1916 m., Rumunijos įstojus į Pirmąjį pasaulinį karą, Raineris grįžo į Bukareštą ir vėl prisijungė prie Martos, kai buvo pašauktas į medicininę tarnybą kaip pulkininkas. 1916 m. priešpuolimo metu "Raineriai" įkūrė chirurgijos skyrius ligoninėse, kurios tapo pilnos sužeistų iš Turtucajos mūšio.
ir zepelino ataka prieš Bukareštą. Vėliau, kai Bukareštą okupavo Centrinės valdžios, Francizas Raineris įkūrė laikinas ligonines mokyklose. Jis toliau dėstė vokiečių administracijoje, kad jo mokiniai nepraleisdavo nė vienų metų, bet taip pat buvo įpareigotas mokyti atskirų kursų vokiečių studentams. Jam pavyko užkirsti kelią okupacinėms valdžios institucijoms rekvizuoti fakulteto turtą. Raineriai buvo laikomi politiniais įtariamaisiais ir buvo skirti internuoti Bulgarijoje, tačiau buvo išgelbėti dėl Minovičio įsikišimo jo vardu. Marta Rainer, kuri vadovavo karo ligoninėms, organizavo chirurgų komandas, kad padėtų susidoroti su humanitarine krize, ir veikė be pertraukos per labai šalčią 1917-1918 metų žiemą.