Baigkite šį sakinį: Rugsėjo pabaigoje prasidėjo sunkios kovos dėl aukščio, iš kurio pakildavo į uostą, kontrolės. Respublikonų krantinės baterijos apsikeitė ugnimi su Karališkojo jūrų laivyno laivais, per kurį HMS "Princess Royal" patyrė didelių nuostolių sprogus šaudmenims, o rugsėjo 30 d. Respublikonų kariai, vadovaujami kapitono Napoleono Bonaparte, užėmė Pharono kalną, tik kitą dieną buvo išvaryti jungtinės britų, ispanų, napolitanų ir sardų karių pajėgos, vadovaujamos Lordo Mulgrave. Spalio pradžioje Neapolietis sustiprino seriją sėkmingų puolimų į respublikonų valdomas aukštumas, bet vėliau mėnesį Houdas ir Lángara rimtai nesutarė dėl apgulties komandos, Lángara netgi grasino Houdo vėliavinį laivą "Victory", o galiausiai pasitraukė. Mėnesio pabaigoje sąjungininkai surinko daugiau kaip 16000 vyrų, įskaitant 6000 ispanų karių. Didžiosios Britanijos indėlis buvo vos daugiau nei 2000 vyrų, sumažinus Karališkųjų jūrų pajėgų įsipareigojimus kitose Viduržemio jūros vietose. Iš Genovos buvo tikimasi didelio masto Austrijos pastiprinimo, tačiau joms buvo užkirstas kelias dėl Austrijos nepasiduotumo ir Genujos pykčio dėl britų pažeidimo jų neutralumo 1793 m. Spalio 5 d. Akcijos metu. Bendražygiams taip trūko karių, kad Houdas pasamdė 1500 samdinių Maltos riterių, nors jie atvyko tik po apgulties. Per šį laikotarpį respublikonų pajėgos sparčiai augo.
Liono apgulė pasiekė apgulėlius Tulone, respublikonų armija, surinkusi maždaug 33 000 kareivių, vadovaujant generoliui Jacques François Dugommier.