Politika XIII a. Viduržemio jūros rytinėje dalyje buvo sudėtinga, turėdama daug įtakingų ir suinteresuotų šalių. Prancūzų vadovavo labai atsidavęs Prancūzijos karalius Liudvikas IX ir jo ambicingas ekspansionizmas brolis Neapolio karalius Karolis I. Komunikacija su mongolais buvo apsunkinta dėl to, kad jie buvo labai toli. 1249 m. Liudvikas pasiuntė ambasadą į Iraną, siekdamas sudaryti prancūzų ir mongolų sąjungą. Kai atsakymas jį rado Palestinoje 1251 metais, tai vėl buvo tik pareikalavimas. Liudvikas surengė naują kryžiaus žygį, vadinamą Septintuoju kryžiaus žygį, kad užpulti Egiptą, ir 1249 m. atvyko. Jis buvo nugalėtas Mansūroje ir suimtas, kai jis pasitraukė į Damietą. Buvo susitarta dėl dar vienos dešimties metų paliaubų. Liudvikas ir jo kilmingieji buvo išpirkti, o kitiems belaisviams buvo duotas pasirinkimas: atsiversti į islamą arba nukirsti galvą. Jis liko Sirijoje iki 1254 m., kad sustiprintų kryžiuočių valstybes. Egipte vyko žiauri kova dėl valdžios tarp įvairių mamelukų lyderių ir likusių silpnų Ajubidų valdovų. Mamelukai buvo vergai kariai, kuriuos šimtmečius naudojo musulmonai valdovai. Dauguma jų buvo turkai iš Eurazijos stepų arba krikščionys iš Anatolijos; pagrobti kaip berniukai, konvertuoti į islamą ir gauti karinį mokymą. Mongolų invazijos grėsmė 1259 m. paskatino Qutuz užimti sultanatą ir susivienyti su kita Baibars vadovaujama frakcija, kad nugalėtų mongolus Ain Jalut
- Taip. Mamelukai greitai užėmė Damasko ir Alepo kontrolę, kol Qutuz buvo nužudytas, greičiausiai Baibers.