Prancūzija investavo į Dai Viet, remdama Nguyen Anh frakciją prieš Taysono sukilimą per Vietnamo pilietinį karą (1789-1802). Prancūzijos karalius Liudvikas XVI 1787 m. pasirašė su Nguyen Anh Versalio sutartį, kad Nguyen lojalistai sudarytų sąjungą su Prancūzija. Nors sutartis niekada nebuvo ratifikuota, tūkstančiai prancūzų samdinių ir karininkų susirinko prie Nguyen Anh pusės ir kovojo prieš Taysonus. Kai Anh nugalėjo Taysonų ir buvo karūnuotas kaip imperatorius Gia Longas (r. 1802-1819 m.) 1802 m. suvienyto Vietnamo karalystės, maždaug 400 prancūzų tarnavo naujai monarchijai kaip Gia Long, kuris santykinai toleravo visas religijas, įskaitant katalikybę, teismo pareigūnai ir patarėjai. Deja, Gia Long įpėdinis <unk>Imperatorius Minh Mạng (r. 1820-1841) buvo konservatyvus Konfucijaus mąstantis ir izoliacionistas valdovas. 1826 m. jis nutraukė diplomatinius santykius su Prancūzija. Pradėtas nuo 1833 m., po Lê Văn Khôi sukilimo
, Vietnamo monarchas daugiausia nukreipė katalikų krikščionis į religinį persekiojimą, pavadindamas juos "tà đạo" (heretikai), išleido keletą "dụ cấm đạo Gia tô" (katolikų religijos apribojimo edikto) ir uždraudė misionierių veiklą. Šis katalikų persekiojimas ir prancūzų vyskupų egzekucijos sudarė pretekstą Prancūzijai įsikišti, tačiau naujoji Prancūzijos monarchija, valdoma Ludviko Filipo I (r. 1830-1848 m.) nesitelkė dėmesio į savo misionierių apsaugą Tolimuosiuose Rytuose.