Karų teisėtumas kartais buvo kaltinamas turint palankią požiūrį į nugalėtojus ("Viktoro teisingumas"), nes kai kurios ginčų nebuvo pripažintos karo nusikaltimais. Kai kurie pavyzdžiai yra sąjungininkų sunaikinimas Axis miestų per Antrąjį pasaulinį karą, pavyzdžiui, Dresdeno bombardavimas, "Operacijos Meetinghouse" reidas į Tokiją (devastingiausias vienkartinis bombardavimas istorijoje) ir atominės bombardavimas Hirošimos ir Nagasaki. Kalbant apie strateginius bombardavimus per Antrąjį pasaulinį karą, nebuvo jokios tarptautinės sutarties ar priemonės, specialiai saugančios civilius gyventojus nuo aviacijos atakų, todėl oro ataka prieš civilius oficialiai nebuvo karo nusikaltimai. Nürnbergo ir Tokijo teismų metu sąjungininkai niekada nesusekijo vokiečių, įskaitant Luftwaffe vadą Hermanną Göringą, už bombardavimus Varšuvoje.
, Roterdamas, ir britų miestai per Blitz, taip pat neskirstomas atakas prieš sąjungininkų miestus su V-1 skraidančiomis bombomis ir V-2 raketomis, taip pat japonų už oro atakas prieš perpildytus Kinijos miestus. Nors nėra konkrečių sutarčių dėl oro karo, Ženevos konvencijų 1 protokolas, 51 straipsnis, aiškiai draudžia bombarduoti miestus, kuriuose gali būti sutelktas civiliai gyventojai, nepriklausomai nuo to, kokiu metodu (žr. Oro bombardavimas ir tarptautinė teisė).