Nepaisant to, kad jai buvo suteikta nekombatantiška funkcija, ji kovojo kartu su savo būrio vyrais Tarapacá kampanijos mūšiuose 1879 m. Pabaigoje, Pisagujoje ir San Franciske. Jos drąsa šiuose mūšiuose ir rūpinimasis sužeistais patraukė Čilės vyriausiojo vado Manuelo Baquedano dėmesį, kuris suteikė jai oficialų pripažinimą ir seržanto laipsnį. Ji toliau tarnavo kariuomenėje visą karo laiką ir buvo garsus drąsa Tacnos mūšyje.
1880 metais. Po karo ji grįžo į civilių gyvenimą ir mirė nežinomoje vietoje, būdama vos 25 metų. Dabar laikoma viena didžiausių Čilės karo didvyrių, jos tarnyba tapo plačiai žinoma tik po jos mirties.