1854 m. Čikagoje kilus choleros protrūkiui žuvo 5,5 proc. gyventojų (apie 3500 žmonių). Providensas (Rod Ailendas) patyrė tokį plačiai paplitusią epidemiją, kad per ateinančius trisdešimt metų 1854 metai ten buvo žinomi kaip "choleros metai". 1853 - 1854 metais Londono epidemija nusinešė 10 739 gyvybių. 1854 m. Choleros protrūkis Brodstrite
Londone baigėsi po to, kai gydytojas Džonas Snou nustatė, kad apylinkės "Broad Street" siurblys yra užterštas ir įtikino pareigūnus pašalinti jo rankeną, kad žmonės negalėtų iš ten paimti vandens. Jo tyrime buvo įrodyta, kad labiausiai choleros plinta užterštas vanduo, nors jis ir neatpažino, kas jį užteršė. Norint, kad ši žinia būtų patikėta ir visiškai įgyvendinta, reikėjo daug metų. Ispanijoje 1854-1855 metais per choleros epidemiją mirė daugiau kaip 236 tūkst. žmonių. 1854 ir 1855 metais liga pasiekė Pietų Ameriką, o jos aukos buvo Venesueloje ir Brazilijoje. Trečios pandemijos metu Tuniso gyventojai, kurie nebuvo paveikti dviejų ankstesnių pandemijų, manė, kad ligą atnešė europiečiai. Jie kaltino savo sanitarines praktikas. Kai kurie Jungtinių Valstijų mokslininkai pradėjo manyti, kad cholera kažkaip siejama su afroamerikietiškais, nes ši liga buvo paplitusi pietuose juodaodžių gyventojų vietovėse. Dabartiniai tyrėjai atkreipia dėmesį į tai, kad jų gyventojai buvo nepakankamai aptarnaujami sanitarinės infrastruktūros ir sveikatos priežiūros požiūriu, ir jie gyveno netoli vandens kelių, kuriais keliautojai ir laivai nešė ligą.