Apibendrinti straipsnį:  Aną dieną važiavau prie Bristolio uosto ir pamačiau tuos tūkstančius mašinų, susisukusių prie krantų... ir aš padovanojau dvigubai. Ir štai jie: šviesių naujų transporto priemonių falanga po falangiu, spindintis kaip Dinky žaislai saulėje; ir aš staiga supratau, kad jie atvyksta ne į šią šalį. Šie automobiliai ne tik išplaukė iš Prancūzijos, Vokietijos ar Japonijos. Jie ketino keliauti į užjūrio šalį - jie buvo britų automobiliai, dėl Dievo meilės. Jie buvo britų gamybos, dizaino ir inžinerijos pavyzdžiai, ir jie turėjo būti pakrauti į laivus ir išvežti į kitas Europos šalis, į Afriką ir Aziją; ir aš apmąstžiau vieną iš nuostabiausių istorijų apie pokyčius šios šalies ekonominėje istorijoje. Važiuok žemyn vaizdo. Didžioji Britanija praėjusiais metais pagamino daugiau nei 1,5 mln. automobilių - daugiausiai nuo 2007 metų - ir mes esame pasirengę aplenkti Prancūziją ir tapti antra pagal dydį automobilių gamybos jėga Europoje. West Midlands - ir iš tiesų visoje šalyje - dabar yra tūkstančiai įmonių, didelių ir mažų, kurios užsiima automobilių inovacijomis ir tiekimu; ir buvo laikas, kai niekas netikėjo, kad tai įmanoma. Prisimenu 1970-uosius. Galbūt ir tu prisimeni tą dešimtmetį, kai plaukai buvo raudoni. Muzika buvo nuostabi, maistas - vidutinis, o britų pramonė - ant kelių. Prisimenu, kai mūsų automobilių gamybos pramonė buvo "pardavėjų" ir "pardavėjų" rankose, ir kai vyras, kuris vadovavo "British Leyland" - tuomet didžiausia mūsų automobilių kompanija - pasirodė esąs atvirai komunistinis profesinių sąjungų pareigūnas, vardu Red Robbo. Kai buvau vaikas, bijau pasakyti, kad britų automobiliai buvo tarptautinės pajuokos objektas. Juose nutekėjo nafta, ir jie buvo paprastai surinkti su tokia apgailėtinai netikslumu, kad jie įgijo nepasitikėjimo reputaciją, kurią atsikratyti prireikė dešimtmečių. Citrinos po citrinos iškrito iš mūsų gamybos linijų, o kulminacija buvo absurdiškas "Austin Allegro" - ir buvo priežastis...
Borisas Džonsonas skelbia, kad nugalėjo Edą Milibandą "Battle For Britain" Londono meras perspėjo, kad laburistų pergalė kitą mėnesį būtų "protybė" Jis sako, kad konservatyvams reikia penkerių metų, kad "įsitaikytų ekonomikos atsigavimą".