Šimtai tūkstančių vokiečių baigėsi giliai Sovietų Sąjungoje iki karo pabaigos
1945 m. gegužę, daugiausia kaip politiniai pabėgėliai arba karo belaisviai, ir daugeliui iš jų prireiks daug mėnesių ar kelerių metų, kol jie galės grįžti. Tačiau 1945 m. balandžio 30 d. iš Maskvos lėktuvu į Berlyną atvyko trisdešimties vyrų grupė, vadinama "Ulbricht Group", norinti nedelsdama įgyvendinti savo projektą dėl sovietinės okupacinės zonos, didelės centrinės Vokietijos dalies, esančios tarp trijų "vakarių" okupacinių zonų ir rytinės Vokietijos trečdalis, kuri dabar buvo įtraukta į Lenkiją, Sovietų Sąjungą ir Čekoslovakiją. Šmidto partneris Antonas Ackermanas buvo vienas iš tų trisdešimties vyrų lyderių. 1945 m. birželio mėn. pati Elli Schmidt sugrįžo į Vokietiją tuo pačiu metu kaip Wilhelm Pieck. Ji vis dar buvo Vokietijos komunistų partijos (dabar nebe draudžiamos) centrinio komiteto narė. Ji ir Ackermann buvo dvi iš šešiolikos "Komunistinės partijos kreipimosi į vokiečių tautą" 1945 m. birželio 11 d. (dar naudojantis savo partijos pseudonimu "Irene Gärtner"). Kai partijos struktūros pradėjo atsirasti, liepos mėnesį ji tapo Komunistų partijos centrinio komiteto sekretoriato nare, o 1945-1946 m. dirbo Komunistų partijos centrinio komiteto Moterų komiteto vadove.