Prahos pavasaris ir ypač jo sutriuškinimas Sovietų Sąjungoje
1968 m. Komunistiniam pasauliui tai buvo posūkis. Rumunijos lyderis Nicolae Ceauşescu savo kalboje griežtai kritikavo sovietų invaziją, aiškiai pareiškęs savo paramą Čekoslovakijos vadovybei Aleksandru Dubčeku. Nors Portugalijos komunistų partija, Pietų Afrikos komunistų partija ir JAV komunistų partija palaikė sovietų poziciją, Italijos komunistų partija (PCI) ir Ispanijos komunistų partija (PCE) griežtai pasmerkė okupaciją. Suomijos komunistų partijos (SKP), Švedijos kairiųjų komunistų partijos (VPK) ir Prancūzijos komunistų partijos (PCF) vadovai, kurie ragino taikytis, išreiškė savo nepritarimą sovietų intervencijai, o PCF pirmą kartą savo istorijoje viešai kritikavo sovietų veiksmus. Graikijos komunistų partija (KKE) patyrė didelį susiskaldymą dėl vidinių ginčų dėl Prahos pavasario, o pro-Dubčeko frakcija nutraukė ryšius su Sovietų Sąjungos vadovybėmis ir įkūrė KKE vidinę.