Įrašykite šio skyriaus tęsinį - Nors šie pasienio konfliktai buvo siaubingi, 1919-1921 m. Lenkijos-Sovietų karas buvo svarbiausia to laikotarpio karinių veiksmų serija. Piłsudski buvo užsiėmęs plačiai veikiančiais anti-rusiškais bendradarbiavimo projektais Rytų Europoje, o 1919 m. Lenkijos pajėgos pasistūmėjo į rytus į Lietuvą, Baltarusiją ir Ukrainą, pasinaudodamos Rusijos susirūpinimu pilietiniu karu, tačiau netrukus susidūrė su sovietų ataka į vakarus 1918-1919 m. Vakarų Ukraina jau buvo Lenkijos-Ukrainos karo, kuris 1919 m. liepos mėn. pašalino paskelbtą Vakarų Ukrainos Liaudies Respubliką, teatras. 1919 m. rudenį Piłsudski atmetė buvusių Antantos valstybių skubius prašymus paremti Anton Denikino Baltųjų judėjimą, artėjantį į Maskvą. Lenkijos-Sovietų karas prasidėjo Lenkijos Kijevo ofenziva 1920 metų balandį. Lenkijos kariuomenė, bendradarbiaujanti su Ukrainos Liaudies Respublikos Ukrainos direktoratu, iki birželio buvo peržengusi Vilnių, Minsko ir Kijevo. Tuo metu sovietų priešpuolis išvarė lenkus iš didžiosios Ukrainos dalies. Šiaurės fronte sovietų armija rugpjūčio pradžioje pasiekė Varšuvos pakrantę. Atrodė neišvengiama sovietų pergalė ir greitas Lenkijos pabaiga. Tačiau Varšuvos mūšyje (1920) lenkai laimėjo įspūdingą pergalę. Vėliau Lenkijos karinės sėkmės
Sovietams teko pasitraukti. Jie paliko Lenkijai teritorijų, kuriose daugiausia gyveno baltarusai ar ukrainiečiai. Naujoji rytinė riba buvo galutinai apibrėžta 1921 m. kovo mėn. Rijos taikos sutartimi.