Lewis ir Tolman (1909) aprašė laiko dilatacijos abipusiškumą, naudodami du šviesos laikrodžius A ir B, kurie juda su tam tikru santykiniu greičiu vienas į kitą. Laikrodžiai susideda iš dviejų plokščių veidrodžių, lygiagrečių vienas kitam ir judėjimo linijai. Tarp veidrodžių yra šviesos signalas, o stebėtojui, kuris poilsia toje pačioje atskaitos vietoje kaip A, A laikrodžio periodas yra atstumas tarp veidrodžių, padalintas šviesos greičiu. Bet jei stebėtojas žiūri į B laikrodį, jis mato, kad laikrodis ištraukia signalą, B laikrodį, B laikrodį ir B laikrodį, taip pat atskleidžia, kad vienas iš jų yra lėtesnis nei kitas, tačiau lyginant su Lorzo laikrodžio dilatacijos sistema (1919) ir A laikrodžio dilatacijos sistema (1919) taip pat paaiškino, kad vienas iš jų yra lėtesnis nei kitas.
lėčiau