Tarp pirmųjų tiesioginių ideologinių "Sămănătorul" įpėdinių buvo Iorgos Demokratinė nacionalistinė partija. Pasak Veigos: "Šiuo naujuoju etapu Iorga nesinaudojo labai skirtingais argumentais, bet tik siekė politiniu požiūriu aiškiau išreikšti "Sămănătorul" literatūrinę estetiką". Stanomiro teigimu, "avatarai", kuriuos reprezentuoja Demokratinės nacionalistinės programos ir "Neamul Românesc", yra, kaip ir "Sămănătorul", epizodai "serijoje, pažymėtoje Emineso turto atkūrimu ir vertybe". Nepaisant to, kad "Sămănătorul" buvo skirtas valstiečiams, manoma, kad jis labiausiai patraukė baltaodžių darbuotojams. Călinescu, priešinantis jo požiūriui su "Junimea" propaguojamu elitizmu ir profesionalizacija, padarė išvadą: "["Semănătorul"] pirmiausia surinko mažai kultūrinių rašytojų, pareigūnų, jaunuolių, kurie nebaigė savo išsilavinimo [ir] autodidaktų [...]. Žurnalas labai patiko mokyklų mokytojams, provincijos profesoriams, rumunams už sienų, ir, paplitęs visose šiose vietovėse, jis švietė mases, kad jos galėtų priimti tinkamą literatūrą. Tiesa, kad tie patys skaitytojai buvo palikti su siaubo visoms "užsieniečių", "nesveika", bet kada kada tai atsitiko, kad minios pasiekia lygį, reikalingą suprasti labiau rafinuoto meno? Galima sakyti, kad "Semănătorul" ir visi kiti panašiai mąstantys leidiniai prisiėmė nedėkingą misiją reklamuoti "junistines" idėjas visur, atsisakydami [menos dėl meno principo], rizikuodami kompromituoti save literatūros istorikų akivaizdoje, kurie mažiau supranta žurnalo tikslus. " Sandqvist taip pat pažymi, kad pagrindinė grupė, kurią pritraukė tradicionalizmas, ypač po 1907 m. sukilimo,
, daugiausia sudarė "nepagalūs klasikistai, istorikai ir teisininkai, kurie sudarė perpildytą šalies biurokratiją".