Parašykite šio skyriaus tęsinį - Đurađ valdymas truko nuo 1362 iki 1378 metų. Jis sudarė sąjungą su karaliumi Vukašinu Mrnjavčevičiu, vedęs jo dukrą Olivera, kol Mrnjavčevičius nukrito Maricijos mūšyje.
(1371). Džurađas vadovavo Zetai kaip šiuolaikinis valdovas. Zetos institucijos gerai veikė, o pakrantės miestai turėjo didelę autonomiją. Prekyba buvo gerai išvystyta ir sustiprinta Zetos valiutos, dinaro, egzistavimu. 1373 m. Džuražas I susibūrė su kaimynais Serbijos princu Lazaru Hrebeljanovičiu, Bosnijos banu Tvrtku I Kotromaničiu, princu Nikolau I Gorjanski ir Vengrijos karaliumi Liudvikumi I, kad nugalėtų ambicingą Nikola Altomanovičius. Nepaisant to, nugalėtas ir aklas Altomanovičius rado prieglobstį Zetoje iki pat mirties. Kovo pietuose mūšiuojančio Đurađo jaunesniojo brolio Balša II vedė Komniną, artimą imperatoriaus Stefano Dušo žmonos Jelenos pusbroliukę. Per santuoką Djuradas II gavo dosnų dovaną žemėje, įskaitant Avloną, Beratą, Kaniną ir kai kuriuos papildomus strateginiu požiūriu svarbius regionus. Po Altomanovičiaus žemių (Hercegovinoje) padalijimo, Balšičiai užėmė Trebinės, Konavlės ir Dračevicos miestus. Vėlesni ginčai dėl šių miestų sukėlė konfliktą tarp Zetos ir Bosnijos, vadovaujamos Ban Tvrtko I. Po Đurađ mirties 1378 m. kovoje galiausiai laimėjo Bosnija, remiama Vengrijos.