Karinis įstatymas Jungtinėse Amerikos Valstijose reiškia JAV istorijos laikotarpius, kai regione, valstijoje, mieste ar visoje Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo kontroliuojama karinė įstaiga. Nacionaliniu lygmeniu tiek JAV prezidentas, tiek JAV Kongresas turi galią, esant tam tikriems apribojimams, įvesti karo padėtį, nes abu gali vadovauti milicijai. Kiekvienoje valstijoje gubernatorius turi galią įvesti karo padėtį valstybės ribose. Jungtinėse Valstijose karinis įstatymas buvo naudojamas riboto skaičiaus aplinkybėmis, pavyzdžiui, Naujojoje Orleane per Naujojo Orleano mūšį; po didelių nelaimių, tokių kaip Didysis Čikagos gaisras 1871 m., 1906 m. San Francisko žemės drebėjimas, arba riaušės, tokios kaip 1919 m. Omaho rasinės riaušės ar 1920 m. Lexingtono riaušės; vietos lyderiai paskelbė karinį įstatymą, kad apsaugotų save nuo minios smurto, pavyzdžiui, Nauvoo, Ilinojus, Ilinojaus mormonų karo metu ar Jutoje per Juto karą; arba reaguodami į chaosą, susijusį su protestais ir riaušėmis, pvz., 1934 m. Vakarų pakrantės prieplaukos streikas
, Havajuose po japonų atakos prieš Pearl Harborą, ir per pilietinių teisių judėjimą atsakant į Kembridžo riaušes 1963 m.