533 m. vasarą vandalų pajėgos (5000 vyrų ir 120 laivų), vadovaujamos Tzazo, atvyko į Sardiniją, kad nuslopintų Godaso maištą ir užkariavo Karalisą, nužudydami Godą ir jo pasekėjus. 534 m. pradžioje, kai buvo pranešta apie vandalų žlugimą Afrikoje, Sardinijos vandalai iš karto pasidavė bizantijams.
Nuo to laiko sala buvo Bizantijos imperijos dalis, įtraukta į Pretorijos Afrikos prefektūros provinciją. Vietos gubernatorius sėdėjo Caralis. Gotikų karų metu didžioji salos dalis lengvai pateko į ostrogotus, tačiau galutinis germanų pasipriešinimo žlugimas žemyninėje Italijoje užtikrino Bizantijos kontrolę. Vėliau Sardinija buvo įtraukta į Afrikos eksarchatą, kol ją Arabų nutraukė 698 m. po Kr., kai sala greičiausiai buvo sujungta su Ravenos eksarchatu. 599-aisiais ir 7-ajame amžiuje Longobardų laivynas bandė užpulti Karalis ir Turris Libissonis (Porto Torres), bet beveik.