Rašyti tęsinį šiai pastraipai - Tuo metu jis suformulavo kaimo ir nacionalistinę gyvenimo perspektyvą, atmetdamas tai, ką jis laikė "hibridiniu miesto pasauliu", "mūsų nacionalinių realybių pasauliu". Călinescu analizuoja, kad tai reiškia, kad, kaip ir jo pirmtakai, konservatyvusis Eminescu, Sadoveanu manė, kad miestai yra "perdėtos kategorijos" užsieniečių aukos, ypač tų, kurie administruoja nuomojamus turtus. Po 1907 m. valstiečių sukilimas
, Sadoveanu nusiuntė ataskaitą savo švietimo ministrui Spirui Haretui, informuodamas jį apie kaimo švietimo būklę ir, be to, apie problemas, su kuriomis susiduria kaimo gyventojai Moldavijoje. Jame rašoma: "Nesvarbu, kokia jų tautybė, nuomos savininkai ir žemės savininkai iš rumunų darbo išjuokiasi. Kiekvienas kaimo "surtucar" [t. y. urbanizuotas veikėjas], meras, notaras, popieriaus prekeivis, begėdiškai [ir] negailestingai melkia šią pieną. Prie jų prisijungia kunigas, kuris [...] nesutinka su mokytoju". Su "Neamul Șoimăreștilor" feodalinės visuomenės ir merkantilizmo našta, visų pirma ekonominių teisių apribojimas, tapo pagrindine tema jo literatūroje, kuri vėliau vaizdavo Stefaną Didįjį kaip originalią socialinio teisingumo gynėją ("Frații Jderi"). Didžiąją dalį Pirmojo pasaulinio karo veiklos metu Sadoveanu taip pat sekė poporanistų rusofobiją ir antipatiją Antantos šaliai, apibūdindamas Rusijos imperijos nacionalinę politiką Besarabijoje kaip kur kas barbariškesnę nei Austrijos-Vengrijos valdymą Transilvanijoje. 1916 m. jis staiga perėjo į Antantos stovyklą: jo entuziazmas kaip propagandos pareigūno buvo paliestas kontroversijos, kai Rumunija patyrė didžiulius pralaimėjimus; pats Sadoveanu atsisakė Antantos priežasties 1918 m., kai jis buvo pašalintas iš tarnybos, ir atnaujino savo flirtavimą su Konstantin Stere'o germanofilų lobiu.