Rašykite šio skyriaus tęsinį - Dani grįžo į Albaniją 1939 metais, po Italijos invazijos
ir Zogo režimo nuvertimą. Jis dalyvavo Albanijos pasipriešinimo judėjime, susijusiame su Nacionaliniu išsivadavimo judėjimu. 1943 m. spalio mėn. jis buvo išrinktas Škoderio Nacionalinės išlaisvinimo antifašistų tarybos pirmininku. 1945 m., po albanų išlaisvinimo ir Antrojo pasaulinio karo pabaigos, jis buvo išrinktas Škoderio rajono vykdomosios tarybos pirmininku. 1945 m. gruodžio 2 d. jis buvo išrinktas atstovu Albanijos Konstituciniame susirinkime. Pasak Enver Hoxha, jis nuo pat pradžių priešinosi daugeliui pasiūlymų ir pozicijų, kurias pateikė Hoxha ir jo atlikėjai. Jis buvo įtrauktas į rimtus debatus su Hoxha ir Nako Spiru, jis buvo identifikuotas ir įtrauktas į "juodąjį sąrašą". Nuo pat pradžių jis prieštaravo Kahreman Ylli pasiūlytam Asamblėjos prezidiumo kandidatų sąrašiui ir pateikė alternatyvų. Svarbiausia, jis kritikavo Konstitucijos projektą, nes jame buvo nedemokratinių elementų, ir "ji sukosi aplink ideologinę, o ne nacionalinę ašį". Dani buvo viena pagrindinių vadinamųjų "Grupi i deputeteve" (atstovų grupės) figūrų, iš viso 17 asmenų, kurie vėliau buvo suimti, įkalinti ir (arba) nužudyti. Komunistai tvirtino, kad žvalgybos ataskaitos įvardino Danią komitete, kuris 1945 m. rugsėjo mėn. organizavo nesėkmingai sukeltą Postribe sukilimą. Dani kategoriškai tai neigė ir sakė, kad jo dalyvavimas tuo metu buvo tiesiog neįtikėtinas dėl šeimos priežasčių. Sovietų Sąjungos atstovas Albanijoje Dmitrijus Čuvakhinas taip pat nebuvo įtikintas tuo, ką jam buvo pateikta Koçi Xoxe pranešime. Vis dėlto 1947 m. gegužės 14 d. buvo areštuoti 10 atstovų, vienas iš jų - Dani. 1947 m. gruodžio 31 d. teismas nuteisė jį mirties bausme. Jis buvo nubaustas po dvejų metų.