Rašykite šio skyriaus tęsinį - Muhsin al-Shaalan, Al-Nouri pusbrolis, atidavė Qurayyat (Qurayyat al-Salt) regioną, kuris yra paskutinė likusi al-Jawf regiono dalis, ir jis atidavė ją Saudo Arabijos valstybei. Ibn Battah buvo paskirtas Abdullah al-Tamimi, al-Jawf emiro, sekėju. [47] Transjordanijos emyratas, tačiau, tai atmetė. Jis matė, kad jis labiau nusipelnė valdyti Qurayyat regioną, todėl jis su Saudo Arabija eskalavo, reikalaudamas sukurti neutralią zoną tarp dviejų šalių, Saudo Arabijos pasitraukimą iš Hicazo ir Al-Rashid šeimos sugrįžimą į valdžią Hailoje ir Al-Ayed šeimos Asire. Saudo Arabijos vyriausybė tai atmetė. Reaguodama į tai, Saudo Arabijos pajėgos perplaukė per Jordanijos kaimus, kol pasiekė Jadodahą, esančią už kelių mylių nuo Amano miesto. [48] Tuo metu Britanija įsikišo, bombardavusi Saudo Arabijos pajėgas ir privertusi jas pasitraukti ir grįžti prie dialogo. Tai buvo taip, kad Saudo Arabijos valstybė sutiko su Didžiąja Britanija, kuri atstovauja Rytų Jordaniją, suteikti Qurayyat regioną Saudo Arabijai ir apsaugoti Saudo Arabijos prekybą su Sirija. Tas susitarimas buvo žinomas kaip Hada susitarimas. [1] Po Hicazo aneksijos, Qurayyat regionas buvo žinomas kaip "Qurayyat Emirate ir Šiaurės sienos inspekcija". [2] 1349 AH metų pabaigoje (1931 m.) karalius Abdulaziz antrą kartą paskyrė Turki bin Ahmed Al-Sudairy princą Al-Jouf, ir jis perkelė sostinę iš Dumat al-Jandal į Sakaka. [1] Vienas svarbiausių įvykių, kurie perėjo į Al-Jouf per šį laikotarpį, yra Didžiosios Sirijos revoliucijos lyderio sultono al-Atrash apsauga.
Al-Jouf regione nuo 1927 m. iki 1932 m. [52]