Rezerviniai kariai (arba jų nebuvimas) vaidino svarbų vaidmenį mūšiuose ir kampanijose per visą istoriją, ypač dvidešimtajame amžiuje. Nacių Vokietija iš Prancūzijos ir pietų Europos dislokavo rezervus į Tunisą, kad išvengtų žlugimo po "Operacijos žibintai", ir vėliau į Italiją, perimdama kontrolę virš didžiosios šalies dalies po sąjungininkų iškrovimo ir Italijos kapitulacijos. Priešingai, atsargų trūkumas susidoroti su sąjungininkų iškrovimais Sicilijoje privertė vokiečius nukreipti pajėgas nuo Rytų fronto, trukdydamas 1943 m. Kursko puolimui.
, ir jų paskutinių atsargų panaudojimas Bulge mūšyje smarkiai prisidėjo prie bendro Vokietijos žlugimo 1945 m.