1940 m. lapkričio 11 d. naktį "Giulio Cesare" ir kiti Italijos karo laivai buvo nusileidę Taranto uoste, kai juos užpuolė 21 "Fairey Swordfish" torpedo bombonešis iš britų lėktuvnešų, kartu su keliais kitais karo laivais. Vienas torpedas "Conte di Cavour" nuskendo sekliuose vandenyse, bet "Giulio Cesare" per ataką nebuvo nukentėjęs. Jis dalyvavo 1940 m. lapkričio 27 d. Kape Spartivento mūšyje, tačiau niekada nepasiekė pakankamai arti britų laivų, kad galėtų į juos šaudyti. 1941 m. sausio mėn. laivas buvo sugadintas per oro ataką Neapolyje Karališkųjų oro pajėgų Vickers Wellington bombonešių; Genoje remontas baigtas vasario pradžioje. Vasario 8 d. jis išplaukė į Bonifacio sąsiaurį, kad sulaikytų tai, ką italų pareigūnai manė, kad tai buvo Maltos konvojas, bet iš tikrųjų tai buvo reidas į Genovą. Ji nesugebėjo susisiekti su jokiais britų pajėgomis. Ji dalyvavo
Pirmasis Sirto mūšis 1941 m. gruodžio 17 d. Apsaugojo konvoją, vykstantį į Libiją, ir trumpai užpuolė britų konvojaus palydovus. 1942 m. sausio pradžioje ji taip pat apsaugojo kitą konvoją, vykstantį į Šiaurės Afriką. Vėliau "Giulio Cesare" buvo sumažintas iki treniruočių laivo Tarante ir vėliau Pola. Po Italijos kapitulacijos 1943 m. rugsėjo 9 d. laivas nusileido į Tarantą, užgesindamas maištą ir išgyvendamas neveiksmingą penkių vokiečių lėktuvų ataką. Vėliau laivas plaukė į Maltą, kur jis atvyko rugsėjo 12 d. Laivas ten liko iki 1944 m. birželio 17 d., kai grįžo į Taranto, kur liko ateinančius ketverius metus.