Rašykite šio skyriaus tęsinį - Vietoj to, šis laikotarpis tapo imperijos užmygimo kovos istorija. Nepaisant karinių reformų, Osmanų armija patyrė pražūtingą pralaimėjimą Italų-Turkijos kare (1911-1912 m.) ir Balkanų karuose (1912-1913 m.), dėl kurių Osmanų kariuomenė buvo išvaryta iš Šiaurės Afrikos ir beveik iš Europos. Nuolatinis neramumas, vedantis į Pirmąjį pasaulinį karą, lėmė 1912 m. kovo 31 d. įvykį, Osmanų valstybės perversmą ir 1913 m. Per šį laikotarpį Sąjungos ir pažangos komiteto (CUP) vyriausybė tapo vis labiau radikalizuota ir vykdė etninį valymą ir genocidą prieš imperijos armėnų, asyrų ir graikų gyventojus.
piliečiams, kartais bendrai vadinami vėlyvojo otomano genocidais. Osmanų dalyvavimas Pirmojo pasaulinio karo metu baigėsi pralaimėjimu ir imperijos likusių teritorijų padalijimu pagal Sèvres sutarties sąlygas. Londono konferencijoje pasirašyta sutartis Osmanų valstybei suteikė nominalią žemę ir leido jai išsaugoti "Otomanijos Kalifato" pavadinimą (panašus į Vatikaną, kunigų ir monarchijos valstybę, kurią valdė katalikų popiežius), o tai labai susilpnino ją. Viena iš priežasčių, dėl kurios buvo sudarytas šis susitarimas, buvo Didžiosios Britanijos troškimas sutrukdyti Kalifato judėjimui.