Alecu Constantinescu ir toliau bendradarbiavo su kai kuriais buvusiais PSDMR nariais, kurie liko atsidavę darbininkų reikalui, tokiais kaip I. C. Frimu, Alexandru Ionescu, Ştefan Gheorghiu ir Mihail Gheorghiu Bujor. 1902 m. pabaigoje jis išvyko į Paryžių, Prancūziją, tačiau išlaikė ryšius su Rumunijos darbininkų judėjimu, retkarčiais siųsdamas straipsnius socialistiniam laikraščiui "1 Mai" ("Gegužės Pirmasis"). 1904 m. grįždamas į Rumuniją, jis kartu su Frimu ir Bujoru dirbo prie Rumunijos profesinio sindikalizmo reorganizavimo. 1906 m. rugpjūčio mėn. profesinių sąjungų ir socialistinių grupių konferencija Constantinescu išrinko Generalinio profesinių sąjungų komisijos, pirmosios Rumunijos bendrosios darbo organizacijos, sekretoriumi. Tuo pačiu laikotarpiu jis įstojo į "România Muncitoare" redakcinę tarybą ir tapo jos vykdomuoju redaktoriumi. Laikraštis tuo metu buvo pagrindinis socialistų renginys ir padėjo organizuoti keletą streikų. Pats Alecu Constantinescu 1906 m. pradėjo kelionę po Rumunijos miestus, padėdamas organizuoti vietos darbuotojus, tikėdamasis sukurti vieningą nacionalinę profesinę sąjungą. 1907 m. Rumunijos valstiečių sukilimas
Jis buvo Pašcani, Moldavijoje, viename iš maišto centrų. Dėl jo aktyvumo tarp vietos darbininkų, palaikydamas valstiečius, jis buvo įkalintas už leze majesté, tačiau Fălticeni teismas jį išteisino po kelių savaičių.