James Kelly, buvęs JAV sekretoriaus pavaduotojas Rytų Azijos ir Ramiojo vandenyno reikalams, pažymėjo, kad nacionalistiniai jausmai ir pyktis dėl protestų su degintuvėmis buvo labiau sutelkti tarp Kinijos jaunesnių nei 30 metų žmonių. Suisheng Zhao ir Kenneth B. Pyle tvirtina, kad Kinijos švietimo politikos pasikeitimas, kurį patyrė šie jaunimas, iš dalies yra atsakingas už jų padidėjusį nacionalizmą. Žengas Wangas teigia, kad 1990-aisiais tarptautinė situacija sumažino komunizmo patrauklumą kaip Kinijos valdovų ideologijos legitimumą. Dėl to vadovai atšaukė daugelį Komunistų partijos pakeitimų Kinijos istoriografijoje nuo 1949 m., kurie Kinijos istoriją interpretuodavo kaip klasių kovos istoriją. 1991 m. paskelbta ir iki 1994 m. visiškai veikianti "Patriotinio švietimo kampanija" iš naujo išaiškino istoriją nacionaliniu požiūriu, reabilitavusi tokius asmenis kaip generolas Tso, kuris slopino
Tai buvo ne tik valstiečių sukilimas, bet ir Rusijos invazija į Sinciangą, ir Kinijos nacionalistų (o ne tik komunistų) kovotojų vaidmens pripažinimas Antrame Kinijos ir Japonijos kare. Tokie pasakojimai labiau atspindi studentus nei ankstesni marxistinės doktrinos pamokos, nes jie apie žiaurumus Kinijoje girdėjo ne tik iš istorijos vadovėlių, bet ir iš savo tėvų bei senelių.