Po to, kai Romos teisėjo ir oratoriaus karjerą baigė, jis įstojo į kariuomenę. Pirmasis jo užregistruotas mūšis buvo Quintus Servilius Caepio vadovaujamas ir baigėsi 105 m. pr. Kr. Arausio mūšyje, kur jis parodė neįprastą drąsą. Sertorijui pavyko šnipinėti keliaujančias germanų gentis, kurios nugalėjo Kepiją. Po šios sėkmės jis beveik neabejotinai dalyvavo didžiojoje Aquae Sextiae mūšyje.
102 m. pr. m. e. (dabar Aix-en-Provence, Prancūzija), kur Teutonai ir Ambronai buvo apskritai nugalėti. Jis tikriausiai taip pat kovojo 101 m. pr. Kr. Vercellae mūšyje, kur Cimbrai buvo ryžtingai nugalėti ir baigė vokiečių invaziją. Praėjus keleriems metams po Kimbrijos karų, Sertorijaus globėjas Gaijus Marijus prarado malonę dėl savo paramos demagogu Lucius Appuleius Saturninus ir jis ir Sertorius turėjo išvykti iš Romos. Sertorius keliavo į Hispania Ulterior ir tarnavo jos gubernatoriui Titui Didiui kaip karinis tribunas. Jis išsiskyrė nugalėdamas sukilimą Kastulo ir jo apylinkėse ir buvo apdovanotas Žolės karūna.