1657 m. jis vėl prisijungė prie imperijos kariuomenės, kovojančios Antrajame Šiaurės kare, plačiai dalyvaudamas Lenkijoje, Prūsijoje, Šlesvigoje, Jutlandijoje ir Pomerijoje. 1661 m. jis dalyvavo nesėkmingoje karinėje ekspedicijoje prieš turkus Transilvanijoje. 1663 m. Turkijos invazija į Vengrijos imperiją sukėlė Austrijos-Turkijos karą (1663-1664). Jo kavalerijos pulkas Šv. Gotardo mūšyje (1664)
Rugpjūčio 6 d. jis gavo imperatoriaus Leopoldo I pagyrimą, kuris paskyrė jam imperatoriaus kavalerijos komandą ir padarė jį imperatoriaus grafu. Po šešerių metų jis buvo paaukštintas iki generalfeldmaršalo ir išsiųstas į Vengriją, kur nugalėjo vengrų magnatų organizuotą sukilimą. 1672 m. jis grįžo į Vengriją, kur vadovavo kruvinam teritorijų, kurias anksčiau užėmė banditai, taikinimui. Tuo tarpu imperija buvo įsitraukusi į Prancūzijos ir Olandijos karą. 1673 m. vasarą Sporko ir Raimondo Montecuccoli vadovaujami kariai žygiavo į Reiną, kur apgulė Boną, atremdami Prancūzijos maršalo Turenne pastangas padėti. Žiemą praleido Vestfalijoje, 1674 m. dalyvavo kampanijoje Belgijoje, užėmęs Dinantą, Chimay ir Huy. 1675 m. Balandžio mėn. jis grįžo į Aukštutinį Reiną ir suvienijo savo kariuomenę su Montecuccolio armija. 1676 m. vasarį dėl senatvės jis išėjo į pensiją. Sporkas mirė 1679 m. rugpjūčio 6 d. savo Čekijos pilyje Hermanmešte. Chavangacas jį apibūdina kaip lengvos kavalerijos taktikos meistrą, kurio asmeninė drąsa paskatino sukurti perdėtus pasakojimus apie jo nuopelnus. Gyvenimo pabaigoje jis sukaupė 3 mln. Talerų turto ir turėjo 50 000 Talerų metinės pajamos.