Užpildykite šią frazę: Prancūzijos revoliucijos pradžioje Šveicarijos kariuomenė, bent jau pavadinimu užsieniečiai, buvo laikoma patikimesne nei jų prancūzų kolegos pilietinių neramumų metu. Todėl Šveicarijos pulkai sudarė didelę dalį karališkųjų karių, kuriuos Liudvikas XVI 1789 m. liepos pradžioje pakvietė į Paryžių. Šveicarų granadierių būrys iš Salis-Samade pulko buvo išsiųstas sustiprinti Bastilijos kalėjimo garnizoną
apgulta mafijos. Vėliau Šveicarijos ir kiti karališkieji kariai buvo atitraukti į savo pasienio garnizonus. Per ateinančius metus Ernesto pulkas susidūrė su daugybe susirėmimų su vietos gyventojais, kurių kulminacija buvo dviejų dienų mūšis su Marselio milicija 1791 m. Dėl didėjančio liaudies pasipiktinimo šveicarais Bernos kantonas atšaukė nusiginkluotą pulką. Kitas Šveicarijos pulkas, Chateauvieux, vaidino svarbų vaidmenį 1790 m. Nansije įvykusiame maištinėjime. Po teismo, kurį atliko jų pačių Šveicarijos pareigūnai, buvo nužudyti 23 jo kareiviai. Tačiau Šveicarijos sargyba išliko ištikima ir 1792 m. rugpjūčio 10 d. buvo nužudyta, kai gaujos užpuolė Tuilerijų rūmus, nors Liudvikas XVI jau buvo palikęs pastatą. 11 Šveicarijos linijos pėstininkų pulkų buvo išardyti 1792 m. rugpjūčio 20 d. Prancūzijos Asamblėjos priimtu dekretu. Daugiau nei trys tūkstančiai Šveicarijos karių buvo individualiai perkelti į Prancūzijos pajėgas ir toliau tarnavo. Tačiau daugelis jų grįžo į Šveicariją, kur reikėjo imtis priemonių, kad jiems būtų suteikta pagalba ir jie būtų sugrąžinti į kaimo visuomenę, iš kurios dauguma jų buvo išvežti.