Užpildykite šią frazę: Ankstyvieji šaunamieji ginklai buvo prastesni dėl sparčio (anglų rašytojas iš Tudorų laikų tikisi, kad iš anglų ilgosios lankos aštuoni šūviai bus iššauti per tą laiką, kurį "paruoštas šaulys" iššautų penkis iš šautuvo), o François Bernier praneša, kad gerai apmokyti arkliai Samugarh mūšyje 1658 metais "šaudė šešis kartus, o musketierius galėjo šaudyti du kartus". Ginklai taip pat buvo labai jautrūs drėgnam orui. Tačiau jie turėjo ilgesnį efektyvų nuotolį (iki 200 metrų ilgos lanko, iki 600 metrų šautuvo), didesnį įsiskverbimą, buvo itin galingi, palyginti su bet kokiu ankstesniu nešiojamu raketiniu ginklu (16 a. arkėbusų ir šautuvų buvo nuo 1300 iki 3000 džulų per šūvį, priklausomai nuo dydžio ir miltelių apkrovos, palyginti su 80-100 džulų tipiškai ilgos lanko strėlės arba 150-200 džulų arbale), ir buvo taktiškai pranašesni įprastose situacijose, kai kariai šaudė vienas į kitą už kliūčių. Jie taip pat prasiskverbė į plieno šarvus be jokio specialaus raumenų vystymosi. Taigi ginkluotos armijos turėjo didesnę šaudymo galią, o gerai apmokyti strėlininkai tapo nenaudingos mūšio lauke. Žr.
1503 m. Cerignola mūšyje Ispanija laimėjo daugiausia naudojantis šaunamaisiais ginklais, tai buvo pirmas kartas, kai Europoje buvo laimėta didelė mūšis naudojant šaunamąjį ginklą.