Įrašykite šio skyriaus tęsinį. Tarp 1920 m. lapkričio ir 1921 m. vasario metropolitu Antoniju buvo Konstantinopolyje, tada okupuotoje
britų, prancūzų ir italų pajėgų. Iš pradžių jis nusprendė, kad laikinoji bažnytinė valdžia turi būti panaikinta, o pastoracinė priežiūra dėl išvykusių rusų perduota kitoms vietinėms bažnyčioms. Tačiau sužinojęs apie generolio Wrangelo sprendimą išlaikyti savo kariuomenę, metropolitas Antonijus nusprendė taip pat išlaikyti Bažnyčios organizaciją užsienyje. Laikinasis valdžia susirinko 1920 m. lapkričio 19 d. laive "Didysis kunigaikštis Aleksandras Mihailovičius", kuriam vadovavo metropolitas Antonijus. Jis ir vyskupas Benjaminas (Fedčenkovas) buvo paskirti ištirti organizacijos kanoniškumą. 1920 m. gruodžio 2 d. jie gavo leidimą iš Prūsijos metropolito Dorotejaus, Konstantinopolio Ekumeninio Patriarchato Locum Tenens, įsteigti "populicijos tarnybos tikslais [...] ir prižiūrėti Rusijos kolonijų bažnytinį gyvenimą ortodoksinėse šalyse laikinai komitetą (epitropia) pagal Ekumeninio Patriarchato valdžią"; komitetas buvo vadinamas Laikinąja Aukščiausiąja Bažnyčios administracija užsienyje (THCAA).