Lewis (1969) žaidimų teorija buvo panaudota filosofijoje. Atsakydamas į du W.V.O. Quine (1960, 1967) straipsnius, Lewis (1969) naudojo žaidimų teoriją, kad sukurtų filosofinę konvencijos analizę. Tai darydamas, jis pateikė pirmąją bendrųjų žinių analizę ir naudojo ją analizuojant žaidimą koordinavimo žaidimuose. Be to, jis pirmą kartą pasiūlė, kad galima suprasti reikšmę signalizavimo žaidimų požiūriu. Šis vėlesnis pasiūlymas buvo įgyvendintas kelių filosofų nuo Lewis. Sekdami Lewis (1969) žaidimų teorijos konvencijų analizei, Edna Ullmann-Margalit (1977) ir Bicchieri (2006) sukūrė socialinių normų teorijas, kurios jas apibrėžia kaip Našo pusiausvyrą, kuri kyla iš mišrios motyvacijos žaidimo transformacijos į žaidimo koordinavimą. Lewis (1969) taip pat naudojo žaidimų teoriją, kad sukurtų filosofų interaktyvią epistemologiją: tai reiškia, kad žaidimas yra koordinavimo žaidimai.
evoliucinė žaidimų teorija