Nuo 1967 m. Egipte galiojo "nepaprastosios padėties" režimas, išskyrus penkis mėnesius, leidžiantis prezidentui uždrausti demonstracijas, be teismo laikyti sulaikytus neribotą laiką ir dekretu priimti įstatymus. Paprastai nepaprastosios padėties įstatymas suteikia vyriausybei įgaliojimus kontroliuoti kiekvieną politinės veiklos lygį, įskaitant ir oficialiai apibrėžtos politinės arenos ribas. Įstatymo galiojimas trunka trejus metus, tačiau jis reguliariai atnaujinamas. Ši tendencija prasidėjo, kai 1956 metais, po to, kai į Egiptą įsiveržė Didžioji Britanija, Prancūzija ir Izraelis, prezidentui Gameliui Abdelui Naseriui pavyko paskelbti nepaprastąją padėtį.
, ir tęsėsi iki 1963 m. remiantis nuolatine grėsme puolimui prieš Egiptą. 1967 m. birželį Nasseris paskelbė dar vieną nepaprastąją padėtį dėl Šešių dienų karo, kuris tęsėsi per išnaikinimo karą, Spalio karą ir Anvaro El Sadato prezidento kadencijos vėlesnius metus, kuriems būdingi reikšmingi politiniai, ekonominiai ir socialiniai pokyčiai ir nepasitenkinimas. Iš viso 1967 m. karo metu paskelbta nepaprastosios padėties padėtis truko 13 metų. Po Sadato nužudymo 1981 m. spalio 6 d. jo viceprezidentas ir įpėdinis Hosni Mubarakas paskelbė dar vieną nepaprastąją padėtį, kurią jis laikė visą savo tris dešimtmečius.