1973-aisiais Bhutto administracija atleido Baločistano valstijos vyriausybę, o tai sukėlė kitą separatistinį judėjimą, baigiantį seriją kariuomenės veiksmų didžiausioje šalies provincijoje, kurios baigėsi 1977-aisiais. Dėl karinės pagalbos, gautos iš Irano, įskaitant "Bell AH-1 Cobra" perdavimą aviacijos korpusui, konfliktas baigėsi, kai Pakistano vyriausybė 1980-aisiais pasiūlė bendrąją amnestiją separatistams. Dėl Baloch konflikto Pakistano kariuomenė toliau dalyvavo Omano pilietiniame kare Omano vyriausybės naudai, kol sukilėliai buvo nugalėti 1979 m. Karinių tyrimų komisija pažymėjo, kad trūko bendrosios didžiosios strategijos tarp keturių kariuomenės šakų per pirmąją, antrąją ir trečiąją
karų su Indija, rekomenduojant įsteigti jungtinį štabo vadovų komitetą, kad būtų išlaikytas strateginis karinis ryšys tarp tarnybų ir federalinės vyriausybės, tai yra, kad jam pirmininkautų paskirtas jungtinių vadovų pirmininkas, kaip pagrindinis vyriausybės karinis patarėjas. 1976 m. iš kariuomenės buvo paskirtas pirmasis jungtinių vadų pirmininkas, o pirmininkavimą perėmė generolas Muhammad Shariff, tačiau po metų atsistatydino. 1975 m. premjeras Zulfikaras Ali Bhutto prieštaringai pakeitė mažiausiai septynis vyresnius armijos generolius, kad būtų paaukštintas į leitenantą gen. Zia-ul-Haq į keturių žvaigždučių laipsnį, paskyręs jį armijos štabo viršininku (COAS), nepaisant armijos rekomendacijų, perduotų federalinės vyriausybės.