Įrašykite šio straipsnio tęsinį - varžybos tarp varžovų kandidatų į regentus ir komerciniai konfliktai tarp Venecijos ir Genujos sukėlė naują pilietinį karą 1256 m. Žinomas kaip Šventojo Sabaso karas. Pro-Venecijos Bohemondas VI konfliktas su savo Genujos vazalais Embriaciais atnešė karą į Tripoliją ir Antiochiją. 1258 m. Hulagu, didžiojo chano Möngke jaunesnysis brolis, išgrobė Bagdadą ir užbaigė Abasidų kalifatą. Po dvejų metų Ketumas I Kilikijos karalius ir Bohemondas VI jungė jėgas su mongolais Alepo užgrobime, kai Bohemondas sudegino mečetę, ir užkariavo Šiaurės Siriją. Mongoliai išlaisvino krikščionis, o vietiniai krikščionys bendradarbiavo su užkariautojais. Jeruzalė išliko neutrali, kai Egipto mamelukai po Hulagu ėmėsi kovoti su mongolais, o didžioji jo pajėgų dalis po Möngke mirties persikėlė į rytus, kad išspręstų mongolų paveldėjimo klausimą. Mamelukai nugalėjo labai sumažintą mongolų kariuomenę prie Ein Džaluto
- Taip. Grįžę mamelukų sultonas Qutuzas buvo nužudytas ir pakeistas generolu Baibaru. Baibarai atgaivino Saladino imperiją, suvieniję Egiptą ir Siriją, o Hulagu buvo kontroliuojamas per sąjungą su Auksinės Ordos mongolais. Jis reformavo valdymą Egipte, suteikdamas galią elitui. Frankai neturėjo karinių pajėgumų priešintis šiai naujai grėsmei. Antiochijoje buvo dislokuotas mongolų garnizonas, o atskiri frankų baronai su Baibarais sudarė atskiras paliaubas. Jis buvo pasiryžęs užkariauti kryžiuočių valstybes. 1265 m. jis užėmė Cezarėją ir Arsufą, 1266 m. - Safedą, 1268 m. - Antiochiją. Jaffa pasidavė, o Baibersas susilpnino karinius įsakymus, užėmęs Krak des Chevaliers ir Montfort pilius, o po to visą likusį savo gyvenimą atkreipė dėmesį į Ilkhanato mongolus. Po mamelukų užkariavimo nuolatos buvo žudomi frankai ir vietiniai krikščionys.