Antrajame eilutėje Emily Dickinson pasakoja apie savo poziciją kaip moters vyrų dominuojamoje visuomenėje ir apie nepripažįstamą poetę: "Aš esu niekas! Kas tu esi niekas? / Ar tu irgi esi niekas?" Amerikos poezija, be abejo, pasiekė savo viršūnę XX a. viduryje, kai rašytojai, tokie kaip Carlosas Stevensas ir Wallace Harte (1923) ir Marianne Hart (1923) pažymėjo, kad jos darbas buvo netradicinis, o mažai iš jo buvo paskelbta per jos gyvenimą. Daugelis jos eilėraščių nagrinėja mirties temą, dažnai su piktavališku posūkiu. Viena, "Kadangi aš negalėjau sustoti dėl mirties", prasideda: "Jis maloniai sustojo dėl manęs". Kitos Dickinson eilėraščio pradžia žaidžia su jos pozicija kaip moters vyrų dominuojamoje visuomenėje ir nepripažįstamuoju poetu: "Aš esu niekas! Kas tu esi niekas? / Ar tu irgi esi niekas?" Amerikos poezija, be abejo, pasiekė savo viršūnę XX a. viduryje, kai rašytojai, tokie kaip Carlosas Stevensas ir
Amherst, Masačusetso valstija