1632 m. balandžio 13 d. imperatorius Ferdinandas II atgavo Wallensteiną į štabo vadovo pareigas. Wallenstein'as organizavo visišką imperatoriaus armijos peržiūrą, į aktyvią tarnybą atšaukdamas Götzen'ą. 1632 m. lapkričio 6 d. Götzenas vadovavo kavalerijos divizijai Lutzeno mūšyje. 1633 m. Götzenas buvo paaukštintas į generolo laipsnį. Po Wallensteino nužudymo jis buvo palydėtas Matthias Gallas, kuris išsiskyrė Nördlingeno mūšyje (1634)
- Taip. 1635 m. jis buvo nuteistas karo teisme dėl prastos veiklos Silezijos kampanijoje kartu su ankstesniais ryšiais su Valensteinu. 1636 m. jo reputacija kaip patyrusio ir drąsaus vadas uždirbo jam Generalfeldmarschall laipsnį Bavarijos rinktinės tarnyboje, pakeisdamas. Bavarijos kariai ėmė siaubingai plėšti Hesės-Kaselo kraštą, tačiau nesugebėjo nutraukti Hesijos karo aklavietės. 1637 m. Sausio mėn. Bavarijos kariai sustiprino imperializmo blokadas Koblencui ir Ehrenbreitsteino tvirtovei. Nuo 1635 m. rugpjūčio Prancūzijos garnizonas, saugantis tvirtoves, buvo izoliuotas. Du bandymai juos aprūpinti buvo sustabdyti, o 195 iš pirmųjų 2000 pajėgų išgyvenusieji buvo priversti pasiduoti 1637 m. Birželio 28 d. mainais į saugų kelią namo. 1637 m. Kovo mėn. Götzenas ir Melchioras von Hatzfeldtas išvyko į Šiaurės Vokietiją, tačiau po imperializmo pralaimėjimo Rheinfeldeno mūšyje Götzenas buvo paprašytas spręsti grėsmę, kurią kelia Bernardinų invazija į Schwarzwaldą.