Slavenijai 6 ir 7 amžiuose įsiveržė ir apsigyveno Vakarų Balkanuose. Serbai yra paminėti "De Administrando Imperio", kaip gyvenantys Balkanuose Bizantijos imperatoriaus Heraklio (r. 610<unk>641), tačiau tyrimai nepalaiko, kad serbų gentis buvo šios vėlesnės migracijos dalis (kaip teigia istoriografija), o ne migracija su likusiais ankstyvųjų slavų. Lingvistinių tyrimų metu daroma išvada, kad ankstyvieji pietų slovanai sudarė vakarų ir rytų šakų, lygiagrečių srautų, maždaug padalintų Timok<unk>Osogovo<unk>Šar linijoje. Šiaurės vakarų Kosovo dalys buvo Serbijos Kunigaikštystės dalis. IX a. pabaigoje regioną užėmė Pirmoji Bulgarijos imperija, o regionas keitėsi rankomis tarp bizantinų ir bulgarų iki Bizantijos atkūrimo 1018-19 m. 1040-41 m. Masinis bulgarų sukilimas
išsiplieskė, įskaitant ir Kosovo. 1072 m. prasidėjo kitas sukilimas, kuriame Prizrenyje buvo karūnuotas Bulgarijos imperatorius serbų princas Konstantinas Bodinas, tačiau, nepaisant tam tikros pradinės sėkmės, Bodinas galiausiai buvo sučiuptas Pietų Kosove ir sukilimas buvo užgniaužtas. Vukanas I, naujasis nepriklausomas Serbijos didysis kunigaikštis, pradėjo rengti puolimus į Bizantijos teritorijas, pirmiausia į Kosovą, o vėliau į Makedoniją (1091-95). Jis sulaužė keletą taikos sutarčių, kurias jis asmeniškai derė su Bizantijos imperatoriumi Zvečane ir Lipliane, kol galiausiai 1106 m. pasidavė.