Rašykite šio skyriaus tęsinį - Kleopatra keliavo į Romą kaip klientinė karalienė 46 ir 44 m. pr. Kr., apsigyvenusi jo viloje. Po Cezario nužudymo 44 m. pr. m. e. Kleopatra bandė įpėdinį pavadinti Cezarionu. Cezario sūnėnas Oktavianas (nuo 27 m. pr. m. e. žinomas kaip Augustas, kai tapo pirmuoju Romos imperatoriumi) tai sutrukdė. Tuomet Kleopatra nužudė savo brolį Ptolemejų XIV ir pavertė savo sūnų Cezarjoną bendravaldininku. Išlaisvintojų pilietiniame kare
43-42 m. pr. m. e. Kleopatra stojo į Romos antrosios triumvirato pusę, kurį sudarė Oktavianas, Markas Antonijus ir Markas Emilijus Lepidas. Ji užmezgė asmeninius santykius su Marku Antoniumi, kurie galiausiai leido susilaukti trijų vaikų: dvynukų Aleksandro Helio ir Kleopatros Selenos II bei Ptolemejaus Filadelfo. Antonijus pasinaudojo savo triumviru, kad Kleopatros prašymu įvykdytų Arsinojos IV egzekuciją. Jis vis labiau priklausė nuo Kleopatros tiek dėl finansavimo, tiek dėl karinės pagalbos per savo įsiveržimus į Parčių imperiją ir Armėnijos karalystę. Nors jo įsiveržimas į Partiją nesėkmingai baigėsi, jam pavyko užimti Armėniją. 34 m. pr. m. e. jis sugrąžino karalių Artavasdą II į Aleksandriją kaip belaisvį savo apsimetusiame romėnų triumfe, kuriam šeimininkė buvo Kleopatra. Po to vyko Aleksandrijos dovanos, kuriose Kleopatros vaikai su Antoniju gavo įvairias teritorijas, priklausančias triumvirui Antonijui. Kleopatra buvo pavadinta karalių karaliene, o Cezarjus - karalių karaliumi. Šis įvykis, kartu su Antonijaus santuoka su Kleopatra ir Oktavijos sesers Oktavijos Mažosios skyrybomis, buvo posūkis, vedęs į Paskutinį Romos Respublikos karą.