1919 m. rugpjūčio 1 d. pulkas buvo perkeltas į fronto liniją kaip 14-osios Didžiosios Lenkijos pėstininkų divizijos dalis. Pulkas vykdė kampaniją per Maladzjechną, Małe Gajany, Minsko, Ihumeno, Bochuczewicze ir Babruiską, kuris buvo užimtas rugpjūčio 28 dieną. Babruyskas tapo pulko bazė kovose Berezinos upės slėnyje ir Polezijoje iki 1920 m. gegužės. Tuo metu sovietų kariai vadino pulką "" (), nes jų rogatyvkas buvo raudonos spalvos. 1920 m. gegužę pulkas dalyvavo sustabdant sovietų 16-osios armijos puolimą, daug sovietų kavalerijos brigados karių paėmė į nelaisvę. 1920 m. birželio mėn. dėl kito sovietų puolimas pulkas buvo priverstas atsitraukti. Per mūšius prie Ivachnovičų liepos 29 d. pulko vadas, lt. Vladislavas Andersas buvo sužeistas. Kaip dalis Lenkijos priešpuolimo, pulkas rugpjūčio 16 d. netoli Maciejowic peržengė sovietų linijas. Vėliau pulkas dalyvavo
Nemeno upės mūšis. 1920 m. rugsėjo antroje pusėje kavaleristas dalyvavo mūšiuose netoli Mežiričių, Zelvos ir Snojų. Paskutinis pulko užgrobtas miestas buvo Minska, iš kurio po paliaubų pulkas buvo išstumtas. 1921 m. sausio 16 d. pulkas grįžo į Poznaną, vadovaujamas Vladislavo Anderso. Už savo drąsą karo metu visi 14-osios divizijos pulkai gavo Virtuti Militari. Vienetas buvo dekoruotas Maršo. Józef Piłsudski 1921 m. balandžio 22 d.