Rašyti tęsinį šiam punktui - Kadangi Kinija buvo užkariauta Mongolų imperijos, visa Kinijos vazalų valstybė vėliau buvo kontroliuojama Kinijos mongolų imperatorių. 1292 m. pradžioje Kublai Khanas, prieš išvykdamas į Javą, išsiuntė ekspediciją į šiaurinį Borneo
1293 metais. Manoma, kad dėl šios kampanijos daugelis jo pasekėjų, be kitų kinų prekybininkų, galiausiai apsigyveno ir įkūrė savo koloniją prie Kinabatangan upės. XIV amžiuje Brunejus tapo Majapahito vasalo valstybe, tačiau 1370 m. perdavė savo ištikimybę Kinijos Ming dinastijai. Tada Borneo maharadža Karna su šeima apsilankė Nankinge iki pat mirties. Jo įpėdinis buvo jo sūnus Hsia-wangas, kuris sutiko kartą per trejus metus siųsti Kinijai auką. Nuo to laiko į Borneo šiaurę atplaukia kinų junkiai, nešantys prieskonių, paukščių lizdų, ryklių sparnų, kamforo, ratano ir perlų. Brunejaus ir Sulu įrašuose rašoma, kad Kinabatanganas galiausiai apsigyveno daugiau kinų prekybininkų. Kinijos kolonijos gubernatoriaus Ong Sum Ping (Huang Senping) jaunesnė sesuo susituokė su Brunejaus sultonu Ahmadu. Galbūt dėl šių ryšių Kinabatango vietovėje Agop Batu Tulug urvuose buvo atrasta 2000 medinių karstų, kai kurių, kaip manoma, yra 1000 metų senumo. Manoma, kad šį rūšies laidojimo kultūrą į šiaurę Borneo atnešė prekybininkai iš žemyninės Kinijos ir Indokinos, nes šiose šalyse taip pat buvo atrasti panašūs mediniai karstai. Be to, iš Tanjung Simpang Mengayau laivo avarijos buvo atrasta kinų keramika, kuri, kaip manoma, buvo 960-1127 m. Songų dinastijos ir vietnamiečių Đông Sơn būgnų Bukit Timbang Dayang Banggi saloje, kuris egzistavo prieš 2000-2500 metų.