Arabų lyderiai nuo 1922 m. organizavo žydų nuosavybės įmonių boikotus, siekdami ekonominiu požiūriu pakenkti žydų gyventojams Palestinoje, ypač žydų ir arabų komunalinių konfliktų metu. Pradinis boikotas draudė bet kokį žydų valdomą verslą, veikiantį Mandato Palestinoje. Palestiniečių arabai, "kurie buvo pripažinti pažeidę boikotą... buvo fiziškai užpulti jų brolių ir jų prekėms buvo padarytos žalos", kai palestiniečių arabai Jeruzalėje sukilo riaušes
1929 metais. Kita, griežtesnė boikota buvo įvesta žydų verslui po riaušių, raginusių visus regiono arabus laikytis jos sąlygų. 1933 m. Sirijos ir Palestinos kongreso Arabų vykdomasis komitetas paragino boikotuoti žydų verslus, o 1934 m. Arabų darbo federacija vykdė boikotą ir surengė žydų verslų piketą. 1936 m. palestiniečių arabų vadovybė paskelbė dar vieną boikotą ir grasino smurtu tiems, kurie nesilaikė boikoto, tačiau šis boikotas buvo nesėkmingas, nes žydų teisininkai, gydytojai ir ligoninės buvo pernelyg stipriai integruoti į palestiniečių visuomenę.