1991 m. Erekat buvo Palestinos delegacijos Madride vadovo pavaduotojas.
1992-1993 m. Vašingtone vykusios tolesnės derybos. 1994 m. jis buvo paskirtas Palestinos nacionalinės valdžios vietos valdžios ministru ir Palestinos derybų delegacijos pirmininku. 1995 m. Erekatas buvo Palestiniečių vyriausiasis derybininkas per Oslo susitarimą. 1996 m. jis buvo išrinktas į Palestinos įstatymų leidybos tarybą, atstovaujant Jericho. Kaip politikas, Erekatas buvo laikomas lojalus Jaseriui Arafatui, įskaitant 2000 m. Kemp Deivido susitikimus ir 2001 m. derybas Taba. Erekat taip pat buvo, kartu su Arafatu ir Faisal Husseini, vienas iš trijų aukšto rango palestiniečių, kurie 2000 m. rugsėjį paprašė Arielo Šarono nesileisti į Al-Aqsa mečetę, po kurio įvyko Antrasis Intifada. Jis taip pat veikė kaip Arafato angliškas vertėjas. 2003 m. pradžioje, kai Mahmoudas Abbasas buvo nominuotas Palestinos įstatymų leidybos tarybos premjeru, Erekatui buvo numatyta tapti derybų ministru naujoje kabinete, tačiau jis netrukus atsistatydino, nes nebuvo įtrauktas į delegaciją, susitikusią su Izraelio premjeru Ariel Sharonu. Tai buvo interpretuota kaip palestiniečių vidinės kovos dėl galios tarp Abbaso ir Arafato dalis. Vėliau Erekatas buvo iš naujo paskirtas į savo pareigas ir dalyvavo 2007 m. Annapolis konferencijoje, kurioje jis perėjo iš Ahmed Qurei per aklavietę ir padėjo sudaryti bendrą deklaraciją.