Rossas apibūdino Cliffordų paveldąsias teritorijas, susikoncentravusias į Kemberlendą, Vestmorlendą, Durhamą ir Jorkšyrą, kaip "vertingas ir strategiškai svarbus neramiame šiaurėje". Tačiau 9-asis baronas niekada nebuvo toks turtingas, kaip kai kurios kaimyninės šeimos, pavyzdžiui, Darsi. 1461 m. jo įpėdinis uždraudė jo sūnui paveldėti, tačiau 1470 m. karalius Edvardas buvo priverstas palikti sostą ir ištremtas, o Henrikas VI grįžo į sostą. Varikvio grafas, dabar susivienijęs su Lankasterio rūmais prieš Edvardą, buvo atsakingas už vyriausybę, o jo broliui Džonui, markžui Montagu, buvo suteikta Henriko Klifordo globos teisė, kai jis buvo mažesnis. Summersonas mano, kad tai buvo galimybė Cliffordui susigrąžinti savo paveldą. Tačiau turbūt nebuvo pakankamai laiko, kad jis galėtų pareikšti savo pretenzijas, nes abu Nevillai žuvo Barnet mūšyje.
kitų metų balandžio 14 d. Edvardas IV pergalė Barnet ir Tewkesbury mūšyje po kelių savaičių sunaikino Lancasterų pasipriešinimo likučius ir sugrąžino Edvardą į sostą. Nepaisant Cliffordo ryšių su Lancasteriu, atrodo, kad jam niekada nebuvo pavojus, nes 1472 m. kovo 16 d. Edvardas jam suteikė karališkojo atleidimo. Tai buvo nepaisant to, kad Kliffordo brolis Tomas bandė išprovokuoti nesėkmingą pro-Lankastrų sukilimą Hartlpulyje. Henriui Kliffordui buvo teisėtai leista paveldėti savo senelio iš motinos pusės, Henrio Bromflete'o, lordo Vescy'o, kuris mirė 1469 m., turto, bet dar ne jo Kliffordų paveldo. Be to, kadangi jo motina dar buvo gyva, trečdalis jo paveldėjimo - jos dovanos - liko ne jo rankose iki jos mirties 1493 m.