1621 m. mirė Filipas III, o jo sūnus tapo Filipu IV. Dabar valdžią tvirtai užėmė militaristai. Kitąmet Zuniga buvo pakeistas Olivareso grafo kunigaikščio Gasparo de Guzmano, galingo vyro, kuris tikėjo, kad visų Ispanijos vargų šerdis yra Olandija. Po tam tikrų pirminių nesėkmių, čehų kariuomenė buvo nugalėta prie Baltojo kalno.
1621 m. ir dar kartą 1623 m. 1621 m. karas su Nyderlandais buvo atnaujintas, o 1625 m. Spinola užėmė Bredos tvirtovę. Danijos karaliaus Kristiano IV įsikišimas į karą kelia nerimą kai kuriems (Kristianas buvo vienas iš nedaugelio Europos monarkių, kuris nesijaudino dėl savo finansų), tačiau imperatoriaus generolas Albertas iš Valensteino pergalė prieš danus Dezaus tilte ir vėl Lutteryje, abi 1626 m., panaikino grėsmę. Madride buvo vilties, kad Nyderlandai galų gale vėl bus įtraukti į imperiją, o po Danijos pralaimėjimo protestantai Vokietijoje atrodė nugalėti. Prancūzija vėl buvo įsivėlusi į savo nestabilumą (žymusis 1627 m. prasidėjęs La Rochelos apsupimas), o Ispanijos pranašumas atrodė neginčijamas. Grafas kunigaikštis Olivares ryžtingai tvirtino: "Dievas yra ispanas ir šiomis dienomis kovoja už mūsų tautą".