1989 m. jis vairavo naują V10 "Renault" varomą "Williams" FW12C. Pradėjo su Boutsenu ant nugaros dėl sunkios priešsezono testavimo avarijos Rioje ir dėl to, kad veteranas komandos draugas Riccardo Patrese turėjo didelį atgimimą formoje. Tačiau Kanados Grand Prix Boutsenas gerai važiavo drėgnomis sąlygomis ir laimėjo savo pirmąją pergalę po to, kai Senna patyrė vėlyvą variklio gedimą. Nors tai buvo sveikintina pergalė (Boutsenas tapo pirmuoju nauju F1 nugalėtoju nuo to laiko, kai buvęs "Arrows" komandos draugas Gerhardas Bergeris laimėjo 1986 m. Meksikos Grand Prix
už Benetton. Tuo metu lenktynes laimėjo tik Senna, Prostas, Nigelis Mansellas, Nelsonas Piquetas ir Bergeris), tai buvo laikoma laiminga pergalė belgiui, nes jis buvo paskutinis viename etape ir sukrėtė visą 360 ° sukimą, nors, laimei, jis sugebėjo išlaikyti savo automobilį nuo sienų. Jis sugebėjo pagauti ir praleisti Patrese, kuris kentėjo dėl laisvo požeminio padangos, ir užėmė lyderio poziciją likus 3 ratoms nuo pabaigos, kai "Honda V10" variklis Senos "McLaren MP4/5" buvo užgrobtas. Dar tris kartus jis užkopė į podiumą, o po metų Boutsenas antrą kartą laimėjo Australijos Grand Prix. Ironiška, kad Boutsenas buvo vienas iš vairuotojų, protestuojančių prieš lenktynes dėl sąlygų.