Kai 1488 m. sugrįžęs į savo namus, laivų avarijoje nukentėjęs Korėjos pareigūnas Choe Bu turėjo galimybę pamatyti daugelį Rytų Kinijos, nuo Zhejiang iki Liaoning, savo kelionės ataskaitoje jis apibūdino Suzhou kaip pranokstančią bet kurį kitą miestą. Daugelį privačių sodų šioje vietovėje pastatė Ming ir Čing dinastijų kilmingieji. Taipingai
Tačiau 1860 m. miestas buvo užimtas, o daugelis jo buvusių pastatų ir sodų buvo "beveik... griuvėsių krūva", kai juos 1863 m. Lapkričio mėn. Nepaisant to, iki 1880 m. gyventojų skaičius padidėjo iki maždaug 500 000 žmonių, o po kelių dešimtmečių šis skaičius išliko stabilus. XIX a. pabaigoje miestas buvo ypač žinomas dėl savo plataus šilko asortimento ir kinų kalbos leidybos pramonės. Miestas buvo atidarytas tiesioginei užsienio prekybai Shimonoseki sutartimi, užbaigusia Pirmąjį kinų-japonų karą, ir ankstesnės nesuderinamumo sutarčių su Didžiosiomis jėgomis labiausiai palankiomis šalimis. Naujieji emigrantai 1900 m. atidarė europietišką ir kinų mokyklą, o 1906 m. liepos 16 d. atidarė Suzhou geležinkelio stotį, jungiančią ją su Šanchajuje. Prieš pat Pirmąjį pasaulinį karą čia veikė 7000 šilko audyklų, taip pat buvo medvilnės gamykla ir didelė ryžių prekyba.