Izraelis Kleineris, 1915-1919 m. dirbęs Rokfelerio medicinos tyrimų institute, pranešė apie įtikinamus rezultatus apie grindytų kasos tirpalų poveikį cukraus kiekiui kraujyje, naudojant griežtas eksperimentines kontrolės priemones, kurios "teoriniu požiūriu... palaiko vidinės sekrecijos hipotezę dėl diabeto atsiradimo" ir "praktiškai... siūlo galimą terapinį taikymą". Jis nutraukė šį darbą po to, kai 1919 m. paliko Rokfelerio institutą dėl neaiškių priežasčių. Rumunijos mokslininkas Nicolae Paulescu, dar viena žymi antidiabetinio faktoriaus paieškos veikėja, 1916 metais pradėjo eksperimentuoti, naudodamas šiek tiek druskinį kasos tirpalą, panašų į Kleiner tirpalą. Po to, kai buvo nutraukta Bukarešto mūšis
po karo neramumai, jis paskelbė savo pirmuosius rezultatus prancūziškai 1920 ir 1921 metais. Jo ekstraktai leido aiškiai sumažinti kraujo ir šlapimo cukraus kiekį tiriamuose šunyse, tačiau neturėjo tiesioginio poveikio jo pacientams (per rektalinę injekciją), kuris negalėjo būti padvigubintas vien fiziologinės tirpalo dozėmis. Paulescu gavo Rumunijos patentą dėl savo tirpalo (kurį jis pavadino "pankreine") ir gamybos metodo, tačiau per ateinančius metus dėl finansavimo trūkumo dar nebuvo pasiekta jokios pažangos.