Vidkunas Quislingas paskelbė save premjeru ir paskyrė vyriausybę su Nacionalinės vienybės partijos nariais. Jis buvo greitai pašalintas ir pakeistas Jozefu Terbovenu, tačiau 1942 m. buvo atstatytas. Norvegijos kampanija tęsėsi Šiaurės Norvegijoje, o vyriausybė birželio 7 d. pabėgo į Londoną. Vokiečių okupacija sukėlė visuomenės brutalizaciją ir 30 000 žmonių buvo įkalinti. 55 000 žmonių prisijungė prie Nacionalinės vienybės partijos, kuri tapo vienintele teisėta partija. Tačiau nacizacijos procesas žlugo, kai Aukščiausiasis Teismas atsistatydino, o organizuotas sportas ir vyskupai boikotavo naują režimą. Nuo 1943 m. Londone buvo įkurtas ir koordinuojamas pasipriešinimo judėjimas. Stokkeris praneša, kad priešiškas humoras prieš vokiečius padėjo išlaikyti moralę ir pastatyti sieną prieš bendradarbiavimą. Visur skambėjo juokai, kuriuose buvo išsakyta panieka prieš priespaudą, naikinta nacių ideologija, pabrėžiama nacių žiaurumas ir išjuokiamas jų išdidus savigarbas. Žmonės gatvėje klausė: "Ar žinote skirtumą tarp nacių ir mėšlo kibirkštės? Kibirą". Pašto tarnybos eilutėse jie paaiškino: "Skelbiami gandai, kad mes gausime naujų ženklų su Quislingo atvaizdu, bet platinimas buvo atidėtas, nes niekas nežino, į kurią pusę išsipilti". Juokais norėjo norvegus informuoti apie okupaciją ir skatinti solidarumą. Kai vokiečiai pasidavė
1945 m. gegužės 8 d. šalyje buvo 360 000 vokiečių karių.