1944 m. pradžioje, kai dėl Antonescu įsipareigojimo Axis, Bukareštas buvo masiškai bombarduojamas
, Cioculescus pabėgo į pietvakarių Bukarešto periferiją, persikėlęs į mažą namą Ciorogârloje. Vėliau jie persikėlė į Šeicaru nuosavybės vilą, kur, kai Raudonosios armijos kariai įžengė į Rumunijos teritoriją; Barbu Cioculescu teigimu, šeimininkas ir svečias diskutuotų apie Rumunijos ateitį postfašistinėje eroje, Šeicaru išreiškė viltį dėl Vakarų sąjungininkų antikomunizmo, o Cioculescu tikėjo demokratijos atkūrimu su sovietų sutikimu. Anot to paties autoriaus, Cioculescu-tėvas buvo sužavėtas Vichy Prancūzijos žlugimu ir išjuokė prancūzų nacių kolaborantus, kurie pabėgo į Bukareštą. Šeicaru išvyko iš šalies netrukus prieš 1944 m. rugpjūčio mėn. Karališkąjį perversmą, kuris Rumuniją suderino su sąjungininkėmis, o namo netrukus užėmė sovietų vadovaujamos Tudoro Vladimirescu divizijos rumunų kariai, palikdami šeimą grįžti į Bukarešto centrą.