1931 m. ji tapo Socialistų partijos nare ir 1931 m. Spalio mėn. Dalinių rinkimų metu kandidatavo į pareigas kaip Agrupación Socialista kandidatas Badajoze. Ji buvo išrinkta į Konstitucinį parlamentą. Ji taip pat laimėjo 1933 m. lapkričio ir 1936 m. vasario rinkimus. Nors ji buvo feministė, ji atmetė Ispanijos moterų teisę balsuoti, teigdama, kad jos nėra pasirengusios. Ji buvo aistringa Agrarinės reformos gynėja, o dėl savo etninės kilmės ir feministinės kilmės buvo dešiniųjų atakų auka. Po 1934 m. Astūrijos revoliucijos
, ji buvo apkaltinta kariniu maištu ir paliko Ispaniją. Ištremta ji gyveno Paryžiuje, aplankė Skandinaviją ir Sovietų Sąjungą, renkant lėšas represijų aukoms. 1936 m. ji grįžo į Ispaniją. Po Ispanijos pilietinio karo pradžios ji liko Madride, organizuodama Toledo meninių lobių perkėlimą į Ispanijos banko saugyklą, kad juos apsaugotų, ir radijo kalbomis, kad pakeltų milicijos narių moralę. Vėliau, nusivylusi Largo Caballero vadovavimu, ji paliko PSOE ir prisijungė prie Komunistų partijos (PCE).