Rašyti tęsinį šiam punktui - Merry tuo tarpu buvo užsiima kitų literatūrinės įmonių. "Paulina", eilėraščio pasaka, pasirodė 1787 metų pabaigoje. "Diversity" - sudėtingas oda, 1789 m. "Ambitious Vengeance" - drama, kurios siužetas, personažas ir situacija yra "Macbeth" parodija. Ji niekada nebuvo atlikta. Tų pačių metų pradžioje jis parašė odą karaliui, kurią balandžio 21 d. recitavo ponia Siddons. Tačiau liepos 14-osios įvykiai
Paryžiuje suteikė naują kryptį jo energijoms, ir spalvojo likusį jo gyvenimą. Meris nevertino Prancūzijos revoliucijos, bet pagal ją vertino viską: savo draugus, save, literatūrą, meną, visus civilinius ir socialinius santykius. Jis nedelsdamas nuvyko į Paryžių, aplankė Asamblėją, kur pamatė "kažkokią netvarką, bet visa tai iš uolumo", ir grįžęs išleido "Laurel of Liberty" ("Laurelis laisvės"). Poemą išjuokė Volpolas, džiaugdamasis savo "gossamery ašaromis" ir "silky oceans". 1790 m. Merry pasirodė kaip kandidatas į premijos laureatą, tačiau jo principai, apie kuriuos jau buvo kalbama mieste, padarė jo kandidatūrą beviltišką; ir nors "Pasaulis" jo vardu perkelė kalnus, teismas buvo visiškai Pye. 1791 m. vasarą jis vėl buvo Paryžiuje, Asamblėjoje pristatė traktatą apie "Laisvos vyriausybės prigimtį" ir atnaujino pažinimą su menininku Davidu. Liepos 14 d. jo oda apie "Bastilijos žlugimą" buvo deklamuota susitikime "1,500 anglų džentelmenų", simpatizuojančių su Prancūzijos revoliucija. Prieš tris mėnesius jo tragedija "Lorenzas" buvo trumpai sėkminga Covent Garden, o 1791 m. rugpjūčio mėn. jis vedė gerai žinomą aktorę Ann Brunton.