Vietoj to, 1944 m. sausio 16 d. Oziminas perėmė 28-ojo šaulių korpuso vadovybę. Jis vadovavo korpusui kaip 60-osios armijos dalis Žitomiro <unk> Berdičevo puolimui, Rovno <unk> Lucko puolimui.
, Proskurov<unk>Chernovitsy puolimas, Lvov<unk>Sandomierz puolimas ir Sandomierz<unk>Silezijos puolimas, Aukštutinės Silezijos puolimas ir Moravijos<unk>Ostravos puolimas. Per šį laikotarpį jis užėmė Lvovą, Dębicą, Krakovą, Leobschuetz ir Opavą. Dėl išskirtinumo per Lvov<unk>Sandomierz puolimą korpusas rugpjūčio 10 d. gavo garbės pavadinimą Lvov. Operacijos metu Oziminas buvo apibūdinamas kaip "užtikrinęs, kad yra įgudęs ir drąsus vadas, meistriškai naudojantis reljefu ir improvizaciniais metodais, ir perveždamas karius per vandens telkinius su minimaliais nuostoliais", be to, vadovaudamas iš fronto, "asmeniškai įkvėpdamas pareigūnus ir karius nugalėti priešą". Už "išmintingą korpuso vadovybę ir paskirtų kovinių tikslų įgyvendinimą" 1945 m. balandžio 20 d. Oziminas buvo paaukštintas į generolo leitenantą, o 1945 m. birželio 29 d. jam buvo suteiktas Sovietų Sąjungos herojaus titulas ir Lenino ordinas.