Qing dinastija (1644-1912 m.) įkūrė savo valdžią Tibete po Qing ekspedicijos.
1720 m. nugalėjo Džungarus ir tęsėsi iki 1912 m. Qing dinastijos žlugimo. Čingų imperatoriai į Tibetą paskyrė imperatoriškus gyventojus, vadinamus ambanais, kurie vadovavo daugiau kaip 2000 karių, dislokuotų Lhasoje, ir atskaitė Lifan Yuan, Čingų vyriausybės agentūrai, kuri šiuo laikotarpiu prižiūrėjo regioną. Mančuo dinastijos valdovai daugelį savo dinastijos laikų palaikė Tibeto budizmą, ypač gelugų sektą.