Transjordanijos ir Arabijos pietinė sienos teritorija buvo laikoma strategine Transjordanijos teritorijai, kad būtų išvengta jos uždarumo į jūrą, turėdama prieigą prie jūros per Akabos uostą. Pietinį Ma'an-Aqaba regioną, didelę teritoriją su nedideliu 10 000 gyventojų skaičiumi, valdė OETA East (vėliau Arabų Sirijos karalystė, o vėliau ir Transjordanija) ir pretendavo į ją Hejazo karalystė. OETA East, Faisal paskyrė kaymakam (ar sub-guvernoriaus) Ma'an, o kaymakam Aqaba, kuris "neatsižvelgė ir Husein Mekos ir Feisal Damaske be bausmės" buvo įpareigotas Hussein išplėsti savo įgaliojimus Ma'an. Šis techninis ginčas nesukėlė jokios atviros kovos formos, o Hejazo karalystė turėjo faktiškai perimti kontrolę po to, kai Faisalio administraciją nugalėjo prancūzai. Po Saudo Arabijos užkariavimo Hejaze 1924-1925 m.
, Huseino armija pabėgo į Maano regioną, kuris tada buvo oficialiai paskelbtas kaip aneksuotas Abdullah Transjordanijos. Ibn Saudas privačiai sutiko gerbti šią poziciją pasikeičiant laiškais 1927 m. Džidos sutartimi.