Užpildykite šią frazę: Vakarų mūšyje Konfederacijos pajėgos, vadovaujamos generolo Alberto S. Johnstono, buvo priverstos palikti Kentukį ir didelę dalį centrinės ir vakarinės Tenesio valstijos po Fort Donelsono ir Fort Henry praradimo vasario mėnesį. Dviejų fortų užgrobimas pavertė sąjungininkį generolą Ulissą S. Grantą nacionaliniu didvyriu. Džonsonas, vadovaudamasis savo antrosios komandos generolio P. G. T. Beauregardo pasiūlytu planu, sutelkė tiek pajėgų, kiek galėjo, netoli Korinto, Misisipės, ir užpuolė Granto armiją Tenesio
Šilo bažnyčios netoli. Nors balandžio 6 d. Sąjungos armijai pavyko beveik patekti į Tenesio upę, Johnston mūšyje buvo mirtinai sužeistas, o Grantą naktį sustiprino Ohajo armija, kuriai vadovavo generolas Donas Carlosas Buellas. Kitą rytą Grantas vadovavo priešpuoliui ir išvarė konfederatų kariuomenę iš lauko, kuri vėliau pasitraukė atgal į savo bazę Korintoje. Generolas majorius Henry W. Halleckas perėmė vadovybę Sąjungos pajėgų, veikiančių Vakarų Tenesio valstijoje, ir žengė į Korinthą, kur abi armijos įsikūrė mėnesio trukmės apgulčiai. Baimėdamasis, kad artėja pilno masto Sąjungos puolimas prieš Konfederacijos gynybą, Beauregard'as evakavo Korintą gegužės 29-30 d. naktį, o Halleck'o pajėgos apie tai sužinojo tik kitą rytą.