1899 m. buvo įkurta Istmos kanalo komisija, kuri turėjo nuspręsti, kuri vieta būtų geriausia kanalo statybai (Nikaragva ar Panama), ir tada prižiūrėti kanalo statybą. Po to, kai Nikaragva buvo atmesta, Panama tapo akivaizdžiu pasirinkimu. Tačiau kilo keletas problemų. JAV interesai Panamoje (to meto nedidelėje Kolumbijos dalyje) sustiprėjus, tiek Kolumbijos, tiek Prancūzijos kompanijos, kuri turėjo tiekti statybines medžiagas, kainos padidėjo. JAV, atsisakydama mokėti didesnius nei tikėtasi mokesčius, Kolumbijoje "sukurė revoliuciją". 1903 m. lapkričio 3 d. Panama (palaikyta Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų) sukilo prieš Kolumbiją. Panama tapo nauja respublika, gavusi 10 milijonų JAV dolerių. Panama taip pat gavo 250 000 JAV dolerių metinį mokestį ir nepriklausomybės garantijas. JAV įgijo kanalų teritorijos teises.
"amžinai". Vėliau R. Rooseveltas sakė, kad jis "paėmė kanalą ir leido Kongreso diskutuoti". Po to, kai Kolumbija prarado Panamą, jie bandė kreiptis į JAV peržiūrėdami sutartis ir netgi pavadindami Panamos miestą Kolumbijos sostine.