Parašykite šio skyriaus tęsinį - Jacquesas įstojo į Didžiosios Britanijos komunistų partiją būdamas aštuoniolikos, ir tiek Mančesterio, tiek Kembridžo universitetuose buvo labai aktyvus studentų politikoje. 1966 m. jis buvo vienas iš pagrindinių Radikalios studentų aljanso, centro kairiosios tarppartijos organizacijos, kurioje dalyvavo apie 400 studentų iš 108 universitetų ir kolegijų, kuri siekė sukurti studentų judėjimą, "galintį imtis kolektyvinių veiksmų visuotinės socialinės svarbos klausimais". Kembridže jis buvo svarbus Kembridžo universiteto studentų sąjungos formavimo procese. 1967 m. jis buvo Komunistų partijos vykdomosios komisijos narys, "tikriausiai jauniausias kada nors buvęs narys, būdamas maždaug dvidešimties dviejų metų amžiaus", ir jis išliko jos nariu iki 1991 m. Sovietų Sąjungos įsiveržimas į Čekoslovakiją
1968 m. gegužės mėn. Paryžiaus renginiuose, kuriuos jis apibūdino kaip savo "politinį gimimą", jis buvo vienas iš ankstyvųjų partijos eurokomunistų arba reformistų sparno lyderių, ypač įtakojęs Antonio Gramsci darbą. 1976 m. Komunistų partijos vykdomajam komitetui pateiktoje ataskaitoje jis teigė, kad "klasinė kova neapsiriboja ekonomine kova... bet taip pat yra ideologinė ir kultūrinė". Vėliau tais pačiais metais jis buvo išrinktas kartu su tradicininku George'u Matthews'u užbaigti atnaujintą "Britų kelio į socializmą" (Komunistų partijos programos) versiją, kad ją pristatytų 1977 m. Partijos 35-ajame nacionaliniame kongrese. Vėliau jis apibūdino šį procesą kaip "Meksikos susidūrimą", tačiau Gramscio idėjų įtaka buvo akivaizdi galutiniame projekte, kuriame raginama "plačiai demokratiniam aljansui" ir tvirtinama, kad progresyvusis judėjimas turi būti "ne tik... klasės jėgų asociacija... bet ir kitų svarbių visuomenės jėgų, kurios kyla iš priespaudos sričių, kurios ne visada yra tiesiogiai susijusios su gamybos santykiais".