Feriso augimas į aukštesnes pareigas atnešė jam kelių mažų laivų komandų taikos laikotarpiu tarp Amerikos nepriklausomybės karo pabaigos ir Prancūzijos revoliucinių karų pradžios, tačiau jis nepasiekė pilno kapitono laipsnio iki karo su Prancūzija pradžios. Didžiąją karo dalį jis vadovavo vienam laivui, įvairiose eklektiškose tarnybose. Vėliau jis ėmėsi aktyvesnių ir įprastinių komandų ir 1801 m. dalyvavo užimant Gorée. Grįždamas iš šio triumfo, jis buvo paskirtas 74-gunų komandos vadu ir išsiųstas su kontradmiralio ser Jameso Saumarezo laivynu patruliuoti prancūzų ir ispanų uostus. Vykdydamas šią užduotį, Saumarez atrado ir užpuolė Charles-Alexandre Léon Durand Linois eskadrą. Šis veiksmas, pirmoji Algeciras mūšis
, buvo sunkiai kovojama, o britams trukdė sekli vandenys, lengvas vėjas ir priešo pakrantės baterijų buvimas. "Hannibal" nusileido ant kranto ir buvo smarkiai apgadintas. Bandymai jį iškrauti nepavyko, o likęs laivynas negalėjo jam padėti. Be vilties padėtyje Ferrisas buvo priverstas atiduoti savo laivą.