Parašykite šio skyriaus tęsinį - Paskutinis karo metai <unk>1918<unk> prasidėjo nelaimėmis ir baigėsi pergale. 1918 m. kovo 21 d. Vokietijos generalinio štabo vadas generolas Erichas Ludendorfas pradėjo pavasario puolimą, kurio tikslas buvo nugalėti sąjungininkus Vakarų fronte, kol amerikiečių ekspedicinės pajėgos (AEF) galia negalėjo tapti didžiulė. Pagrindinis pirmojo smūgio - "Mikhailo" operacijos - smūgis nukrito į generolo Gough Penktąją armiją, kuri buvo priversta atsitraukti. Atsakydamas į krizę, su kuria susidūrė sąjungininkai, prancūzų "generalissimas" Ferdinandas Fochas buvo paskirtas aukščiausiuoju sąjungininkų pajėgų vadu Vakarų fronte, BEF buvo įvestas į jo strateginį vadovybę. Kitas vokiečių puolimas vyko į pietus nuo Ypres, Lys upės mūšyje, ir čia BEF taip pat pasitraukė. FELD MARŠALAS HEGAS paskelbė savo garsų dienos įsakymą: "Sisukdami nugaromis prie sienos ir tikėdami savo tikslo teisingumu, kiekvienas iš mūsų turi kovoti iki galo". Trečiasis didelis vokiečių puolimas, daugiausia prancūziams, galiausiai buvo sustabdytas prie Marnos.
Birželio mėnesį. Rugpjūčio 8 d. Generolio Rawlinsono Ketvirtoji armija pradėjo Amieno mūšį, kuris buvo Šimto dienų puolimas, galutinis sąjungininkų puolimas Vakarų fronte. Kitomis savaitėmis visos penkios BEF armijos pradėjo puolimą nuo Somės iki Flandrijos. Kovos tęsėsi tol, kol 1918 m. lapkričio 11 d. 11 val. įsigaliojo paliaubos su Vokietija.