Užbaigti šią frazę: 1814 m. pabaigoje provincijos, išvargintos pilietinių karų tarp federalistinių ir centralistinių frakcijų, taip pat mūšių su karališkojo režimo miestuis, jau buvo nestabilioje padėtyje. Tai pridėjo prie to, kad daugelis neseniai nepriklausomų provincijų niekada nebuvo atmetę Ferdinando VII legitimumo kaip suverenios karaliaus, ir kad, nepaisant nepriklausomybės judėjimo, politinis ir kultūrinis gyvenimas provincijose iš esmės nepasikeitė ir vis dar buvo stipriai veikiamas Ispanijos. Be to, Katalikų Bažnyčia daugiausia priešinosi nepriklausomybei. 1815 m. viduryje
Naujojoje Granadoje atvyko ispanų ekspedicinės pajėgos, vadovaujamos Pablo Morillo. Morillo rugpjūčio mėnesį apgulė Kartageną, o po penkių mėnesių, gruodį, ji galiausiai nukrito, o miestas patyrė daug civilių aukų dėl bado ir ligų. Iki 1816 m. gegužės 6 d. Morillo ir rojalistai iš pietų užkariavo Bogotą ir taip grąžino visą Naująją Granadą į rojalistų kontrolę, kuri truko iki 1819 m. rugpjūčio, kai Simono Bolivaro vadovaujamos pajėgos perėmė centrinę regiono dalį.