1944 m. rugsėjį sovietų kariai įsiveržė į Jugoslaviją ir privertė greitą Vokietijos E ir F armijų grupių išvedimą iš Graikijos, Albanijos ir Jugoslavijos, kad išvengtų jų atskyrimo. Šiuo metu komunistų vadovaujami partizanai, vadovaujami maršalo Josip Broz Tito, kuris nuo 1941 m. vadovavo vis sėkmingesnei partizanų kampanijai prieš okupaciją, kontroliavo didžiąją dalį Jugoslavijos teritorijos ir ėmėsi uždelsti pastangas prieš vokiečių pajėgas toliau į pietus. Šiaurės Serbijoje sovietų Raudonoji armija, turėdama ribotos Bulgarijos pajėgų paramos, spalio 20 d. padėjo partizanams bendrai išlaisvinti sostinę Belgradą. Po kelių dienų sovietai pradėjo didžiulį puolimą prieš vokiečių okupuotą Vengriją, kuris tęsėsi iki Budapešto žlugimo 1945 metų vasarį. Skirtingai nuo įspūdingų sovietų pergalių Balkanuose, Finnish pasipriešinimas
Sovietų kariuomenė nesugebėjo užimti Suomijos, todėl buvo sudaryta sovietų ir Suomijos paliaubų sutartis, nors Suomija buvo priversta kovoti su savo buvusiu sąjungininku Vokietija.