Britų reguliari kariuomenė bijojo, kad jei juodaodžiai vyrai bus ginkluoti, jie pradės vergų sukilimus. Bandydami sutramdyti pietininkus, britai Afrikos amerikiečius naudojo kaip darbininkus, kvalifikuotus darbininkus, pašarų rinkėjus ir šnipus. Lordas Dunmoras, karališkasis Virdžinijos gubernatorius, buvo pasiryžęs išlaikyti britų valdymą pietinėse kolonijose ir pažadėjo išlaisvinti tuos sukilėlių savininkų vergus, kurie kovojo už jį. 1775 m. lapkričio 7 d. jis paskelbė proklamaciją: "Šiuo toliau skelbiu, kad visi įstrigę tarnautojai, negrai ar kiti (priklausantys sukilėliams), kurie gali ir nori nešti ginklus, yra laisvi, jie prisijungia prie Jo Didenybės kariuomenės". 1775-ųjų gruodį britų armijoje buvo 300 vergų, vilkusių karinę uniformą. Uniformos krūtinėje buvo užrašas "Laisvė vergams". Šie vergai buvo pavadinti "lordo Dunmoro etiopų pulku". Išskyrus tuos juodaodžius vyrus, kurie prisijungė prie Etiopijos pulko, tik keli juodaodžiai vyrai, tokie kaip Seimoras Burras, tarnavo britų armijoje, kol mūšiai buvo sutelkti į šiaurę. Tik paskutiniais karo mėnesiais, kai trūko žmonių, lojalistai naudojo juodaodžius kovoti už Britaniją pietuose. Savanoje, Džordžijoje, Augustoje, Džordžijoje ir Čarlstone, Pietų Karolinoje, kai jiems grėsė patriotų pajėgos, britai savo kariuomenėje užpildė spragas afroamerikiečiais. 1779 m. spalio mėn. apie 200 juodųjų lojalistų kareivių padėjo britams sėkmingai apginti Savaną
prieš bendrą prancūzų ir sukilėlių amerikiečių ataką.