Kaip armėnai, asyriečiai ir kiti
Osmanų pavaldiniai, Trebizondos graikai ir trumpalaikė Rusijos Kaukazo provincija Karsas (kuris 1918 m. Grįžta į Osmanų kontrolę) patyrė plačias žudynes ir tai, kas dabar paprastai vadinama etniniais valymais XX a. Pradžioje, pirmiausia jaunųjų turkų, o vėliau - kemalistinių pajėgų. Abiem atvejais pretekstu buvo vėl tai, kad pontiški graikai ir armėnai bendradarbiavo arba kovojo su savo Rusijos religinių bendratikių ir "saugovų" pajėgomis prieš baigiant karinėms veikloms tarp abiejų imperijų po Spalio revoliucijos. 1915-1922 m. dešimtys tūkstančių pontiškų graikų žuvo dėl mirties žygių Turkijos kalnuotose vietovėse, priverstinio darbo Anatolijoje ir Topalo Osmano nereguliarių grupuočių žudynių. Po šimtų metų, 1923 metais, likusieji buvo ištremti iš Turkijos į Graikiją kaip Graikijos ir Turkijos gyventojų mainų dalis, apibrėžta Lozanos sutartimi. Savo knygoje "Juodoji jūra" rašytojas Nealas Aschersonas rašo: