Užbaigiu šią frazę: Trečia Hasegavos tyrimų sritis yra tarptautinė istorija, susijusi su Sovietų Sąjungos, Jungtinių Valstijų ir Japonijos dalyvavimu pasibaigus Ramiojo vandenyno karui. 1945 m. rugpjūtį, kai Jungtinės Valstijos išmetė atomines bombas į Hirošimą ir Nagasakiją, 1,6 milijono
Sovietų kariai staigiai užpuolė Japonijos pajėgas, okupavusias Rytų Azijoje. Hasegawa išleido knygą "Racing the Enemy: Stalin, Truman, and the Surrender of Japan" (2005). Atsakydamas į plačiai priimtą ortodoksų požiūrį, kad atominės bombos Hirošimoje ir Nagasake buvo lemiamiausias veiksnys Japonijos sprendime pasiduoti ir užbaigti Ramiojo vandenyno konfliktą, Hasegawa išreiškia nuomonę, kad Sovietų Sąjungos įsitraukimas į karą, pažeidžiant Neutralumo paktą, Japonijos sprendime pasiduoti vaidino svarbesnį vaidmenį nei atominės bombos. Šis požiūris skiriasi nuo ankstesnių bombardavimo kritikų, tokių kaip Gar Alperovitz, kurie tvirtino, kad JAV prezidento Harry S. Trumano pagrindinis tikslas buvo parodyti JAV kariuomenės galią kaip atgrasymą nuo sovietų lyderio Josifo Stalino ambicijų. Australijos istorikas Džofris Džukas sako: "[Hasegavas] be abejo įrodo, kad Japoniją privertė besąlygiškai pasiduoti ne atominės bombos, o sovietų paskelbtas karas". Jo požiūris buvo kritikuojamas. Labiausiai subalansuota ir energingiausia šios knygos diskusija yra H-Diplo apskritojo stalo diskusijoje su Garu Alperovicu, Michaelu Gordinu, Davidu Holloway, Richardu Franku ir Baronu Bernsteinu. Džeimsas Madoksas, Pensilvanijos valstybinio universiteto emerituotas istorijos profesorius ir knygos "Galiauti ginklai: Hirošimos sprendimas po penkiasdešimties metų" autorius, buvo vienas iš griežčiausių knygos kritikų.