Įrašykite šio pastraipos tęsinį - Vokietijos karūnuotasis karalius Karolis palaikė popiežių Leoną X ir Varmso susirinkime (1521) paskelbė Martiną Liuterį uždraustu. Tais pačiais metais Prancūzijos karalius Pranciškus I, apsuptas Habsburgų valdų, pradėjo konfliktą Lombardijoje, kuris tęsėsi iki Pavijos mūšio (1525 m.), dėl kurio Prancūzijos karalius buvo laikinai įkalintas. 1527 metais protestantų reikalas vėl iškilo, kai Romą išgrobė Karolio maištininkų kariuomenė, daugiausia luteronų. Kai kariai paliko popiežiaus valstybes, Karolis V apgino Vieną
iš turkų ir gavo Italijos karaliaus karūnavimą iš popiežiaus Klemento VII. 1535 m. jis aneksavo laisvą Milano kunigaikštystę ir užėmė Tunisą. Nepaisant to, Buda praradimas per kovą už Vengriją ir Alžyro ekspediciją 1540-ųjų pradžioje sutrukdė jo antiosmanų politikai. Tuo tarpu Karolis V susitarė su popiežiumi Pauliumi III dėl Tridento Susirinkimo (1545 m.). Luteroniškoji Šmalkaldijos lyga atsisakė pripažinti susirinkimo galiojimą, todėl prasidėjo karas, kurį laimėjo Karolis V, įkalinęs protestantų kunigaikščius. Tačiau Prancūzijos karalius Henrikas II pasiūlė naują paramą liuteronams ir sustiprino glaudžią sąjungą su sultonu Suleimanu Didžiuoju, nuo 1520 metų valdžiusiu Osmanų imperiją.