Kolonijinių laikų istorijos vadino tai Šangani patruliu, ir pagyrė Vilsoną ir Borrow kaip nacionalinius herojus. Kaip rašo Lewisas Ganas, jų paskutinė kova tapo nacionaliniu mitu, "šlovinga atmintimi, [Rodezijos] paties kraujagyslio Alamos žudynių ekvivalentu".
ir "Paskutinis Kusterio pasipriešinimas Amerikos vakaruose". Istorijoje užrašyta įvykių versija yra pagrįsta Burnhamo, Ingramo ir Goodingo, Matabele, dalyvavusių mūšyje (ypač "Duna" Mjaan), ir Forbes'o stulpelio vyrų pasakojimais. Nors visi tiesioginiai liudininkų pateikti įrodymai patvirtina tyrimo teismo išvadas, kai kurie istorikai ir rašytojai ginčijasi, ar Burnhamą, Ingramą ir Goodingą tikrai išsiuntė Vilsonas pagalbos siųsti, ir teigia, kad jie galėjo tiesiog dezertiruoti, kai mūšis tapo sunkus. Ankstyviausias įrašas apie šį desertavimo teiginį yra seniai po to, kai 1935 m. John Coghlan laiške draugui Johnui Carruthersui rašė, kad "labai patikimas žmogus man pranešė, kad Wools-Sampsonas jam pasakė", kad Goodingas mirties patale prisipažino, kad jis ir du amerikiečiai iš tikrųjų nebuvo išsiųsti Wilsono, o tiesiog išvyko savo noru. Šis dvigubas išgirstas prisipažinimas, kilęs iš anonimo šaltinio, nėra paminėtas 1899 m. Goodingo nekrolyje, kuris, vietoj to, pasakoja apie įvykius, kaip jie paprastai yra įrašyti. Keletas gerai žinomų rašytojų naudojo Coghlano laišką, nors jis ir menkas, kaip leidimą sukurti hipotetinius įrodymus bandydami iššūkį ir peržiūrėti istorinį įrašą.