Parašykite šio skyriaus tęsinį - Hastinapuro koledžo Jagdish C. Joshi pažymėjo, kad Pande aprašė Čamparan Satyagraha
kaip Bijolijos judėjimo įpėdinio judėjimą; teigė, kad valstiečių sukilimų lyderiai buvo ne patys valstiečiai, o "išoriniai" žmonės su "politiniais motyvais"; ir pabrėžė, kad judėjimų tikslas buvo ne kovoti ir nuversti feodalinę sistemą, bet "gauti kai kurių jų skundų kompensaciją". Joshi teigimu, Pande nepateikė įrodymų, kad Mahatma Gandhi "pasinaudojo [Bijolia judėjimu]" ir nepaminėjo, "kiek vadovybė sugebėjo [valstiečių] judėjimams perteikti politinę ideologiją". Pasak Horatio Freeman ir Allen Isaacmen, Pande parodė, kad satyagrahoje Gandhis naudojo tą pačią "taktiką", kurią valstiečiai naudojo Rajastano agrarinėse judėjimuose, kurios buvo prieš jo satyagrahą. Freemanas ir Isaacmenas pažymėjo, kad jis vaizduoja Radžastano valstiečių judėjimą kaip "konservatyvų savo tikslams, veikiantį pagal valstiečių moralinę ekonomiką, pagrįstą feodalinės žemės nuosavybės sistema". Joshi pritarė Pande analizei, kad dauguma valstiečių nebuvo judėjimų dalis, tačiau pastebėjo, kad jis nesusipažino su priežastimis, dėl kurių kiti valstiečiai nebuvo judėjimuose. Joshi laikė Pande analizę, kad "Indijoje, ypač Radžastane, [valstiečiai] tiki demokratiniu socializmu, kuris visiškai skiriasi nuo Rusijos ar Kinijos socializmo"; kad "Indija yra tradiciškai demokratinė šalis"; ir kad "Radžastano valstiečiai nebuvo Europos tipo vergai" kaip tvirtinimai.