1920 m. pradžioje Sultanovas sustiprino savo pastangas kontroliuoti regioną Azerbaidžano valdžioje, išdavęs ultimatumą Armėnijos nacionalinei tarybai. 1920 m. pradžioje Paryžiaus taikos konferencijoje buvo pripažinta Azerbaidžano "de facto" pretenzija į Karabaką. Tačiau kadangi konferencija baigėsi be galutinio sprendimo dėl Karabacho, Sultanovas pasisakė už vietinį sprendimą, kuris reikalavo, kad šis regionas būtų įtrauktas į Azerbaidžaną. Jis sustiprino Khankendi garnizonų dydį ir toliau judino savo karius, dar kartą be savo administracinės tarybos sutikimo. Etninė įtampa Karabache dar kartą padidėjo, kai Azerbaidžano kariuomenė linčė ir nužudė keletą armėnų Hankendi ir apiplėšė aplinkinius rajonus tų metų vasario mėnesį. Kovo pradžioje, kai Karabacho armėnų delegacija susitiko Šošo kaime ir atmetė galimybę susijungti su Azerbaidžanu, Sultanovas siekė sustiprinti savo kontrolę Karabache: jis uždraudė armėnams be leidimo palikti Šūšą, Azerbaidžano kariai buvo dislokuoti armėnų namuose, įsakė Armėnijos veteranams, buvusių Rusijos kariuomenės, registruotis, kad jie negalėtų dalyvauti karinėje veikloje, ir parengė planus sunaikinti keletą armėnų kaimų, kad nutrauktų armėnų ryšį Karabacho ir Zangezuro regione. 1920 m. Kovo mėn. Masinės armėnų gyventojų žudynės įvyko Šušos žudynėje.
- Taip.