Rašytojo Clinton Fernandes teigimu, Malcolmo Fraserio, Bobo Hawke'o ir Paulo Keatingo vyriausybės bendradarbiavo su Indonezijos kariuomene ir prezidentu Suharto, kad nuslėptų detales apie padėtį Rytų Timore ir išlaikytų Indonezijos kontrolę regione. Australijos vyriausybės laikė gerus santykius ir stabilumą Indonezijoje (didžiausia Australijos kaimynė) svarbiu saugumo buforu Australijos šiaurėje. Nepaisant to, Australija suteikė svarbų prieglobstį Rytų Timoro nepriklausomybės gynėjams, tokiems kaip José Ramosas-Horta (kuris ištremtas gyveno Australijoje). Tačiau Indonezijos okupacijos Rytų Timore metu Australijos visuomenė buvo nepatogiai, jei ne aktyviai prieš okupaciją, iš pradžių pabrėžta penkių Australijos žurnalistų, kurie tapo žinomi kaip "Balibo 5", mirtimi. Taip pat Timoro žmonių veiksmai remdami Australijos pajėgas per Timoro mūšį
Antrojo pasaulinio karo metu buvo gerai prisimenami, ypač veteranų. Šie du klausimai laikė Rytų Timoro okupaciją neigiamoje šviesoje visą invazijos ir okupacijos laiką. Australijoje vyko protestai prieš okupaciją, Australijoje gyveno žymūs Rytų Timoro gyventojai, kurie nepalietė šios problemos, o kai kurie Australijos piliečiai dalyvavo pasipriešinimo judėjime. Profesoriaus Džeimso Kotono (James Cotton) knygoje apie invaziją rašoma, kad Suharto iš tikrųjų vengė atvykti į Australiją, žinodamas, kad tai sukeltų viešų protestų.