1960-1970-aisiais Argentinos, Brazilijos, Čilės ir Urugvajaus vyriausybes nuvertė arba pakeitė JAV remiamos karinės diktatūros. Šios diktatūros sulaikė dešimtis tūkstančių politinių kalinių, iš kurių daugelis buvo kankinami ir (arba) nužudyti (dėl tarpvalstybinio bendradarbiavimo žr. Operaciją "Kondoras"). Ekonominiu požiūriu jie pradėjo perėjimą prie neoliberalinės ekonomikos politikos. Jie savo veiksmus priskyrė Jungtinių Valstijų Šaltojo karo doktrinai "Nacionalinio saugumo" prieš vidinę subversiją. Per visą aštuntajame ir dešimtajame dešimtmečiuose Peru kentėjo nuo vidaus konflikto.
(žr. Túpac Amaru revoliucinį judėjimą ir Šviečiantį kelią). Revoliuciniai judėjimai ir dešiniųjų karinės diktatūros buvo įprasti, tačiau nuo 1980 m. Europoje prasidėjo demokratizacijos banga, o demokratinė valdžia dabar yra plačiai paplitusi. Korupcijos kaltinimai tebėra dažni, o keliose šalyse buvo krizės, privertusios jų prezidentus atsistatydinti, nors ir toliau vyko įprasta civilinė pergalė.