Vigonas gimė Kolungoje, Astūrijoje, Ispanijoje. Prieš karą karalius Alfonsas XIII pasirinko jį mokyti savo sūnus, ir jis tai darė nuo 1925 m. lapkričio iki 1930 m. Antrosios Ispanijos Respublikos pradžioje (1931 m. balandžio 14 d.) jis paliko Ispanijos armiją dėl savo monarchijos simpatijų. Tik trumpai grįžęs į armiją per 1934 m. revoliuciją, jis išliko iš armijos, kaip rezervo pulkininkas leitenantas, kol 1936 m. liepos 18 d. prasidėjo Ispanijos pilietinis karas. Argentinoje prasidėjus karui, jis grįžo į Ispaniją, kur jo pirmoji karinė pareiga buvo pulkininko Alfonso Beorlegui Canet štabo vadas Gipuzkojos kampanijoje. Vėliau jis buvo paskirtas pulkininko štabo pulkininku per Bilbao mūšį.
ir buvo Šiaurės karo architektas kaip Generalinio štabo narys. Jis buvo apdovanotas kariniu medaliu ir po karo šiaurėje tapo generolu, Aragono puolimui tapo vadas ir štabo viršininku. Po karo jis tarnavo oro pajėgų ministru, tapo generolio leitenantu ir Gynybos vyriausiojo štabo (Ispanijos ginkluotųjų pajėgų štabo viršininku) vadovu, o iki savo mirties 1955 m. Madride - branduolinės energijos valdybos ir Aeronautikos technikos nacionalinio instituto prezidentu. Frankas po mirties suteikė jam markisavimo titulą.