1672 m. prasidėjo Prancūzijos-Olandijos karas, kuriame dalyvavo Brandenburgo-Prūsija kaip Nyderlandų Respublikos sąjungininkė. Ši aljansas buvo pagrįstas 1669 m. sutartimi, dėl kurios prancūzai okupavo Brandenburgo-Prūsijos Kleve. 1673 m. birželį Frederikas Vilhelmas atsisakė Nyderlandų sąjungos ir sudarė subsidijų sutartį su Prancūzija, kuri mainais pasitraukė iš Klevo. Kai Šventoji Romos imperija paskelbė karą Prancūzijai, taip vadinamasis "Reichskrieg", Brandenburgo-Prūsija vėl pakeitė pusę ir prisijungė prie imperijos pajėgų. Prancūzija spaudė savo sąjungininkę Švediją atleisti ją užpulti Brandenburgo-Prūsiją iš šiaurės. Švedijos karalius Karolis XI, priklausantis nuo Prancūzijos subsidijų, 1674 m. nenoriai okupavo Brandenburgo Uckermarką, pradėdamas Vokietijos skanijos karo teatrą (Brandenburgo-Švedijos karas). Frederikas Vilhelmas greitai reagavo, išvedęs savo kariuomenę iš Reino į šiaurę Brandenburgo, ir Fehrbellino mūšyje susidūrė su švedų kariuomenės, kuri buvo peržengianti pelkes, galine dalimi.
1675 m. Nors kariniu požiūriu tai buvo nedidelis susirėmimas, Frederiko Vilhelmo pergalė tapo labai simboliška. "Didysis rinkėjas" pradėjo priešpuolią, persekiodamas švedų pajėgas per Švedijos Pomeriją.