Karas vyko dviem pagrindinėmis fazėmis, pirmoji - 1947-1948 metų pilietinis karas Mandato Palestinoje.
, kuris prasidėjo 1947 m. lapkričio 30 d., praėjus dienai po to, kai Jungtinės Tautos balsavo už Palestinos teritorijos padalijimą į žydų ir arabų suverenias valstybes ir tarptautinę Jeruzalę (JT rezoliucija 181), kurią žydų vadovybė priėmė, o palestiniečių arabų lyderiai, taip pat arabų valstybės, vieningai priešinosi. Šį karo etapą istorikai apibūdina kaip "civilinį", "etninį" ar "tarpkomunitinį" karą, nes jis vyko daugiausia tarp žydų ir palestiniečių arabų milicijų, kurias rėmė Arabų išlaisvinimo armija ir aplinkinės arabų valstybės. 1948 m. kovo pabaigoje, kai žydai pradėjo puolimą ir baigė palestiniečius nugalėdami dideliuose mūšiuose ir mūšiuose, sukurdami aiškias fronto linijas, šis konfliktas, kuriam būdingas partizaninis karas ir terorizmas, sustiprėjo. Per šį laikotarpį britų valdžia Palestinoje vis dar mažėjo, o kartais jie įsikišdavo į smurtą.