1839 m. Durhamo ataskaita pasiūlė Aukštutinės ir Žemutinės Kanados suvienijimą ir savivaldą kaip sprendimą politiniams neramumams, kurie kilo ginkluotais maištais 1837 m. Tai prasidėjo 1840 m. priėmus Sąjungos aktą, kuriuo buvo sukurta Kanados provincija. Atsakinga valdžia pirmą kartą buvo suteikta Naujai Škotijai 1848 m., o netrukus buvo išplėsta į kitas Britanijos Šiaurės Amerikos kolonijas. 1867 m. Britanijos Šiaurės Amerikos akto priėmus Britanijos parlamentą, Aukštutinė ir Žemutinė Kanada, Gladas, Naujoji Brunsvikas ir Naujoji Škotija buvo suformuotos į Kanadą, konfederacija, turinti visišką savivaldą, išskyrus tarptautinius santykius. Naujajai Zelandijai ir Australijai po 1800 m. Pasiekta savivaldos lygis po 1900 m., kai Australijos kolonijos atėjo Velykų dieną.
suteiktų Airijai mažiau autonomijos JK viduje nei Kanados provincijoms savo federacijoje