Ilgiausias karas Vokietijos istorijoje, dėl didžiųjų valstybių įsikišimo, tapo pasauliniu karu. Pagrindinė priežastis buvo religinių konfesijų konfliktas, kilęs dėl Reformacijos. Taigi imperijos pietvakariuose katalikų ir protestantų kunigaikščiai buvo priešai - katalikai (imperatorius, Bavarija) susivienijo Ligoje, o protestantai (elektoracija Palatinas, Badenas-Durlachas, Vurtembergas) - Sąjungos. Kitaip nei jo pirmtakas, kitas kunigaikštis Johanas Frydrichas (1582-1628) nesugebėjo tapti absoliutu valdovu ir priverstinai pripažino savo galios ribas. Per jo valdymą, kuris baigėsi 1628 m. Liepos mėn., Vurtembergas smarkiai nukentėjo nuo Trejų metų karo, nors pats kunigaikštis jame nedalyvavo. Tačiau jo sūnus ir įpėdinis Eberhardas III (1628-1674), kai tik 1633 m. pasiekė pilnametystę, įstūmė į karą kaip Prancūzijos ir Švedijos sąjungininkas, tačiau po Nordlingeno mūšio
1634 m. imperatoriškosios pajėgos užėmė kunigaikštystę, o pats kunigaikštis keletą metų išvyko į tremtinę. Vestfalijos taikos sutartimi jis buvo grąžintas į apgyvendintą ir vargstančią šalį, o likusius savo gyvenimo metus jis praleido bandydamas ištaisyti ilgo karo padarytas nelaimes. Vurtembergas buvo pagrindinis karo mūšio laukas. Tarp 1634 ir 1655 m. gyventojų skaičius sumažėjo 57 procentais, daugiausia dėl mirties ir ligų, mažėjančio gimstamumo ir išsigandusių valstiečių masinės migracijos.