Užpildykite šią frazę: Po to, kai nesėkmingai baigėsi
1979 m. referendume dėl perdavimo įgaliojimų ir konservatorių vyriausybės, kuriai vadovavo Margaret Thatcher, išrinkimu. Škotijos meno taryba skatino teatro kompanijas veikti kaip verslą, ieškant finansavimo iš bilietų pardavimo ir komercinio rėmimo. 1981 m. aktoriui Ewanui Hooperui buvo suteikta 50 000 svarų sterlingų, kad jis įkurtų Škotijos teatro kompaniją, įsikūrusią Glazgoje ir skirtą škotiškų rašytojų darbui skatinti. Kompanijai buvo sunku keliauti, nes nebuvo pakankamai didelių vietų, kurios galėtų generuoti reikiamas pajamas už pagrindinių miestų ribų. Pirmojo sezono kūriniai buvo McGrath's "Animal" (1979) ir Bryden's "Civilians" (1981). Meninės sėkmės lydėjo finansinė nelaimė ir kompanija buvo 120 000 svarų skolinga iki antrojo sezono pabaigos. Nepaisant kai kurių kritinių triumfų, 1987 m. bendrovė buvo likviduota. 7:84 taip pat susidūrė su finansinio nestabilumo laikotarpiu, tačiau naujos struktūros, naujas valdymas ir dėmesys skatinant naują rašymą paskatino tokias kūrinius kaip Rona Munro (g. 1959 m. "Drąsios merginos" (1990 m.). Per paskutinius du dvidešimtmečius XX a. buvo sukurta nemažai Škotijos teatro kūrinių. Taip pat buvo pasikeitęs vienas rašytojas, dirbantis su viena kompanija, į kelias kompanijas, naudojančias rašytojų bendruomenę. Škotijos dramaturgija tapo vis labiau internacionalizuota, o škotų rašytojai pritaikė klasikinius tekstus, tokius kaip Liz Lochhead versija Molière'o "Tartuffe" (1985) ir "The Misanthrope" (1973/2005) arba Edwin Morgan'o vertimas "Cyrano de Bergerac" (1992). Škotijos dramaturgai taip pat vis labiau domėjosi platesne Europos kultūra, kaip matyti iš Jo Clifford (g. 1955) "Loosing Venice" (1985) ir David Greig (g. 1969) "Europa" (1995).