Parašykite šio skyriaus tęsinį - po Oriono projekto Teodoras Teyloras vėl pakeitė karjerą. Jis dar labiau bijojo galimų pasekmių, kurias jam sukeltų jo viso gyvenimo darbas, ir ėmėsi atsargumo priemonių, kad sumažintų šiuos rūpesčius. 1964 m. jis tarnavo Gynybos atominės paramos agentūros (Gynybos departamento padalinys) direktoriaus pavaduotoju, kur vadovavo JAV branduolinių ginklų inventoriui. 1966 m. jis įkūrė Vienoje (Austrija) įsikūrusią konsultacinę įmonę "International Research and Technology Corporation" (Tarptautinė mokslinių tyrimų ir technologijų korporacija), kurios tikslas buvo užkirsti kelią branduolinių ginklų programoms. Taylor taip pat buvo lankomasis profesorius Kalifornijos universitete Santa Kruze ir Princetono universitete. Galiausiai jo dėmesys buvo nukreiptas į atsinaujinančią energiją, o 1980 m. Taylor įkūrė kompaniją "Nova Incorporated", kuri daugiausia dėmesio skyrė branduolinės energijos alternatyvoms, kaip žemės energijos poreikiams papildyti. Jis tyrė energijos surinkimą iš šaltinių, tokių kaip ledo tvenkinių aušinimas ir saulės tvenkinių šildymas, ir galiausiai kreipėsi į energijos taupymą pastatuose. Dėl šio darbo energijos taupymo srityje, jis įkūrė ne pelno organizaciją Montgomerio apygardoje, Merilende, pavadintą Damasko energija, kuri orientuota į energijos vartojimo efektyvumą namuose. Theodore Taylor taip pat tarnavo Jungtinių Valstijų prezidento komisijoje dėl Three Mile Island nelaimės
, dirbant su reaktoriaus susidarymu susijusių problemų švelninimu.