P25 pradėjo lenktyniauti ne čempionatuose 1955 m. rugsėjį. Automobilio stiprybė buvo jo arklio jėga, tačiau greitai paaiškėjo, kad jis yra netinkamas ir nepatikimas. Trijų "Type 25" buvo įvardijami Tony Brooks, Mike Hawthorn ir Ron Flockhart 1956 m. Didžiosios Britanijos Grand Prix pasaulio čempionate. Tačiau nė vienas nebuvo baigtas. P25 ankstyvojoje kūrimo stadijoje komandai kiltų patikimumo problemų. Didieji vožtuvai buvo linkę į variklį įleisti nuolaužų, o vienas galinis diskas dažnai gedė. P25 nesugebėtų baigti Grand Prix iki Harry Schell penktoji vieta
1958 m. Monako Grand Prix. Šelis ir Žanas Behra tais metais Olandijos Grand Prix finišavo antroje ir trečioje vietose. Tai buvo pirmieji BRM podiumai. Dar keturi taškai iš Behros, Šelo ir naujai įdarbinto Joakimo Bonnier'io padėjo BRM užimti ketvirtą vietą inauguraciniame Konstruktorų čempionate. Bonnier savo ir BRM pirmąją pergalę laimėjo 1959 m. Olandijos GP. P25 važiuodamas patikimai, BRM sugebėjo užsitikrinti 3 vietą Konstruktorų čempionate. Kaip tik P25 tapo patikima, Kuperis pradėjo galinio variklio revoliuciją ir greitai padarė priekiniais varikliais varomus automobilius, tokius kaip P25, pasenusius. BRM pradėjo dirbti su galiniu varikliu, P48, netrukus po Bonnier pergalės. P48 pakeitė P25 1960 metų sezono viduryje.