Ši brigadų organizacija, turinti, be kita ko, skirtingą judėjimo greitį tarp tankų ir šarvuotų pėstininkų batalionų (daugiausia ant karinių dviračių), sumažino brigados puolimą ir buvo greitai pralenkiama tarptautinio vystymosi, reikalaujančio aukštesnių standartų, mobilumo ir nuolatinio padalinio mūšio lauke. Jau
Po karo pabaigos, Švedija nepadėjo techniškai. Todėl 1953 m. buvo nupirktas didelis sunkių tankių (Centurion) skaičius, o reorganizacija - Pbrig 58 - prasidėjo su mišriais batalionais, kuriuose buvo tankas ir dvi dviračių transporto pėstininkų kompanijos, iš kurių viena galėjo būti vežama KP-bil. Ataka buvo vykdoma pėsčiomis, o tankui buvo suteiktas pagalbinis vaidmuo. Užpuolio greitis buvo ribotas iki 5 km/val. Senesnių tankų kulkos buvo naudojamos kaip kulkos fortifikacijos uostuose ir oro uostuose, o &lt;a href="Stridsvagn%20m/41"&gt;Stridsvagn m/41&lt;/a&gt; ir &lt;a href="Stridsvagn%20m/42"&gt;Stridsvagn m/42&lt;/a&gt; buvo pertvarytos į atitinkamai Pansarbandvagn 301 ir Stridsvagn 74.