Kai 1944 m. kovo mėn. partizanų 2-oji proletarinė ir 5-oji Krajina divizijos žengė į Serbiją, partizanų pajėgos Šiaurės Juodkalnijoje ir Sandžake buvo sumažintos iki 37-osios Sandžako divizijos. Norėdamas išnaudoti šį silpnumą, Đurišić pasiūlė vokiečiams pradėti puolimą. Operacija Frühlingserwachen
buvo planuojama Šiaurės Juodkalnijoje ir Sandžake; jo pagrindinis tikslas buvo užimti Kolašiną, naudojant koncentrines atakas iš Pljevljos, Prijepoljos ir Pešterio. Tai leistų joms prisijungti prie pajėgų, artėjusių iš Podgorikos į pietus, ir įstrigti spragą į partizanų linijų vidurį. Operacijoje "Fruhlingserwachen" dalyvavo apie 5 000 vyrų Ašies pajėgos, įskaitant kai kurias Đurišić pajėgas, SS Polizei-Selbstschutz-Regiment Sandschak, SDK 5-ojo pulko 2-ąjį batalioną ir dvi sustiprintas vokiečių motorines kompanijas. Operacija prasidėjo balandžio 9 d.; balandžio 12 d. jie pasiekė Bijelo Polje. Džiuričio pajėgos balandžio 17 d. užėmė Beraną, tačiau 37-oji Sandžako divizija sustabdė artėjančias pajėgas ant Taros upės linijos prie Mojkovaco. Balandžio 24 d., po devynių dienų atakų ir kontratakų, 37-oji Sandžako divizija, sustiprinta 7-osios Juodkalnijos jaunimo brigados "Budo Tomović" iš 3-osios šoko divizijos, atgavo iniciatyvą. Balandžio 30 d. jie perėmė Bijelą Polį, o gegužės 5 d. - Beraną.