1942-1943 m. žiemą Fretter-Pico vadovavo Fretter-Pico armijos divizijai (vokiškai: "Armeeabteilung Fretter-Pico"), kuri buvo laikinai suformuota iš jo korpuso, o po to vėl XXX. Armijos korpusas. 1944 m. liepos pradžioje jis buvo trumpai perkeltas į Fuhrerreserve, kad mėnesio viduryje perimtų 6-osios armijos, kuri šiek tiek vėliau buvo sunaikinta per sovietų
Jassy-Kishinev operacija ir tada turėjo būti reorganizuota. Dėl Vengrijos 2 ir 3 armijų pavaldumo, ji buvo laikinai vadinama Fretter-Pico armijų grupe (vokiškai: "Armeegruppe Fretter-Pico"). Ši formacija dalyvavo Debreceno mūšyje 1944 m. spalio 6-29 d. 1944 m. gruodžio 23 d. jis atsisakė komandos ir buvo z. b. V. armijos vyriausiojo vadovo. 1945 m. kovo 25 d. jis buvo įvertintas karo teisme Torgau prieš "General der Panzertruppe" Walter Fries. Priešingai Hitlerio nurodymui, Friesas atsisakė Varšuvos miesto, kuris buvo paskelbtas tvirtove (vokiškai: "Festung"), ir išvedė vokiečių karius. Teismo procesas baigėsi 1945 m. kovo 30 d., kai Friesas buvo išteisintas, o Fretter-Pico buvo paskirtas IX karinio rajono, įsikūrusio Kaselyje (Vokietijoje: ""), vadu. Tai buvo jo paskutinis vadas. 1945 m. balandžio 22 d. JAV kariuomenė paėmė jį į nelaisvę ir paleido 1947 m. viduryje.