1964 m. spalio mėn. Chruščiovą pakeitė Leonidas Brežnjevas, kuris valdė iki 1982 m. lapkričio mėn. mirties. Per jo valdymą Stalino kontroversijos buvo atšauktos. Andres Laiapea tai sieja su "daugelio disidentų, ypač Aleksandro Solženicino, tremtimi", nors Laiapea rašo, kad "Stalino reabilitacija ėjo kartu su asmenybės kulto sukūrimu aplink Brejnevą". Politinis sociologas Viktoras Zaslavskis apibūdina Brejnievo periodą kaip "neo-stalinistinio kompromiso" periodą, nes svarbiausi politinės atmosferos elementai, susiję su Stalinu, buvo išsaugoti be asmenybės kulto. Aleksandras Dubčekas teigia, kad "Breznev'o režimo atsiradimas buvo neo-stalinizmo atsiradimas, o
1968 m. prieš Čekoslovakiją buvo galutinis neo-stalinistinių jėgų įtvirtinimas Sovietų Sąjungoje, Lenkijoje, Vengrijoje ir kitose šalyse". Brejnev apibūdino Kinijos politinę liniją kaip "neo-stalinistinę". Amerikos politologė Seweryn Bialer apibūdino sovietų politiką kaip pasukusią į neostalinizmą po Brejnievo mirties.