Iš dalies dėl vykstančių smurtinių politinių konfrontacijų Kanzase, opozicija Kanzaso-Nebraskos įstatymui išliko stipri Ilinojuje ir visame šiaurėje. Artėjant 1856 metų rinkimams, Linkolnas atsisakė nebeegzistuojančios Whig partijos ir pasirinko respublikonus. Jis dalyvavo 1856 m. gegužės mėn. Blomingtono konvencijoje, kurioje oficialiai buvo įkurta Ilinojaus respublikonų partija. Konvencijos platformoje tvirtinama, kad Kongresas turi teisę reglamentuoti vergovę teritorijose ir raginama nedelsiant pripažinti Kanzasą laisva valstybe. Linkolnas pasakė paskutinę konvencijos kalbą, kurioje pritarė partijos platformai ir paragino išsaugoti Sąjungą. 1856 m. Birželio mėn. Respublikonų nacionaliniame kongrese
, Linkolnas gavo didelę paramą viceprezidentų balsavime, nors partija nominavo John C. Frémont ir William Dayton. Linkolnas tvirtai palaikė respublikonų partiją, kampaniją vykdė visoje Ilinojaus valstijoje. Demokratai nominavo buvusį ambasadorių Jamesą Buchananą, kuris nuo 1853 m. buvo išvykęs iš šalies ir taip išvengė debatų dėl vergovės teritorijose, o "Nau nieko" nominavo buvusį wigų prezidentą Millardą Fillmorą. 1856 m. rinkimuose Buchananas nugalėjo abu savo varžovus, tačiau Frémont laimėjo kelias Šiaurės valstijas, o respublikonas William Henry Bissell laimėjo rinkimus kaip Ilinojaus gubernatorius. Nors pats Linkolnas nelaimėjo prezidento pareigų, jo energingos kampanijos padarė jį pirmaujančiu respublikonu Ilinojuje.