Rašykite šio skyriaus tęsinį - vokiečių bandymai prasiskverbti pralaimėjo dviejuose Ypres mūšiuose (1 / 2nd) su dideliais nuostoliais. 1915 m. sąjungininkų puolimų serija prieš vokiečių pozicijas Artois ir Šampanėje
Dėl to sąjungininkai patyrė didžiulius nuostolius ir nedaug teritorijos pasikeitė. Vokiečių štabo vadas Erichas von Falkenhainas nusprendė pasinaudoti gynybiniais pranašumais, kurie pasirodė 1915 m. sąjungininkų puolimų metu, bandydamas paskatinti Prancūziją atakuoti stiprias gynybines pozicijas netoli senovės Verduno miesto. 1870 m. Verdanas buvo vienas paskutinių miestų, ištvėrusių vokiečių armijai, ir Falkenheinas prognozavo, kad dėl nacionalinio pasididžiavimo prancūzai padarys viską, kad miestas nebūtų užimtas. Jis tikėjosi, kad gali užimti tvirtas gynybines pozicijas kalnuose prie Verduno rytiniame Mezo upės krante, kad galėtų kelti grėsmę miestui, o prancūzai pradėtų beviltiškus išpuolius prieš šias pozicijas. Jis prognozavo, kad prancūzų pralaimėjimai bus didesni nei vokiečių ir kad prancūzų kariuomenės įsitraukimas į Verduną "iškraus prancūzų armiją". 1916 m. prasidėjo Verdano mūšis, kai prancūzų pozicijos buvo nuolat apšaudomos ir apnuodytos nuodingomis dujomis ir patyrė didelių nuostolių, kai buvo puolimas didžiulės Vokietijos pajėgų. Tačiau Falkenheino prognozė apie didesnį prancūzų žuvusiųjų skaičių pasirodė klaidinga, nes abi pusės patyrė didelių nuostolių. Erich Ludendorff pakeitė Falkenhayną, ir be jokių sėkmės, Vokietijos armija pasitraukė iš Verduno 1916 m. Gruodį ir mūšis baigėsi.