1803 m. Corbetas pabėgo ir grįžo į Prancūziją. Jis buvo paskirtas anglų kalbos profesoriumi Šventojo Cyrio kariniame koledže. Vėliau tais pačiais metais jis tapo Airijos legiono kapitonu. Po savo brolio Tomaso (kuris taip pat buvo Legiono nariu) mirties per dvigubą su kitu pareigūnu, jis buvo perkeltas į 70-ąjį linijos pulką, kur tarnavo Masenos ekspedicijoje į Portugaliją ir išsiskyrė pasitraukime iš Toreso Vedros ir Sabugalo mūšyje. Po Salamankos mūšio jis buvo paskirtas 47-ojo pulko bataliono vadu ir tarnavo iki 1813 m., kai buvo pakviestas į Vokietiją, kad prisijungtų prie maršalo Marmonto personalo. Jis tarnavo mūšiuose
Lutzen, Bautzen, Dresden ir kiti. 1814 m. gruodį jis tapo Prancūzijos piliečiu. 1815 m., po Napoleono atsistatydinimo, jis buvo paaukštintas į pulkininką ir generolo d'Aumonto štabo vadą Kaene.