1906 m. Agârbiceanu aplankė Bucharestą, Senosios Karalystės sostinę, ir pasiuntė entuziastingus kelionės užrašus "Unirea". Karalijoje vykusioje Jubiliejinėje parodoje jis atsitiktinai sutiko kritiką Eugen Lovinescu, kuris jį atsimenė kaip "poeto sielą, [...] nusileidusią iš savo kalnų į mūsų rūpesčių, pasididžiavimo ir siekių tvirtovę". Jis tapo nuolatiniu rašytoju Bukarešto nacionalistinėje apžvalgoje "Sămănătorul", kurioje "De la țară" buvo sveiki priimtas, o vėliau - "Sămănătorul" kairiųjų varžovo "Viața Românească". Kaip apie penkiasdešimt metų vėliau prisiminė Agârbiceanu, jo abejingumas ideologiniam dviejų klubų susidūrimui privedė prie to, kad jį viešai priekaištavo "Sămănătorul" Nicolae Iorga, kuris niekada visiškai neatleido jo nusižengimo. Su savo retkarčiais atliekamais tyrimais apie gyvenimą Senojoje karalystėje prieš ir po 1907 m. valstiečių sukilimą
, Agârbiceanu taip pat pradėjo kritikuoti jos institucijas. Vienas iš jo pirmųjų įnašų į Iorgos "Neamul Românesc" žurnalą buvo straipsnis, kuriame švenčiamas karaliaus Karolo I sprendimas atleisti sukilėliams ir prisijungti prie balsų, reikalaujančių daugiau ir daugiau esminių reformų, rinkinio. Nuo 1909 m., susitaikęs su Iorga, jis taip pat buvo vienas iš reguliariai rašomų šio žurnalo rašytojų.