Užbaigi šį sakinį: 1394 metais Osmanų sultonas Bajazidas I apgulė Konstantinopolį. Manuelis 1399 m. paliko miestą, kad apkeliautų Vakarų Europą, ieškodamas karinės pagalbos, ir patikėjo Jono VII, kad jis tarnautų Konstantinopolio regentu, prižiūrint jo gynybą. Nepaisant kaltinimų sąmokslu su osmanais, Jonas VII ištikimai laikė miestą per visą Manuelo trijų su puse metų kelionę, atsisakydamas jį atiduoti Bajazidui. Pavojus Konstantinopoliui baigėsi Bajazido pralaimėjimu prieš Timuridus
Antkaros mūšis 1402 m. Po šio mūšio Jonas VII derėjosi dėl palankios sutarties su vienu iš Bajazido sūnų, Sulejmanu Čelebi, kuri užtikrino, kad svarbus Salonikų miestas, prarastas Osmanams 1387 m. dėl Manuelo veiksmų, būtų grąžintas į imperijos kontrolę. Nepaisant Jonui VII ištikimos tarnybos, Manuelis 1403 m. sugrįždamas išvijo jį, ir jie vėl tapo priešais. Šis nesutarimas buvo trumpas, nes po kelių mėnesių jie susitaikė ir buvo sudarytas naujas susitarimas, pagal kurį Janui VII buvo leista užimti Tesaloniką ir jam buvo suteiktas visas imperatoriaus titulas. Taigi nuo 1403 m. iki savo mirties 1408 m. Jonas VII Thessalonikijoje valdė kaip "visos Tesalijos imperatorius", turėdamas savo atskirą imperatorišką rūmus. Tesalonikiečiai jį laikė tinkamu valdovu, o jo darbas vietos bažnyčios reikalams ir miesto gynybos struktūrų gerinimas atnešė jam gerą atmintį.