Debatai dėl Limburgo kunigaikštystės integracijos į naują Vokietiją įtampino gerus santykius su Nyderlandų karaliumi Viljamu II. Karalius Vilhelmas taip pat buvo Liuksemburgo Didysis kunigaikštis, kuris buvo Vokietijos Konfederacijos narys. Po Belgijos revoliucijos
1839 m. Liuksemburgas Belgijai atidavė 60 procentų savo teritorijos. Kaip kompensacija, Nyderlandų Limburgo provincija tapo Konfederacijos nare, nors tik ta dalis, kurios gyventojų skaičius buvo lygus Belgijai prarastam. Taigi Maastrichtas ir Venlo miestai nebuvo įtraukti į apžvalgas. Limburgo administracija išliko visiškai olandų, o gyventojai buvo olandų nacionalinių jausmų. Vis dėlto Nacionalinė Asamblėja surengė keletą debatų dėl Limburgo likimo, kurie erzina ne tik karalių Vilhelmą, bet ir britus bei prancūzus. Limburgo klausimas nebuvo išspręstas per Nacionalinės Asamblėjos gyvenimą.