Ši dalis, reikalaujanti, kad valstybės narės ateitų į pagalbą bet kuriai valstybei narei, kuriai buvo įvykdyta ginkluota ataka, buvo panaudota pirmą ir vienintelį kartą po rugsėjo 11-osios atakų, po kurių kariai buvo dislokuoti į Afganistaną pagal NATO vadovaujamą ISAF. Nuo to laiko organizacija vykdo įvairius papildomus vaidmenis, įskaitant mokytojų siuntimus į Iraką, pagalbą kovojant su piratavimo operacijomis ir 2011 m. Uždraudimo zonos Libijoje įgyvendinimą.
pagal JT Saugumo Tarybos 1973 rezoliuciją. 4 straipsnis, kuriame tik reikalaujama, kad NATO narės konsultuotųsi tarpusavyje, buvo panaudotas penkis kartus po Irako karo, Sirijos pilietinio karo ir Rusijos Krymo aneksijos incidentų. NATO šalys griežtai pasmerkė šią aneksiją ir įsteigė naują 5000 karių "speidės galą" Estijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Lenkijoje, Rumunijoje ir Bulgarijoje. 2014 m. Velso viršūnių susitikime NATO valstybių narių lyderiai pirmą kartą oficialiai įsipareigojo iki 2024 m. gynybai išleisti bent 2 proc. savo bendrojo vidaus produkto ekvivalentą, o iki šiol tai buvo tik neoficiali gairė. 2014 m. tik 3 iš 30 NATO narių pasiekė šį tikslą (įskaitant JAV); iki 2020 m. šis skaičius išaugo iki 11. 2020 m. 29 ne JAV valstybės narės per šešerius metus iš eilės padidino gynybos išlaidas, todėl jų vidutinės išlaidos sudarė 1,73% BVP. NATO nesmerkia 2016 m. ir dabar vykstančių tyrinėjimų Turkijoje. Turkijos įsiveržimas į kurdų apgyvendintas teritorijas Sirijoje, Turkijos intervencija Libijoje ir Kipro ir Turkijos ginčas dėl jūrų zonų rodo, kad tarp Turkijos ir kitų NATO narių gali kilti schizma. NATO narės priešinosi JT branduolinių ginklų uždraudimo sutarčiai, privalomai deryboms dėl visiško branduolinių ginklų panaikinimo, kurią palaiko daugiau nei 120 šalių.