Nors islamo antisemitizmas padidėjo po arabų-izraelietiško konflikto, prieš Izraelio įkūrimą Vidurio Rytų šalyse vyko riaušės prieš žydus, įskaitant neramumus Kazablankoje, Širaze ir Feze 1910-aisiais, žudynes Jeruzalėje, Jafėje, Safede ir Hebrone 1920-aisiais, pogromus Alžyre, Turkijoje
ir Palestinoje 1930-aisiais, taip pat ir atakos prieš Irako ir Tuniso žydus 40-aisiais. Kai palestiniečių arabų lyderis Aminas al-Husseini nusprendė sudaryti sąjungą su Hitlerio Vokietija per Antrąjį pasaulinį karą, 180 žydų buvo nužudyti ir 700 žydų buvo sužeisti 1941 m. Nacių įkvėptose riaušėse, kurios yra žinomos kaip Farhud. Žydai Artimuosiuose Rytuose taip pat patyrė Holokausto pasekmes. Didžioji Šiaurės Afrikos dalis pateko į nacių kontrolę ir daugelis žydų buvo diskriminuojami ir naudojami kaip vergai, kol Axis buvo nugalėti. 1945 m. per smurtines demonstracijas Egipte buvo sužeisti šimtai žydų, žudyti ir apiplėšti žydų turtai. 1945 metų lapkritį Tripolio pogromo metu žuvo 130 žydų. 1947 m. gruodį, netrukus po JT padalijimo plano, arabų riaušės Alepe nusinešė šimtus žydų aukų, tarp jų 75 žuvo. Adeno mieste žuvo 87 žydai, 120 buvo sužeisti. Musulmonų jūreiviai apiplėšė žydų namus ir parduotuves Manamoje. 1948 m. įvyko dar daugiau riaušių prieš žydus Tripolio, Kairo, Oujdos ir Jerados mieste. 1949 m. pasibaigus pirmajam Arabų-Izraelio karui, Damasko Menarsha sinagogos granatų ataka nusinešė dešimties gyvybių ir trisdešimt sužeistų. 1967 m. Šešių dienų karas paskatino žydų persekiojimą arabų pasaulyje, o po Izraelio įkūrimo žydų išvykimas išaugo. Tolesniais metais žydų populiacija arabų šalyse sumažėjo nuo 856 000 1948 m. iki 25 870 2009 m. dėl emigracijos, daugiausia į Izraelį.