Užbaigi šį sakinį: Nuo 1768 iki 1772 m. vienas iš Barų konfederacijos lyderių, kurį kai kurie laiko pirmuoju Lenkijos sukilimu. Jį įkūrė Lenkijos kilmingieji, kurie priešinosi rusams.
Krasiński taip pat kritikavo Šventąjį Sostą už jo tylą dėl kelių Lenkijos kilmingųjų suėmimo tuo metu, įskaitant du vyskupus (Kajetan Ignaty Sołtyk ir Józef Andrzej Załuski). Barų konfederacijoje jis tapo svarbiausiu diplomatu, atsakingu už daugybę derybų ir santykių su užsienio valstybėmis. 1768 m. spalio mėn. jis išvyko į Paryžių, kur jį priėmė Prancūzijos karalius Liudvikas XV, kuris pažadėjo paramą konfederatams. 1769 m. jis pasisakė už karaliaus Poniatovskio nužudymą, vėliau tuo pačiu metais jis tapo Konfederacijos vyriausybės Białoje vadovu. 1770 m. jis nuvyko į Dresdeną, kad gautų Šventosios Romos imperijos paramą; vėliau tais metais jis susitiko su Josefu II, Šventosios Romos imperatoriumi, ir gavo iš jo pagalbos pasiūlymą. Jis taip pat nepalaikė deklaracijos, kad karalius Poniatovskis nėra teisėtas Lenkijos karalius, tačiau palaikė Frydricho Augusto I kaip priešininką. Jis greičiausiai buvo vienas iš Poniatowski pagrobimo plano rėmėjų ar net lyderių, kurį 1771 m. galiausiai įvykdė Kazimieras Pulaskis. Tačiau šis planas sukėlė priešingą efektą, nes Poniatovskis ne tik pabėgo, bet šis veiksmas sukėlė daug ginčų Europoje ir sukėlė didelį tarptautinės paramos konfederatams praradimą. Galiausiai 1772 m. jis pradėjo derybas su karaliumi dėl konfederatų kapitulacijos; vėliau tą pačią dieną jis pats buvo pagrobtas kazakų ir laikinai įkalintas Varšuvoje. Tačiau jis buvo paleistas po to, kai prisiekė ištikimybę karaliui ir atgavo savo pareigas Lenkijos-Lietuvos Respublikoje.