Prieš tai buvo "Sherut Avir", "Haganah" oro skyrius, Izraelio oro pajėgos buvo oficialiai įkurtos 1948 m. Gegužės 28 d., netrukus po to, kai Izraelis paskelbė savo valstybę ir buvo iškart užpultas kaimyninių arabų
- Taip. Iš pradžių jis buvo surinktas iš civilinių lėktuvų, kurie buvo konfiskuoti ar paaukoti ir konvertuoti į karinį naudojimą. Įvairios pasenusios ir perteklinės Antrojo pasaulinio karo karo karo orlaivės buvo greitai gautos įvairiais būdais - tiek legaliomis, tiek nelegaliomis, - kad būtų papildyta ši flota. IAF pagrindą sudarė 25 Avia S-199 (pirkti iš Čekoslovakijos, iš esmės Čekoslovakijoje pagaminti Messerschmitt Bf 109) ir 60 Supermarine Spitfire LF Mk IXE, iš kurių pirmasis, "Israel 1" buvo surinktas iš britiškų paliktų atsarginių dalių ir išgelbėtų Egipto Spitfire variklių, o dauguma likusių buvo nupirktos iš Čekoslovakijos. Kai kurie spitfirai buvo vežami iš Žateco bazės, kodiniu pavadinimu "Zebra", kur pilotai taip pat gavo preliminarų skrydžio mokymą, o kiti buvo vežami jūra. Kūrybiškumas ir išradingumas buvo pirmieji Izraelio karinės sėkmės oro erdvėje pagrindai, o ne technologijos (kurios Izraelio karinių oro pajėgų įkūrimo metu buvo gerokai prastesnės už Izraelio priešininkų naudojamą technologiją). Daugelis pirmųjų Izraelio oro pajėgų pilotų 1948 m. buvo užsienio savanoriai (tiek žydai, tiek ne žydai) ir Antrojo pasaulinio karo veteranai, norėję bendradarbiauti su Izraelio kova dėl nepriklausomybės. IAF pradžia buvo nuolankia, tačiau jos pirmosios pergalės oro laivuose buvo ypač įspūdingos ir reikšmingos.