Užrašykite šio skyriaus tęsinį - Švedijos karalius Gustavas IV Adolfas dėl savo neapykantos Napoleonui paskelbė karą Prancūzijai - priešinasi savo patarėjų patarimams - ir 1805 m. spalio 31 d. įstojo į Trečios koalicijos karą; po to, kai jis keletą metų išliko neutralus nuo Prancūzijos revoliucijos įvykių. Pirmasis karo metai buvo didelis nusivylimas švedams, nes Švedijos karalius tik pusiau bandė išplėsti savo pozicijas, kartu su keliais lemiamais jo sąjungininkų pralaimėjimais.
- Taip. 1806 m. pabaigoje, per Ketvirtosios koalicijos karą, buvo dar daugiau nesėkmių, kai 1000 neigtų švedų karių buvo priversti į nelaisvę Liubeko mūšyje, kai jie buvo sugauti laivų pervežimo į Stralsundą metu. 1807 m. pradžioje, kai švedai, vadovaujami Hanso Henriko von Eseno, liko pasyvūs Švedijos Pomerijoje, prancūzų armija, vadovaujama Edvardo Mortierio, peržengė Švedijos sieną su 12 000 vyrų, o vėliau sausio 30 d. po šiek tiek švedų pasipriešinimo inicijavo Stralsundo blokadą. Švedai turėjo apie 13 000 vyrų Stralsunde ir gyvybiškai svarbioje Rūgeno saloje, įskaitant 3000 vyrų Landverą.