Toliau rašykite šią pastraipą - Prezidento Linkolno genijus buvo ne tik tai, kad jis laimėjo savo karą, bet ir tai, kad jis tai padarė remiantis ir sintezuodamas prieš vergiją, laisvą žemę, demokratiją ir nacionalizmą. Konfederacija atsisakė visos partijos veiklos ir taip prarado visos šalies organizacijos, įsipareigojusios remti administraciją, pranašumus. Sąjungoje Respublikonų partija vienbalsiai palaikė karines pastangas, surandant pareigūnus, įdarbintus vyrus, įdarbinimo premijas, pagalbą žmonoms ir našlėms, karo reikmenis, obligacijų pirkimą ir entuziazmą, kuris buvo labai svarbus pergale. Demokratai iš pradžių palaikė karą už Sąjungą, o 1861 m. daugelis demokratų politikų tapo pulkininkais ir generolais. 1862 m. rugsėjo mėn. Linkolnas paskelbė emancipacijos proklamaciją, kuri pirmiausia buvo skirta sunaikinti "vergų galios" ekonominę bazę. Iš pradžių ji atitraukė daugelį šiaurės demokratų ir net nuosaikių respublikonų. Jie nenorėjo remti karo, kuris būtų naudingas jiems žemesnės rasės žmonėms. 1862 m. pertraukos rinkimuose demokratų partija pasiekė didelį laimėjimą, tačiau respublikonai, palaikomi Sąjungos partijos, išliko valdžioje. Sėkmė mūšio lauke (ypač Atlanto žlugimas)
) 1864 m. rinkimuose žymiai sustiprino respublikonus. Demokratai bandė pasinaudoti neigiamomis reakcijomis į emancipacijos kampaniją, tačiau iki 1864 m. jie šiek tiek išblėso dėl jos sėkmės naikinant pietus. Be to, respublikonai sėkmingai kampanijos metu kaltino "Copperheads" išdavystę. Vis daugiau Sąjungos armijos tapo respublikonų; tikriausiai dauguma demokratų, kurie įstojo į armiją, ėjo namo kaip respublikonai, įskaitant tokius pagrindinius lyderius kaip Džonas Loganas ir Benas Butleris.