Lenkijos istorija nuo 1939 iki 1945 m. daugiausia apima laikotarpį nuo nacių Vokietijos ir Sovietų Sąjungos įsiveržimo į Lenkiją iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1939 m. rugsėjo 1 d. Lenkiją užpuolė Nacių Vokietija, o rugsėjo 17 d. - Sovietų Sąjunga. Kampanijos baigėsi spalio pradžioje, kai Vokietija ir Sovietų Sąjunga padalino ir aneksavo visą Lenkiją. Po 1941 m. vasarą įvykdytos Ašies pajėgų atakos prieš Sovietų Sąjungą, Vokietija okupavo visą Lenkiją.
, kuri toliau vykdė savo rasinę ir genocidinę politiką visoje Lenkijoje. Per abi okupacijas Lenkijos piliečiai patyrė milžiniškų žmogiškųjų ir materialinių nuostolių. Nacionalinio atminimo instituto skaičiavimais, vokiečių okupacijos metu žuvo apie 5,6 milijono Lenkijos piliečių, o sovietų okupacijos metu - apie 150 tūkst. žmonių. Žydai buvo išrinkti vokiečių, kad būtų greitai ir visiškai sunaikinti, o apie 90 procentų Lenkijos žydų (maždaug trys milijonai žmonių) buvo nužudyti kaip Holokausto dalis. Žydai, lenkai, romai ir daugelio kitų tautybių kaliniai buvo "masyviai" nužudyti nacių naikinimo stovyklose, tokiose kaip Aušvicas, Treblinka ir Sobibór. Lenkai buvo persekiojami ir nacių, ir sovietų. Vokiečiai nužudė apie du milijonus lenkų. Jie turėjo ateities planus paversti likusią lenkų daugumą vergais ir sunaikinti tuos, kurie buvo laikomi "nepageidaujamais", kaip platesnio "Generalplan Ost" dalis. Nuo 1943 m. Vakarų Ukrainoje (prieškarinės Lenkijos Kresy) buvo vykdomi etniniai valymai ir lenkų bei mažesnio masto ukrainiečių žudynės. Lenkai buvo nužudyti Ukrainos nacionalistų.