1940 m. balandžio-birželio įvykiai pakeitė jūrų ir oro pajėgų pusiausvyrą, kai vokiečiai užkariavo
Danija, Norvegija, Nyderlandai, Belgija ir Prancūzija. Okupacija šiose šalyse leido "Luftwaffe" ir "Kriegsmarine" veikti iš Prancūzijos uostų Atlanto pakrantėje, šimtus mylių arčiau Atlanto laivybos kelių. Vidutinio dydžio vokiečių bombonešiai taip pat galėjo pasiekti britų uostus, esančius labiausiai vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse. Vokiečiams suteiktas pranašumas leido jiems daug efektyviau sustabdyti prekybinius laivus, tiekiančius maistą ir karines medžiagas Didžiosios Britanijos, o tai galėjo sukelti Britanijos badą. Nors prekybinis laivynas patyrė šiuos nuostolius, pakrančių komanda pasirodė neveiksminga priešinantis vokiečių oro ir jūrų atakoms. Tačiau komanda negalėjo apsaugoti Kanalo konvojų ir buvo priversta atsisakyti operacijų iki 1940 m. liepos mėn. Karališkųjų oro pajėgų naikintuvų komandai buvo suteikta užduotis - oro ataka ir gynyba priešui. Pirmojo pasaulinio karo įspėjimai, kad povandeniniai povandeniniai laivai vėl gali tapti rimta grėsme, reiškė, kad lėktuvai būtų geriausias jų operacijų priešininkas. Šis faktas nebuvo visiškai suprantamas, o pakrančių komanda tapo "Pilkinės tarnyba" iki 1943 m.