Užpildykite šį sakinį:
Neimeno upės mūšyje, jam buvo duotas skubus įsakymas išvykti ir užimti gynybinę poziciją palei Neman upę. Tuo metu batalione buvo 500 vyrų ir tik 5 pareigūnai, o telefonų nebuvo. Hožoje Vitkauskas sužinojo, kad Lietuvos pajėgos persikėlė į Druskininkai, kur lenkų pajėgos sutelkė savo puolimą. Vitkauskas susisiekė su Rusijos pajėgų Grodnoje vadu, kuris pažadėjo siųsti 48-ąjį ir 49-ąjį pėstininkų pulkus, bet jie niekada nepasirodė. Lenkijos pajėgos užėmė Druskininkai ir pradėjo savo žygius į Hožą. Vitkauskas įsakė atsitraukti į Varšuvos geležinkelio stotį, tačiau Lenkijos pajėgos ten atvyko pirmiau. Batalionas buvo atskirtas nuo kitų lietuvių pajėgų. Tada Vitkauskas nusprendė žygiuoti atgal. Kitą dieną jie žygiavo į, bet ji taip pat buvo paimta Lenkijos kariuomenės. Batalonas pasuko į Vasilišką ir pasuko į Lidą, kur aptiko keletą vyrų iš 1-ojo 7-ojo pėstininkų pulko bataliono. Vitkauskas sugebėjo gauti leidimą iš rusų vadas surinkti vyrus ir tęsti į Ašmynius, kuriuos jie pasiekė 1919 m. rugsėjo 30 d. Iš ten jie pasuko į Vilnių ir susijungė su Lietuvos pajėgomis. Iš viso, norėdamas išvengti apsupimo ir arešto, Vitkauskas vadovavo maždaug 750 vyrų, kurie 7 dienas žygiojo labai sunkiomis aplinkybėmis, nes trūko maisto vyrams ir pašaro arkliams.