1700-aisiais Karlas Piperis paliko Švediją kartu su Karoliu XII, kad dalyvautų Didžiojoje Šiaurės kare, palikdamas Kristiną atsakinga už šeimos reikalus. Ji du kartus aplankė jį Švedijos karinėje būstinėje: pirmą kartą - 1705 m. Raviče, antrą kartą - 1707 m. Altranštadte. Pirmą kartą ją priėmė Lenkijos karalienė Katarina Opalińska ir pristatė į Lenkijos rūmus Rydzinos pilyje. Carl Piper ketino aplankyti Švediją dėl sveikatos, nes tuo metu jis buvo sergantis, bet ji įtikino jį pasilikti. Antrojo vizito metu, 1707 m., Carl Piper kreipėsi į Johną Churchillį, Marlborough kunigaikštį, kuris, kaip tvirtinama, pasiūlė jam pensiją mainais į patarimą Karlui XII užpulti Rusiją. Po Poltavos mūšio, kuris Švedijai buvo pražūtingas, Karlas Piperis buvo apkaltintas dėl to, kad galiausiai sukėlė pralaimėjimą, įtikinęs Karolą XII į Švedijos invaziją į Rusiją. Karlas Piperis neigė priėmęs kyšį, bet jis pripažino, kad jis priėmė dovaną iš dviejų vertingų auskarų iš kunigaikščio savo žmonai Kristinai Piperiui, kuri taip pat pripažino, kad juos priėmė, bet neigė tai padaręs kyšininku. Vieną kartą, grįždama namo, ją lydėjo Vurtembergo kunigaikštis ir didelis palydovas, ir ji aplankė Berlyną, kur ji buvo didžiai pasveikinti Prūsijos karaliaus ir karališkojo Prūsijos teismo. Per jos vizitą statula, švenčianti Prūsijos pergalę prieš švedus Fehrbellino mūšyje
buvo pašalintas po to, kai ji išreiškė nepatinka, ir ji buvo suteikta spinduliuojanti apyrankė kaip dovaną iš karaliaus.