Įrašykite šio straipsnio tęsinį - Didžiojo pajėgumo, plaukiojančių laivų, gabenančių šautuvus, vystymasis paskatino sparčią Europos karinių jūrų pajėgų, ypač Ispanijos ir Portugalijos karinių jūrų pajėgų, kuri dominavo 16-ajame ir 17-ajame amžiuje, plėtrą ir padėjo paskatinti žvalgybos ir kolonizavimo amžių. 1588 m. ispanų Armados atpirkimas iš Anglijos laivyno sukėlė revoliuciją jūrų karybose, nes sėkmingai buvo įgyvendinta tik ginklų strategija ir Ispanijos karinis jūrų laivynas buvo iš dalies pertvarkytas pagal anglų linijas, o tai leido Ispanijai dar labiau dominuoti. Nuo XVII a. pradžios olandai suvalgė Portugalijos imperiją Rytuose ir, gavus milžinišką turtą, iššūkį iškėlė Ispanijos hegemonijai jūroje. Nuo 1620-ųjų olandų plėšikai rimtai sutrikdė ispanų laivybą ir po kelių abiejų pusių mūšių olandų karinis jūrų laivynas pagaliau sulaužė ilgą ispanų karinio jūrų laivyno dominavimą Duno mūšyje.
1639 m. Anglija tapo pagrindine jūrų jėga XVII a. viduryje per pirmąjį anglo-olandų karą, laimėjusi techninę pergalę. Nyderlandų pergalės antrajame ir trečiajame anglo-olandų karuose patvirtino olandų jūrų valdymą olandų aukso amžiuje, kurį finansavo Nyderlandų imperijos plėtra. Prancūzų karinis jūrų laivynas pasiekė keletą svarbių pergalių XVII a. pabaigoje, tačiau dėmesys sausumos pajėgoms lėmė santykinį Prancūzijos karinio jūrų laivyno aplaidumą, dėl kurio Karališkasis jūrų laivynas nuo 1695 m. tapo vis didesniu dydžiu ir kokybe, ypač taktika ir patirtimi. Reaguodamas į didėjančią portugalų laivyno įtaką, maratų karalius Šivajis 1654 m. įkūrė maratų laivyną.