Iš pradžių šalis orientuota į Vakarų bloką ir 1953 m. pasirašė Balkanų paktą su NATO valstybėmis narėmis Graikijos karalyste ir Turkija. Po Stalino mirties Jugoslavijos santykiai su TSRS pagerėjo, nes šalis žodžiu palaikė sovietų intervenciją Vengrijoje (priešingai nei 1968 m. Čekoslovakijoje).
) 1955 m. Belgrado deklaracija sumažino priklausomybę nuo 1953 m. Balkanų pakto, kuris vėliau nutraukė savo veiklą. Norėdama išsaugoti savo naujai įgytą nepriklausomybę, šalis palaikė santykius su neutraliomis Europos šalimis, tokiomis kaip Suomija. Ji taip pat vengė prisijungti prie Varšuvos pakto, įsteigto 1955 m. gegužę. Tačiau, norėdama išvengti izoliacijos labai susiskaldžiusioje Europoje, Jugoslavija ieškojo naujų sąjungininkų tarp buvusių kolonijų ir mandatinių teritorijų. Jugoslavija Sueco krizės metu rėmė Egiptą, kuri tapo viena iš Nepriklausomybės judėjimo steigėjų. Jugoslavija plėtojo santykius su Indija, dar viena steigėja, nuo to laiko, kai jie kartu buvo JT Saugumo Taryboje nuo 1949 m. pabaigos.