Vietnamo Demokratinė Respublika, vadovaujama Ho Chi Minho, reikalavo viešpatavimo visame Vietname, tačiau tuo metu Pietų Vietname buvo gili politinė netvarka. Prancūzijos, tada Japonijos valdžios nuosekliai žlugimas, po to Saigono politinių frakcijų nesutarimai, lydėjo plačiai paplitęs smurtas kaime. 1945 m. rugpjūčio 16 d. Hồ Chí Minh organizavo Nacionalinį kongresą Tân Trào. Kongresas priėmė 10 pagrindinių Vietnamo politikos krypčių, priėmė Bendrąjį sukilimo įsakymą, nusprendė nacionalinę vėliavą, viduryje - penkių pakopų auksinę žvaigždę, atrinkė nacionalinį himną ir atrinkė Vietnamo išlaisvinimo nacionalinį komitetą, vėliau tapusį Laikinąja revoliucine vyriausybe, kuriai vadovavo Hồ Chí Minh. 1945 m. rugsėjo 12 d. į Saigoną atvyko pirmieji britų kariai. Rugsėjo 23 d., praėjus 28 dienoms po to, kai Saigono gyventojai užėmė politinę valdžią, Prancūzijos kariai okupavo policijos nuovadas, paštą ir kitus viešuosius pastatus. Pagrindinis politinis faktas Šiaurės Vietname buvo Kinijos nacionalistų okupacinė armija, o Kinijos buvimas privertė Ho Chi Miną ir Vietminą priimti Kinijos remiamus Vietnamo nacionalistus. 1946 m. birželio mėn. Kinijos nacionalistų pajėgos evakuoja Hanojų, o birželio 15 d. paskutiniai būriai įplaukia į Haiphongą. Po britų išvykimo 1946 m. prancūzai kontroliavo dalį Kočinčinos, Pietų Centrinės pakrantės, Centrinės aukštumų nuo Pietų pasipriešinimo karo pabaigos.
- Taip. 1946 m. Sausio mėn. Vietminhas surengė visuotinius rinkimus visose provincijose, kad būtų įsteigta Nacionalinė Asamblėja. Visuomenės entuziazmas šiam renginiui rodo, kad Vietminhas tuo metu turėjo didelį populiarumą, nors varžybų buvo nedaug, o Asamblėjos partijų sudėtis buvo nustatyta prieš balsavimą. Nepaisant to, kad Viet Achanas ir Viet Kuas neprisijungė prie rinkimų, jie įgijo 70 vietų Nacionalinėje asamblėjoje ir įkūrė vieningą vyriausybę.