Rašykite šio skyriaus tęsinį - pro-romėnų vandalų karalių Hilderiką 530 m. nušovė jo pusbrolis Gelimeris. Po to Sardinijoje ir Tripolitanijoje kilo maištas, todėl Justinianas turėjo preteksto įsikišti. Jis paskyrė Belisarius vadovauti invazijai prieš
Vandalų karalystė 533 m. pradžioje. Teodoriko dukra Amalasunta, valdžiusi Ostrogotų karalystę Italijoje kaip regentė savo sūnui Atalariui, leido Romos ekspedicijos pajėgoms kampanijos metu naudotis Sirakūzų uostu. Per metus Belisarijus, turėdamas vietinių gyventojų paramą, nugalėjo vandalus ir užkariavo jų karalystę. Atsigrąžintų Šiaurės Afrikos teritorijų paliaubas truko daugelį metų, nes nekontroliuojamos berberų gentys sukėlė riaušes ir bendradarbiavo su sukilėliais romėnais. Italijoje Atalaris mirė, o Amalasuntos pusbrolis Teodahadas 535 m. nužudė ją. Nepažįstama gamtinė katastrofa, greičiausiai dulkės iš didelio ugnikalnio išsiveržimo, aptemdė saulę 535 m. kovo 24 d. - 536 m. birželio 24 d. Žemos temperatūros sukėlė katastrofiškus pasėlius ir didžiulį badą. Katastrofa nesustabdė Justiniano kariaujant su ostrogotais. 535 m. Mundas užkariavo Dalmatiją, o Belisarijus - Siciliją. Per ateinančius penkerius metus Belizarijus užėmė beveik visą Italiją, tačiau šiaurėje išliko ostrogotų karalystė. Išnaudodami Romos kariuomenės koncentraciją Italijoje, bulgarai pradėjo plėšikavimą Balkanuose, o Chosrovas atnaujino karą. Jis įsiveržė į Siriją, išgrobė Antiochiją ir atkūrė Sasanijos suverenumą Lazica.