Rašyti tęsinį šiam punktui - Maflin laimėjo tris rungtynes ir pasiekė finalinį ratą, kvalifikuodamasis į du iš pirmųjų penkių 2012/2013 metų sezono reitingų renginių. Tai įvyko Vuksi klasikoje, kur jis pralaimėjo lemiamą rėmą Maiklui Holtui, ir Tarptautiniame čempionate, kur jis pralaimėjo 2<unk>6 Mark Davis. Jis pasinaudojo nauja plokštesnė kvalifikacijos sistema, naudojama Vokietijos meistrai, pagal kurią jam reikėjo laimėti tik dvi rungtynes, kad patektų į pagrindinį etapą Berlyne, nugalėdamas Joelą Walkerį ir Tomą Fordą, sumažindamas tik vieną rėmą. Žaidimo vietoje Maflinas nugalėjo Xiao Guodongą 5<unk>4, o paskutiniuose 16 rungtynių pralaimėjo Holtą 3<unk>5. Maflinas labai gerai praleido sezoną mažesniame PTC turnyre, jo geriausi rezultatai buvo Gdynia Open ir FFB Open, kur ketvirtfinale buvo išmestas atitinkamai Jamie Burnett ir Rod Lawler. Paskutinėje rungtynėje Maflinas turbūt laimėjo geriausią savo karjeros pergalę, sugrįžęs iš 0<unk>3 ir nugalėjęs Neilą Robertsoną per televiziją transliuojamą rungtynes. Jis taip pat pasiekė 16 Škotijos atvirojo čempionato finalą.
(užmušė savo antrą maksimalų pertrauką) padėjo jam baigti 23-ą Ordeno už nuopelnus, tarp 26 geriausių, kurie įžengė į finalą. Ten Maflinas pasiekė geriausią savo karjeros rezultatą, nugalėdamas 1997 m. pasaulio čempioną Keną Doherty 4<unk>2, Lawlerį ir Beną Woollastoną 4<unk>3 ir pasiekė pusfinalinį turnyrą. Jis sužaidė Ding Junhui ir buvo nugalėtas 0<unk>4 pralaimėjime, tačiau per visą rungtynes sugebėjo įmušti tik 52 taškus. Nepaisant to, 20 000 svarų čekis už tai, kad jis pasiekė paskutinį ketvirtadalį, buvo didžiausias jo karjeroje iki šiol. Maflinas įveikė Craigą Steadmaną ir Steve Davisą ir pateko į paskutinį Pasaulio čempionato atrankos etapą. Jis pirmavo buvusio pasaulio čempiono Peter Ebdon 8<unk>6, bet pralaimėjo keturis rėmus iš eilės ir pirmą kartą neteko vietos pasaulio čempionate. Per metus jis pakilo aštuonias pozicijas ir baigė savo karjerą 64-uoju pasaulyje.