Buvo stiprus, nors ir neaiškiai apibrėžtas, lūkesčiai abiejose to, kas tapo žinoma kaip "vidinė Vokietijos sienos", pusėse, kad keturios Vokietijos karinės okupacijos zonos tam tikru momentu bus reabilituotos ir suvienytos į vieną postfašistinę valstybę, tačiau vizijos, kaip tokia valstybė būtų valdoma, labai skiriasi, ypač po to, kai buvo įkurta "Vokietija". Berlyno blokados metu
Bet kokios ateities Vokietijos suvienijimo mintys išnyko horizonte, o 1949-ųjų spalį sovietinė zona buvo atnaujinta kaip Sovietų remiama Vokietijos Demokratinė Respublika (Rytų Vokietija). Taip pat 1949 m. jis grįžo iš Nyderlandų ir persikėlė pas Mariją. Dvi seserys, vis dar nevedusios, be vaikų ir vis dar - skirtingais būdais - giliai įsitraukusios į švietimo politiką, sukūrė savo namus kartu Veimare, kuris iki 1952 m. buvo Turingijos parlamento būstinė. 1950 m. Marie Torhorst prarado savo pareigą kaip Turingijos žmonių švietimo ministro. Svarbu tai, kad jos įpėdinė, paskirtas tik 1951 m., buvo kita moteris. Isolde Oschmann buvo buvusi darželio mokytoja, kuri pasirodė esanti kur kas mažiau aktyvi švietimo ministrė, nei buvo Torhorst: jos pėdsakas Rytų Vokietijos istorijoje išliko nedidelis, nors ji buvo ministrė daugiau nei metus. Kol kas neaišku, kodėl Marie Torhorst buvo pakeista. Nėra labai akivaizdžių požymių iš jos vėlesnės viešosios karjeros, kad ji buvo tarp tų, kurie tuo metu prarado partijos vadovybės palankumą.