Kai 1632 m. lapkričio mėn. mirė karalius Gustavas, jo vienintelė teisėta ir gyva dukra, Christina, buvo beveik šešerių metų. Iki to laiko, kai 18-erių metų mergina paskelbė, kad yra pilnametystė, Švediją valdė regentų taryba. Šiai tarybai vadovavo Lordas Aukštasis Kancleris Oxenstierna, kuris parašė Vyriausybės instrumentą (1634), naują konstituciją. Po karaliaus mirties paaiškėjo, kad taryboje egzistuoja skirtingos nuomonės. Kai kurie Oxenstierna kolegos rekomendavo, kad Švedija turėtų siekti taikos ir pasitraukti iš karo Vokietijoje, ypač po pralaimėjimo Nördlingen
1634 metais. Tačiau "Oxenstierna" nuomonė, kad Švedija turėtų likti kare, kad būtų užtikrinta kompensacija už padarytas aukas, vyravo. Švedijos pusės katastrofiškas rezultatas Nördlingene akimirką atvedė jį į griuvėsį ir pirmą kartą privertė jį taip toli nukrypti nuo savo nepriklausomybės politikos, kad paprašė tiesioginės pagalbos iš Prancūzijos. Tačiau gerai žinodamas, kad Švedijos kariuomenei Rišelis reikalingas tiek pat, kiek jam reikalingos lėšos, 1635-aisiais Kompenjos konferencijoje jis atsisakė, kad ateityje būtų suvaržytos jo rankos tam, kad būtų šiek tiek palengvintas dabartis. Tačiau 1636 m. jis pasirašė naują subsidijų sutartį su Prancūzija Vismare. Švedijos kariuomenė Vokietijoje išliko iki 1648 m. ir Trisdešimties metų karo pabaigos. Tačiau Oxenstierna 1636 m. išvyko iš Vokietijos ir grįžo į Stokholmą po dešimties metų tarnavimo Švedijos atstovu Prūsijoje ir Vokietijoje.