Parašykite šio skyriaus tęsinį - Likusį dešimtojo dešimtmečio laikotarpį Prokhanovas jautėsi persekiojamas ir marginalizuotas. Net sovietmečiu buvau žinomas kaip "valstybės odos dainininkas", mane vadindavo "Armijos būstinės naktinuku". Dabar visose jų [naujose] žodynėse esu demonizuotas. Nors mano draugai, kaip Anatolijus Kimas, pasirodė kaip estetai, aš buvau pristatytas kaip tamslininkas. Jie patarė vakarietiškiems leidėjams neversti manęs, užblokavo mane", - skundėsi Prokhanovas, kalbėdamasis su Zacharu Prilepinu. Viskas pasikeitė 2000-ųjų pradžioje, kai Prokhanovas atsidūrė tarp Rusijos literatūros elito, net jei jo proza vis labiau tapo morbidine, nereali ir apokaliptine. Kaip 1999 m. teroro išpuoliai prieš gyvenamuosius namus
Rusiją sukrėtęs, Prokhanovas apkaltino valstybės slaptąsias tarnybas užplanavusios šiuos išpuolius ir savo naują romaną grįso šiais įtarimais. 2002 m. "Mr. Hexogen" (2001) jam atnešė Nacionalinio bestselerio apdovanojimą.