Įrašykite šio skyriaus tęsinį - Georgescu buvo ypač produktyvus savo karjeros pabaigoje, kai jis, kaip manoma, buvo identifikuojamas su šūkiu "anul şi romanul" ("naujas romanas kiekvienais metais"). Pasak Iulijos Arsintesku, jų kokybė sumažėjo, kai jų autorius tapo "sugebėjimu, kurį vis sunkiau pakelti". Nuo "Mai mult ca perfectul" Georgescu sukūrė naują ciklą, daugiausia dėmesio skiriant Huzurei. Pasakojėjas Mironas Perieţeanu, pats išgalvotas Georgescu, pasakoja eilines Ioan, Luca, Matei ir Marcu istorijas (vardus, pagrįstus Rumunijos versijomis Keturiems Evangelistams). Šiuose romanuose įvykiai taip pat vyksta XX a. pradžioje, aprašant 1907 m. valstiečių sukilimą
Taip pat ir Pirmojo pasaulinio karo okupacija šalyje. Pasak literatūros kronikininko Ioano Holbano, Huzurei - tai "išskirtinė vieta, apslėpta apsigimimo, kur žmonės, nuolat prakaituodami nuo karščio, laisvai vaikšto iš vienos patalpų į kitą [...] ir pasiaukoja ta visagalioji deivė, kuri yra siesta [...]. Tai tik pirmasis įspūdis, nes Huzurei yra savo laikų "gyva citadelė" [...], tarp juokingų namų ir gatvių sutelkusi įvairialypią pasaulį, įstrigusią į kovą dėl valdžios ir pinigų: [ čia] vykdomi nusikaltimai, intrigos, narkomanijos tinklai ir didmeninės prekybos biržos, karštai diskutuojama apie politiką, daromos prognozės, atliekami tyrimai, vyksta persekiojimai, vartojamos dramos, žmonės valgo energingai ir parduodamos (pirkamos) nubile merginos [...]. " Huzurei pasakojimus Cosaşu laiko lygiaverčiais kai kuriems jų pripažintiems pirmtakai: George'o Călinescu "Bietul Ioanide" ir Marin Preda "Moromeţii".