Pirmieji "priešininkai" naujam režimui buvo grupė aukštųjų mokyklų absolventų iš Liceo de Nice, dabar, 1940 m. Rugsėjo mėn., Vėliau suimti ir įvykdyti 1944 m. netoli Castellane. Pirmos viešos demonstracijos įvyko 1942 m. liepos 14 d., kai keli šimtai protestuotojų išėjo į gatves Avenjė de la Victoire ir Masenos aikštėje. 1942 m. lapkričio mėn. vokiečių kariai persikėlė į didžiąją dalį okupuotos Prancūzijos, tačiau italų kariai persikėlė į mažesnę zoną, įskaitant Ničą. Gyventojų, kurių dauguma buvo neseniai atvykę iš Italijos, tarpe išliko tam tikra dviprasmybė. Tačiau pasipriešinimas sustiprėjo po Italijos kapitulacijos 1943 m., kai Vokietijos armija okupavo buvusią Italijos zoną. Nuo 1943 m. gruodžio iki 1944 m. liepos, kai daug partizanų buvo kankinami ir nužudomi vietos Gestapo ir Prancūzijos milicijos, keršto veiksmai sustiprėjo. Nica taip pat buvo smarkiai bombarduota Amerikos lėktuvų, ruošiantis sąjungininkų iškrovimui Provanse.
(1000 žuvusiųjų ar sužeistųjų ir daugiau kaip 5600 žmonių be namų) ir 1944 m. vasarą vyko badas.