Po atominių bombų Hirošimos ir Nagasaki ir sovietų invazijos į Japonijos okupuotą Mandžiuriją
Japonija pasidavė. 1945-1952 m. amerikiečių okupacijos metu JAV pareigūnai, vadovaujami D. Makarturo, prižiūrėjo Japonijos vyriausybę. Visus santykius su užsienio šalimis valdė Jungtinės Valstijos, o visi Japonijos diplomatai buvo sugrąžinti namo. Japonijoje buvo toleruojama komunistų partija, ir ji rėmė Mao Zedongo pusę Kinijoje vykstančiame pilietiniame kare. 1949 m. į valdžią atėjo Mao, o Japonijos kairiosios pusės pradėjo nedidelių ryšių su Kinija, ypač naudodamos profesines sąjungas ir menines grupes. Kai 1945 metais Japonija pasidavė, šeši su puse milijono jos piliečių liko įstrigę Azijoje ir Ramiojo vandenyno salose. Tarp jų buvo 3,5 milijono kariškių ir 3 milijonai civilių. 2,6 milijono japonų buvo Kinijoje, iš jų 1,1 milijono - Mančurijoje. Visi šie Japonijos piliečiai buvo perkelti atgal į Japoniją per keletą mėnesių ir net metų. Tačiau tūkstančiai japonų technikų liko šiaurės rytų Kinijoje, kol 1953 m. Jie buvo repatrijuoti. Kinijos komunistų partija buvo paremta valstiečiais ir naudojo šiuos kvalifikuotus vyrus, kad atnaujintų technologiją, apmokytų vietinius darbuotojus ir atstatytų gamyklas, kasyklas, geležinkelius ir kitas pramonės vietas.