Politika atskiria kairiuosius ir dešinius sparnus pagal sėdimųjų vietų išdėstymą, kuris prasidėjo 1789 m. "Asamblėjoje" (radikalūs "jakobiniai" deputatai sėdėjo ant sėdynės į kairę nuo salės). XIX amžiuje pagrindinė linija, skirianti kairę ir dešinę Prancūzijoje, buvo tarp respublikonų ir monarchijos šalininkų. Dešinėje, legitimistai laikėsi kontrrevoliucinių pažiūrų ir atmetė bet kokį kompromisą su šiuolaikinėmis ideologijomis, o orleanistai tikėjosi sukurti konstitucinę monarchiją pagal jų pageidaujamą karališkosios šeimos šaką, trumpą realybę po 1830 m. Liepos revoliucijos. Pati Respublika, arba, kaip ją vadino Radikaliosios respublikos, Demokratinė ir Socialinė Respublika ("la République démocratique et sociale"), buvo Prancūzijos darbininkų judėjimo tikslas ir mažiausias bendrasis Prancūzijos kairiųjų vardiklis. Birželio dienų sukilimas per Antrąją respubliką buvo kairiųjų bandymas įsitvirtinti po 1848 m. revoliucijos.
, kuri žlugo dėl savo susiskaldžiusio radikalizmo, kurį pasidalijo per mažai (dar daugiausia kaimo) gyventojų.