Po operacijos "Barbarossa" vokiečių kariuomenė ir Orpo, padedami Ukrainos pagalbinės policijos batalionų, pradėjo masinius Zamojszczyzna lenkų gyventojų deportacijas į pietus nuo Chełmo, ruošiantis "Generalplan Ost" perkėlimui, kurį užsakė "Reichsführer-SS" Heinrich Himmler. Kai kurie lenkų kaimai buvo tiesiog suardyti su žeme, o jų gyventojai buvo išžudyti. Per "Heim ins Reich Ukraineraktion" pro-nacių ukrainiečiai ir vokiečių-ukraičių "Volksdeutsche" buvo perkeltas ten kartu su etniniais vokiečiais iš rytų. Jiems buvo suteikta nauja latifundia, kurią pastatė žydų kaliniai iš Lublino rezervatų, kurie vėliau buvo išsiųsti į netoliese esančią Sobiboro mirties stovyklą. Lenkijos požeminis represija pradėjo Zamość sukilimą
, laikomas vienu didžiausių Lenkijos pasipriešinimo veiksmų per Antrąjį pasaulinį karą. Kai kurie Ukrainos šaltiniai šią operaciją apibūdina kaip ukrainiečių kaimų gyventojų žudymą netoli Chelmo ir Podlazijos rajone, o tūkstančius žuvusiųjų priskiria Lenkijos požeminei organizacijai. Tokius teiginius atmeta Nacionalinio atminimo institutas, o "Ukrainos istorinio žodžio" ukrainiečių autoriai nurodo, kad naujausi tyrimai patvirtina daug mažesnį skaičių. Pasak žydų šaltinių, patys partizanai žudė ukrainiečių kaimų gyventojus, "išėję į mišką surengti pabėgusius žydus" iš getų. Žudynės kaimuose netoli Parčevo miško buvo motyvuotos keršto už "antižydų veiklą" Ukrainos valstiečių.