Užbaigi šį sakinį: 1989-ųjų lapkritį gatvės protestuotojai peržengė sieną, o tada laimingi piliečiai visą naktį (ir vėliau) ją išardė. Greitai paaiškėjo, kad sovietiniai kariai, stebėję, negavo jokių įsakymų įsikišti, tuo tarpu protestuotojų skaičius sparčiai augo, padedant įkvėpimui medijos prastai valdymui senstančios Rytų Vokietijos partijos vadovybės. (Pirmasis partijos sekretorius Erich Honeckeris, mirtinai sergantis, kelias savaites anksčiau buvo priverstas atsistatydinti iš partijos vadovybės dėl įvykių gatvėse greičio ir tuo metu nežinomų Vokietijos visuomenės politiniu požiūriu mirtino Kremliaus paramos praradimo.) Günter Gaus buvo dalis kartos, kuri matė ankstesnį bandymą Rytų vokiečiai atsikratyti sovietų remiamos tironijos pabaiga labai kitaip, atgal
1953 metais. Jis pasveikino sienos pabaigą su didžiuliu džiaugsmu, kuris buvo visiškai neapsimetęs. Tačiau per ateinančius dvylika mėnesių jis vis labiau siaubėsi, matydamas, kaip Helmuto Kohlo vakarietiškoji vyriausybė, savo kvazikolonijinį susivienijimo procesą vykdydama, jo manymu, serija rimtų ir labai pagrindinių politinių klaidų, tęsė skubiai.