Užbaigi šį sakinį:
kai prasidėjo karas Europoje, daug civilių, vyriausybės pareigūnų ir kariškių visoje Vokietijoje nusižudė. Be aukšto rango nacių pareigūnų, tokių kaip Adolfas Hitleris, Juozapas Gebbelsas, Heinrichas Himleris, Philippas Bouhleris ir Martinas Bormanas, daugelis kitų, užuot sutikę su Vokietijos pralaimėjimu, pasirinko "Selbstmord" (vokiškai "savižudybė", tiesiogine prasme "Savižudybė"). Motyvuojančiais veiksniais buvo ir sąjungininkų, ypač Raudonosios armijos, atsakomųjų veiksmų ir žiaurių veiksmų baimė, nacių propaganda, kurioje savižudybė buvo šlovinama kaip geriau už pralaimėjimą, ir liūdesys po Adolfo Hitlerio savižudybės. Pavyzdžiui, 1945 m. gegužę iki 1 000 žmonių nusižudė prieš ir po Raudonosios armijos įžengimo į vokiečių Demmin miestą, dėl kurio Raudonosios armijos kareiviai įvykdė išžaginimų, plėšimų ir egzekucijų bangą. 1945 metais vien Berlyne buvo daugiau kaip 7000 savižudybių.