1938-1939 m. buvo didėjantis įsitikinimas, kad kitas karas tarp Prancūzijos ir Vokietijos tampa neišvengiamas. 1939 m. rugsėjo mėn. Prancūzijos vyriausybė paskelbė karą Vokietijai ir buvo įgyvendintas bendras mobilizavimas. Prieš dešimt dienų vykusiame paskutiniame CGT-SR susirinkime (prieš tai buvo uždrausta) buvo galutinai parengti planai paskelbti visuotinį streiką visuotinio mobilizavimo atveju, tačiau atrodo, kad šie planai neišgyveno Vokietijos ir Sovietų Sąjungos invazijos į Lenkiją realybės. 1939 m. rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais į kariuomenę buvo pašauktas Paul Lapeyre. Jis dvejojo kelias dienas, kol atėjo į barakas Auče. Jis buvo išsiųstas į Alsasą, kuris 1919-aisiais vėl buvo įtrauktas į Prancūziją, ir keletą mėnesių praleido prie Raino kranto. Tikėtina, kad 1940 m. gegužės ir birželio mėn. vykusioje Vokietijos invazijoje į Prancūziją, pulkas, kuriame tarnavo Lapeyre, buvo apsuptas ir priverstas pasiduoti. Lapeyre'as ir jo bendražygiai, dabar Vokietijos karo belaisviai, vos daugiau nei mėnesį buvo laikomi kazarėse, o paskui buvo perkelti į didelį ūkį ir pradėti dirbti Hoisdorfe, maždaug 25 km į rytus nuo Hamburgo. Pabėgimo bandymas nepavyko. Lapeyre penkerius metus praleido keturiose darbo stovyklose. Vieną kartą jis vos išvengė išsiuntimo į garsią Rava-Ruskos mirties stovyklą, bet galiausiai buvo išsiųstas atgal į Hamburgo regioną, kur dirbo kartu su kitais karo belaisviais. 1943 m. liepos mėnesį
"Sudėtingųjų" bombardavimai visiškai sunaikino pjovyklą, kurioje jis buvo paskirtas. Galiausiai 1945 m. birželį jį išlaisvino anglai ("... par les Anglais").