Jis buvo vidaus reikalų ministras nuo 1916 m. gruodžio iki 1918 m. sausio, taip pat Brătianu. Jo kadencija sutapo su kritiniu laikotarpiu: Rumunija rugpjūtį prisijungė prie karo;
Nuo lapkričio vidurio iki gruodžio pradžios karalius Ferdinandas ir vyriausybė buvo priversti pabėgti į laikinąją sostinę Iași Moldavijos regione. Dviejų trečdalių šalies teritorijos praradimas sukėlė didelių problemų, įskaitant Konstantinescu ministeriją. Jis įsakė daugeliui teisėsaugos institucijų pasitraukti į Moldaviją, nors Rumunijos policija ir dalis žandarmerijos liko vietoje. Vėliau jis reorganizavo teisėsaugos ir žvalgybos valdymo struktūrą, kartu stiprindamas policijos buvimą Moldovos miestuose ir miesteliuose. Jis stengėsi stiprinti žvalgybos rinkimą per specialias saugumo brigadas Romane, Tecuci, Piatra Neamț ir Vaslui, be kita ko, kituose miestuose. Žandarmai prižiūrėdavo ekonominės ir karinės svarbos vietas, ryšių linijas ir karinių inžinierių darbą prie fronto. Buvo įkurta nauja agentūra, skirta saugoti aukšto rango asmenis ir kovoti su šnipinėjimu prieš Rumunijos kariuomenę, o 160 žandarmų grupė buvo sudaryta, kad apsaugotų karines vietas Dunojaus deltoje. Kiekvienai pėstininkų divizijai buvo priskirta viena policijos kompanija, skirta kontrašnipinėjimui.