Rašykite šio skyriaus tęsinį - Maždaug 1850-aisiais geriamojo vandens kokybė tapo viešojo susirūpinimo klausimu, o 1849 m. Džonas Snou išnagrinėjo vandens būklę. Parlamentas 1852 metais priėmė Metropolis Water Act (Metropolės vandens įstatymą), kad "įgyvendintų Metropolį tiekiančio švaraus ir sveiko vandens". Pagal šį įstatymą bet kuriai vandens kompanijai tapo neteisėta išgauti vandenį namų ūkiams iš Temzės potvynių po 1855 m. rugpjūčio 31 d., o nuo 1855 m. gruodžio 31 d. visas toks vanduo turėjo būti "efektyviai filtruojamas". 1847 m. direktorai jau buvo nusprendę perkelti savo rezervuarų suvartojimą į Seething Wells. Įrenginiai buvo baigti 1852 m., o Lambetas buvo prisijungtas prie jo, pasinaudodamas jo vamzdžiais į miestą, "Chelsea Waterworks Company". Šie įrenginiai buvo svarbūs Džono Sno statistiniais tyrimais koleros protrūkio metu
, šis objektas buvo kur kas aukštiau upės nei daugelis kitų vandens telkinių, todėl jo vanduo buvo švaresnis, o tai lėmė mažiau koleros mirčių.