Apibendrinti straipsnį:  Kai Džefas Džonsonas sulaukė 17 metų, jo namuose nebebuvo vietos. Jo motina pradėjo kompulsiškai kaupti, kai jis buvo mažas berniukas, atsisakydama nieko išmesti į šiukšles, negalėdama nieko sutvarkyti. Kai baigė mokyklą, 1995-aisiais, buvo per daug: jis išsikraustė. Dabar, praėjus dvidešimčiai metų, jis ir jo jaunesnė sesuo Jennifer McShea grįžo į šeimos namus Omahoje, Nebraskoje - ir niekas nepasikeitė. 37 metų Džoffas aplankė savo mamą, bet tik stovėjo lauke, kad ją pasiimtų. 37 metų Dženiferis, vadovaudamasi savo patarėjo patarimu, sugrįžo tik du kartus, kad susidurtų su giliai įsišaknijusiu gėdu. Tačiau kai jų motina mirė po 12 metų kovos su krūties vėžiu 2013 m., namas buvo perduotas jiems. Galiausiai, grįžę prie kruopštaus žlugimo, jie buvo įkvėpti sukurti jaudinantį nuotraukų seriją su savo vaikais, kad dokumentuotų tai, kaip yra būti akumuliatoriaus vaiku. Važiuok žemyn vaizdo. Gyvenimas, kai buvo sukaupėjo vaikas: Geoffas Johnsonas sugrįžo į savo motinos, sukaupėjo, namus 20 metų po to, kai jis išėjo ir sukūrė jaudinantį vaizdų seriją apie jo nelengvą auklėjimą. Jis tai padarė padengdamas savo sūnaus nuotraukas ant šiukšlių pilno Omahos namų nuotraukų. "Nėra vietos vaikui": jo jaunesnė sesuo Jennifer, taip pat 37 metų, prisijungė prie jo, kai jie susidūrė su savo praeitimi po to, kai jų motina mirė nuo krūties vėžio 2013 m. Ketverių metų Dženifer dukra yra užfiksuota ant vonios kambario, kuris nebuvo paliestas nuo to laiko, kai jie išėjo 1993 metais. Fotografas Džefas norėjo įsivaizduoti savo sūnų ir Dženifer dukrą, kaip jie kasdien gyvena tarp šiukšlių, kaip ir prieš daugelį metų. Bet griuvėsių namuose yra taip nesaugu, ir jų jausmai vis dar tokie žali, kad jie pasirinko naudoti "Photoshop" ir uždėti vaikus ant vaizdų. Nepaisant to, labai realūs rezultatai sukėlė nerimą, kurį, pasak Džoffo, buvo labai sunku įveikti. "Sunku apibūdinti gėdos jausmą, baimę dėl gėdos, kad tu užaugote su akumuliatoriumi"...
Džofas Džonsonas ir Dženifer Makši abu užaugo su motina, kuri kompulsiškai kaupdavo daiktus. Šaldytuvas neveikė, šiukšlių gabalėliai, bet niekas nebuvo sutaisytas. Tai paliko giliai įsišaknijusius gėdos jausmus. Praėjus dvidešimčiai metų po to, kai jie išvyko, jų motina mirė ir namas buvo perduotas jiems. Jie vėl apžiūrėjo ir sukūrė nuotraukų seriją, uždėjus savo vaikus ant namų nuotraukų, kad parodytų nerimą keliantį vaizdą, kaip jaunimas auga toje aplinkoje.