Užbaigiu šią frazę: 632 metais po Muhammedo mirties jo įpėdiniai (kalifai) toliau vadovavo musulmonų bendruomenei remdamiesi jo mokymais ir Korano gairėmis. Dauguma musulmonų laiko pirmuosius keturis įpėdinius "teisingai vedamais" arba Rashidun. Rašidūno kalifato užkariavimai padėjo islamui išplisti už Arabijos pusiasalio ribų, išilgai nuo šiaurės vakarų Indijos, per Centrinę Aziją, Artimąjį Rytus, Šiaurės Afriką, pietų Italiją ir Iberijos pusiasalį iki Pirenejų. Tačiau arabų musulmonams nepavyko užkariauti visos krikščionių Bizantijos imperijos Mažojoje Azijoje Arabų-Bizantijos karų metu. Vėlesni Omejų kalifai bandė dviem nesėkmingai apgulti Konstantinopolį 674-678 m. ir 717-718 m. Tuo tarpu musulmonų bendruomenė susiskaldė į varžovingas sunitų ir šiitų sektas po kalifo Usmano nužudymo 656 m., dėl to kilo įpėdinio krizė, kuri niekada nebuvo išspręsta. Toliau išvardyti
Pirmasis, antrasis ir trečiasis Fitnas ir galiausiai Abasų revoliucija (746-750) taip pat galutinai sunaikino musulmonų politinę vienybę, kurie nuo to laiko gyvena daugelyje valstybių. Ghaznavidų valdymą pakeitė Ghuridų imperija, kuriai vadovavo Muhammadas bin Bakhtiyaras Khalji ir kurios valdžia truko iki Bengalijos, kur Indijos islamo misionieriai pasiekė didžiausią sėkmę dėl davos ir konvertitų į islamą skaičiaus. Qutb-ud-din Aybakas užkariavo Delis 1206 m. ir pradėjo Delis sultanato valdymą. Tai buvo serija dinastijų, kurios sintezuoja Indijos civilizaciją su platesniais Afrikos ir Eurazijos komerciniais ir kultūriniais tinklais, labai padidino Indijos demografinį ir ekonominį augimą ir atgraso mongolų įsiveržimą į klestinčią Indo-Gango lygumą ir įkūrė vieną iš nedaugelio moteriškų musulmonų valdovų Raziją Sultoną.