Per prezidentą Johną F. Kennedy, JAV karių skaičius Vietname išaugo pagal karinės pagalbos patariamosios grupės programą nuo vos po tūkstančio 1959 m. iki 16 000 1963 m. Pietų Vietnamo prezidento Ngo Dinh Diemo griežtos represijos prieš budistų vienuolius
1963 m. privertė JAV pritarti mirtinai kariniam perversmui prieš Diemą. 1964 m. karas dar labiau padidėjo po ginčytino Tonkinos įlankos incidento, kai JAV naikintuvas, kaip tvirtinama, susidūrė su Šiaurės Vietnamo greitojo puolimų laivų. Tonkinos įlankos rezoliucija davė prezidentui Lyndonui B. Johnsonui platų įgaliojimą padidinti JAV karinį buvimą, pirmą kartą dislokuoti sausumos kovos vienetus ir padidinti karių skaičių iki 184 000. Sovietų lyderis Leonidas Brežnev'as reagavo atšaukdamas Chruščovo atsiribojimo politiką ir didindamas pagalbą Šiaurės Vietnamai, tikėdamasis išvilioti Šiaurę iš jos pro-Kinijos pozicijos. Tačiau SSRS atgraso nuo tolesnės karo eskalacijos, suteikdama tik tiek karinės pagalbos, kad būtų suvaržytos Amerikos pajėgos. Nuo to momento Vietnamo Liaudies armija (PAVN), taip pat žinoma kaip Šiaurės Vietnamo armija (NVA), ėmėsi labiau įprastinio karo su JAV ir Pietų Vietnamo pajėgomis.