Užrašykite šio skyriaus tęsinį - Benjamino Netanyahu vadovavimu dešimtojo dešimtmečio pabaigoje Izraelis pasitraukė iš Hebrono ir pasirašė Wye upės memorandumą, suteikdamas didesnę kontrolę Palestinos nacionalinei valdžiai. 1999 m. į premjerus išrinktas Ehudas Barakas pradėjo naująjį tūkstantmetį, išvedęs pajėgas iš Pietų Libano ir 2000 m. Kemp Deivido viršūnių susitikime vedęs derybas su Palestinos savivaldos vadovu Jaseriu Arafatu ir JAV prezidentu Billu Klintonu. Per viršūnių susitikimą Barak pasiūlė planą Palestinos valstybės sukūrimui. Siūloma valstybė apėmė visą Gazos Ruožą ir daugiau nei 90% Vakarų Krante su Jeruzalė kaip bendra sostinė. Kiekviena šalis kaltino kitą dėl derybų nesėkmės. Po prieštaringai vertinamo "Likud" lyderio Arielo Šarono vizito į Šventyklos kalną prasidėjo antrasis Intifada. Kai kurie komentatoriai teigia, kad sukilimas buvo iš anksto suplanuotas Arafato dėl taikos derybų žlugimo. Šaronas tapo premjeru 2001 m. ypatinguose rinkimuose. Per savo kadenciją Šaronas įgyvendino savo planą vienašališkai pasitraukti
iš Gazos Ruožo ir taip pat vadovavo Izraelio Vakarų Krante barjero statybai, užbaigusi Intifadą. Tuo metu žuvo 1100 izraeliečių, daugiausia per savižudžių sprogdinimus. Palestiniečių žūčių skaičius nuo 2000 iki 2008 m. pasiekė 4791, kuriuos nužudė Izraelio saugumo pajėgos, 44 nužudė Izraelio civiliai ir 609 nužudė palestiniečiai.