1945 m. liepos mėn. Šraiberis galėjo grįžti į Münsterį. Pietų Vokietijos dalis, kurioje jis buvo pasislėpęs daugiau nei šešis mėnesius, buvo JAV okupacijos zonos dalis nuo
1945 m. Gegužę, ir jo sugrįžimas buvo tarpininkaujamas per JAV Naujienų agentūros intervenciją per Šveicarijos sieną Berne. Jo namą Münstere smarkiai sugadino anglo-amerikietiškos aviacijos bombardavimas, todėl jis tuo metu gyveno katedros aikštėje esančioje seminarijoje. Tik grįždamas į Münsterį jis sužinojo, kad buvo išrinktas universiteto rektoriumi anksčiau šį mėnesį, skubiai sušauktame "neatidėliotinos" universiteto Senato posėdyje, įvykusiame 1945 m. Liepos 16 d. Senatas susirinko vadovaujamas dabartinio rektoriaus, patologijos profesoriaus, kuriam britų karinės valdžios leido išlikti savo pareigas iškart po karo, nepaisant jo glaudžių nacionalsocialistų ryšių Hitlerio metais. Kiti nepaprastosios padėties senato nariai buvo universitetų profesorai, kurie visi buvo pasiryžę būti "nepavarginti" (taip tada buvo apibūdinta frazė) nacių ryšiais. Po to, kai universitetų profesoriai jį išrinko, R. Amelunxenas patvirtino jo paskyrimą rektoru. Jis tapo naujai įkurtos Vestfalijos provincijos pirmuoju prezidentu, nors rašytinis Amelunxeno patvirtinimas buvo pateiktas tik 1945 m. spalio 26 d., kai oficialiai pritarė britų kariniai administracijos vadovai. Tuo tarpu 1945 m. rugpjūčio mėn. universitetas jau atgavo jo profesoriaus postą.