Kazarų įsiveržimai privertė turkų tautą - bulgarus, migruoti iš Azovo stepų į Vidurio Volgos ir žemesnio Kama regioną per pirmąją aštuntojo amžiaus pusę. 10-ojo - 13-ojo amžių laikotarpiu kitos turkų tautos, įskaitant kipčakus, migravo iš Pietų Sibiro į Europą. Jie vaidino svarbų vaidmenį mongolų invazijoje į Rusiją.
XIII a. Tatarų etnogenezė įvyko po to, kai migruojusios turkų tautos, susimaišusios su vietine bulgarų ir kitais Volgos upės apylinkės gyventojais, išlaikė Kipčako dialektą ir tapo musulmonais. Po Auksinės Ordos žlugimo 1500-aisiais atsirado kelios naujos tatarų valstybės. Šios valstybės buvo Kazano, Astrahano, Sibiro ir Krymo chanatai.