Po Kápolnos mūšio (1849 m. vasario 26-27 d.) Austrijos imperatoriškųjų pajėgų vadas, Windisch-Grätz kunigaikštis Alfredas I, manė, kad sunaikino vengrų revoliucionierius.
Vieną kartą ir visiems laikams. Kovo 3 d. pranešime, nusiųstame karališkam rūmui Olmuce, jis rašė: "Aš sunaikinau sukilėlių hordas ir po kelių dienų būsiu Debrecene" (laikinosios Vengrijos sostinės). Nepaisant to, jis nepuola vengrų pajėgų, nes jam trūko patikimos informacijos apie skaičius, su kuriais jis susidūrė, jei peržengė Tisą, ir dėl savo atsargumo prarado galimybę laimėti karą.