Kīlauea istorija prasidėjo 1912 metais, kai ant jo pakraščio buvo įkurta Havajų ugnikalnio observatorija. Tai buvo pirmoji nuolatinė tokio tipo stotelė Jungtinėse Valstijose. Jos kūrėjas buvo Masačusetso technologijos instituto geologijos departamento vadovas Tomas Jaggaras, kuris 1908 metais patyrė didžiulį žemės drebėjimą Mesinoje.
Italijoje, netoli Etnos kalno, jis pareiškė, kad turi būti daroma kas nors, kad būtų remiamas sistemingas vulkaninis ir seisminis tyrimas, ir pasirinko Kīlauea kaip pirmosios tokios įstaigos vietą. Įsitikrinęs pradinį finansavimą iš MIT ir Havajų universiteto, Jaggaras ėmė vadovauti observatorijai ir, būdamas jos vadovu 1912-1940 m., pradėjo seismologinius ir stebėjimo tyrimus bei aktyvių ugnikalnių stebėjimą. Po to, kai baigėsi pradinis finansavimas, observatoriją palaipsniui finansavo Nacionalinė meteorologijos tarnyba, Jungtinių Valstijų geologinė apžvalga (USGS) ir Nacionalinės parkų tarnyba, o vėliau - USGS, kurios vadove observatorija veikia nuo 1947 metų. Pagrindinis pastatas nuo įkūrimo buvo perkeltas du kartus, o šiandien jis yra Kīlauea kalderos šiaurės vakarų krašte.