1918 m. gripo pandemijos metu tuometinis Amerikos Samoos gubernatorius Džonas Martinas Pojeris įvedė visišką apsauginį salų konfiskavimą nuo visų atvykstančių laivų, sėkmingai užkirsdamas kelią gripo užkrėtimo gyventojams ir taip pasiekiant nulinės mirties teritorijoje. Priešingai, kaimyninė Naujosios Zelandijos kontroliuojama
Vakarų Samoa buvo viena iš labiausiai nukentėjusių, užsikrėtusi 90%, o daugiau nei 20% suaugusiųjų mirė nuo šios ligos. Naujosios Zelandijos vyriausybės nesugebėjimas užkirsti kelią ispanų gripui ir jį suvaldyti vėliau atgaivino Samoos antikolonijines nuotaikas, kurios galiausiai lėmė nepriklausomybę.