Užpildykite šią frazę: Australazijos Antarktidos ekspedicijos vadovas ir organizatorius Duglasas Mausonas nusprendė pasiimti su savimi penkiasdešimt Grenlandijos šunų. Mausonas labiau vertino šunis nei ponius, nes, nors jie galėjo traukti tik šiek tiek daugiau nei jų kūno svoris, jų maistą galėjo papildyti Antarktidos faunos mėsa ir, jei reikia, kitų šunų mėsa, todėl jiems nereikėjo didelio pašaro importo, kurio poniams reikėjo, kad jie galėtų atlikti ekspediciją. Mawson buvo sužavėtas entuziazmo šunų
"Nimrod" ekspedicija, kai jis lydėjo Ernest Shackleton į Antarktidą. Šakltonas ir Robertas Falconas Skotas abejojo, ar šunys yra pranašesni už ponius. Amundsenas ir Arkties pionierius Fridžofas Nansenas buvo aistringi gynėjai ir manė, kad britų tyrinėtojai nesuprato, kaip naudoti šunis poliariniuose regionuose; Amundsenas atkreipė dėmesį į jų sėkmę Šiaurės pusrutulyje ir santykinį šunų tvarkymo lengvumą, palyginti su poniais, ypač sunkiai įstrigoje vietovėje, kur nukritusį šunį dažnai buvo galima lengvai ištraukti, tačiau nukritęs ponijus paprastai buvo prarastas. Nors norvegai šunims buvo labai naudingi, nors jie galėjo būti švelnūs su gyvūnais, tačiau nedaug galvojo apie jų išlikimą, kai jie buvo pragyvenę savo naudą. Skotas savo ekspedicijoje "Atkūrimas" naudojo šunis, ir jam buvo labai gaila, kai buvo priverstas juos visus nužudyti savo kelionėje į pietus. Nepaisant to, jo požiūris į šunis buvo panašus į Amundseno ir Mausono: