Foksas pasveikino 1789 m. Prancūzijos revoliuciją, ją interpretuodamas kaip vėlyvą 1688 m. Didžiosios Britanijos revoliucijos imitaciją. Atsakymas į Bastilijos puolimą
Liepos 14 d. jis garsiai pareiškė: "Koks didžiausias įvykis, kuris kada nors įvyko pasaulyje! ir koks geriausias!" 1791 m. Balandžio mėn. Foksas Bendruomenių rūmuose sakė, kad jis "įdomi nauja Prancūzijos konstitucija, kuri laikoma nuostabiausiu ir šlovingiausiu laisvės pastatu, kuris buvo pastatytas ant žmogaus vientisumo pagrindo bet kuriuo metu ar šalyje". Taigi jis buvo šiek tiek nustebintas savo senojo Whig draugo Edmund Burke'o reakcija į dramatiškus įvykius per Lamanšą. Savo knygoje "Refleksijos apie revoliuciją Prancūzijoje" (angl. "Reflections on the Revolution in France") Burkas perspėjo, kad revoliucija buvo smurtinis maištas prieš tradiciją ir tinkamą valdžią, motyvuotas utopinėmis, abstrakčiomis idėjomis, nesusijusiomis su realybe, kurios prives prie anarchijos ir galutinės diktatūros. Foksas perskaitė knygą ir manė, kad ji yra "labai blogo skonio" ir "palaiko konservatorių principus", tačiau tam tikrą laiką vengė spaudimo, kad išsaugotų savo santykius su Burku. Radikalūs whigai, kaip antai Sheridanas, su Burku nutraukė santykius.