Kaip Čerčilis matė, susitarimas buvo labai palankus Britanijai, nes EAM daugiausia kontroliavo Graikiją, kurią Stalinas sutiko priimti kaip Britanijos įtakos sferą, o mainais Britanija pripažino Bulgariją ir Rumuniją, kurias Raudonoji armija jau užėmė, kaip sovietų įtakos sferą. Britų požiūriu, Graikijos priklausymas Britanijos įtakos sferai nutraukė bet kokią galimybę, kad EAM galėtų ateiti į valdžią ir tada suteikti Sovietų Sąjungai bazių Graikijoje, kurios vieta padarė šią šalį pagrindine kontrolė Rytų Viduržemio jūroje, kuri Churchilui buvo daug svarbesnė nei likusi Balkanų dalis. Faktas, kad Ruzveltas nesidalijo Čerčilio entuziazmu atkurti karalių Džordžą II Graikijos karaliumi, buvo lemiamas veiksnys, pasiekęs savo sandorą su Stalinu dėl Graikijos ir neįtraukdamas amerikiečių. Čerčilis baiminosi, kad jei Ruzveltas bus įtrauktas į derybas dėl Graikijos ateities, tuomet amerikiečiai gali stoti į sovietų pusę ir sutikti pripažinti EAM kaip teisėtą Graikijos vyriausybę. Per "
Dekemvriana" kovoje Atėnuose, Ruzveltas išleido pareiškimą, apgailestaudamas britų kovojimu su EAM, ir privačiai pareiškė, kad jis buvo sukrėstas tuo, kaip britai atvirai įdarbino kolaborantų saugumo batalionus, kurie ištikimai tarnavo nacių Vokietijai, kad kovotų su jais prieš EAM. Taip pat Amerikos žiniasklaidos pranešimai apie "Dekemvriana" buvo nepaprastai priešiški britams, o amerikiečių žurnalistai kritikavo Čerčilį už tai, kad jis įdarbino Saugumo batalionus kovoti už nepopuliarų karalių Džordžą.