Užpildykite šį sakinį:
1989 m. Sudano perversmas, Revoliucinės Nacionalinio Gelbėjimo Komando Tarybos (karinė vyriausybė, kuriai vadovavo Omaras al-Bashiras) taikėsi į okupančius. 1990 m. iškeldinimas buvo įpareigotas pagal Dekretą Nr. 941 (kai kurių procedūrų, skirtų apriboti skvoterių gyvenvietes, patvirtinimas) ir Civilinių sandorių įstatymo pakeitimą. Kai kuriais atvejais dėl iškeldinimų kilo smurtiniai epizodai, pavyzdžiui, 1994 m. spalio mėn., kai protestuose prie Khoderio Omdurmane žuvo mažiausiai vienuolika žmonių. Šioje byloje nebuvo teismo sprendimo ir nebuvo pateikta jokio pranešimo. Inžinerijos reikalų ministras Dr. Bannaga komentavo: "Mes nenurodome datos, nes jei tai padarytume [...] Jie bus organizuoti ir sukurs organizuotą opoziciją". Įpareigojimo persikelti planus pasmerkė Jungtinės Valstijos ir kiti tarptautiniai donorai. Kosti mieste buvo iškrauta apie 72 000 okupančių, o Ad-Damazine - 23 000. 1992-aisiais Jungtinių Valstijų Tarptautinės plėtros agentūra ir Jungtinių Tautų Vaikų fondas apskaičiavo, kad 400.000 žmonių buvo iškeldinti ir perkelti į stovyklas, kuriose trūko sanitarinių sąlygų ir rinkų. Naujausioje Al Salaamo stovykloje buvo daugiau kaip 80 000 žmonių. Neformali Angolos gyvenvietė buvo sugriauta, tačiau daugelis iš 50 000 gyventojų tiesiog grįžo ir atstatė savo kiemenes.