Nors Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos vyriausybės paskelbė karą Vokietijai po Vokietijos įsiveržimo į Lenkiją 1939 m. rugsėjo pradžioje, Paryžiaus gatvėse nebuvo staigių pokyčių, net ir po to, kai Sovietų Sąjunga įsiveržė į Lenkiją iš kitos pusės po dviejų savaičių. Tačiau 1940 m. gegužės 10 d. Vokietijos kariuomenė įsiveržė į Prancūziją, ir šį kartą Paryžiuje poveikis buvo tiesioginis, ypač politiniams ištremtiesiems iš Vokietijos. 1940 m. gegužės 13 d. visoms Prancūzijoje gyvenančioms vokiečių moterims buvo įsakyta pranešti valdžios institucijoms. Irene Wosikowski negalėjo įvykdyti reikalavimo, nes ji buvo suimta per naktį gegužės 12-13 d. ir nuvežta į Gurs internų stovyklą į pietus nuo Bordo. Vokietijos kariuomenė užėmė šiaurę Prancūzijos maždaug per šešias savaites. Pagal Prancūzijos ir Vokietijos paliaubų sąlygas
1940 m. birželio 22 d. Prancūzijos šiaurinė pusė turėjo būti tiesiogiai kontroliuojama vokiečių, o pietinė pusė, tuo metu apibrėžta kaip "laisva zona", turėjo būti administruojama iš Vichy marionetinės vyriausybės, kuriai vadovautų gerbiamas Prancūzijos karo herojus. Per ateinančius kelerius metus jau ir taip riboto Vichy vyriausybės autonomijos lygis dar labiau sumažėjo, tačiau 1940 m. buvo reikšminga, kad internuotųjų stovykla buvo įsikūrusi ne "okupuotoje zonoje", o kartu su svarbiais Tulūzės, Liono ir Marselio miestais "laisvojoje zonoje".