Kaip pėstininkų brigados generolas jis išliko ištikimas respublikonų vyriausybei nuo pirmųjų Ispanijos pilietinio karo dienų. Jis buvo paskirtas I organinio skyriaus vadovu, užimdamas laisvą postą, kuris buvo po nesėkmingo liepos 18 d. perversmo. Jis vadovavo pajėgoms, kurios užpuolė Toledo miestą, o vėliau kovojo Guadarramos mūšyje. Tačiau rugsėjo pradžioje jo pajėgos patyrė sunkių pralaimėjimų Oropesoje ir Talavera de la Reina
kuris sukėlė apdorojimą. 1938 m. paleistas iš tarnybos, jis grįžo į tarnybą kaip Barselonos karinis vadas.