După ce a câștigat alegerile pentru Senat în 1938 împotriva democratului Robert J. Bulkley, Taft a căutat în mod repetat nominalizarea republicană la președinție, luptând adesea pentru controlul partidului cu facțiunea moderată a republicanilor condusă de Thomas E. Dewey. El a apărut, de asemenea, ca un proeminent non-intervenționist și s-a opus implicării SUA în cel de-al Doilea Război Mondial înainte de Atacul japonez asupra Pearl Harbor din 1941. Pozițiile non-intervenționiste ale lui Taft i-au deteriorat candidatura din 1940, iar Convenția Națională Republicană din 1940 l-a nominalizat pe Wendell Willkie. Taft a căutat din nou președinția în 1948, dar a pierdut în fața lui Dewey la Convenția Națională Republicană din 1948
- Da, domnule. S-a opus creării NATO și a criticat modul în care președintele Harry Truman a gestionat războiul din Coreea.