Rašyti tęsinį šiai pastraipai - Prancūzijoje Diana šešerius metus redaktoravo fašistinį kultūrinį žurnalą "Europiečiai", ir šiam žurnalui ji pati kartais prisidėjo prie medžiagos. Ji rašė straipsnius, knygų recenzijas ir nuolat rašė į dienoraštį. Daugelis jos darbų buvo išleistos 2008 m. knygoje "The Pursuit of Laughter". 1965 m. jai buvo pavesta rašyti "Tatler" eilinį "Laiškai iš Paryžiaus". Ji specializuojasi autobiografinėse ir biografinėse knygose, taip pat romanuose. Įprastai ji komentuodavo savo patirtį ir žinias apie knygos, kurią ji peržiūrėjo, temą. Ji reguliariai rašė "Books and Bookmen", o 1980 m. jos Magda Goebbels biografijos recenzija patraukė Christopherio Hitchens dėmesį. Hitchensas prieštaravo eilutėms, kuriose Diana rašė: "Visi žino tragišką pabaigą. Kai rusai apsupo Berlyną, Gebbelsai be skausmo nužudė savo vaikus, o paskui ir save. Mirtiniai vaikai buvo apibūdinti kaip "taikiai miegantys". Tie, kurie smerkia šį siaubingą, Masada
- kaip veiksmas turi apsvarstyti alternatyvą, su kuria susiduria Magda". Hitchensas primygtinai reikalavo, kad "New Statesman" paskelbtų redakcinį straipsnį, pasmerkiantį Masados tropo. Būdama aštuoniasdešimties, ji tapo pagrindine "London Evening Standard" recenzente per septynerius A. N. Wilsono kadenciją literatūros redaktore. 1996 m., kai Wilsonas išėjo, jo įpėdinis buvo paprašytas naujojo laikraščio redaktoriaus Max Hastings nutraukti Dianos apžvalgas. Hastingsas, kaip tvirtinama, sakė, kad jis nenori daugiau "kraujingos ledi Hitler" laikraštyje. Diana ir laikraštis atnaujino savo santykius po 2001 m. Hastingso pensijos.