Interesul pentru tacticile infanteriei ușoare a crescut în Europa după bătălia de la Valmy
, unde infanteria de linie prusacă s-a dovedit incapabilă să-i străpungă pe lunetiștii francezi. Inițial, soldații au fost atrași direct din infanteria de linie pentru a lupta în calitate de skirmishers, dar în timp multe state de limbă germană au adoptat "Jäger" pentru a îndeplini acest rol. În teorie, "Jäger" operau în perechi pentru a se proteja reciproc în timp ce se reîncărcau, și rămăseseră la o distanță de 100-200 de metri de infanterie, pe care puteau să se retragă în cazul în care erau amenințați de cavalerie sau alungați de infanterie. Cu toate acestea, s-a recunoscut că, din cauza dificultății de a controla trupele răspândite în ordine deschisă și în mijlocul luptei, aceste linii directoare nu pot fi întotdeauna urmate. "Jäger" aveau voie să acționeze cu o anumită inițiativă pe câmpul de luptă, spre deosebire de infanteria de linie care era rigid antrenată și ținută sub control strict de ofițerii lor. Din acest motiv, soldații cei mai energici și îndrăzneți au fost selectați pentru a deveni un "Jäger".