Nors "Formulėje 2" nesėkmingai, Kauhsenas nusprendė patekti į "Formulę 1" 1977 m. Ir nesugebėjęs susitarti dėl Kojima automobilių, naudojamų 1977 m. Japonijos Grand Prix
1978 m. "Kauhsen" sukūrė savo šasiją. Įdarydamas dizainerio Klauso Kapitzą iš "Ford", Kauhsenas planavo sukurti "Lotus 79" kopiją, automobilį, kuris dominavo 1978 m. čempionate dėl žemės efektų naudojimo. Be šasijos, Kauhsenas nusipirko likusius komponentus iš tiekėjų, įskaitant "Cosworth DFV" variklį, kurį tuo metu naudojo dauguma komandų, ir pasenusią penkių greičių pavarų dėžę iš "Hewland". Planuojant sekti Lotuso tada pažangius žemės efektų naudojimą, pirmieji prototipo bandymai atskleidė pagrindines dizaino problemas; konstruktoriai nesugebėjo atsižvelgti į kintamą automobilių važiavimo aukštį stabdymo ir pagreičio metu, todėl žemės efektų veikimas buvo sustabdytas. Šios problemos privertė komandą pertvarkyti visą automobilį, įdarbinus vairuotojus Patriką Neve ir Haraldą Ertl, kad sukurtų naują automobilį, turint ribotus lėšas, kurios buvo prieinamos keliems mėnesiams iki Formulės 1 sezono pradžios.