1939 m. vasario 26 d., po Katalonijos žlugimo, CNT, FAI ir FIJL įkūrė Ispanijos Libertarinį judėjimą Prancūzijoje, todėl nuo to laiko trys anarchistinės organizacijos veikė bendrai, ypač dėl pagalbos tūkstančiams anarchosindikalistų pabėgėlių, kurie buvo Prancūzijoje. Ši iniciatyva buvo priimta per trijų komponentų regioninių komitetų plenarinį posėdį. Tačiau anarchistai, kurie toliau kovojo centre
Levant area pasmerkė nacionalinę ML tarybą, teigdama, kad jie atstovauja tik Katalonijos ir Aragono anarchistus ir, visų pirma, kad jame dominuoja tie, kurie priešinasi "kolaboracionistams" - tiems, kurie pritaria tolesniam dalyvavimui respublikoninėse institucijose, vadovaujami anarchistų, kurie iki tol užėmė pareigas valstybėje, pavyzdžiui, Federica Montseny - Largo Caballero vyriausybės sveikatos apsaugos ministras, Francesc Isgleas i Piarnau - buvęs Katalonijos vyriausybės gynybos ministras ir Valeri i Mas Casas - Katalonijos ekonomikos ministras. MLE nacionalinės tarybos dominavimas buvo sustiprintas Horacio Martínez Prieto, "kolaboracionizmo" ar "reformavimo" gynėjo, atsistatydinimo ir Mariano Rodríguez Vázquez mirties, kurio generalinio sekretoriaus postą užėmė Germinal Esgleas. Kiti nacionalinės tarybos nariai buvo Germinal de Souza, Pedro Herrera Camarero, Roberto Alfonso, Juan Gallego Crespo, Rafael Iñigo, Serafín Alaga, José Xena, Juan Rueda Ortiz ir Juan García Oliver. Kai kurie iš jų emigravo į Ameriką, o kiti liko įkalinti Prancūzijos koncentracijos stovyklose arba įstojo į Prancūzijos pasipriešinimo pajėgų padalinius.