Kaip Rumunijos pilietė Regencijos Vengrijoje, Vida buvo nuolat prižiūrima. Jo studijas Vengrijos dailės mokykloje nutraukė darbo bataljonas, nors jis sugebėjo pabėgti Budapešto apgulties metu. Jis vėl prisijungė prie Rumunijos armijos ir, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje
, buvo dislokuotas Skalikoje. Grįžęs į Baia Mare, trisdešimties metų amžiaus jis tapo mėgstamiausiu Rumunijos komunistinio režimo menininku ir tapo Didžiojo nacionalinio susirinkimo deputatu, tačiau išreiškė kritiką režimo meniniams standartams. Jis ne kartą bandė pasipriešinti socializmo realizmo augimui ir vaizdavo ekspresionizmą kaip autentiškesnę revoliucinę srovę.