Japonijos imperijos armija panaudojo jūrų 4 tipo 20 cm (8 colių) raketų paleidimo įrenginį ir armijos 4 tipo 40 cm (16 colių) raketų paleidimo įrenginį prieš Jungtinių Valstijų jūrų pėstininkus ir kariuomenės karius Iwo Džimoje ir Okinavoje, bei Jungtinių Valstijų karius per Luzono mūšį, taip pat Sovietų Raudonosios armijos karius per Mandžiūrijos kampaniją.
, Pietų Sachalino ir Kurilių salų kampanija. Jų panaudojimas buvo ribotas, palyginti su kitais šarvuočių tipais, o 40 cm šarvuočių kulkos buvo tokios didelės ir sunkios, kad jas reikėjo pakrauti naudojant mažus rankinius kranus, tačiau jie buvo labai tikslūs ir turėjo ryškus psichologinį poveikį priešingų pajėgų, kurie juos vadino "Screaming Mimis", slapyvardis, kuris iš pradžių buvo taikomas Vokietijos "Nebelwerfer" vamzdinių raketų šarvuočių serijai Europos operacijų teatre. Jie dažnai buvo naudojami naktį, kad paslėptų jų paleidimo vietas ir padidintų jų sutrikdymą ir psichologinį veiksmingumą. Japonijos 20 cm raketos buvo paleistos iš vamzdžių arba paleidimo židinių, o didesnės raketos buvo paleistos iš plieno rampų, sustiprintų mediniais monopodais.