Įrašykite šio skyriaus tęsinį - Palestinos Autonomija buvo įkurta 1994 m., pagal Gazos ir Jericho susitarimą tarp Palestinos išlaisvinimo organizacijos (PLO) ir Izraelio vyriausybės, kaip penkerių metų laikinasis organas. Vėliau abi šalys turėjo derėtis dėl galutinio statuso. Pagal Oslo susitarimus Palestinos valdžia turėjo išskirtinę kontrolę tiek su saugumu susijusių, tiek civilinių klausimų Palestinos miesto vietovėse (vadinamose "A zonoje"), ir tik civilinę kontrolę Palestinos kaimo vietovėse (vadinamose "B zonoje"). Likusios teritorijos, įskaitant Izraelio gyvenvietes, Jordano slėnio regioną ir Palestinos bendruomenių kelius, turėjo likti Izraelio kontroliuojamos ("C sritis"). Rytų Jeruzalė nebuvo įtraukta į susitarimus. Derybos su keliomis Izraelio vyriausybėmis leido Institucijai toliau kontroliuoti kai kurias sritis, tačiau kontrolė kai kuriose srityse buvo prarasta, kai Izraelio gynybos pajėgos (IDF) per Antrąją ("Al-Aqsa") Intifadą perėmė keletą strateginių pozicijų. 2005 m., po Antrojo Intifados, Izraelis vienašališkai pasitraukė iš savo gyvenviečių Gazos Ruože.
, tokiu būdu išplėtus Palestinos Autonomijos kontrolę visoje Gazos Ruože, tuo tarpu Izraelis toliau kontroliavo perėjimo punktus, oro erdvę ir Gazos Ruožo pakrantės vandenis.