Manču imperatorių armijos pirmą kartą įžengė į Tibetą atsakydamos į pagalbos prašymą, kai 1717 m. Tibetas buvo užpultas Džungaro mongolų. Po pirmojo ekspedicijos pajėgų pralaimėjimo 1718 m. Salveeno upės mūšyje, kinų ekspedicija 1720 m.
buvo sėkminga atkurti Dalai Lama valdžią Lhasoje. 1723 m. kariuomenė buvo išbraukta, o Lhasoje liko civilinis kinų patarėjas. Kai 1728 m. prasidėjo pilietinis karas, abi pusės paprašė pagalbos iš Kinijos ir vėl buvo išsiųsta armija į Lhasą. Buvo nuspręsta paskirti du "ambansus", civilinius Kinijos patarėjus Tibeto vyriausybei, kuriuos apsaugotų nedidelė kariuomenė. 1750 m., kai kilo neramumai, vėl buvo išsiųsta kariuomenė, o ambams buvo suteikta daugiau galios. Tačiau nuo imperijos valdžios centrų izoliuoti ambanai netrukus pateko į vietinės valdžios rankas. Buvo ilgas taikos laikotarpis ir kinų aplaidumas Tibeto reikalais, tačiau 1792 m. Gurkų invazija į Nepalą sukėlė pagalbos prašymą ir sėkmingą Kinijos atsaką. 1893 m. Kinija įvedė Tibete reformas, dėl kurių sienos buvo uždarytos užsienio keliautojams, tačiau, nepaisant ketinimų sustiprinti ambens vaidmenį, prasidėjo ilgas kinų aplaidumo laikotarpis, kuris tęsėsi visą XIX amžių, per kurį Tibetas buvo "uždarytas", bet veiksmingai savarankiškas.