1970 m. visuotiniuose rinkimuose jis kandidatavo už Leiboristų partiją į saugų konservatorių vietą Rytų Fifėje, pralaimėjęs dabartiniam parlamento nariui serui Džonui Gilmoriui. 1971 m. rugsėjo mėn. po Malcolmo MacPhersono mirties jis tapo Stirlingo ir Falkirko parlamento nariu. 1974 m. vasario mėn. visuotiniams rinkimams jo vieta buvo pervadinta į Stirling, Falkirk ir Grangemouth; nepaisant šuolių Škotijos nacionalistams, jis išlaikė vietą 1974 m. vasario mėn. ir spalio mėn., tačiau su daug sumažėjusia dauguma. Haroldas Vilsonas paskyrė jį Škotijos valstybės sekretoriaus pavaduotoju, atsakingu už devokaciją ir vidaus reikalus. Jis išlaikė šią poziciją Jimui Callaghanui, kai leiboristų vyriausybė iškėlė pasiūlymą dėl Škotijos devokacijos. Galutinis referendumas 1979 m. kovo mėn.
nebuvo priimta pakankama balsų dauguma. Leiboristų vyriausybė žlugo 1979 m. visuotiniuose rinkimuose, nors Ewingas išlaikė savo vietą su gerokai padidėjusia dauguma. 1981 m. jis tapo Škotijos pramonės atstovu. 1981 m. lapkričio mėn. jis buvo trečias balsavime už parlamentinės Darbo partijos pirmininką. 1983 m. visuotiniuose rinkimuose jo vieta vėl buvo išrinkta, ir jis buvo grąžintas į Falkirk East įpėdinio vietą, ir jis tapo prekybos ir pramonės reikalų atstovu Neil Kinnock. Jis buvo perrinktas 1987 m. ir atsistatydino nuo savo pirminės pozicijos. Jis kartu su Deividu Steilu buvo 1989 m. suformuoto Škotijos konstitucinės konvencijos pirmininkas, planuodamas Škotijos devokaciją, kuri buvo planuota, jei leiboristai laimėjo 1992 m. visuotinius rinkimus. Leiboristai pralaimėjo rinkimus, o planai buvo uždaryti. 1992 m. visuotiniuose rinkimuose Ewingas pasitraukė iš Bendruomenių Rūmų.