Tuo pačiu metu (efektyviai nuo 1918 m. kovo 8 d.) pasikeitė Osmanų vadas. Aukščiausio lygio osmanų karinė būstinė Palestinoje buvo Yıldırım armijos grupė. Armijų grupė iš pradžių buvo suformuota Bagdado, kurį 1917 m. Kovo mėn. Užėmė britai, atkūrimui. Vietoj to, jis buvo nukreiptas į Palestiną, kur britai buvo arti užimti Jeruzalę. Armijų grupės vadas buvo vokiečių generolas Erichas von Falkenhaynas, kuris norėjo tęsti "atleidimo gynybos" politiką, o ne bet kokia kaina išlaikyti visas pozicijas. Jis taip pat buvo pasirengęs atsitraukti, kad sutrumpintų savo ryšių linijas ir sumažintų statinių garnizonų poreikį. Tačiau jis buvo nepopuliarus tarp osmanų karininkų, daugiausia dėl to, kad jis beveik išimtinai pasikliaudavo vokiečių, o ne osmanų štabo pareigūnais, ir buvo kaltinamas dėl pralaimėjimų Gazos
ir Jeruzalę. Jį pakeitė kitas vokiečių generolas Otto Liman von Sanders, kuris vadovavo Osmanų gynybai Gallipoli kampanijos metu. Limanas manė, kad tolesnis atsitraukimas iš Palestinos demoralizuotų karius, sugadintų jų vežimo gyvūnus, paskatintų arabų sukilimą plisti į šiaurę į Osmanų užpakalinę teritoriją ir taip pat paskatintų visas Osmanų pajėgas į pietus į Hicazą, kad jie būtų pagaliau izoliuoti. Jo pajėgos sustabdė savo atsitraukimą ir pasislėpė, kad pasipriešintų britams, netgi vėl užėmė dalį teritorijos netoli Jordano, nes buvo atmesti du Allenbio puolimų per Jordaną.