Roberts linijinės taktikos koncepcija turėjo ankstyvą kritiką jaunesniam istorikui Geoffrey Parker, kuris paklausė, kodėl tariamai pasenę ispanų tercios nugalėjo Švedijos linijines formacijas Nördlingeno mūšyje
1634 metais. Vietoj to, Parkeris teigė, kad svarbiausia plėtra buvo Italijos traukos įtvirtinimų atsiradimas ankstyvojoje moderniojoje Europoje. Pagal šį požiūrį, dėl sunkumų užimti tokius įtvirtinimus karinė strategija labai pasikeitė. "Kariai tapo ilgametėmis apsiaudomis", - teigia Parkeris, o atvirose vietose vykti mūšiai tapo "nesvarbūs" tose vietose, kur buvo italijos pėdsakų. Galiausiai, Parkeris teigia, kad "karinė geografija", kitaip tariant, trace italienne egzistavimas ar nebuvimas tam tikroje vietovėje, suformavo karinę strategiją ankstyvojoje šiuolaikinėje epochoje ir paskatino kurti didesnes armijas, reikalingas apsupti naujas tvirtoves ir jas garnizonuoti. Tokiu būdu Parkeris laikė karinės revoliucijos pradžią 16 amžiaus pradžioje. Jis taip pat suteikia jai naują reikšmę, nes ji buvo ne tik valstybės augimo veiksnys, bet ir pagrindinis veiksnys, kartu su "Jūrų revoliucija", Vakarų iškilimui virš kitų civilizacijų.