1932 m. operacijos buvo perduotos naujai įkurtai valstybinei policijai (statspolisen). Valstybinėje policijoje dirbančių pareigūnų grupė neturėjo priemonių stebėti telefono skambučių ar perimti ir atidaryti laiškus. Tai ir bendras personalo ir finansinių išteklių trūkumas nerimavo Švedijos karinės žvalgybos vadovą, pulkininko leitenantą Carlosą Adlercreutzą, kuris manė, kad šaliai reikia galingesnės saugumo agentūros, jei Europa dar kartą baigtų karą. Taigi 1938 m. buvo įkurta Bendrosios saugumo tarnyba (angl. General Security Service), kurią, be kita ko, įkūrė Adlercreutz ir Ernst Leche Teisingumo ministerijoje. Visa organizacija ir jos veikla buvo griežtai slapta. Per Antrąjį pasaulinį karą agentūra kiekvieną savaitę stebėjo apie 25000 telefonų skambučių ir per 200000 laiškų. 1946 m., po karo
Parlamentinis vertinimas, operacijos buvo žymiai sumažintos ir vėl buvo organizuotos pagal valstybės policiją, kurios pagrindinė užduotis buvo kontržvalgyba. 1965 m. Švedijos policija buvo nacionalizuota, o visas darbas buvo organizuotas pagal Nacionalinės policijos valdybą Saugumo departamente ("Rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning", sutrumpinta RPS/SÄK).