1837 m. birželio 20 d. Viktorija tapo Jungtinės Karalystės karaliene mirus savo dėdei Viljamui IV, praėjus vos kelioms savaitėms po aštuoniolikos metų. Jos vyriausybę vadovavo Whigų premjeras Lordas Melburnas, su kuriuo ji buvo artimi. Tačiau po dvejų metų jis atsistatydino, o konservatorių partijos politikas seras Robertas Peelas bandė suformuoti naują ministeriją. Peelas sakė, kad yra pasirengęs tapti premjeru, jei karalienė pakeis savo Whig ledi-in-laukiant su Tory. Ji atsisakė ir pakartotinai paskyrė lordą Melburną, o šis sprendimas buvo kritikuotas kaip nekonstitucinis. Ji reguliariai užfiksavo įvykius sukilimų viršutinėje
ir Žemutinę Kanadą, nes tai priminė jai Amerikos revoliuciją, kuri įvyko jos senelio karaliaus Džordžo III valdymo metu. Londonas siuntė lordą Durhamą išspręsti šį klausimą, o jo 1839 m. ataskaita atvėrė kelią "atsakingai vyriausybei" (t. y. savivaldai).