Tačiau, norėdami sėkmingai suveikti maištininką, Bazilijus ir jo vyriausiasis ministras, "parakoimomenos" Bazilijus Lekapenosas, buvo priversti 978 m. iš tremties iškviesti imperatoriaus Nikeforo II sūnėną, generolą Bardasą Fokasą jaunesnį, ir paskirti jį Rytų armijų vadu. Po pergalės prieš Sklerosą, Fokas ir jo šalininkai pradėjo kurti sąmokslą nuversti imperatorių. Konfliktas iš karto neišsiplieskė, bet abi pusės susitaikė į tai, ką istorikas Mark Whittow vadina "šaltuoju karu". 985 m. imperatorius iš pradžių atleido arba pažemino keletą rytinių generolių, lojalų Fokasų klanui: pats Bardas Fokasas buvo pažemintas į Antiochijos "duksą", o Eustathijus Maleinosas buvo atleistas iš kariuomenės. Tačiau 986 m., po pažeminančio paties Bazilio pralaimėjimo bulgarų rankose prie Trajano vartų
ir Skleroso sugrįžimas iš tremties Bagdade, imperatorius buvo priverstas iš naujo paskirti Bardas Phokas kaip vyriausiąjį Rytų vadas. Fokas greitai apgavo Sklerą į susitikimą ir jį suėmė, bet dabar lemiamas konfliktas dėl sosto buvo neišvengiamas: rugpjūčio 15 d. arba rugsėjo 14 d. 987 m. Maleino namuose Charsianoje susirinkusios pagrindinės aristokratinės šeimos paskelbė Fokasą imperatoriumi.