Įrašykite šio punkto tęsinį - Baudžiamasis nuosprendis, atsižvelgiant į laiką, praleistą sulaikant, jis turėjo būti paleistas 1940 m., bet vietoj to jis buvo paimtas į "apsauginį kalėjimą" ir praleido ateinančius dvejus metus Sachsenhauzeno koncentracijos stovykloje. Sachsenhauzenas jau buvo komunistų aktyvistų branduolys tarp kalinių, kurie sugebėjo (atsargiai) pasveikinti kitą politinę sielos draugę. Visoje Vokietijoje, kai karo mirtys pareikalavo darbo jėgos, kasdienio gyvenimo koncentracijos stovyklose administravimą stovyklos sargybiniai vis dažniau perdavė patikimiems kaliniams. "Draugų" sprendimai reiškė, kad Selbmannas buvo paskirtas dirbti stovyklos plytų gamybos mašinų remonto dirbtuvėje, kur, kaip jis vėliau prisiminė, darbas buvo "ne sunkus ir ypač pavojingas". Tačiau 1942 m. lapkričio mėn. jis buvo perkeltas į Flossenburgo koncentracijos stovyklą, kuris tiekė darbo jėgą vietinėms karjerėms, esančioms kalnuose prie sienos su tuo metu vadintais Sudetų kraštu. Pasak paties Selbmano prisiminimų, pervežimas į Flossenburgą buvo susijęs su aštuoniolika kalinių, kurie buvo įkalinti vienatvėje praėjusį mėnesį dėl savo politinės veiklos. Šis žingsnis buvo atliktas pačio Reichsführerio Heinricho Himlerio įsakymu: tai buvo bausmė "už [Sachsenhauzeno] stovykloje pastatytus [komunistų] kameras, revoliucinio darbo organizavimą ir politinių kalinių privilegijavimą". Per pastarąsias karo savaites
Flosenburgo stovykla buvo uždaryta, o Selbmannas vėl buvo perkeltas, šį kartą į Dachau, Miuncheno šiaurėje esančiame priemiestyje. 1945 metų balandžio pabaigoje, kai valdžia skubiai ruošėsi išlaisvinti koncentracijos stovyklas prieš atvykstant užpuolikų armijai, jis buvo išsiųstas į vieną iš žymių mirties žygių. Jam pavyko pabėgti ir sugrįžti į Leipcigą.