Mussolini užsienio politika buvo skirta atkurti senąją Romos imperijos šlovę, plečiant Italijos kolonijas ir fašistinę įtakos sferą. 1920-aisiais jis įsakė paversti Libiją ramia, nurodė bombarduoti Korfu dėl incidento su Graikija, įkūrė protektoratą Albanijoje ir įtraukė Fiumo miestą į Italijos valstybę pagal susitarimus su Jugoslavija. 1936 m. Etiopija buvo užkariauta po Antrojo Italų-etiopų karo ir sujungta į Italijos Rytų Afriką (AOI) su Eritrėja ir Somalija. 1939 m. Italijos pajėgos
aneksavo Albaniją. 1936-1939 m. Mussolini liepė Italijai sėkmingai įsikišti į Ispanijos pilietinį karą Francisco Franco naudai. Mussolinio Italija iš pradžių bandė išvengti antrojo pasaulinio karo, siųsdama karius į Brennerio proga, kad atidėtų Anschluss ir dalyvaudama Stresos fronte, Lyttono ataskaitoje, Lozanos sutartyje, Keturių galių pakte ir Miuncheno susitarime. Tačiau vėliau Italija atsiskyrė nuo Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos, susivienijusi su Vokietija ir Japonija. 1939 m. rugsėjo 1 d. Vokietija įsiveržė į Lenkiją, dėl to Prancūzija ir Jungtinė Karalystė paskelbė karą ir prasidėjo Antrasis pasaulinis karas.