Nors ir pritarė kai kuriems Dobrogeanu-Gherea teorijos aspektams, susijusiems su būdais, kuriais vergovė tariamai buvo pratęsta, net ir po XX amžiaus, Pătrășcanu užginčijo jo atsisakymą ištirti kapitalizmo poveikį kaimo vietovėse. Pasak Pătrășcanu, turto nuomininkų įsteigimas, kurį jis laikė 1907 m. sukilimo priežastimi,
ir kiti, mažesni, valstiečių maištai, buvo ne ilgo feodalizmo ženklas, bet kapitalistinio įsiskverbimo į žemės ūkį. Priešinantis socialdemokratų ideologams Lotharui Rădăceanu ir Šerbanui Voinea (kurį jis apkaltino praradus ryšį su darbininkų klase), Pătrășcanu teoriškai tvirtino, kad Rumunijos mažyburžuazija mažėja dėl sėkmingo kapitalistų spaudimo, tuo pačiu atmetdamas sąvoką, kad valstybės tarnautojai priklauso vidurinės klasės.