Rašyti tęsinį šiai pastraipai - Grįžęs jis nedalyvavo Marengo mūšyje, kur jo draugas Desaix buvo nužudytas, darydamas lemiamą indėlį į pergalę. Napoleonas, kuris labai pasitikėjo jo sugebėjimais, galiausiai pakėlė jį į divizijos generolą ir suorganizavo jo santuoką su jo sesers Paulinos švagra Aimée Leclerc, taip padarydamas jį Napoleono šeimos dalimi, ir suteikė jam komandą konsulinėje sargyboje. 1804 m., kai Napoleonas tapo imperatoriumi, Davout buvo pavadintas vienu iš pirmųjų 18 imperatoriaus maršalų. Davout buvo jauniausias ir mažiausiai patyręs generolas, kuris buvo paaukštintas į maršalą, todėl per visą savo karjerą sulaukė kitų generolių priešiškumo. Kaip "Grande Armée" III korpuso vadas, Davout'as atliko didžiausią savo tarnybą. Austerlico mūšyje, po 48 valandų trukusio žygio, III korpusas patyrė didžiausią sąjungininkų puolimą. Vėlesniame ketvirtosios koalicijos kare
Davoutas su vienu korpusu kovojo ir laimėjo Auerštadto mūšį prieš pagrindinę Prūsijos armiją, kuri turėjo daugiau nei dvigubai daugiau karių (daugiau nei 63 000, o Davoutas - 28 000). Istorikas François-Guy Hourtoulle rašo: "Jenoje Napoleonas laimėjo mūšį, kurio jis negalėjo pralaimėti. Auerštadte Davoutas laimėjo mūšį, kurio negalėjo laimėti". 1806 m. spalio 25 d. Napoleonas leido Davoutui ir jo vyrams įžengti į Berlyną.