Meksikos ankstyvąją istoriją kaip nacionalinę valstybę pažymėjo politiniai ir socialiniai ekonominiai pokyčiai. Teksaso revoliucija ir Meksikos-Amerikos karas XIX a. viduryje Jungtinėms Valstijoms atnešė didžiulius teritorinius nuostolius. 1857 m. Konstitucijoje buvo įtvirtintos liberalios reformos, kurios siekė integruoti vietines bendruomenes ir apriboti bažnyčios bei kariuomenės galią. Tai sukėlė vidaus reformų karą ir Prancūzijos intervenciją, kai konservatoriai įvedė Maksimilijoną Habsburgą kaip imperatorių prieš respublikonų pasipriešinimą, vadovaujamą Benito Juarezo. Paskutinius XIX amžiaus dešimtmečius pažymėjo Porfirio Diazo diktatūra, siekusi modernizuoti Meksiką ir atkurti tvarką. "Porfiriato" era baigėsi 1910-aisiais dešimtmečiu trukusį Meksikos pilietinį karą
, per kurį žuvo maždaug 10% gyventojų, ir po to pergalingoji konstitucionalistų frakcija parengė naują 1917 m. Konstituciją, kuri galioja iki šios dienos. Revoliucionieriai generolai valdė kaip prezidentai iki Alvaro Obregono nužudymo 1928 metais. Kitąmet buvo įkurta Institucinė revoliucinė partija, kuri valdė Meksiką iki 2000 metų.