Kaip viena iš labiausiai patyrusių ir geriausiai aprūpintų Lenkijos divizijų, ji kovojo daugelyje žymiausių 1919 ir 1920 m. Lenkijos-bolševikų karo mūšių. Tarp jų buvo Vilniaus išlaisvinimo operacija ir Dyneburgo mūšis Daugavpils, Latvijoje (kaip Rydz-Śmigły Trečios armijos dalis ir jo asmeninio vadovavimo, nors faktinis vadas buvo Michał Karaszewicz-Tokarzewski). Per 1920 m. pavasario Kijevo puolimą divizija sudarė "Operacinės grupės" branduolį ir dalyvavo Žitomiro mūšyje (balandžio 25 d.), užėmusi patį Kijevo miestą (gegužės 7 d.). Po Lenkijos pasitraukimo, šis padalinys dalyvavo sunkiuose atsitraukimo mūšiuose ir apsaugė likusių Lenkijos pajėgų atsitraukimą. Po kelių susirėmimų su 1-oji kavalerijos armija, divizija atsiskyrė ir pasiekė Wieprz upės regioną, iš kur ji pradėjo priešpuolią Varšuvos mūšyje (žr. Dęblino ir Mińsk Mazowiecki mūšis). Antrąją Lenkijos puolimų dieną, rugpjūčio 16 d., divizija sugebėjo per 56 km maršą aplenkti bolševikų Moziro grupę. Po to divizija, kuriai vadovavo Stefanas Dąb-Biernacki, buvo prijungta prie Antrojo armijos ir dalyvavo antroje didžiausioje karo mūšyje,
Nemeno upės mūšis. Per mūšį šis padalinys sudarė "Wilno grupės" šerdį ir dalyvavo sėkmingoje bolševikų pajėgų, sutelktos į Grodno miestą, aplenkimo manevroje.