"Terry's greatest achievement of the war came when he was placed in command of the Fort Fisher Expeditionary Corps" - "Didžiausias Terrio pasiekimas karo metu buvo, kai jis buvo paskirtas Fort Fišerio ekspedicijos korpuso vadu". Benjaminas Butleris anksčiau žlugo ekspedicijoje prieš Fort Fisher 1864 metų pabaigoje. Teris užsitarnavo generolo Ulisseso S. Granto pasitikėjimą ir dabar vadovavo antžeminėms pajėgoms antroje ekspedicijoje prieš fortą. Priešingai nei Butleris, Terry gerai dirbo su laivynu, vadovaujant Davidui D. Porterui. 1865 m. sausio 13 d. Terry išsiuntė Jungtinių Valstijų spalvotojo kariuomenės diviziją, kad sustabdytų Braxton Bragg vadovaujamas Konfederacijos pajėgas į šiaurę nuo Fort Fišerio. Jis išsiuntė savo kitą diviziją Adelberto Ameso vadovaujant į šiaurinę tvirtovės dalį. Po kovos rankomis į rankas, Sąjungos kariai užėmė tvirtovę. Už jo vaidmenį Fort Fišerio mūšyje
, Terry buvo paaukštintas į savanorių generolo majoro ir reguliarios armijos brigados generolo rangą. Vasario mėnesį atvyko pastiprinimo pajėgos, o Johnas M. Schofieldas ėmė vadovauti kampanijai prieš Wilmingtoną, Šiaurės Karoliną. Po Vilmingtono žlugimo Fort Fišerio ekspedicijos korpusas buvo pervadintas į X korpusą, o Teris liko vadu, ir dalyvavo paskutiniuose Karolinos kampanijos etapuose. Jis paprastai laikomas vienu iš labiausiai pajėgių generolių be ankstesnio karinio mokymosi, kuris išėjo iš karo.