Po to, kai Osmanų imperija atgavo Graikijos teritorijas, to meto Didžiosios galybės (Britų imperija, Rusijos imperija ir Prancūzijos karalystė) Graikijos priešpuolią įvertino kaip galimybę dar labiau susilpninti Osmanų imperiją ir iš esmės padidinti savo įtaką Rytų Viduržemio jūroje. Didžiosios galios padėjo Graikijai atgauti nepriklausomybę ir po lemiamos kovos Navarino įlankoje
Londone buvo susitarta dėl ugnies nutraukimo (žr. Londono sutartį (1827)). Graikijos autonomija galiausiai buvo pripažinta 1828 m. Londono protokolu, o jos visiška nepriklausomybė nuo Osmanų imperijos - 1830 m. Londono protokolu.