Užpildykite šią frazę: Džonas Hansonas Saundersas iš Pensilvanijos valstybinio universiteto rašė, kad karalienės "tiesiog barbariškas... kankinimas ir mirtis suteikia skaitytojui uždarymo ir mirtis atrodo labiau tinkama... Jos mirtis gali suteikti teisingumą ir leidžia žiūrovams pamatyti gėrio triumfą prieš blogį". Cashdanas tvirtino, kad psichologiniu požiūriu karalienė negalėjo pabėgti arba būti tiesiog uždaryta kalėjime ar ištremta, nes istorija ją vaizduoja "kaip visiškai niekinamą būtybę, kuri nusipelno blogiausios įsivaizduojamos bausmės". Be to, jis tvirtina, kad "tokia siaubinga mirtis" yra būtina, nes, kaip ir keliose kitose pasakose, "jei raganos turi mirti ir likti negyva, ji turi mirti taip, kad jos sugrįžimas būtų labai neįtikėtinas", todėl "skaitytojas turi žinoti, kad raganos mirtis yra kruopšta ir išsami, net jei tai reiškia, kad jaunieji skaitytojai gali patirti smurtą, kuris yra ekstremalus pagal šiuolaikinius standartus". Kita vertus, Oliveris Madoxas Hueferis rašė, kad "neįmanoma nejausti tam tikro užuojautos šiai nelaimingai karališkosios ponios likimui". Pasak Point Parko universiteto psichologijos profesoriaus Šarnos Olfman, "skaitydami ar klausydamiesi pasakojimų, vaikai neperkraunami iš anksto sukurtų vaizdinių vaizdų. Jiems nereikia matyti iš arti... skausmo agonijos karalienės akyse, kai ji šoka iki mirties". Vis dėlto Olfmanas asmeniškai renkasi "nelaikyti kankinimų scenų, kai skaito šias istorijas vaikams". Anthony Burgessas pasakė: "Kai tai skaitome, kaip rimtai galime tai laikyti? Tai pasakojimo smurtas, kuris nėra tikrasis apiplėšimas, terorizmas ir
Argentinos kankinimas".