1948 m., iškart po šalies nepriklausomybės, Šri Lankos parlamente buvo priimtas prieštaringas įstatymas, pavadintas Ceilono pilietybės įstatymu, kuris sąmoningai diskrimino Indijos pietų kilmės tamilus, kurių protėviai apsigyveno šalyje XIX ir XX amžiuose. Dėl šio akto jiems buvo praktiškai neįmanoma gauti pilietybės, o daugiau nei 700 000 tamilų (iki 11% viso šalies gyventojų) tapo be pilietybės. 1964 m. Bandaranaike ir tuometinis Indijos premjeras Lal Bahadur Shastri pasirašė sutartį dėl tamilų, be pilietybės gyvenančių šalyje, repatriacijos. Per ateinančius trisdešimt metų vienas po kito Sri Lankos vyriausybės aktyviai vykdė daugiau kaip 300 000 tamilų deportaciją į Indiją. Tai buvo tik 2003 metais, po valstybės remiamo pogromo
Indijos tamilams buvo suteikta pilietybė, tačiau tuo metu jų populiacija sumažėjo iki tik 5% šalies gyventojų. Į Indiją sugrįžę tamilų gyventojai buvo asimiliuoti su vietiniu gyventojų skaičiumi po to, kai jie gavo Indijos pilietybę, išskyrus keletą Tamil Nadu kišenų, kur jie vis dar vadinami Ceilono tamilų.