Užbaigiu šią frazę. Antrojo pasaulinio karo metu deglinės bombos buvo plačiai naudojamos kaip efektyvus bombų ginklas, dažnai kartu su didelio sprogimo sparta turinčiomis bombomis. Turbūt labiausiai žinomi uždegiminiai išpuoliai yra Drezdeno bombardavimas ir
1945 m. kovo 10 d. bombardavimas Tokijuje. Buvo panaudota daugybė įvairių uždegimo bombų konfigūracijų ir įvairių užpildomųjų medžiagų, tokių kaip izobutilo metakrilato (IM) polimeras, napalmas ir panašios želiuotos naftos formulės, daugelį jų sukūrė JAV Cheminio karo tarnyba. Buvo išbandyti ir įgyvendinti skirtingi nukreipimo būdai, pvz., mažos bombos, bombų klasteriai ir didelės bombos. Pavyzdžiui, didelės bombos korpusas buvo užpildytas mažais uždegimo ginklo (bombletų) lazdelėmis; korpusas buvo suprojektuotas taip, kad atsidarytų aukštyje, išsklaidydamas bombas, kad būtų uždengtas didelis plotas. Tuomet sprogstamasis įtaisas užsidegdavo ugnies medžiagą, dažnai sukeldamas didžiulį gaisrą. Ugnis degtų ekstremaliomis temperatūromis, kurios galėtų sunaikinti daugumą pastatų, pagamintų iš medienos ar kitų deginamų medžiagų (pastatai, pastatyti iš akmens, paprastai atsparūs uždegimui, nebent jie pirmiausia būtų paleisti dideliais sprogmenimis).