Rašykite šio skyriaus tęsinį - Išlaisvintojų pilietiniame kare
43-42 m. pr. m. e. Kleopatra stojo į Romos antrosios triumvirato pusę, kurį sudarė Cezario anūkas ir įpėdinis Oktavianas, Markas Antonijus ir Markas Emilijus Lepidas. Po jų susitikimo Tarsoje 41 m. pr. Kr., karalienė turėjo romaną su Antoniumi. Jo prašymu jis įvykdė Arsinoės egzekuciją ir tapo vis labiau priklausomas nuo Kleopatros tiek dėl finansavimo, tiek dėl karinės pagalbos per savo invazijas į Parčių imperiją ir Armėnijos karalystę. Aleksandrijos dovanos paskelbė savo vaikus Aleksandrą Helijų, Kleopatą Seleną II ir Ptolemejų Filadelfą valdovais įvairiose buvusių teritorijų, priklausančių Antonijaus triumviralinei valdžiai. Šis įvykis, jų santuoka ir Antonijaus skyrybos nuo Oktaviano sesers Oktavijos Mažesnės sukėlė Paskutinį Romos Respublikos karą. 32 m. pr. m. e. Oktavianas pradėjo propagandinį karą, privertė Antonijaus sąjungininkus Romos Senate pabėgti iš Romos ir paskelbė karą Kleopatrai. Po Antonio ir Kleopatros laivyno pralaimėjimo 31 m. pr. Kr. Akcijos mūšyje, Oktaviano pajėgos 30 m. pr. Kr. įsiveržė į Egiptą ir nugalėjo Antoniją, todėl Antonijus nusižudė. Kai Kleopatra sužinojo, kad Oktavianas planuoja ją atgabenti į savo triumfo procesiją, ji nusižudė apsinuodijusi, priešingai nei populiarus įsitikinimas, kad ją įkandė aspė.