Parašykite šio skyriaus tęsinį - Dijonas paskutinį kartą buvo naudojamas 1984 m., o tada turbo varikliai buvo beveik visur, išskyrus Tyrrell komandą, kuri vis dar naudojo Cosworth V8 variklį. Tuo metu tarptautinė automobilių sporto valdymo institucija FISA nustatė ilgalaikių sutarčių politiką, pagal kurią per Grand Prix buvo tik viena trasos. Pasirinkimas buvo tarp Dijon ir Ricard <unk> mažas Prenois apskritimas turėjo automobilius lapping 1 minutė 1 sekundė diapazonas, ir Ricard buvo pagrindinis bandymų patalpa Formula One tuo metu. Taigi buvo pasirinktas Ricardas, ir jis surengė lenktynes nuo 1985 iki 1990 metų. Nuo 1986 m. Formulėje 1 buvo naudojama sutrumpinta grandinės versija, po Elio de Angelis mirtinos avarijos greituose Verriere posūkiuose. De Angelis nesusirgė, tačiau jo automobilis sudegė ir nebuvo jokių maršalų, kurie jam padėtų, nes tai buvo bandymo sesija, o kitą dieną ligoninėje mirė nuo dūmų įkvėpimo. Šie du greiti posūkiai ir visa viršutinė grandinės dalis nebuvo naudojama per pastarąsias penkias lenktynes. Prost laimėjo paskutines tris lenktynes, o 1988 m. buvo ypač dramatiška pergalė; jis perėjo savo komandos draugą Ayrtoną Seną "Curbe de Signes" ultra greitojo "Mistral Straight" pabaigoje ir išlaikė lyderio poziciją visą kelią į finišą, o 1990 m. (kuriuo metu turbo varikliai buvo uždrausti) renginį daugiau nei 60 ratų vadovavo Italijos Ivanas Capelli ir Brazilijos Maurício Gugelmin nepakankamai finansuojami, Adrianas Newey suprojektavo Leyton-House automobilius <unk> du automobilius, kurie nesugebėjo kvalifikuotis ankstesniame renginyje
Meksikoje. Prostas, kuris šiuo metu važinėja "Ferrari", po to, kai 1984-1989 m. važinėjo "McLaren", vėlai lenktynių metu perėjo "Capelli" ir laimėjo; Gugelminas anksčiau buvo pasitraukęs iš lenktynių.