Jis grįžo į tarnybą po Pauliaus mirties 1801 m. Ir buvo paskirtas Fanagorijos granatininkų pulko vadu tų metų rugpjūčio 31 d. Jis dalyvavo Trečios koalicijos kare ir kovojo Langerono kolonėje prie Austerlico.
, kur jis buvo apdovanotas Šv. Anos ordinu, 1 klasė; mūšio istorikas sako: "Kamensky-1 brigada per daug pasiekė labai sunkioje situacijoje... [Jis] išsiskiria savo retų iniciatyvos ir veiksmingo įsikišimo pavyzdžiu kritiniame mūšio taške". 1806 m. birželio 27 d. jis buvo paaukštintas į generolo leitenantą ir jam buvo suteikta 12-osios divizijos komanda. Jis prisijungė prie Moldovos armijos ir dalyvavo kitame Rusijos ir Turkijos kare, kuriame dalyvavo Brăila, Constanţa, Babadag ir Varna mūšiuose. 1810 m. jis tarnavo savo jaunesniojo brolio, generolo Nikolai Kamenskio, vadovaujant ir išsiskyrė per mūšį prie Pazardžiko, už kurį buvo paaukštintas į pėstininkų generolą. Rugpjūčio 4 d. jis nugalėjo turkų armiją Šumloje ir buvo apdovanotas Šv. 1810 m. rugsėjo 7 d. vadovavo Rusijos kairiosios pusės pultui Batino mūšyje šiaurės Bulgarijoje. 1812 m. Kamenskis vadovavo generolo Aleksandro Tormasovo kariuomenei ir dalyvavo Kobrino ir Gorodečnos mūšiuose. Tačiau su Tormasovu jis nesutarė ir metų pabaigoje išėjo į ilgą atostogą.