Tačiau po Moulay Isma'il mirties politinė situacija Maroke virto santykine anarchija. Jo sūnūs kovojo vienas su kitu dėl valdžios, o jo buvusi "abid" armija tapo dominuojančia jėga valstybėje, veiksmingai valdydama už sosto. Meknesas prarado savo kapitalo statusą ir patyrė žalą
1755 m. žemės drebėjimas. Miestas buvo apleistas, o daugelis didžiulės imperinės kasbos dalių tapo apleista. Vėlesniais šimtmečiais karališkosios rūmų dėmesys buvo skiriamas tik retkarčiais. Sultonas Muhammad ibn Abdallah, valdęs nuo 1757 iki 1790 m., į pagrindinio rūmų komplekso pietryčius pridėjo Dar al-Bayda rūmus Agdal sode, kuris vėliau buvo paverstas karališka karine akademija. Jis taip pat pastatė Er-Roua mečetę pietinėje kasbos dalyje (ne toli nuo Heri al-Mansur), kuri yra didžiausia mečetė Meknes. Dar al-Kebira buvo apleista ir palaipsniui paversta gyvenamuoju rajonu, kuriame gyventojai statė savo namus Ismailo laikų buvusiose rūmų struktūrose ir tarp jų. XIX a. pradžioje sultonas Moulay Abd ar-Rahman priešais Bab al-Mansur pastatė loggiją, kuri tarnavo kaip ceremonijų ir gubernatoriaus tribunolo susitikimo vieta, nors vėliau ši struktūra buvo pašalinta.