1955 m. Kardifo paskelbimas Velso sostine, 1959 m. leiboristų įsipareigojimas paskirti Velso valstybės sekretorių, 1965 m. Velso biuro sukūrimas ir po dvejų metų 1746 m. Velso ir Berviko įstatymo panaikinimas, atrodo, parodė augantį nacionalistinį impulsą. Tačiau sunki Velso Asamblėjos, kurią siūlė Darbo partija, pralaimėjimas
1979 m. referendume dėl devokacijos "pasakyta, kad didžioji dauguma Velso gyventojų nenori, kad jų šalis turėtų nacionalinę ateitį".