Po pilietinio karo Ulissas S. Grantas ketverius metus buvo Jungtinių Valstijų kariuomenės vadas taikos metu. Grantas, nugalėjęs Robertą E. Lee ir Konfederaciją, tapo populiariausiu žmogumi šalyje. Pasibaigus Pilietiniam karui, Grantas nukreipė savo dėmesį į Amerikos vakarines lygumas, kur vyko daugybė konfliktų tarp baltųjų kolonistų, geležinkelių ir vietinių amerikiečių, dėl kurių kilo karų tarp vietinių gyventojų ir JAV kariuomenės. Nors bandymas Fenių įsiveržimas į Kanadą
Prancūzų intervencija Meksikoje užtruko šiek tiek jo laiko, tačiau Grantas daugiausia dėmesio skyrė nugalėtų pietinių valstijų atstatymui. Grantas buvo įstrigęs tarp prezidento Andrew Johnsono, kuris norėjo lengvatos pietuoliams ir socialinės struktūros tęsinimo, ir Radikalinių respublikonų Kongrese, kurie norėjo griežtesnės bausmės sukilėlių lyderiams ir didesnės vyriausybės pagalbos išlaisvintiems vergams. Grantas išlaikė savo populiarumą ir autoritetą per krizę, kuri baigėsi Džonsono apkaltinimu. 1868 m. respublikonai nominavo Grantą į prezidentus, ir jis lengvai laimėjo demokratų varžovą.