1355 m., po Osmanų užėmimo Gallipoli
Praeitais metais Paulius pradėjo derybas su Bizantijos imperatoriumi Jonu V Paleologu dėl Bizantijos ir Katalikų Bažnyčios susitaikymo mainais į Vakarų karinę pagalbą. Sunkiai spaudžiamo imperatoriaus Paulius gavo nemažai nuolaidų, įskaitant aktyvų lotynų bažnyčios ir net lotynų kalbos propagavimą, jo sūnaus Manuelo išsiuntimą į popiežiaus rūmus kaip įkaitą ir nuolatinio popiežiaus delegacijos įkūrimą Konstantinopolyje. Pabūdamas Konstantinopolyje Paulius taip pat dalyvavo teologiniuose ginčuose tarp Gregorio Palamos ir Nikeforo Gregoro. 1356 m. pradžioje Paulius, drauge su Bizantijos ambasadoriumi, "megas hetaireiarches" Nikolausu Sideriu, išplaukė į popiežiaus rūmus Avinione, kur jie atvyko birželio pradžioje. Popiežius Inocentas VI atsakė į imperatoriaus pasiūlymus bendrai ir vengė įsipareigoti siųsti karinę pagalbą, bet pasiuntė Petrą Tomą ir Viljamą Konti kaip popiežių pasiuntinius į Konstantinoplą. Bizantijos ir lotynų skirtingi prioritetai ir koncepcijos prisidėjo prie derybų susilpnėjimo ir galutinės nesėkmės: 1357 m. Jono V laiškas liko neatsakytas Inocencio VI iki jo mirties 1362 m.