- Seforio gyventojai neprisijungė prie sukilimo.
prieš romėnų valdymą 66 m. e. m. Romėnų atstovas Sirijoje Cestijus Galus ten nužudė apie du tūkstančius "banditų ir maištininkų". Jeruzalėninkas Josefas, Jeruzalės kunigo elito sūnus, buvo išsiųstas į šiaurę, kad į sukilėlių pultą įtrauktų galilėjus, bet jam pavyko tik iš dalies. Jis du kartus bandė užimti Seforį, bet nepavyko užkariauti, pirmą kartą dėl žiauraus pasipriešinimo, antrą kartą dėl to, kad garnizonas atvyko padėti apginti miestą. Apie maišto laiką Seforyje buvo romėnų teatras <unk> vėlesniais laikotarpiais, vonios namai ir mozaikos grindys, vaizduojančios žmonių figūras. Seforas ir Jeruzalė gali simbolizuoti kultūrinį skirtumą tarp tų, kurie stengėsi išvengti bet kokio kontakto su aplinkine romėnų kultūra, ir tų, kurie, nepaisant tam tikrų apribojimų, buvo pasirengę priimti tos kultūros aspektus. Seforio atstumtas ir priverstas stovyklauti už miesto ribų, Juozapas išvyko į Jotapatą, kuri atrodė suinteresuota maištu. Jodfato apgulė baigėsi 67 m. liepos 20 d. Miestai ir kaimai, kurie nesukilo, buvo išgelbėti, o Galilėjoje jie buvo dauguma. Ant monetų, išmintų mieste Didžiojo maišto metu, buvo užrašyta "Neronias" ir "Eirenopolis", "Taikos miestas". Po maišto monetose buvo pavaizduoti lauro vainikai, palmių medžiai, kadukeusai ir miežių ausys, kurie, nors ir ne vien tik žydų monetose.