1953 ir 1954 m. Laskorzas ir jo šeima, dabar žinomų Madrido visuomeninių veikėjų, buvo "Hidalguía" kontroversijos dėmesio centre, pasirodžiusiuose Ispanijos žurnalų straipsniuose, įskaitant vieną pavadintą "Hidalguía", kuris viešai jį atpažino kaip klastotoją. Dėl to jie buvo socialiai stigmatizuoti. Šis ginčas kilo dėl Šventojo Sosto 1952 metais pradėtos kampanijos prieš tai, ką popiežius laikė apgaulingais riteriškais ordinais. Ši kampanija buvo labai viešai paskelbta Ispanijos žiniasklaidoje iki 1953 m., kai popiežiaus ir Ispanijos vyriausybės derybos
1953 m. konkordatas artėjo prie pabaigos. Kadangi Laskorzas vadovavo kelioms bažnyčioms ir organizacijoms, kurias Vatikanas laikė klaidingomis, jis ne kartą sukėlė abejonių Ispanijos vyriausybei ir valdžiai. Vargu ar Laskorzas būtų sulaukęs tokio dėmesio, kad būtų atskleistas, jei jis nebūtų viešai propaguojęs savo ordiną Madride. Jis davė daugybę kilmingų titulų savo draugams ir rėmėjams, pritraukdamas valdžios ir tikrojo ispanų kilmingumo dėmesį. 1953 m. balandžio 23 d. laikraštyje "ABC" buvo paskelbtas straipsnis "Falsas órdenes de caballería y falsos títulos nobiliarios" ("Pagalbiniai riteriškieji ordinai ir netikri kilmingumo titulai"), kuriame Laskorzas buvo įvardijamas kaip klastotojas, o jo ordinai ir institucijos - kaip suklastotos, nurodant, kad Lascorzas pažeidė "ne tik Bažnyčios teisės principus, bet ir Ispanijos valstybės suverenumą". Vėlesniuose leidiniuose laikraštis taip pat paskelbė ir priekaištavo Laskorzo atsakymams į straipsnį, nurodydamas, kad Ispanijos vyriausybė nepatvirtino jo įsakymų.