1989 m. lapkričio mėn. Berlyno siena buvo peržengta didelio masto Rytų Vokietijos gatvių protestuotojų. Komentatorių (ir kitų) nustebinti greitai paaiškėjo, kad sovietų kariuomenė, stebėjusi įvykius, negavo jokių nurodymų įsikišti. Matydami tai, protestuotojai pasiėmė plaktukus ir pradėjo griovinti sieną. Tada prasidėjo įvykių seka, kurios, regis, neišvengiamai atvedė prie pirmųjų ir paskutinių laisvų Rytų Vokietijos rinkimų. Vakarų Vokietijos kancleriui Kohlui, kuris jau turėjo progos išsamiai aptarti situaciją su prezidentu Gorbačiovu, galbūt jau buvo akivaizdu, kad atsidarė kelias į susivienijimą. Daugumai žmonių tai dar nebuvo taip akivaizdu. Nepaisant to, 1989 m. lapkričio ir gruodžio mėn. Rytų Vokietijos politinis establišmentas patyrė galutinį kolektyvinio pasitikėjimo praradimą, o Rytų Vokietijos piliečiai atsargiai padarė išvadą, kad jie vis dėlto netirs 1953 m.
- Taip. 1989 m. gruodžio 3 d. partijos centrinis komitetas ir politbiro (įskaitant Jarowinskiją) masiškai atsistatydino. 1989 m. lapkričio mėn. Verner Jarowinski tapo Liaudies parlamento ("Volkskammer") pirmininko pavaduotoju. Nuo 1989 m. lapkričio 11 d. iki 1990 m. sausio 10 d. jis taip pat buvo SED frakcijos vadovas Liaudies parlamente ("Volkskammer").