Rašyti tęsinį šiam punktui - Tuo pačiu metu visos pagrindinės Europos valstybės stengėsi pakenkti Rusijos įtaką Pietryčių Europoje, kuri buvo stipriausia Juodkalnijoje. Žinodamas savo tautos nuotaiką, Danilo atsisakė daryti kompromisus dėl Juodkalnijos suverenumo, kiek jis galėjo išvengti spaudimo iš europiečių. Tuo pačiu metu Rusija negalėjo padėti Juodkalnijai po to, kai 1854 m. nukentėjo per Krymo karą. Vėlesniame Paryžiaus kongrese
1856 m. Rusijos vyriausybės atstovai neturėjo pakankamai jėgų, kad palaikytų Juodkalnijos nepriklausomybės ir teritorinio plėtros reikalavimus. Tačiau Rusijos vyriausybė atsakė į Danilo memorandumą, kad "Rusijos vyriausybė visada pripažino Juodkalnijos nepriklausomybę ir visada tai darys, nepaisant kitų didžiųjų valstybių pozicijos". Kelionės į Antrąją Prancūzijos imperiją metu Danilo gavo šiek tiek finansinės pagalbos (200 000 frankų per metus) iš Prancūzijos, tikėdamasis, kad Prancūzija užtikrins oficialią Juodkalnijos suverenumo pripažinimą. Napoleonas III taip pat tikėjosi, kad tai priartins Juodkalniją prie Prancūzijos įtakos, o ne Rusijos. Šis Danilo veiksmas sukėlė daug priešų, nes daug įtakingų juodkalniškų žmonių jį laikė Rusijos išdavystė.