Atvykęs į Vakarų frontą su kapitono laipsniu, jis vadovavo "briljantiausiam" reidai į vokiečių rėžinius netoli Fleurbaix, ir nors buvo sunkiai sužeistas galvoje, laikėsi savo komandos, kol operacija buvo sėkmingai baigta. Už savo veiksmus jis buvo paskirtas į Distinguished Service Order (DSO) kompanioną, kuris yra antras aukščiausias apdovanojimas už karininko drąsą. Grįžęs iš ligoninės, jis buvo paaukštintas į majorių ir laikinai vadovavo savo batalionui per antrąją Bullecourto mūšį 1917 m. gegužę. Liepos mėnesį jis buvo paaukštintas į pulkininko pavaduotoją ir paskirtas vadovauti 10-ajam batalionui. Jis vadovavo šiai padaliniui per Menino kelio mūšį.
1918 m. rugsėjo mėn. jis buvo paskirtas Šv. Michaelio ir Šv. Galbūt didžiausias jo pasiekimas buvo "Merris" sugavimas liepos mėnesį, už kurį jis buvo apdovanotas savo DSO, vėlgi už galantiškumą. Jis toliau meistriškai vadovavo savo batalionui per šimtą dienų puolimą ir iki lapkričio 11 d. paliaubų. Per karą, be jau minėtų apdovanojimų, jis buvo apdovanotas Prancūzijos karo kryžiumi ir penkis kartus buvo paminėtas pranešimuose.