1904 m. jis paliko universitetą, prisijungė prie Socialistų-revoliucinės partijos ir įsitraukė į revoliucinį darbo judėjimą. Jis užsiėmė kultūrine ir švietimo veikla tarp miesto darbininkų, kai sutiko tėvą Gaponą ir prisijungė prie jo peticijų judėjimo; Krvavojoje sekmadienį (1905)
Jis buvo su grupe, kurią kareiviai sugrąžino, kol ji negalėjo pasiekti Žiemos rūmų. Per sekančius streikus jis vadovavo sukuriant pirmąją Sankt Peterburgo sovietą, kad koordinuotų pagalbą ir informaciją darbininkams; nors daugelį metų jis buvo ramus ir galiausiai nuslopintas gruodį po 1905 m. Rusijos revoliucijos, jis buvo atgaivintas 1917 m. Vasario revoliucijos metu.