Vokietijos generolas Hermannas von Staabs, XXXIX korpuso, kuris rugsėjo 8 d. prisiėmė atsakomybę už operacijas pietiniame Transilvanijos regione, vadas, greitai reagavo į Austrijos pasitraukimą. Be 144-osios Austrijos-Vengrijos pėstininkų brigados ir 187-ojo Vokietijos pėstininkų divizijos 187-ojo Vokietijos pulko (pirmojo vokiečių vieneto, įžengusio į Transilvaniją), von Staabs taip pat siuntė į Puž 189-ąjį pulką, 187-osios divizijos artileriją, taip pat Bavarijos lengvosios pėstininkų pulką iš Alpenkorps (pirmasis Alpenkorps vienetas, atvykęs į Transilvaniją). Ši jėga, kuriai vadovavo generolas majoras Edwinas Sunkelis (Vokietijos 187-osios pėstininkų divizijos vadas), pradėjo savo žygį rugsėjo 14 d. Tuo tarpu Rumunijos pajėgos šioje srityje buvo smarkiai sumažintos. Rugsėjo pradžioje rumunų vienetai šioje srityje sudarė didžiąją dalį generolo Culcerio 1-osios armijos: 2-osios, 11-osios ir 12-osios divizijų. Tačiau po rumunų pralaimėjimo
Dobrujoje, 2 ir 12 divizijos buvo perkeltos į pietus. Kalcerio dviejų divizijų perkėlimas prasidėjo iki rugsėjo 9-osios. 9 d. majoras Radu R. Rosetti iš Rumunijos būstinės generolui Andrei Zayonchkovskiui - rusų vadui Dobrujoje - pareiškė, kad 2 ir 12 divizijos "ateina iš Transilvanijos". Likusią 11-ąją diviziją Petrozsény sektoriuje vadovavo generolas Ioan Muică. Culceris taip pat tiesiogiai įsitraukė į vietines operacijas, siųsdamas I korpusą - Transilvanijoje veikiančių rumunų 1-osios armijos divizijų grupę - į Nagytalmácsą (Tălmaciu / Talmesch), kad vadovautų ten įsikūrusių dviejų divizijų operacijoms. Iš pradžių I korpusas vadovavo operacijoms Petrozsény (Džiū slėnis) ir Nagytalmácso (Olt slėnis) apylinkėse. I korpuso vadas generolas Ioanas Popovičius su savo štabu atvyko į Nagytalmácsą rugsėjo 16 dieną.