Rašykite šio skyriaus tęsinį - Whitakeris 1930-ųjų pradžioje įsitraukė į ginčą su šachmatų administratoriais. Jis manė, kad jis turėjo būti išrinktas į Amerikos komandą 3-iosios Šachmatų olimpiados, Hamburge 1930 (vietoj Harold Meyer Phillips (0.5/2 Hamburge) arba James Allan Anderson (6/17)), arba 4-iosios Šachmatų olimpiados
Praha, 1931. Remiantis ankstesniais konkurso rezultatais ir silpnais Phillips ir Anderson pasirodymais prieš kitaip gerai pasirodžiusią Amerikos komandą (6 vieta) Hamburge, Whitakeris galėjo turėti pagrįstą bylą. Tačiau tikėtina, kad dėl jo nusikalstamos praeities (žr. toliau) taip pat buvo priimtas sprendimas. Jis netgi tiesiogiai susisiekė su FIDE prezidentu Aleksandru Ruebu ir pasiūlė, kad dvi amerikiečių šachmatų organizacijos būtų leistinos FIDE narėmis, leidžiant dvi Amerikos komandas, o kitos šalys turėjo tik vieną, tačiau jo argumentas buvo atmestas. Šis individo požiūris į FIDE prezidentą dėl nacionalinės komandos atrankos klausimo mažai tikėtina, kad Whitaker laimės draugus. Nors iš pirmo žvilgsnio tai atrodė nereikšminga, tačiau klausimai, kurie žaidėjai buvo labiausiai kvalifikuoti žaisti komandoje, iš tiesų paskatino Amerikos šachmatų administratorius surengti kvalifikacinį turnyrą tarp meistrų, kad pasirinktų nacionalinę komandą 1933 m. olimpiadai. Tuo metu Whitakeris susidūrė su rimtais baudžiamais kaltinimais (žr. žemiau); jis niekada nebuvo išrinktas į būsimas komandas. Amerikiečių komandos be Whitakerio sugebėjo laimėti olimpinių komandinių aukso medalių 1931, 1933, 1935 ir 1937 m., kartu su daugeliu individualių medalių. 1939 m. Vakarų šachmatų asociacija ir Nacionalinė šachmatų federacija susijungė į Jungtinių Valstijų šachmatų federaciją.