Genocidas Bangladeše prasidėjo 1971 m. kovo 26 d., kai Vakarų Pakistanas (dabar Pakistanas) pradėjo karinę represiją prieš Rytų Bangladešą. Tai buvo religinės ir politinės priežastys. Devynis mėnesius trukusį Bangladešo išsivadavimo karą
, Pakistano kariuomenės nariai ir Pakistano islamistų milicijos iš Jamaat-e-Islami partijos nužudė nuo 200 000 iki 3 000 000 žmonių ir išprievartavo nuo 200 000 iki 400 000 bengalių moterų, remiantis Bangladešo ir Indijos šaltiniais, sistemingoje genocidinio išžaginimo kampanijoje. Žmonėms nukreiptus veiksmus palaikė Pakistano religiniai lyderiai, kurie paskelbė, kad bengalių moterys yra "gonimoter maal" (bengalių kalba reiškia "viešoji nuosavybė"). Dėl konflikto dar 8-10 milijonų žmonių, daugiausia hinduistų, pabėgo iš šalies ir ieškojo prieglobsčio kaimyninėje Indijoje. Apskaičiuota, kad iš 70 milijonų civilių buvo išvykę iki 30 milijonų. Karo metu vyko etninis smurtas tarp bengalų ir urdu kalbančių biharų. Biharai susidūrė su Bengalijos minios ir milicijos keršto išpuoliu, o buvo nužudyta nuo 1000 iki 150 000 žmonių.