Užbaigiu šią frazę:
Maritoje (1371 m.) osmanai iš karto nepradėjo realių užkariavimų Balkanuose, bet, sustiprindami savo pozicijas, sustojo, kad išplėstų savo įtaką ir sukurtų pagrindą tolesnei pažangai. Jie nenorėjo sukelti nuolatinės krikščionių sąjungos kovos, kol nebus visiškai įsitikinę, todėl iš pradžių jie buvo patenkinti tuo, kad Balkanų magnatų šeimos pripažino jų suverenitetą ir sumokėjo jiems dovaną, kad padidintų osmanų finansinius išteklius. Tokiu būdu jie neėmė Vukašino provincijos, bet sutiko leisti jo sūnui ir įpėdiniui Markoi valdyti Makedonijos regione, o jo sostas buvo Prilepas (aukščiausias Pelagonijos tvirtovė). Vukašino provincijos šiaurėje Marko jaunesnysis brolis Andrijašas turėjo nuosavybę. Vukašino įpėdiniai kovojo su savo vakariniais ir šiaurės Serbijos kaimynais, kurie po Vukašino mirties skubiai perėmė jo turtą.