Gimęs Madride El Escorial, Ferdinandas VII savo jaunystę praleido kaip Ispanijos sosto įpėdinis. Po 1808 m. Aranjueso maišto jis užėmė sostą. Tąmet Napoleonas jį nuvertė; jis savo monarchiją sujungė su kontrrevoliucine ir reakcinine politika, kuri Ispanijoje sukėlė gilią griovį tarp jo dešiniųjų jėgų ir kairiųjų liberalų. Grįžęs į valdžią 1813 m. gruodį jis atkūrė absoliutinę monarchiją ir atmetė 1812 m. liberalų konstituciją. 1820 m. Rafael del Riego vadovaujamas sukilimas privertė jį atkurti konstituciją ir taip pradėti trejų metų liberalinį valdymą. 1823 m. Veronos kongresas leido sėkmingai prancūziškai intervencijai
ir antrą kartą atgavo absoliutinę valdžią. Nuo 1814 iki 1833 m. jis užgniaužė liberalinę spausdinimą, įkalindamas daug jo redaktorių ir rašytojų.