Tačiau po Moulay Isma'il mirties politinė situacija Maroke degeneravo į santykinę anarchiją. Jo sūnūs kovojo vienas su kitu dėl valdžios, o jo buvusi "abid" armija tapo dominuojančia jėga valstybėje, veiksmingai valdydama už sosto. Meknesas prarado sostinės statusą ir patyrė žalos 1755 m. žemės drebėjime
- Taip. Miestas buvo apleistas, o daugelis didžiulės imperinės kasbos dalių tapo apleista. Vėlesniais šimtmečiais karališkosios rūmų dėmesys buvo skiriamas tik retkarčiais. Sultonas Muhammad ibn Abdallah, valdęs nuo 1757 iki 1790 m., į pagrindinio rūmų komplekso pietryčius pridėjo Dar al-Bayda rūmus Agdal sode, kuris vėliau buvo paverstas karališka karine akademija. Jis taip pat pastatė Er-Roua mečetę pietinėje kasbos dalyje (ne toli nuo Heri al-Mansur), kuri yra didžiausia mečetė Meknes. Dar al-Kebira buvo apleista ir palaipsniui paversta gyvenamuoju rajonu, kuriame gyventojai statė savo namus Ismailo laikų buvusiose rūmų struktūrose ir tarp jų. XIX a. pradžioje sultonas Moulay Abd ar-Rahman priešais Bab al-Mansur pastatė loggiją, kuri tarnavo kaip ceremonijų ir gubernatoriaus tribunolo susitikimo vieta, nors vėliau ši struktūra buvo pašalinta.