Solgeris išvyko į Berlyną, kur tikėjosi įkurti savarankišką literatūrinį ar mokslinį gyvenimą. Šie planai nepavyko, ir 1847 metų pabaigoje jis grįžo į Paryžių. Vasario-kovo revoliucija
1848 m. vasario 19 d. Paryžiuje, praėjus kelioms dienoms po jo santuokos su jauna Paryžiaus gyventoja Adèle Marie Bémere, jis buvo nustebintas. Šias vasario dienas jis įtikinamai pavaizdavo straipsnyje, skirtoje papildomam Wigando "Konversations-Lexikon" leidiniui. 1848 m. Balandžio mėn. grįžo į Berlyną ir tapo uoliu demokratinio klubo nariu, nors daugiau kaip žiūrovas, o ne kaip agitatorius. Nepaisant to, kai kurie pareigūnai matė jo tiesioginį atvykimą iš Paryžiaus kaip revoliucijos importuotoją.