19 amžiuje Didžioji Britanija buvo greito urbanizacijos centras, ir dėl to atsirado daug sveikatos ir sanitarinių problemų, pavyzdžiui, choleros protrūkių ir pandemijų. Dėl to Didžioji Britanija atliko didelį vaidmenį visuomenės sveikatos srityje. Prieš nustatant ryšį tarp užteršto geriamojo vandens ir ligų, tokių kaip cholera ir kitos per vandenį plintančios ligos, miazmos teorija buvo naudojama pateisinant šių ligų protrūkius. Miasmos teorija yra teorija, kad tam tikros ligos yra "blogo oro" padariniai. Gydytojo Džono Sno tyrimai Jungtinėje Karalystėje 1854 m. koleros protrūkio metu paaiškino ryšį tarp vandens pernešamų ligų ir užteršto geriamojo vandens. Nors ligos mikrobų teorija dar nebuvo išvystyta, Snou stebėjimai paskatino jį atmesti vyraujančią miazmos teoriją. Jo 1855 m. esė "Dėl choleros ryšio būdo" galutinai parodė vandens tiekimo vaidmenį skleidžiant choleros epidemiją Sohoje, naudojant taškų paskirstymo žemėlapį ir statistinį įrodymą, parodantį ryšį tarp vandens šaltinio kokybės ir choleros atvejų. 1854 m. epidemijos metu jis surinko ir išanalizavo duomenis, įrodančius, kad žmonės, geriantys vandenį iš užterštų šaltinių, tokių kaip "Broad Street" siurblys,
mirė nuo choleros daug dažniau nei tie, kurie gavo vandens iš kitų šaltinių. Jo duomenys įtikino vietos tarybą išjungti vandens siurblį, kuris greitai nutraukė protrūkį.