Užpildykite šią frazę: Lenkijos-Lietuvos husarų pagrindinė mūšio taktika buvo užpuolimas. Jie nešė įtariamąjį į priešą ir per jį. Įkrovimas prasidėjo lėtai ir santykinai laisva forma. Formacija palaipsniui susikaupė ir priartėjo prie priešo, ir pasiekė aukščiausią tempą ir artimiausią formaciją iškart prieš mūšį. Jie dažnai pakartodavo užpuolimą, kol priešo formacija susilauždavo (jie turėjo atsarginių karvių su atsarginiais kulkais). Praėjo beveik du šimtmečiai, kol buvo veiksminga sunkiai apsiginkluotų husarų ir arklių užpuolimo taktika. Husarai kovojo su ilgais šiptais (husaro šiptas paprastai buvo nuo 4,5 iki 6,2 metrų ilgio), "koncerz" (mokslinis kardas), "szabla" (sabras), vienu ar dviem pistoletais ir dažnai karabinu ar arquebusu, lenkų kalba žinomu kaip "bandolet". Be to, sparnuoti husarai nešdavo ir kitų ginklų, pavyzdžiui, "nadžiako" tipo kovos plaktukų ir kirvių. Lengvesnis, turkų stiliaus sėdynė, leido daugiau šarvų naudoti ir arkliams, ir kariai. Be to, žirgai buvo užauginti taip, kad su sunkiu kroviniu labai greitai bėgtų ir greitai atsigautų. Tai buvo pasiekta, kai senus lenkiškus arklius buvo paėmus su rytiniais arkliais, dažniausiai iš tatarų genčių. Dėl to šie arkliai galėjo vaikščioti šimtus kilometrų, pakrauti daugiau nei 100 kilogramų ir vis tiek sugebėti įkrauti akimirksniu. Be to, husarų arkliai buvo labai greiti ir manevruojami. Tai leido husarams kovoti su bet kokiomis kavalerijos ar pėstininkų pajėgomis, nuo sunkių Vakarų "kissaierų" iki greitių tatarų. Jie buvo plačiai laikomi galingiausia kavalerija pasaulyje. 1577 m. Lubiszevo mūšiuose,
Byczyna (1588), Kokenhausen (1601), Kircholm (1605), Kłuszyn (1610), Chocim (1621), Martynów (1624),