Parašykite šio skyriaus tęsinį - 1920 m. lapkričio mėn., po galutinio Rusijos kariuomenės pralaimėjimo Pietų Rusijoje, kai kurie Rusijos vyskupai buvo evakuoti iš Krymo į Konstantinopolį, tada okupuotą
britų, prancūzų ir italų pajėgų. Išgirdę, kad generolas Pjotras Vrangelis ketina išlaikyti savo kariuomenę, jie taip pat nusprendė, kad Rusijos bažnytinė organizacija bus atskira organizacija užsienyje. Laikinasis Bažnyčios valdžia susirinko 1920 m. lapkričio 19 d. laive "Didysis kunigaikštis Aleksandras Michailovičius" (), kuriam pirmininkavo metropolitas Antonijus (Hrapovickis). Metropolitas Antonijus ir vyskupas Benjaminas (Fedčenkovas) buvo paskirti ištirti šios organizacijos kanoniškumą. 1920 m. gruodžio 2 d. jie gavo leidimą iš Prūsijos metropolito Dorotejaus, Konstantinopolio Ekumeninio Patriarchato Locum Tenens, įsteigti "populicijos tarnybos tikslais [...] ir prižiūrėti Rusijos kolonijų bažnytinį gyvenimą ortodoksinėse šalyse laikinai komitetą (epitropia) pagal Ekumeninio Patriarchato valdžią"; komitetas buvo vadinamas Laikinąja Aukščiausiąja Bažnyčios administracija užsienyje (THCAA).