Po paliaubų "Caserta" buvo įdarbinta grąžinti karius į Jungtines Valstijas. 1919 m. vasarį ji atgabena 1500 amerikiečių karių, įskaitant visą 63-ąją artilerijos, pakrančių artilerijos korpusą. Džonas Braunas, 63-osios artilerijos kareivis, laikė dienoraštį, kuriame 1919-ųjų vasarį aprašė savo kelionę namo "Caserta". Išplaukęs iš Marselio vasario 6 dienos vakare, transportas po trijų dienų atvyko į Gibraltaro uostą, kur nusileido laukti anglies krovinio kelionės namo. Po keturių dienų laivas išplaukė, bet vėl vėlavo prie Azorų salų dėl audrų Atlanto vandenyne. Kelionės metu "Caserta" laive valgiami patiekalai nebūtinai patiko kariams. Dvi kartus per dieną "spageti, makaronai ar makaronai" buvo nutraukiami tik retkarčiais ne makaronų maistu, pavyzdžiui, viščiuku Vašingtono gimtadienio garbei vasario 22 d. Laivas, kurį amerikiečių kariai vadino "Macaroni Barge", galiausiai vasario 27 d. pasiekė Niujorką. "Caserta" laive taip pat buvo šešiasdešimtmetis kareivis Robertas W. Loudenas iš Albukerkio, Naujojoje Meksikoje. Loudenas, Ispanijos-Amerikos karo ir Meksikos ekspedicijos veteranas
, buvo du kartus sužeistas kovoje Prancūzijoje. Tuo metu laikraštyje jis buvo vadinamas "seniausiu amerikiečiu, išgyvenusiu karą". Kitas keleivis buvo Sultanas, buvęs vokiečių pasiuntinio šuo, kurį priėmė du JAV kariuomenės kapitonai, kai jie rado jį apleistoje vokiečių apkasoje netoli Verduno. "Caserta" kovo 6 d. išplaukė į Gibraltarą ir Italiją.