Apibendrinti straipsnį:  (CNN) Kai kurių respublikonų bandymai pakenkti prezidento Baracko Obamos politikai Irane tikrai atrodo neįprastai. Pirma, respublikonų vadovybė pakvietė Benjaminą Netanyahu pasikalbėti su Kongresu nekonsultuodamas su Baltuoju namais, ir jis deramai perspėjo prieš Vakarų linijos su Iranu susilpnėjimą. Dabar 47 senatoriai parašė atvirą laišką Irano režimui, kad patartų, jog bet koks susitarimas su Obama gali būti atšauktas po 2016 metų prezidento rinkimų. Tai nuostabus žingsnis. Bet tai nėra, griežtai kalbant, unikali. Žmonės iš abiejų partijų praeityje darė žymiai nuostabesnius dalykus. 1983 m. senatorius Edvardas Kennedy bandė sukurti asmeninį diplomatinį kanalą su Sovietų Sąjunga - veiksmingai aplenkdamas prezidentą Ronaldą Reaganą. Per įgaliotinius jis pasiūlė apsilankyti Maskvoje susitikti su komunistų vadovybėmis ir pasiūlė padėti jiems pateikti savo argumentus Amerikos žmonėms, kodėl jie labiau mėgsta dialogą, o ne konfrontaciją. Kaip rašo "Washington Post" žurnalistas Vincentas Bzdekas savo knygoje "Kennedy palikimas", tai įvyko netoli JAV prezidento rinkimų, o kai kurie konservatyvūs vertino tai kaip išdavystę - galbūt net ir kaip "Logan" įstatymo pažeidimą, kuris draudžia privatiems piliečiams įsitraukti į diplomatiją siekiant pakeisti užsienio politiką. Galima teigti, kad senatorius buvo motyvuotas aukštų idealų: jis turėjo aiškią kampaniją, kad sumažintų Šaltojo karo įtampą ir manė, kad Reaganas netinkamai elgiasi su sovietais. Daugiau nei vieną kartą Kenedis, būdamas Senate, politizavo užsienio politiką. Mano knygoje apie 1980 metų demokratų prezidento pirminius rinkimus, aš pastebiu, kad Kenedis priešinosi Džimiu Karteriui griežtai pozicijai dėl sovietų invazijos į Afganistaną - pozicijai, kuri buvo gerų ketinimų, pranašiška ir šiek tiek naudinga Kenedžio kampanijai dėl demokratų nominacijos. Bet tai padarė ne tik demokratai. Eik į priekį, Ričardas Niksonas. 1968-aisiais prezidento rinkimai atrodė artimi. Džonsono administracija siekia...
GOP senatorių laiškas Irano lyderiams atrodo neįprastas. Tačiau, kaip sako Stanley, prezidento užsienio politikos žlugdymas nėra unikalus reiškinys. Jis sako, kad tiek kairiosios, tiek dešinės pusės yra aplenkusios administracijas, kad susisiektų su užsienio lyderiais.