Bianu stipendiją padvigubino jo darbas kaip organizatorius šioje srityje ir, ypač po 1880 m., dalyvavimas politinėse intrigose. Jis buvo Dimitrie Sturdza mokinys, prisijungęs prie pastarosios Nacionalinės liberalinės partijos ir rinkdamas paramą akademinėje bendruomenėje. Bianu tęsė agitaciją tarp Transilvanijos rumunų, tačiau iki 1896 m. tiek jis, tiek Sturdza tapo nuosaikiems nacionaliniame klausime ir palankiai vertino susitaikymą su Austrija-Vengrija. Kaip toks, Bianu buvo "germanofilis" Pirmojo pasaulinio karo metu, tai reiškia, kad jis kritikavo Rumunijos sąjungą su Antantos šalimis. Po Bukarešto žlugimo jis liko vokiečių okupuotoje teritorijoje.
, bet buvo išgelbėtas persekiojimas po karo pabaigos.