Apibendrinti straipsnį:  (CNN) Italijoje yra posakis: "Jokių dalykų per daug, juos sužeis". Mes perpildyti tiek daug freskomų bažnyčių, viduramžių pilių ir romėnų griuvėsių, kad tiesiog nežinome, ką su jais daryti, jau nekalbant apie tinkamą priežiūrą. Mes užmirštame jų vertę ir grožį. Šalyje yra beveik 5 000 "brangiųjų brangakmenių", pradedant muziejais ir baigiant archeologinėmis teritorijomis bei paminklais. Italija didžiuojasi didžiausiu pasaulyje UNESCO Pasaulio paveldo objektų skaičiumi - 50, iš kurių keliems gresia griuvėsiai dėl aplaidumo ir viešųjų išteklių trūkumo. Be to, dar 42 000 žmonių yra paverčiami dumblo nuolaužų, potvynių ir gamtos nelaimių. UNESCO įvardyta Asizio bazilika, kurioje yra šv. Pranciškaus kapavietė, yra tik paskutinė iš daugybės nacionalinių gėdos. Jo freskomis apdailintos renesanso meistrų, tarp jų ir Giotto, sienos gali sugristi ir labai reikia atnaujinti. Beviltiški vienuoliai pradėjo kolektyvinį finansavimą, kad surinktų 500 000 eurų. Mes kalbame apie vieną didžiausių piligrimų vietų pasaulyje, jau nekalbant apie jos meninę vertę. Prisimenu, kaip vieną kartą amerikiečių kolega paklausė manęs: "Bet ką Italija daro su savo milžinišku kultūriniu paveldu?" - Gerai. Gerai. Jei kitos tautos turėtų pusę to, kuo mes pasižymiame, jie darytų daug geresnį darbą. Paradoksaliai, jei turėtume tik Koloseumą ar Veneciją, būtų lengviau. Bet mes to nežinome, o problema ta, kad Italija nežino, kaip išnaudoti šį lobį. Pavyzdžiui, Britų muziejaus sėkminga ekspozicija apie Pompejus 2013 metais: mes turime tikrąją vietą mūsų kieme, bet britai padarė geriausią iš jos visame pasaulyje, o tikrasis Pompejus buvo - ir vis dar yra - pasaulio antraštėse vien dėl jo dažno griūties. Arba dar blogiau, Italijai nerūpi reklamuoti savo turtą. Kaip kelionių rašytojas beveik kasdien susiduriu su turistų biurais, ir tai yra kova: daugelis nenoriai pateikia informacijos ir neturi gerų vietų nuotraukų. Aš beveik maldauju jų, o turėtų būti atvirkščiai...
Italija pasižymi didžiausiu pasaulyje UNESCO Pasaulio paveldo objektų skaičiumi. Italija nežino, kaip išnaudoti lobį, ir, regis, ji juo nesirūpina, rašo Silvia Marchetti.