1937 m. Wangas vadovavo savo būriui Šanchajaus mūšyje. Jo pulko vadas buvo Čangas Lingfu, kurį jis ką tik išleido iš kalėjimo. Lapkričio pabaigoje Kinijos armija pralaimėjo mūšį už Šanchajų, o Japonijos Centrinės Kinijos teritorijos armija, vadovaujama generolo Iwane Matsui, žengė į Nankingą. Per Nankingo mūšį 51-oji Vango divizija patyrė didelių nuostolių, o jo viršininkas generolas Tang Shengzhi pabėgo iš miesto net nepaskelbdamas jam ir kitiems vyresniesiems vadams. Wangas vos pabėgo iš miesto ir tik 3000 jo vadovaujamų karių sugebėjo ištrūkti iš japonų puolimų. 1938 m. Jis dalyvavo Lanfengo mūšyje prieš Japonijos 14-ąją diviziją (Imperial Japanese Army), vadovautą generolo Kenji Doihara, vieno iš Mandžiūrijos incidento organizatorių. Nesugebėjimas sustabdyti japonų atakų taip pat paskatino nacionalistinę vyriausybę atidaryti užtvankas Gultoje upėje, dėl to
1938-ųjų Geltonosios upės potvynis. Wanjialing mūšyje Vango padalinys kovojo su japonų bandymais ištrūkti iš Kinijos apsupties, kurioje 106-oji divizija (Imperial Japanese Army), vadovaujama generolo leitenanto Junrokurō Matsuura, buvo beveik sunaikinta. 1939 m. Wangas vadovavo savo padaliniui dalyvauti Nančango mūšyje, tačiau Kinijos pajėgoms nepavyko išlaikyti miesto. Tačiau Wangas išsiskyrė per Čangšo mūšį ir buvo paaukštintas į 74-ojo korpuso vadas. Jo vadovaujant 74-asis korpusas tapo vienu iš elitinių Kinijos vyriausybinių pajėgų vienetų ir kovojo beveik kiekviename mūšyje likusiame karo laikotarpiu. Pasibaigus karui, generolas Wangas buvo paaukštintas į 4-osios teritorijos armijos vadą ir tapo KMT centrinio komiteto nariu.