Mohandas Gandhi buvo "Satyagraha" meno pradininkas, kurio pavyzdys yra griežtas laikymasis ahimsos (netriukšmo) ir pilietinio nepaklusnumo. Tai leido paprastiems žmonėms įvesti britus į revoliuciją, nenaudodami smurto ar kitų nemalonų priemonių. Gandhis taip pat griežtai laikėsi demokratijos, religinės ir etninės lygybės ir broliškumo, taip pat aktyviai atmetė kastinę diskriminaciją ir neliečiamumą, pirmą kartą Indijos istorijoje suvienijo žmones per šias demografines linijas. Indijos masės pirmą kartą dalyvavo Indijos nepriklausomybės kovoje, o Kongreso narystė išaugo iki dešimčių milijonų. Be to, Gandžio pergalės Šamparoje
1918-19 m. Kheda satyagraha suteikė pasitikėjimą augančiai jaunos indų nacionalistų kariai, kad Indija gali įgyti nepriklausomybę nuo britų valdymo. Nacionaliniai lyderiai, tokie kaip Sardar Vallabhbhai Patel, Jawaharlal Nehru, Maulana Azad, Chakravarti Rajagopalachari, Mohandas Gandhi, Rajendra Prasad ir Badshah Khan suvienijo daugelį Indijos gyventojų iš įvairių regionų ir demografijos sričių ir suteikė tvirtą lyderystės bazę, kuri suteikė šaliai politinę kryptį.