Jis tarnavo karaliaus Jokūbo armijoje. 1692 m. jis tarnavo generolo leitenantu, vadovaujant maršalui Bellefondui, Saint-Vaast-la-Hougue susirinkusiose pajėgose ir turėjo būti perkeltas per Lamanšą per Prancūzijos laivyną, kad nusileistų į Portlando salą ir iš ten žygiuotų į Londoną. Tačiau anglai ir olandai sučiupo šį laivyną ir kelis kartus jį nugalėjo prie Barfleuro ir La Hougue.
1692 m. gegužės 19-24 d., po to invazija turėjo būti atšaukta. 1696 m. jis tapo Džeimso rūbų šeimininku ir generolo leitenantu. Jis neteko savo darbo kaip kareivis, kai Karaliaus Jokūbo pajėgos buvo išardytos po 1697 m. Rysvicko sutarties, pagal kurią Prancūzija pripažino Vilhelmą III teisėtu Anglijos karaliumi. 1701 m. Sen Žermano-en-Lajės pilyje mirė Jokūbas II, o jo sosto įpėdinis buvo jo sūnus Džeimsas Francisas Edwardas Stuartas, vadinamas Džeimsu III arba Senuoju Pretendentu. Liudvikas XIV pripažino jį Anglijos karaliumi Džeimsu III.