Kad pasinaudotų Ferdinando užimtumą Čekijos sukilimui, prasidėjus Trejų metų karui, Bethlenas 1618 m. užpuolė Habsburgų kontroliuojamą Karališkąją Vengriją ir iki 1620 m. ją visiškai užkariavo. Nors 1620 m. Sausio mėn. buvo sudaryta taika, suteikusi Bethlenui 13 grafybių rytinėje Karališkosios Vengrijos dalyje, princas rugsėjį atnaujino karą. Ferdinandas nugalėjo čehus Baltojo kalno mūšyje
Lapkričio mėn. leido jam sutelkti savo pajėgas į Betleną, o imperatorius iki 1621 m. sugebėjo atgauti didžiąją dalį Karališkosios Vengrijos. Bethlenas, kaip ir pažadėjo, nepristatė konfiskuoto katalikų kilmingųjų turto savo protestantams, todėl jie atšaukė jų paramą. Dėl šių nesėkmių, taip pat dėl to, kad Bethlenas negavo Osmanų imperijos paramos, Bethlenas ir Ferdinandas ieškojo sąlygų Nikolsburge.