Jis vėl kovojo Osmanų-Venecijos kare (1714-1718), vadovaujamas princo Eugenio Savojos, 1716 m. rugpjūčio 5 d. Petrovaradino mūšyje ir Temesvario bei Belgrado apgulose. Kitąmet jis buvo paskirtas vadovauti trims pulkams ir buvo paskirtas vykdyti operacijas Neapole. Keturių aljansų kare (1718-20 m.) jis kovojo Austrijos armijoje Sicilijoje, buvo sužeistas kovoje už Mesiną, bet vėliau tapo tos miesto tvirtovės valdytoju iki 1727 m., kai grįžo į Austriją. Kai anglo-ispanijos karas (1727<unk>1729)
Grėsdamasis eskalacija, Šventosios Romos imperatorius įsakė Olivieriui grįžti į Siciliją ir paruošti salos gynybą. 1731 m. Olivieras buvo atleistas iš pareigų, o nuo to laiko iki 1734 m. vadovavo tvirtovei Maince. Lenkijos įpėdinio karo metu (1733-1735/38) jis tarnavo prieš Prancūziją Šiaurės Italijoje (nuo 1723 m. Feldzeugmeister laipsniu); jis netgi tam tikrą laiką vadovavo visai Austrijos pajėgai ir gavo tam tikrų pranašumų.