Pirmoji taisyklė, kurią 1894 m. balsavo naujas Tarptautinis olimpinis komitetas, buvo leisti olimpinėse žaidynėse dalyvauti tik mėgėjams. Taigi įvairios varžybos vyko pagal mėgėjų taisykles, išskyrus šachmatų rungtynes. Taisyklės ir taisyklės nebuvo vienodos, todėl organizacinis komitetas turėjo pasirinkti iš įvairių nacionalinių sporto asociacijų kodų. Žyro, teisėjai ir žaidimo direktorius turėjo tuos pačius vardus, kaip ir senovėje (Eforas, Helanodikas ir Alitarkas). Princas Džordžas veikė kaip galutinis teisėjas; pagal Kubertino teiginius, "jo buvimas suteikė svorį ir autoritetą eforų sprendimams". Moterys neturėjo teisės varžytis 1896 m. Vasaros olimpinėse žaidynėse, nes Kubertinas manė, kad jų įtraukimas būtų "nepraktinis, neįdomus, neetiškas ir neteisingas".
Eforas, helanodikas ir alitarkas