Įrašyti šio straipsnio tęsinį - Po pirmojo Lisabonos sutarties pralaimėjimo referendume, J. Mullenas buvo paskirtas Europos reikalų pakomitečio nariu, atsakingam už politinės aklavietės tyrimą. M. Mullenas nepritarė pakomitečio baigiamajai ataskaitai, nurodydamas, kad pakomitečio nesugebėjimas rimtai atsižvelgti į galimus ES teisės ir Airijos konstitucinės teisės konfliktus socialinių ir etinių klausimų srityje yra jo priežastis. M. Mullenas pasiūlė, kad Lisabonos sutartis būtų priimta referendumu, būtų privalomos teisinės garantijos, patvirtinančios suverenitetą, atsižvelgiant į Airijos konstitucinę poziciją dėl negimusių vaikų teisės į gyvybę, šeimos, švietimo ir religijos. Jis taip pat pasiūlė, kad tiek Europos teisėje, tiek Airijos Konstitucijoje būtų įterpti tokie apribojimai, kad ateityje būtų išvengta "kompetencijos iškraipymo". Galiausiai Airijos vyriausybė, derėdamasi su ES, ėmėsi pasiūlymo dėl teisiškai privalomų garantijų, kad būtų parengtas antras bandymas surengti referendumą. Iki antrojo Lisabonos referendumo
Vyriausybė užtikrino garantijas, tačiau plebiscito metu nebuvo pasiūlyta jokių kitų konstitucinių pakeitimų. Lisabonos sutartis buvo priimta antrojo prašymo etapo metu 67,1% balsų "už" ir 32,9% "prieš".