1945 m. gegužę baigėsi karas
ir Hitlerio diktatūra žlugo: po 1945 m. liepos mėn. Leipcigas ir aplinkinis regionas buvo administruojami kaip sovietų okupacijos zonos dalis. 1946 m. gegužę, įstojusi į naujai įkurtą SED (partiją), Schubart-Fikentscher gavo Leipcigo universiteto habilitaciją (aukštesnį akademinį laipsnį), kurios ji neturėjo per pastaruosius dvylika metų. Habilitacija paprastai buvo suteikiama tik už naujus akademinius tyrimus, tačiau šiuo atveju universitetas jai suteikė laipsnį remiantis monografija, kurią ji jau parašė ir paskelbė prieš kelerius metus, atlikdama tolesnius tyrimus "Brünner Schöffenbuch". Tuo metu Vokietijos universitetai buvo smarkiai susilpnėję, o karo žudynės ir masinė emigracija paliko visą regioną be darbo amžiaus gyventojų. 1948 m. Vilhelmas Šubartas buvo įtikintas priimti senovės istorijos profesoriaus postą Leipcigo universitete., kurio profesoriaus postą ji (neformaliai) užėmė, baigė karą kaip kariuomenės karininkas ir 1946 m. priėmė profesorių postą Göttingeno universitete (į 1946-uosius), bet vis dar Leipcigo universiteto pareigūnai dvejojo, kaip valdyti jo profesorių postą ir paskirti vietoj jo moterį, kuri dirbo nuo 1943 m.