1815 m. Rusijos-Vokietijos legionas buvo sujungtas su Prūsijos armija ir Klausevicas vėl įstojo į Prūsijos tarnybą kaip pulkininkas. Netrukus jis buvo paskirtas Johanno von Thielmano III korpuso štabo viršininku. Taip jis dalyvavo Ligny mūšyje ir Wavre mūšyje 1815 m. Waterloo kampanijos metu. Napoleono vadovaujama kariuomenė 1815 m. birželio 16 d. nugalėjo prusus prie Ligny (pietų nuo Mont-Saint-Jean ir Waterloo kaimo), tačiau jie nusitraukė tvarkingai. Napoleono nesugebėjimas sunaikinti Prūsijos pajėgų privedė prie jo pralaimėjimo keliomis dienomis vėliau Waterloo mūšyje (18 birželio 1815 m.), kai Prūsijos pajėgos atvyko į jo dešinįjį flanką vėlai popietę, kad padėtų anglo-olandų-belgijoms pajėgoms, spaudžiančioms jo frontą. Napoleonas įtikino savo karius, kad pilkos uniformos buvo maršalo Grouchy grenadierių. Klausevico padalinys buvo daug mažesnis Wavre.
(1819 m. birželio 1815 m.), užkirsti kelią dideliems pastiprinimams pasiekti Napoleoną prie Waterloo. Po karo Klausevicas dirbo "Kriegsakademie" direktoriumi, kur dirbo iki 1830 m. Tą pačią vasarą jis grįžo į kariuomenę. Netrukus po to, kai Europoje kilo kelios revoliucijos ir krizė Lenkijoje, atrodė, kad prasidės dar vienas didelis Europos karas. Klausevicas buvo paskirtas vienintelės armijos, kurią Prūsija galėjo mobilizuoti šioje ekstremalioje situacijoje, štabo viršininku, kuris buvo išsiųstas į Lenkijos sieną. Jo vadas Gneisenau mirė nuo choleros (rugpjūčio 1831 m.), o Klausevicas perėmė prusų armijos pastangas pastatyti karinį pastatą, kad būtų užkirstas kelias didžiosios choleros protrūkiui (pirmą kartą kolera pasirodė šiuolaikinėje Europos širdyje, sukeldama panikos visą žemyną). Pats Klausevicas netrukus mirė nuo tos pačios ligos, 1831 m. lapkričio 17 d.