Užbaigiu šią frazę: "Priesterio Jono" legenda kaip tokia prasidėjo XII a. pradžioje, kai buvo pranešta apie Indijos arkivyskupo apsilankymus Konstantinopolyje ir apie Indijos patriarcho apsilankymus Romoje popiežiaus Kaliksto II laikais. Šių apsilankymų, matyt, Indijos šv. Tomaso krikščionių, negalima patvirtinti. Žinoma, kad vokiečių kronikistas Otonas Frisainis savo 1145-aisiais metais išleistoje knygoje "Chronicon" pasakojo, jog praėjusiais metais jis Viterboje susitikęs popiežiaus Eugenio III rūmuose su Sirijos Džabalos vyskupu Hugu. Hju buvo princo Raimondo iš Antiochijos pasiuntinys, pasiųstas ieškoti Vakarų pagalbos prieš saracenus po
Edesos apgultis; jo patarimas įkvėpė Eugeniją šaukti į Antrąjį kryžiaus žygį. Popiežiaus akivaizdoje Hjugas Otto'ui pasakė, kad pastorius Jonas, nestorietis krikščionis, kuris tarnavo kunigo ir karaliaus pareigas, "ne prieš daugelį metų" per didį mūšį atgavo Ekbatos miestą iš Medų ir Persijos karalių brolių samirų. Po to kunigas Jonas, kaip manoma, išvyko į Jeruzalę išgelbėti Šventąją Žemę, bet Tigro upės vandens padidėjimas privertė jį grįžti į savo šalį. Jo nepaprastas turtas buvo parodytas jo smaragdo sceptro; jo šventumas buvo jo palikuonių iš trijų Magi.