Šiuolaikinė mokslinė kosmologija paprastai laikoma prasidėjusi 1917 m., kai Albertas Einšteinas paskelbė savo galutinį bendrosios reliatyvumo teorijos pakeitimą straipsnyje "Bendrosios reliatyvumo teorijos kosmologiniai apsvarstymai" (nors šis straipsnis nebuvo plačiai prieinamas už Vokietijos ribų iki Pirmojo pasaulinio karo pabaigos). Bendrosios reliatyvumo teorija paskatino tokius kosmologus kaip Villemas de Sitteris, Karlas Švarcšildas ir Artūras Eddingtonas ištirti jos astronomines pasekmes, kurios sustiprino astronomų gebėjimą studijuoti labai tolimus objektus. Fizikai pradėjo keisti prielaidą, kad Visata buvo statinė ir nepakeičianti. 1922 m. Aleksandras Friedmanas pristatė idėją, kad besiplečianti Visata turi judančią materiją. Maždaug tuo pačiu metu (1917-1922 m.)
Taip prasidėjo didžiulė diskusija, kai tokie ankstyvieji kosmologai kaip Heberis Curtisas ir Ernstas Opikas nustatė, kad kai kurie teleskopuose matomi debesys buvo atskiros galaktikos, labai nutolusios nuo mūsų.