1944 m. lapkričio 18 d. 11-oji oro desanto divizija prisijungė prie
Leyte mūšyje, nusileidęs be oponentų prie Bito paplūdimio prie Bito ežero Leyte. Iš Naujosios Gvinėjos išvyko divizijos būstinės išankstinė grupė, norėdama atrinkti vietą divizijos stovyklai. Bito paplūdimys tapo divizijos bivakų teritorija, nes labiau pageidaujamos vietovės rytinėje pakrantėje jau buvo užimtos. 187-asis GIR įkūrė savo pirmąjį bivaką netoli Filipinų kaimo Abuyog. Per pirmąsias kelias dienas Leyte, pulkas išvalė ir prižiūrėjo paplūdimį, perkeldamas nusileidus atsargas į užpakalinę zoną, pastatė bazę ir pasiruošė pirmajam mūšio skoniui. Tai netrukus įvyks. Lapkričio 22 d. JAV Šeštosios armijos vadas generolas leitenantas generolas Walteris Kruegeris oficialiai prijungė 11-ąją oro desanto diviziją prie generolo majoro Johno R. Hodge'o XXIV korpuso, kurį sudarė 96-oji pėstininkų ir 7-oji pėstininkų divizijos. Generolas Hodge'as nurodė generolai Swing'ui atlaisvinti 7-ąją pėstininkų diviziją Burauen-La Paz-Bugho linijoje ir sunaikinti visas Japonijos pajėgas toje srityje, apsaugoti ir užtikrinti visus korpusų ir oro korpusų įrenginius jo operacijų srityje (AO), apsaugoti Leyte įlankos tiekimo bazes ir laivybą ir koordinuoti operacijas su 96-ąja pėstininkų divizija jo šiauriniame flanke, paprastai eidama rytų-vakarų linija per Dagami. Svingas žinojo, kad jo divizijos kovinė jėga buvo septyni maži pėstininkų batalionai, kuriuos palaikė trys lauko artilerijos batalionai su dvidešimt keturiais 75 mm obisais ir dvylika išpjautais 105 mm obisais. Bet jis savo diviziją pradeda veikti kiekvienu atveju. Per vieną naktį divizija iš rezervo vaidmens tapo tiesioginiu mūšiu.