1944 m. rugsėjį sovietų kariai įžengė į Jugoslaviją ir privertė greitą Vokietijos E ir F armijų grupių išvedimą iš Graikijos, Albanijos ir Jugoslavijos, kad išgelbėtų juos nuo atskyrimo. Šiuo metu komunistų vadovaujami partizanai, vadovaujami maršalo Josip Broz Tito, kuris nuo 1941 m. vadovavo vis sėkmingesnei partizanų kampanijai prieš okupaciją, kontroliavo didžiąją dalį Jugoslavijos teritorijos ir ėmėsi uždelsti pastangas prieš vokiečių pajėgas toliau į pietus. Šiaurės Serbijoje sovietų Raudonoji armija, turėdama ribotos Bulgarijos pajėgų paramos, spalio 20 d. padėjo partizanams bendrai išlaisvinti sostinę Belgradą. Po kelių dienų sovietai pradėjo didžiulį puolimą prieš vokiečių okupuotą Vengriją, kuris tęsėsi iki Budapešto žlugimo 1945 metų vasarį. Priešingai nei įspūdingos sovietų pergalės Balkanuose,
Finnų pasipriešinimas sovietų puolimui Karelijos istme atmetė sovietų okupaciją Suomijoje ir atvedė prie sovietų ir suomių paliaubų santykinai švelnomis sąlygomis, nors Suomija buvo priversta kovoti su savo buvusiu sąjungininku Vokietija.