1864 m. gegužę Šermanas pradėjo savo kampaniją Atlantoje. Forakeris dalyvavo daugelyje žiaurių mūšių per tą kampaniją, įskaitant Resaca
Naujos vilties bažnyčia ir Kennesaw kalnas. Atlanta, arba bent jau tai, kas iš jos liko po pražūtingų gaisrų, žuvo rugsėjo 2-ąją. Foraker buvo paskirtas į Signal Corps mokyklą, kurią armija įsteigė Atlantoje, ir ten praleido mėnesį. Vėliau jis buvo priskirtas generolio majoro Henrio W. Slocumo divizijai ir liko su ta divizija, kai ji dalyvavo Šermano žygiu į jūrą, palikdama po savęs sunaikinimą. 1864 m. gruodžio pabaigoje kariuomenė pasiekė Savaną, o Foraker, nepaisant audros, sugebėjo susisiekti su JAV karinio jūrų laivyno laivais, kad įspėtų juos apie Shermano armijos buvimą. Po mėnesio kariuomenė žygiavo į šiaurę į Pietų Karoliną, pasiryžusi dar labiau apniokinti valstiją, kuri iš pradžių atsiskyrė. Forakeris buvo atsakingas už signalių palaikymą tarp kariuomenės sparnų ir buvo dislokuotas ant kanonierių laivo, kai jis judėjo į Savannah upę. 1865 m. kovo mėn. jis buvo kurjeriu tarp Šermano pagrindinės armijos ir Slocumo pajėgų, kai jie susitiko su Konfederacijos pajėgomis Šiaurės Karolinoje Bentonville mūšyje. 1865 m. kovo 19 d. mūšio dieną Forakeris buvo paaukštintas į kapitoną ir netrukus tapo generolo Slocumo adjutantu. Balandžio mėnesį, kai Šermano armija lėtai judėjo į šiaurę, buvo pranešta apie Konfederacijos generolio Roberto E. Lee ir jo pajėgų pasidavimą Appomattox, Virdžinijoje, faktiškai užbaigus karą. Gegužės pradžioje Shermano Gruzijos armija išvyko į šiaurę, į Vašingtoną, ir gegužės 23 d. buvo peržiūrėta, kol naujasis prezidentas Andrew Johnsonas prisiekė po to, kai praėjusį mėnesį buvo nužudytas Linkolnas. Forakeris netrukus grįžo į Ohają ir buvo išvarytas.