Galiausiai 1936 metų liepos mėnesį šeima pabėgo į Madridą. Kai šeima atvyko, miestą valdė respublikonų pajėgos, kurios priešinosi nacionalistų invazijai. Tačiau spalio mėnesį nacionalistinės pajėgos nusprendė
Julianas buvo įregistruotas į Respublikonų rezervines pajėgas ir vadovavo muilo komandai, kuri vežė atsargas. Tuo tarpu Bahamontes su savo motina ir seserimis pabėgo į Villarrubia de Santiago kaimą dėl intensyvėjusių oro atakų Madride. Po karo prie jų prisijungė Juliánas, tačiau šeima ir toliau kovojo; kadangi jis buvo su respublikonų, pralaimėjusių pusės, Bahamontes tėvas negavo pensijos ir buvo priverstas laužyti akmenis kelių statybai, kad uždirbtų pakankamai pinigų šeimai. Jaunas Bahamontesas, norėdamas išlaikyti save ir šeimą, ėmė vogti; jis iš tilto per kelią šokinėjo į sunkvežimių priekabas ir užpildavo maišelį maisto iš priekabos. Jis taip pat iškasė gyvąsias šaudmenis iš pilietinio karo tranšėjų, kad parduotų kaip metalo laužą.