1934 m. Vakarų pakrantės prieplaukos streikas
, Bridgesas buvo Tarptautinės uosto darbininkų asociacijos (ILA) lyderis. Iki 1937 m. jis tapo CIO priklausančios Tarptautinės krantinės ir sandėlių sąjungos (ILWU) prezidentu. Vien tik Bridžeso artėjimo prie CIO ir ILWU sukūrimo proceso pakako, kad Bridžesas patektų į "TIME" žurnalo 1937 m. liepos 19 d. numerį. "TIME" savo antraštėje "Vyriausiasis informacinis pareigūnas jūroje" pažymėjo, kad dėl mažo plieno streiko nesėkmės Johnas L. Lewisas, Jungtinių kasyklų darbuotojų ir Pramonės organizacijų kongreso vadovas, kreipėsi į jūrų sąjungas, kad padėtų sukurti dar naują Vyriausiąjį informacinį pareigūną. Pirmoji CIO vadovybė buvo Philip Murray iš plieno darbininkų organizacinio komiteto (SWOC); Sidney Hillman iš Amalgamated Clothing Workers; Harvey Fremming iš Oil Field, Gas Well & Refinery Workers; ir Charles P. Howard iš Typographical Union. Lewisas jau surinko keletą jūrų sąjungų lyderių: Josephą Curraną iš sukilėlių Rytų pakrantės jūrininkų (Nacionalinė jūrų sąjunga; kapitonas E. T. Pinchinas iš "Masterų, draugų ir Amerikos pilotų"; Vincentas Malone iš "Marinio ugniagesių, naftininkai, vandenų tvarkyklų ir valyklų asociacijos" ir prezidentas Mervynas Rathborne iš Amerikos radijo telegrafų. Pasak "TIME", Lewishas norėjo, kad Bridžisas, tuomet dar buvęs ILA Ramiojo vandenyno pakrantės apygardos prezidentas, vadovautų CIO jūrų skyriui. "TIME" Bridžą pavadino "Ramiojo vandenyno baisumi". Tačiau "TIME" taip pat pažymėjo: "Tai yra faktas, kad nors Harry Bridges nėra revoliucionierius, milijonai žmonių mano, kad jis yra" ir nurodė šį faktą kaip galimą problemą Lewisui ir jo polinkiui pritraukti komunistų vadovaujamas sąjungas. Tarp Bridžeso priešų (taigi ir Lewise'o problemų) "TIME" pažymėjo, kad pagrindinis yra leidėjas Williamas Randolphas Hearstas. 1939 m. liepos mėn. Bridžisas tarnavo CIO "Vakarų pakrantės direktoriumi".