1802 metais tarp Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos vėl kilo įtampa. Suprasdamas, kad karas vėl neišvengiamas, Napoleonas įsakė Prancūzijos kariniam jūrų laivynui parengti pajėgas, kurios ilgesniam laikui tarnautų Indijos vandenyne, pajėgas, galinčias smarkiai pakenkti britų prekybai šiame regione. Eskadronas turėjo turėti greitojo laivyno "Marengo" laivą, 74-gunį laivą, kuriam vadovavo kontradmiralas Charles-Alexandre Léon Durand Linois. Linois buvo labai patyręs kariuomenės pareigūnas, kelis kartus dalyvavęs su britais Prancūzijos revoliucijos karuose: 1794 m. gegužę jis buvo suimtas, kai jo fregatas "Atalante" buvo numuštas Atlanto vandenyne. Greitai pakeistas, jo kitas laivas "Formidable" buvo užgrobtas po žiaurios gynybos Groix mūšyje, o kitais metais jis vėl buvo užgrobtas savo naujoje fregatoje "Unité" ir vėliau dalyvavo katastrofinėje "Expédition d'Irlande" linijos laive "Nestor" po trečio keitimo belaisviais. Jo svarbiausias mūšis buvo 1801 m. Liepos mėn., Kai jis vadovavo prancūzų eskadrijai per jų pergalę
Pirmasis Algeciras mūšis, kur buvo sučiuptas. Jis taip pat buvo dalinis vadas per pralaimėjimą Antrajame Algeciraso mūšyje po keturių dienų, tačiau šis veiksmas sustiprino jo reputaciją Prancūzijos kariniame jūrų laivyne kaip sėkmingą vadas. "Marengo" lydėjo fregatai "Atalante", "Sémillante" ir transportai "Côte d'Or" ir "Marie Françoise". Atrodo, kad šis eskadras buvo išsiųstas į Indijos vandenyną užimti Pondicherry ir įdiegti naują gubernatorių Prancūzijos Indijos vandenyno kolonijose, generolą Charles Decaen. Konvojuje buvo 1350 karių ir daug atsargų, reikalingų keturių mėnesių kelionei į Indiją ir numatomoms tolesnėms operacijoms.