Tuo tarpu neseniai įvykusi fiskalinė krizė pakeitė Prancūzijos karinio jūrų laivyno strategiją. Jūrų galios dabar viršijo Prancūziją laivų statyboje ir ginklavimosi srityje ir vis labiau naudojosi skaičiumi. Siūlydamas atsisakyti laivyno karo, "guerre d'escadre", ir pradėti vykdyti komercinius puolimus, "guerre de course", Vaubanas pasisakė už laivyno naudojimą, kurį remia atskiri laivų savininkai, kurie savo laivus įtaisytų kaip korserius, siekiant sunaikinti jūrų valstybių prekybą. Vaubanas tvirtino, kad šis strateginis pakeitimas atimtų priešo ekonominę bazę, tačiau neprarastų Liudvikui XIV pinigų, kurie buvo daug skubiau reikalingi Prancūzijos kariuomenei sausumoje išlaikyti. Piratai, plaukdami atskirai arba pilnais eskadronais iš Dunkerko, Šventojo Malo ir mažesnių uostų, pasiekė didelę sėkmę. Pavyzdžiui, 1695-aisiais Nesmondo markizas su septyniomis linijos laivomis užgrobė Anglijos Rytų Indijos kompanijos laivus, kurie, kaip buvo pasakyta, uždirbo 10 milijonų liurų. 1696 m. gegužės mėn. Žanas Bartas pralaužė Dunkerko blokadą ir užpuolė olandų konvoją Šiaurės jūroje, sudegindamas 45 jo laivus; 1696 m. birželio 18 d. jis laimėjo mūšį prie Dogger Bank; o 1697 m. gegužės mėn. Pointis baronas su kita korserių eskadronu užpuolė ir
užgrobė Kartageną, uždirbdamas jam ir karaliui 10 milijonų livrių dalį.