1918 m. kovo 1 d. Tadija Sondermajer perkeliama į Prancūzijos elitinę naikintuvų eskadrono (GC 12) "Les Cigognes" ("The Storks") geriausią naikintuvų grupę Prancūzijoje, jai vadovavo garsi prancūzų ašas Georges Guynemer, o po Guynemer mirties dar didesniu ašu - legendiniu Rene Fonck; kaip viena iš 60 geriausių naikintuvų pilotų Tadija buvo atrinkta prisijungti prie grupės, atsakingos už sunkiausias kovines misijas Vakarų fronte per
Marno mūšis. Nuo balandžio 15 d. iki gegužės 21 d. jo grupei priešu tapo "Lėkantis cirkas", sudarytas iš "Fokker" kovotojų, vadovaujamų garsaus Vokietijos skraidymo ašo Manfredo von Richthofeno, geriau žinomo kaip Raudonasis baronas. Per vieną misiją virš priešo linijos, kai grįžo į bazę su tuščiu kulkosvaidžiu, Sondermajerį užpuolė trys vokiečių naikintuvai. Jis išgelbėjo save atlikdamas skraidančias akrobatikas, dėl kurių priešas negalėjo jį nušauti. Grįžęs iš antrojo mūšio gegužės 21 d. jo SPAD XIII užsidegė po to, kai buvo nušautas, stebuklingai jis sugebėjo nusileisti Flandrijoje. Sondermajeras išgyveno savo lėktuvo katastrofą, bet buvo sunkiai sudegintas su kojos sužalojimu. Po gydymo ir demobilizacijos Sondermajeras įstojo į Aeronautikos ir mechaninės statybos mokyklą Paryžiuje (1921 m.), kur 1921 m. gavo orlaivių inžinerijos laipsnį. 1923 m. jis paliko aktyvią tarnybą, kad taptų rezervo pareigūnu.