Užkariaujant Peru, Ispanijos valdžia panaudojo vietinius lyderius kaip tarpininkus, kad iš jų bendruomenių mobilizuotų darbą ir duoklį, kuris būtų pristatytas ispanams, gavusiems šias išmokas "encomienda". Ši sistema pirmiausia buvo įdiegta Karibų salose, kur tokie lyderiai buvo vadinami "caciques", tada Meksikoje, kur arawakų terminas "cacique" buvo išplėstas, o po to Andų regione, kur terminas "kuraka" išliko. Vietiniai elitas išlaikė savo pozicijas tol, kol jie atliko savo paskirtą vaidmenį. XVIII a. pabaigoje didėjantis vietinių gyventojų apmokestinimas sukėlė spaudimą "kurakams", kurie buvo ištikimi savo bendruomenėms ir norėjo išlaikyti savo statusą kolonijinėje tvarkoje. 1781 m. Tupac Amaru sukilimas
, vadovaujamas "kuraka", José Gabriel Condorcanqui, žinomas kaip Tupac Amaru II, buvo rimčiausias iššūkis Ispanijos kolonijinės tvarkos Anduose nuo ispanų užkariavimo.