Kęstutis kovojo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vakarinėse sienose įvairiomis karinėmis ir diplomatinėmis priemonėmis. 1349 m., siekdamas išvengti tolesnių susidūrimų su Teutonų ordinu, jis pradėjo derybas su popiežiumi Klementu VI dėl Lietuvos krikščionizavimo, gaudamas pažadus karališkosioms karūnams jam ir jo sūnums. Algirdas savo noru likė be reikalų ir rūpėjo tvarka Rutėnijos valstijos dalyje. Tarpininkas derybose, Lenkijos karalius Kazimieras III, 1349 m. spalio mėn. netikėtai užpuolė Voliniją ir Brestą, o tai sugadino Kęstutų planą. Lenkijos-Lietuvos karo metu
Dėl Volinijos Vengrijos karalius Liudvikas I 1351 m. rugpjūčio 15 d. sudarė taikos susitarimą su Kęstutis, pagal kurį Kęstutis įsipareigojo priimti krikščionybę ir suteikti Vengrijos karinei pagalbai mainais į karališką karūną. Kęstutis susitarimą patvirtino pagonišku ritualu, kad įtikintų kitą pusę. Tiesą sakant, Kęstutis nenorėjo laikytis susitarimo ir pabėgo į Buda.