Užpildykite šią frazę: 1521 m. Suleimanas Didingas (1520<unk>1566), išprovokuodamas karą ir apsimetęs diplomatiniu įžeidimu, užpuolė Vengrijos karalystę ir užėmė Belgradą. Jis nedvejodamas pradėjo puolimą prieš susilpnėjusią karalystę, kurios mažesnė, prastai vadovaujama armija (apie 26 000 vengrų karių, palyginti su 45 000 osmanų karių) 1526 m. rugpjūčio 29 d. Mohács mūšyje buvo nugalėta. Taip jis tapo įtakingas Vengrijos karalystėje, o jo pusiau vasalas, vardu Jonas Zápolya, ir jo priešas Ferdinandas I. abu pretendavo į karalystės sostą. Suleimanas nuėjo toliau ir bandė sutriuškinti Austrijos pajėgas, bet jo
1529 m. Vienos apgultis žlugo, kai žiema privertė jį pasitraukti. Vengrijos karaliaus titulas buvo ginčijamas tarp Zápolya ir Ferdinando iki 1540 metų. 1541 m. Osmanų užgrobtas Buda, Vakarai ir Šiaurė pripažino Habsburgų karalių ("Karališkoji Vengrija"), o centrinės ir pietinės grafystės buvo aneksuotos Osmanų sultono, o rytuose valdė Zápolya sūnus, pavadinimu Rytų Vengrijos karalystė, kuri po 1570 m. tapo Transilvanijos Kunigaikštystė. Nors didžioji dalis 17 000 ir 19 000 Osmanų karių, tarnaujančių Osmanų tvirtovėse dabartinės Vengrijos teritorijoje, buvo ortodoksų ir musulmonų balkanų slavų, Pietų slavų taip pat veikė kaip akıncıs ir kiti lengvieji kariai, skirti plėšimui dabartinės Vengrijos teritorijoje.