Įrašykite šio skyriaus tęsinį - Fašistinės Italijos užsienio politikoje svarbų vaidmenį atliko imperializmas, kolonijalizmas ir irredentizmas. Tarp režimo tikslų buvo teritorijų įsigijimas Prancūzijoje (pvz., Nica) ir Jugoslavijoje (pvz., Dalmatijoje), Italijos įtakos sferos plėtra į Balkanus (pvz., Graikiją) ir daugiau kolonijų Afrikoje įsigijimas. Libijos taikinimas (1923-1932), Etiopijos invazija (1935-1936), Albanijos invazija
(1939 m.), Prancūzijos invazija (1940 m.), Graikijos invazija (1940-41 m.) ir Jugoslavijos invazija (1941 m.) - visa tai buvo padaryta iš dalies siekiant išplėsti Italijos nacionalinę erdvę. Pasak istoriko Patriko Bernhardo, fašistinis Italijos imperializmas, vadovaujamas Benito Mussolinio, ypač Afrikoje, tapo žymiai žemesnio nacių Vokietijos ekspansionizmo Rytų Europoje modeliu.