Užpildykite šią frazę: Jacquesas įstojo į Didžiosios Britanijos komunistų partiją būdamas aštuoniolikos metų, o Mančesterio ir Kembridžo universitetuose labai aktyviai dalyvavo studentų politikoje. 1966 m. jis buvo vienas iš pagrindinių Radikalios studentų aljanso, centro kairiosios tarppartijos organizacijos, kurioje dalyvavo apie 400 studentų iš 108 universitetų ir kolegijų, kuri siekė sukurti studentų judėjimą, "galintį imtis kolektyvinių veiksmų visuotinės socialinės svarbos klausimais". Kembridže jis buvo svarbus Kembridžo universiteto studentų sąjungos formavimo procese. 1967 m. jis buvo Komunistų partijos vykdomosios komisijos narys, "tikriausiai jauniausias kada nors buvęs narys, būdamas maždaug dvidešimties dviejų metų amžiaus", ir jis išliko jos nariu iki 1991 m. Iš esmės paveiktas
Sovietų Sąjungos invazija į Čekoslovakiją ir 1968 m. gegužės mėn. Paryžiaus įvykiai, kuriuos jis apibūdino kaip savo "politinį gimimą", jis buvo vienas iš ankstyvųjų eurokomunistų ar reformistų partijos sparno lyderių, ypač įtakojęs Antonio Gramsci darbą. 1976 m. Komunistų partijos vykdomajam komitetui pateiktoje ataskaitoje jis teigė, kad "klasinė kova neapsiriboja ekonomine kova... bet taip pat yra ideologinė ir kultūrinė". Vėliau tais pačiais metais jis buvo išrinktas kartu su tradicininku George'u Matthews'u užbaigti atnaujintą "Britų kelio į socializmą" (Komunistų partijos programos) versiją, kad ją pristatytų 1977 m. Partijos 35-ajame nacionaliniame kongrese. Vėliau jis apibūdino šį procesą kaip "Meksikos susidūrimą", tačiau Gramscio idėjų įtaka buvo akivaizdi galutiniame projekte, kuriame raginama "plačiai demokratiniam aljansui" ir tvirtinama, kad progresyvusis judėjimas turi būti "ne tik... klasės jėgų asociacija... bet ir kitų svarbių visuomenės jėgų, kurios kyla iš priespaudos sričių, kurios ne visada yra tiesiogiai susijusios su gamybos santykiais".