Apibendrinti straipsnį:  Daugelis futbolo meilės istorijų prasideda nuo žaidimo su tėčiu. Niekada to nebuvau patyręs, bet girdėjau istorijas ir tikėjausi tokios tėvo ir sūnaus patirties, kai sekmadienį nuvežiau savo vyriausiąjį sūnų Džeideną į Vembli. Jam 10 metų ir jis Čelsio gerbėjas, kaip ir jo tėtis. Ne taip, kaip jo septynmetis brolis Koby, kuris neseniai paskelbė, kad keičia komandą, kad palaikytų "Manchester United". Galvojau apie Paryžiaus metro incidentą. Ne tai, kad man rūpėjo tikri "Chelsea" gerbėjai, bet labiau tie idiotai, kurie dėvi marškinėlius, tvirtindami, kad yra "Chelsea" gerbėjai, nesirūpindami, kokį įvaizdį ar žinutę jie siunčia, ir tik nori sukelti problemų. "Chelsea" gerbėjai su Michaelu Duberry (centras) ir jo vyriausiuoju sūnumi Jaydenu (antras dešinėje) Vemblyje. Čelsio gerbėjai rėkia savo komandą " Capital One " taurės finale - ir Duberry buvo vienas iš gerbėjų Vemblyje. "Chelsea" švenčia "Coca-Cola" taurės laimėjimą "Wembley" stadione 1998 metais, tai buvo pirmasis "Duberry" trofėjus kaip profesionalus. Nežinojau, ko tikėtis. Aš nebuvau 100 procentų įsitikinęs, bet mes važiavome viešuoju transportu per Jubilejaus liniją į Vemblio parką, nes norėjome vaikščioti po Vemblio kelią. Be jo taurės finalė nebūtų tokia pati. Buvo smagu matyti Jayden'o susijaudinusią veidą, skaičiuojančią sustojimus, kai artėjomės prie stadiono. Kai tik išėjome iš stoties, pamatėme bangas žmonių mėlynos ir baltos spalvos. Koks nuostabus jausmas vaikščioti po Vemblio kelią su savo sūnumi. Kaip žaidėjas tu negali to patirti. Man tai patiko tiek pat, kiek ir jam. Skirtingos rasės mėlynosiose marškinėliuose, einančios į stadioną, buvo aiškiai matomos. Tai buvo visai ne tas įvaizdis, kurį tie rasistiniai idiotai piešė iš Čelsio gerbėjų Paryžiaus metro. "Kaip žaidėjas tu negali patirti pasivaikščiojimo po Wembley Way. Aš jį mylėjau tiek pat, kiek mano sūnus", - sakė Duberry. " Buvo puikus jausmas vaikščioti po Wembley Way su sūnumi tarp skirtingų rasų mėlynose marškinėliuose " Čelsi turi daugiau kosmopolitinių gerbėjų, nei kai aš...
Aš pasiėmiau savo sūnų į Vembliją palaikyti Čelsią " Capital One " taurės finale. Tą dieną Čelsio parama buvo daugiakultūrė ir draugiška. Vienintelis mano susirūpinimas buvo įžūlūs žodžiai, kuriuos galėjo išgirsti mano 10 metų sūnus. Bet naujienos apie dar daugiau tariamo rasizmo iš gerbėjų traukinyje buvo nusivylimas. Man patiko diena kaip juodaodžiui tėvui ir " Chelsea " gerbėjui žiūrint jo komandos pergalę.