Jis reorganizavo Mirties Zuovus Krokuove ir vadovavo jiems mūšiuose prie Chrobžės ir
Grochowiska. Vėliau, kai generolas Marianas Langiewiczas prarado Lenkijos pajėgų kontrolę, Rochebrune, padedamas savo zouavų, perėmė komandą ir atkūrė tvarką, asmeniškai sučiupdamas panikuojamus karius, išmesdamas juos atgal į liniją, nukreipdamas į juos ginklą ir prakeikdamas laužytomis lenkų kalbomis ("Psiakehv! Ktoha godzina?" "Dieve po galais! Ar galėtumėte pasakyti, koks laikas? " (kuris, pagal šiuolaikinius šaltinius, buvo vienintelis lenkų, kurį jis žinojo). Tada jis sėkmingai puolė savo zouavus ir "kosynierzy" karius, privertęs rusus pabėgti. Dėl to po mūšio jis buvo paaukštintas į generolą. Jo kandidatūra buvo svarstoma kaip sukilimo vyriausiasis vadas. Ji buvo atmesta, o Rocherbrune, nusivylęs politine kova, laikinai išvyko į Prancūziją. Vėliau tais pačiais metais jis grįžo ir kovojo Wołyń, dalyvaudamas pralaimėtame Porycko mūšyje.