Užpildykite šią frazę: Po to, kai Yazid mirė per pilietinį karą, Zufaras palaikė Abd Allah ibn al-Zubayr bandymą atimti kalifatą iš Umayyadų, išvarė Jund Qinnasrin Umayyadų gubernatorių ir išsiuntė Qaysi karius, kad paremtų Damasko pro-Zubayridų gubernatorių al-Dahhak ibn Qays al-Fihri. Pastarasis buvo nužudytas ir Qays sutriuškino Umayyads ir jų gentinių sąjungininkų iš Banu Kalb, varžovų Qays,
Marj Rahit mūšis 684 metais. Po to Zufaras įkūrė būstinę Jaziran mieste Qarqisiya (Circesium) ir vadovavo Qays gentims prieš Kalb, pradėdamas keletą puolimų prieš pastaruosius Sirijos dykumoje. 688-689 m. jis įsitraukė į konfliktą su Taghlib gentija, palaikydamas savo sąjungininką Qaysi Umayr ibn al-Hubab iš Banu Sulaym, nepaisant ankstesnių pastangų sutvarkyti jų nesutarimus. Po trijų apgulų nuo 685 iki 691 m. Zufaras derėjosi dėl taikos su Umayyadų kalifu Abd al-Malik (Abd al-Malik), atsisakydamas Ibn al-Zubayr priežasties mainais į privilegijas Umayyadų rūmuose ir kariuomenėje, taip pat atleidimus ir pinigus jo Qaysi partizanams, kurie buvo integruoti į kariuomenę. Taika buvo užantspauduota Zufaro dukters al-Rabab santuoka su kalifo sūnumi Maslama. Abd al-Malik įpėdinių metu Zufaro šeima paveldėjo jo aukštą poziciją ir prestižą Umayyad vyriausybėje ir jo pranašumą tarp Qays. 750 m. jo anūkas Abu al-Vardas vadovavo nesėkmingam Qaysi maištui prieš Umayyadų įpėdinį Abbasidą, per kurį jis ir keli šeimos nariai buvo nužudyti.