1917 metais Goldmanas ir Berkmanas buvo nuteisti dvejiems metams kalėjimo už sąmokslą "priversti asmenis nepasiregistruoti" į naujai įvestą armiją. Išlaisvinus iš kalėjimo, jie buvo suimti - kartu su 248 kitais asmenimis - per vadinamąsias Palmero reidas per Pirmąją raudonąja baime ir deportuoti į Rusiją. Iš pradžių palaikanti tos šalies Spalio revoliuciją, kuri į valdžią atvedė bolševikus, Goldman pakeitė savo nuomonę po Kronštado sukilimų.
; ji pasmerkė Sovietų Sąjungą už smurtinę nepriklausomų balsų represiją. Ji paliko Sovietų Sąjungą ir 1923 m. išleido knygą apie savo patirtį "Mano nusivylimas Rusijoje". Gyvendama Anglijoje, Kanadoje ir Prancūzijoje, ji parašė autobiografiją "Gyvenimas mano gyvenime". Jis buvo išleistas dviem tomų, 1931 ir 1935 metais. Po Ispanijos pilietinio karo pradžios Goldmanas keliavo į Ispaniją, kad ten paremtų anarchistinę revoliuciją. 1940 metų gegužės 14 dieną, būdama 70 metų, ji mirė Toronte, Kanadoje.