Užpildykite šią frazę: Marchenko, iš pradžių nepolitinis naftos gręžėjas iš neturtingos kilmės, kreipėsi į rašymą ir politiką dėl kelių kalėjimo epizodų, prasidėjusių 1958 m., per kuriuos jis pradėjo bendrauti su kitais disidentais. Marchenko tarptautinę garbę 1969 m. įgijo knyga "Mano liudijimas", autobiografinė knyga, parašyta po to, kai jis atvyko į Maskvą 1966 m., apie savo tuometines neseniai įvykdytas bausmes sovietinėse darbo stovyklose ir kalėjimuose. Sovietų Sąjungoje ši knyga buvo išleista tik riboto tiražo kaip "samizdat", tačiau Vakarų pasaulyje ji sukėlė sensaciją, nes atskleidė, jog sovietų gulago sistema buvo tęsiama ir po Josifo Stalino mirties. 1968 m., prieš
Sovietų okupacijos Čekoslovakijoje metu Marchenko parašė atvirą laišką, kuriame prognozavo invaziją. Dar kartą suimtas, 1970-ųjų pradžioje buvo paleistas, tačiau 1974 m. buvo apklaustas ir ištremtas į Irkutsko oblastą. 1976 m. Marchenko tapo vienu iš įkūrusių Maskvos Helsinkio grupės narių, o 1981 m. vėl buvo suimtas ir įkalintas. Jis visą kalėjimo laiką rašė apie sovietų politinių kalinių likimą. Iš viso apie 20 metų praleido kalėjime ir šalies viduje ištremtas Nathanas Šcharanskis. Apie jį jis sakė: "Po Jurijo Fjodorovičiaus Orlovo paleidimo jis tikrai buvo pirmasis sovietų sąžinės kalinys", tapęs vienu iš Sovietų Sąjungos "amžinųjų kalinių".