Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Perėjimas: lynčai trumpam sumažėjo po perėmimo 1870-aisiais. XIX a. pabaigoje, kai vyko kova dėl darbo ir teisių atėmimo, ir dėl žemės ūkio nuosmukio, lynčai vėl išaugo. Linčų skaičius pasiekė viršūnę XIX a. pabaigoje, tačiau tokių žmogžudysčių buvo iki XX a. Tuskegee instituto įrašai apie lynčus, įvykdytus nuo 1880 iki 1951 m., rodo 3437 afroamerikietiškų aukų ir 1293 baltųjų aukų. Linčai vyko daugiausia medvilnės juostoje (Mississippi, Džordžijoje, Alabamoje, Teksase ir Luizianoje). Dėl didelio linčų skaičiaus, rasizmo ir politinių bei ekonominių galimybių trūkumo pietuose, daugelis juodųjų pietų gyventojų nusprendė gyventi už pietų ribų, kad išvengtų šių sąlygų. Nuo 1910 iki 1940 m. 1,5 milijono juodaodžių iš pietų migravo į miestus ir pramoninius Šiaurės miestus, tokius kaip Niujorkas, Čikagas, Detroitas, Sinsinatis, Bostonas ir Pitsburgas per Didžiąją migraciją. Greitas juodaodžių antplūdis į šiaurę sutrikdė rasinę pusiausvyrą šiaurės miestuose, dar labiau padidindamas priešiškumą tarp juodaodžių ir baltaodžių. Daugelis baltųjų gindavo savo teritoriją smurtu, bauginimu ar teisinėmis taktikomis prieš juodaodžius, tuo tarpu daugelis kitų baltųjų migravo į rasiniu požiūriu vienodesnius regionus, tai vadinama baltųjų pabėgimu. Apskritai, juodaodžiai Šiaurės miestuose patyrė sisteminę diskriminaciją daugelyje gyvenimo aspektų. Per visą šį laikotarpį rasinė įtampa smarkiai išaugo, ypač Čikagoje, o lynčai - mafijos nukreiptos mirties bausmės - 1920-aisiais smarkiai išaugo. Afrikos amerikiečiai pasipriešino per protestus, žygius, lobistinius veiksmus Kongrese, rašydami straipsnius, paneigdami vadinamuosius linčų pateisinimus, organizuodami moterų grupes prieš linčus ir integruodami grupes prieš linčus. Afrikos-Amerikos dramaturgai tarp 1916 ir 1935 m. sukūrė 14 antilinčingo spektaklių, iš kurių dešimt buvo parašyta moterų.  Klausimas: pagal Tuskegee institutą, kiek baltaodžių buvo linčo aukų?
1,293