Tuo pačiu metu Ebadi išreiškia nacionalistinę meilę Iranui ir kritinį požiūrį į Vakarų pasaulį. Ji priešinosi pro-Vakarų šachui, iš pradžių palaikė islamo revoliuciją, ir prisimena 1953 m.
premjero Mohammado Mosaddeq pykčio.