Apibendrinti straipsnį:  Didžioji mirtis, kuri užklupo Žemę prieš 252 milijonus metų, išnaikino daugiau nei 96 procentus pasaulio tvarinių. Ir nors ekstremalių vulkaninių išsiveržimų dažniausiai kaltinama dėl šio įvykio sukėlimo, tyrimai parodė, kad dauguma planetos rūšių galiausiai žuvo, kai vandenynų rūgštumas padidėjo. Ypač jie tvirtina, kad ugnikalnio išsiveržimai išlaisvino milžinišką kiekį anglies dioksido, kuris buvo absorbuotas į vandenynus ir pakeitė jų cheminę sudėtį. Didžioji mirtis, kuri užklupo Žemę prieš 252 milijonus metų, išnaikino daugiau nei 96% pasaulio būtybių. Ir nors ekstremalių vulkaninių išsiveržimų dažniausiai kaltinama dėl to įvykio sukėlimo, tyrimai parodė, kad dauguma planetos rūšių galiausiai žuvo, kai vandenynai tapo rūgštesni. Edinburgo universiteto vadovaujamas tyrimas pirmą kartą parodė, kad dėl to kaltas labai rūgštus vandenynas. Tyrėjai sakė, kad anglies kiekis, į atmosferą patekęs ir sukėlęs masinį išnykimą, "tikriausiai buvo didesnis nei dabartiniai iškastinio kuro rezervai". Didžioji mirtis, taip pat žinoma kaip Permo-Triaso ribos išnykimas, įvyko per 60 000 metų laikotarpį, o vandenynų rūgštis truko apie 10 000 metų. Tuo metu Žemę dengė vienas superkontinentas, vadinamas Pangeja. Šis milžiniškas sausumos masė sukūrė labai sausas sąlygas, o vėlyvojoje Permo epochoje temperatūra buvo aukščiausio lygio. Tokios ekstremalios temperatūros jau kelia grėsmę daugeliui sausumos ir jūrų rūšių, tačiau tai dar labiau pablogėjo, kai prasidėjo dideli ugnikalnių išsiveržimai. Gamtos istorijos muziejus paaiškino, kad milžiniški viskozinių bazaltinių lavų kiekiai užėmė maždaug septynis kartus didesnį už Prancūzijos teritoriją plotą, o dėl šių išsiveržimų atsiradusio sieros dioksido Žemė buvo uždengta rūgštais lietais, panašiais į acto. Didžiosios mirties metu Žemę dengė superkontinentas, vadinamas Pangeja. Ši sausumos dalis (pavaizduota) sukėlė karštą ir sausas sąlygas. Didžioji išnykimas, dar žinomas kaip Permo-Trijaus ribos išnykimas, įvyko 252 milijonus...
Geologai ištyrė Jungtinėse Arabų Emyratų uolos, kurios galėjo būti vandenyno dugne per Didžiąją mirtį prieš 252 milijonus metų. Iš to jie galėtų sukurti klimato modelį, kad būtų galima nustatyti masinį išnykimą. Jie tiki, kad vulkaniniai išsiveržimai išleido anglies dioksidą į vandenyną. O didėjantis rūgštingumas "užmušė galutinį smūgį" jau taip nestabiliai ekosistemei.