Tarptautiniu mastu de Zúñiga matė Ispanijos ateitį kaip stiprios sąjungos su Šventoji Romos imperija, kurią taip pat valdė Habsburgų šeima, dalį, primenant šiuolaikinio "arbitro" Giovanni Botero, kuris skatino Habsburgų šeimos vadovaujamos hegemonijos koncepciją visoje Europoje. De Zunigai taip pat paveikė pasekmės Ispanijos kontroliuojamai šiaurės Italijai, jei Austrijos šeimos šaka žlugs Vokietijoje. De Zúñiga įtikino Filipą III 1619 m. siųsti pagalbą imperatoriui į Čechiją, o tai veiksmingai įvedė Ispaniją į trisdešimties metų karą (1618-48). 1620 m. jis suvaidino svarbų vaidmenį siųsdamas Flandrijos armiją padėti imperatoriškam tikslui, o tai lėmė Ispanijos pergalę Baltojo kalno mūšyje.
Vėliau tais metais. De Zúñiga taip pat buvo atsakingas už pagrindinius Ispanijos sprendimus dėl konflikto Nyderlanduose ateities. Nuo 1609 m. paliaubos buvo vis labiau įtemptos; de Zúñiga buvo įsitikinęs, kad tiesioginė karinė pergalė prieš olandus yra mažai tikėtina, tačiau iki 1619 m. jis padarė išvadą, kad karinių veiksmų atnaujinimas galėtų sudaryti sąlygas deryboms, kurios leistų sudaryti ispanams palankesnę sutartį. Jis iš esmės atsakingas už karo atnaujinimą 1621 m. Dėl to konfliktas tęsėsi dar 27 metus iki 1648 m. taikos sutarties.