Po to, kai 1802 m. Nguyễn Ánh įkūrė Nguyễn dinastiją, jis toleravo katalikybę ir savo rūmuose įdarbino kai kuriuos europiečius patarėjais. Jo įpėdiniai buvo labiau konservatyvūs konfucianiečiai ir priešinosi vakarietizacijai. Vėlesni Nguyễn imperatoriai Minh Mạng, Thiệu Trị ir Tự Đức žiauriai slopino katalikybę ir laikėsi "uždarų durų" politikos, suvokiant vakariečius kaip grėsmę, po tokių įvykių kaip Lê Văn Khôi sukilimas
kai prancūzų misionierius p. Josephas Marchandas buvo apkaltintas, kad skatino vietinius katalikus sukilti, bandydamas įvesti katalikų imperatorių. Katalikai, tiek vietnamiečiai, tiek užsienyje gimę, buvo persekiojami kaip kerštas. Per šį laikotarpį prekyba su Vakarais sulėtėjo. Dažnai vyko maištai prieš Nguyễns, šimtai tokių įvykių buvo užrašyti analuose. Šie veiksmai netrukus buvo panaudoti kaip pasiteisinimai Prancūzijai užkariauti Vietnamą. Ankstyvoji Nguyễn dinastija užsiėmė daugeliu savo pirmtakų konstruktyvių veiksmų: statė kelius, kasė kanalus, išleido teisinį kodeksą, surengė egzaminus, rėmė ligonių priežiūros įstaigas, sudarė žemėlapius ir istorijos knygas ir turėjo įtakos Kambodžai ir Laose.