lea, orașul a capitulat în mod inevitabil pe 8 aprilie. Luxemburgul a continuat să ia Halle la sfârșitul lunii mai, în timp ce Boufflers a bombardat Liège; dar aceste acte s-au dovedit a nu avea nici o consecință politică sau strategică. Ultima acțiune importantă din Țările de Jos a avut loc pe 19 septembrie, când cavaleria luxemburgheză a surprins și a învins spatele forțelor aliate într-o acțiune minoră lângă Leuze. Acum, că apărarea Țărilor de Jos spaniole depindea aproape în întregime de aliați, Wilhelm al III-lea a insistat să-l înlocuiască pe guvernatorul său spaniol, marchizul de Gastañaga, cu electorul Bavariei, depășind astfel întârzierile în luarea deciziilor de la Madrid.