Užpildykite šią frazę: John W. Dawson grįžo į Joggins 1853 vasarą be Charles Lyell, kuris buvo samdytas dirbti
1853 m. Pasaulio paroda Niujorke. Dawsonas toliau tyrinėjo Džogino formaciją ir 1853 m. lapkričio 2 d. išsiuntė savo baigtą apžvalgą Lijelui. Dawsonas tvirtino, kad jo ir Lyello atradimai sutampa su Williamo Logano atliktais, o 1855 m. Dawsonas nebenaudojo savo apklausos ir pradėjo remtis tik Logano duomenimis. 2005 m. atlikus atitinkamų apklausų peržiūrą, buvo nustatyta, kad Dausono ir Lajelo darbas buvo tikslesnis nei Logano. "Hylonomus lyelli" buvo aptiktas Džogino uolose Dausono ir oficialiai aprašytas 1859 metais. Pavadinta jo kolegos Čarlzo Lajelo garbei, ši rūšis vėliau buvo pripažinta seniausia žinomąja roplia ir tapo Naujosios Škotijos provincijos fosilija. 1866 m. Dawsonas atrado iškastinį pėdsaką, kuris, kaip buvo manoma, buvo padarytas didžiausio žinomo bestuburiuko "Arthropleura", tačiau Dawsonas galiausiai rado pėdsaką pakankamai skirtingą, kad būtų priskirtas savo rūšiai: "Diplichnites aenigma". Dawsonas didžiąją savo karjeros dalį skyrė Jogginso formacijos tyrimams ir 1877 m. vėl grįžo, vykdamas Karališkosios draugijos finansuojamą ekspediciją, kad surastų daugiau fosilinių medžių pavyzdžių. Iš sprogmenų, detonuotų "Coal Mine Point", buvo aptikti dvidešimt penki likopsidų medžiai; iš jų penkiolikai turėjo stuburinių gyvūnų fosilijų, atstovaujančių daugiau nei šimtui egzempliorių, tai yra didžiausia kada nors rasta paleozojaus tetrapodų kolekcija. Dawsonas ir Lajelis per daugelį metų iškėlė daug teorijų, norėdami paaiškinti, kodėl ten susirinko tiek daug gyvūnų. Pirmasis teiginys buvo tas, kad būtybės buvo danguje, bet taip pat buvo pasiūlyta, kad jos mirė kitur ir buvo nuplautos į kamieną vandeniu. Galų gale Dausonas patikėjo, kad gyvūnai nukrito į bagažinę ir ten mirė, negalėdami pabėgti.