Istorikai mano, kad Čingų dinastijos pažeidžiamumas Vakarų imperializmui XIX amžiuje buvo visų pirma dėl jos jūrų pajėgų silpnumo; šimtmečius trukusi sąmoninga izoliacija reiškė, kad Čingų jūrų pajėgos buvo apgailėtinai pralenkiamos prieš jų Europos kolegas. Kita vertus, Čingų kariai pasiekė kai kurių karinių laimėjimų prieš vakariečius, kovojančius sausumoje. Istorikas Edwardas L. Dreyeris teigė: "Kinijos XIX amžiaus pažeminimai buvo stipriai susiję su jos silpnumu ir nesėkmėmis jūroje. Kai prasidėjo Opiumo karas, Kinija neturėjo vieningo karinio jūrų laivyno ir nežinojo, kaip ji buvo pažeidžiama iš jūros; Britų pajėgos plaukė ir plaukė kur tik norėjo... Šaulių kare
(1856-60 m.), kinams nepavyko užkirsti kelio anglo-prancų ekspedicijai 1860 m. plaukti į Žilės įlanką ir nusileisti kuo arčiau Pekino. Tuo tarpu naujos, nors ir ne visai šiuolaikinės, Kinijos armijos nuslopino šimtmečio viduryje kilusius maištus, apgaudė Rusiją, kad taikiai išspręstų ginčytinas sienas Centrinėje Azijoje, ir nugalėjo Prancūzijos pajėgas sausumoje Kinijos ir Prancūzijos kare (1884-1885 m.). Tačiau laivyno pralaimėjimas ir dėl to kilusi grėsmė garlaivių eismui į Taivaną privertė Kiniją sudaryti taiką nepalankiomis sąlygomis".