Užpildykite šią frazę: Andrei P. Tsygankovo straipsnis apie "The New York Times", "The Washington Post" ir "The Wall Street Journal" redakcinius straipsnius, susijusius su Rusijos vidaus politika nuo 2008 iki 2014 m., nustatė, kad redakciniai straipsniai turėjo labai neigiamą požiūrį į Rusijos vyriausybę, pagrįstą tokiais klausimais kaip "rinkimai, opozicijos ir mažumų teisės, teisingumo sistema, nuosavybės teisių apsauga, žiniasklaidos laisvė, NVO ir pilietinės visuomenės plėtra, piliečių apsauga nuo nusikalstamumo ir terorizmo, valdžios perdavimo mechanizmai, Putino ir Medvedevo požiūris ir santykiai su Vakarų šalimis". Tsygankov tvirtino, kad redaktoriai nepakankamai atspindi "neutralų ir teigiamą kontekstą, taip pat tuos, kurie pabrėžia šalies santykinę pažangą ar objektyvius sunkumus, su kuriais susiduriama jos vystymosi metu". Priešingai, James Nixey iš "Chatham House" Rusijos ir Eurazijos programos teigė, kad sąžiningas pranešimas nereikalauja klaidingų Rusijos ir Vakarų veiksmų lygiavertiškumo ir kad neigiamas Rusijos apžvalgas buvo suprantamas atsižvelgiant į jo elgesį Kryme,
Gruzija ir Sirija, ir jų prasta žmogaus teisių istorija. Piers Robinson tvirtina, kad tiek Rusijos, tiek Vakarų žiniasklaida yra šališka, rašydama, kad "pagrindinės žiniasklaidos priemonės, kad ir kur jos būtų, yra plačiai pripažintos pernelyg pagarbios politinei ir ekonominei galiai ir tai reiškia, kaip naujienų vartotojai".