Parašykite šio skyriaus tęsinį - Antrąjį musulmonų pilietinį karą, Džaziros kaimų kaimai palaikė Mekkos oponentą Sirijoje įsikūrusiems Umayyads, Abd Allah ibn al-Zubayr. Jie neturėjo jokio ypatingo ryšio su omejų, kuriuos jie nekentė už tai, kad atvėrė Džazirą imigracijai, ir galbūt tikėjosi, kad Ibn al-Zubayr atkurs jų autonomiją. Kaijus buvo nugalėti Umajų ir jų arabų gentinių sąjungininkų, tarp kurių buvo ir Banu Kalb, Marj Rahito mūšyje.
684 m. netoli Damasko. Kaijų lyderis Zufaras ibn al-Harith al-Kilabi vėliau suvienijo genties opoziciją Umayyadams iš įtvirtinto Jaziran miesto Qarqisiya (Circesium), esančio netoli Eufrato ir Khabur upių sąlygos. Maždaug 686-689 m. Zufaras ir jo sąjungininkas Qaysi Umayr ibn al-Hubab al-Sulami kovojo su Kalb Palmyrene stepėje ir Taghlib ir jo Rabi'a sąjungininkėmis visoje Džaziroje per keletą puolimų ir kontrpuolių, arabų šaltiniuose žinomuose kaip "ayyam" ([ mūšio] dienos). Taghlibai, kurių konfliktas su Qays kilo dėl pastarųjų įsiveržimo į jų ganyklų ir vandens šaltinius, buvo apskritai nugalėti per šiuos mūšius, tačiau 689 m. nužudė Umayrą, o Kalbai buvo išvaryti iš Palmyrene stepų, kur Qays tapo dominuojančia jėga.