Įrašykite šio skyriaus tęsinį - XX a. išvakarėse graikai-makedonai buvo mažuma daugelyje daugiatautinio Makedonijos regiono teritorijų, ypač toli nuo krantų. Jie gyveno kartu su slavų kalbančiais gyventojais, kurių dauguma buvo identifikuojami kaip bulgarų, ir kitomis etninėmis grupėmis, tokiomis kaip žydai, turkai ir albanai. Tačiau graikiškai kalbantieji buvo vyraujanti gyventojų dalis pietinėje regiono zonoje, kuri sudarė du trečdalius šiuolaikinės Graikijos Makedonijos. Bulgarijos veiksmai, skirti išnaudoti Makedonijos bulgarų populiaciją, įkūrus Vidinę makedonišką revoliucinę organizaciją ir Bulgarijos eksarchato įtaką regione, lėmė Ilindenų sukilimą.
Šis įvykis paskatino Graikiją padėti Makedonijai priešintis tiek Osmanų, tiek Bulgarijos pajėgoms, siųsdama kariuomenės pareigūnus, kurie suformavo grupes, sudarytas iš Makedonijos ir kitų graikų savanorių, o tai lėmė Makedonijos kovą nuo 1904 iki 1908 m., kuri baigėsi Jaunojo turko revoliucija. Pagal 1904 m. gyventojų surašymą, kurį Osmanų valdžiai atliko Hüseyin Hilmi Pasha, graikai buvo vyraujanti Salonikų ir Monastiro vietovėse, o Kosovo vietovėje bulgarų, kurie sudarė daugumą, skaičius buvo mažesnis.