Formalūs konstituciniai procesai vyko daugiau nei metus, kol buvo sustabdyti Rusijos kariuomenės, susivienijusios su konservatyvia Lenkijos kilmingumu, 1792 m. Lenkijos-Rusijos kare.
Taip pat žinomas kaip Konstitucijos gynybos karas. Pasibaigus karams tarp Turkijos ir Rusijos bei Švedijos ir Rusijos, imperatorė Katarina buvo pikta dėl dokumento priėmimo, kuris, jos nuomone, grėsė Rusijos įtaką Lenkijoje. Rusija Lenkiją laikė "de facto" protektoratu. "Iš Varšuvos atėjo blogiausios naujienos: Lenkijos karalius tapo beveik suverenas" - taip reagavo vienas pagrindinių Rusijos užsienio politikos autorių Aleksandras Bezborodko, sužinojęs apie naują konstituciją. Lenkijos reformatorių ryšius su revoliucine Prancūzijos Nacionaline Asamblėja Lenkijos kaimynai laikė revoliucinio sąmokslo įrodymu ir grėsme absoliutiškoms monarchijoms. Prūsijos valstybininkas Ewaldas vonas Hertzbergas išreiškė Europos konservatorių baimę: "Lenkai suteikė "malonės puodą" Prūsijos monarchijai, balsavę už konstituciją", aiškindamas, kad stipri Bendrija greičiausiai reikalautų grąžinti Prūsijos pirmuoju padalijimu įgytas žemes.