1918 m. pasiekus nacionalinę vienybę, Rumunijos literatūra įžengė į tai, ką galima pavadinti aukso amžiumi, kuriam būdingas rumuniško romano vystymasis. Tradicinė visuomenė ir neseniai įvykę politiniai įvykiai turėjo įtakos tokiems kūriniams kaip Liviu Rebreanu "Răscoala" ("Krikimas"), kuris, paskelbtas 1932 m., buvo įkvėptas 1907 m. Rumunijos valstiečių sukilimo
, ir "Pădurea Spânzuraților" ("Ašklų miškas"), išleistas 1922 m. ir įkvėptas Rumunijos dalyvavimo Pirmuoju pasauliniame kare. Šiuolaikinio romano aušrą galima pamatyti Hortensia Papadat-Bengescu ("Concert din muzică de Bach"<unk> "Bach Concert"), Camil Petrescu ("Ultima notte de dragoste, întâia noapte de război"<unk> "Paskutinė meilės naktis, pirmoji karo naktis"). George'as Călinescu yra dar viena sudėtingas rumunų literatūros asmenybė: romanistas, dramaturgas, poetas, literatūros kritikas ir istorikas, esejistas, žurnalistas. Jis išleido autoritetines monografijas apie Eminescu ir Creangă, taip pat monumentalią (beveik 1000 puslapių) Rumunijos literatūros istoriją nuo jos atsiradimo iki jo rašymo (1941).