Belforto tarpas įgijo naują reikšmę XIX ir XX a. pradžioje vykusiuose prancūzų ir vokiečių karuose. Per Prancūzijos ir Prūsijos karą Prūsijos armija užpuolė Prancūziją per Visemburgo proga, o po to perėmė visą Alzacijos ilgį ir apgulė Belfortą.
, tikėdamiesi užimti miestą ir tada skubėti per Belfort Gap į centrinę Prancūziją. Jei apgulė užtruks mėnesius, ir bus pasirašyta paliaubų sutartis, kol ji nebus galutinai užbaigta. Tačiau platesnis karas atnešė galutinį rezultatą, ir pagal Versalio sutartį (1871) Alzacija ir Lorena buvo perduotos Prancūzijai naujai įkurtai Vokietijos imperijai. 1871 m. kalbų riba buvo naudojama demarkacijos linijai tarp Alsaso ir Burgundijos nustatyti, todėl Prancūzija galėjo išlaikyti Belfortą. Tačiau jis vėl tapo pasienio miestu, todėl buvo pastatyta daugybė įtvirtinimų, kad būtų apsaugotas nuo bet kokių ateities vokiečių atakų. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje prancūzų kariai įsiveržė į Vokietiją per Belforto tarpą, o tai sukėlė kruvinus pasienio mūšius. Paskutinis karinis pasivaikščiojimas per Belforto tarpus buvo 1944 m. lapkričio mėn. Prancūzijos I korpuso, vadovaujamo generolo De Latre.