Pagrindinė kai kurių istorikų Romos kavalerijos menkinimo priežastis buvo smarkūs pralaimėjimai Trebijoje
ir Kanos mieste, kad ji patyrė Kartaginos generolio Hannibalo per pastarosios invaziją į Italiją (218-6 m. pr. Kr.). Tačiau Sidnelis pabrėžia, kad šios nesėkmės atsirado ne dėl romėnų prastos veiklos, kurie kovojo su savo įprasta drąsa ir atkaklumu, o dėl Hannibalaus kavalerijos daug didesnio skaičiaus ir jo lengvojo Numidijos kavalerijos suteikto operacinio lankstumo. Hannibalo jau galinga kavalerija (6000 vyrų), kurią jis pervedė per Alpes, sudaryta iš ispanų kavalerijos ir numidijos šviesos, buvo padidinta dėl daugumos galų gentų Šiaurės Italijoje, kurie suteikė papildomų 4000, todėl jo arklys sudarė 20% visų jo pajėgų. Kanos mūšyje 6000 romėnų žirgų (įskaitant italų sąjungininkus) susidūrė su 10 000 kartaginiečių, o romėnų dešiniuoju sparnu romėnų kavaleriją, kurią sudarė 2400 karių, Hannibalo ispanų ir galų kariuomenė tikriausiai viršijo skaičiumi daugiau nei 2 į 1. Būtent šiuo sparnu buvo nulemta romėnų katastrofa Kanose, kai romėnų kavalerija buvo nugalėta ir sudaužyta. Kaip rašė Polibijus: "Kai tik Ispanijos ir keltų arkliai (kartaginai) kairėje pusėje susidūrė su romėnų raiteliais... prasidėjo tikrai barbariški mūšiai... Kai dvi pajėgos susitiko, jie nusileido ir kovėsi pėsčiomis, vyras su vyru. Čia kartaginai galiausiai nugalėjo, ir nors romėnai atkakliai priešinosi, dauguma jų buvo nužudyti"... Tai, kad romėnai nusileido iš žirgų, buvo panaudota siekiant paremti teoriją, kad romėnų kavalerijai trūko pasitikėjimo savo raiteliais ir iš tikrųjų tai buvo tik žirgų pėstininkai. Bet kadangi kartaginai taip pat nusileido iš arklių, Livio paaiškinimas yra patikimesnis, kad kova ant žirgų buvo nepraktiška ribota erdvė tarp dešiniojo romėnų pėstininkų flanko ir Aufido upės.