Atvykęs į Berlyną, pilnas pasitikėjimo savimi, jis buvo pasiryžęs pasiekti sėkmę kaip laisvai samdomas skulptorius, dalyvaujantis keliuose monumento ir fontanų dizaino konkursuose. Iki 1898 m. jis laimėjo tris dideles užsakymus. 1899 m. per savo draugą Konstantiną Starcką jis susipažino su Meklenburgo kunigaikščiu Džonu Albertu, kuriam patiko jo darbas ir kuris užsakė keletą jo kūrinių. Po to jo karjera iš tiesų pakilo, o 1897-1916 m. metai buvo sėkmingiausi. Džiaugiasi teigiamu priėjimu Sankt Luiso pasaulinėje parodoje
1904 m. jis dalyvavo konkursuose dėl paminklų tokiose skirtingose vietose kaip Manilė, Keiptaunas ir Kito, bet be rezultato. Galiausiai jis gavo užsakymą pastatyti Rygos Michaelio Andreaso Barclay de Tolly paminklą ir buvo pakviestas konkuruoti dėl paminklo Sent Luise, kuris būtų skirtas vokiečių-amerikietiškiems žurnalistams Karlui Šurcui, Emilui Preetorijui ir Karlui Daenzerui.