1921 m. stadiono savininkai, Anglijos gyventojai, atnaujino ir pervadino stadioną iš Estadio Guadalupe į Nacionalinį stadioną ir padovanojo jį Peru vyriausybei. Jame buvo mažos medinės tribūnos, kurios vėliau buvo paaukojamos Estadio Teodoro Lolo Fernandez, kai jis buvo nugriautas, kad būtų galima pastatyti naują stadioną, kuriame vyks
1953 m. Pietų Amerikos čempionatas. 1950-aisiais Miguelis Dasso ir Peru prezidentas generolas Manuelis A. Odria finansavo naujo stadiono statybos projektą. Naujasis stadionas turėjo tilpti 53 tūkst. žmonių ir būti pastatytas iš betono. Šiaurinės ir pietinės tribūnos galėtų priimti po 15 000 žiūrovų, o rytinės ir vakarinės tribūnos turėtų tris aukštus. 1952 m. spalio 27 d. buvo atidarytas naujas Nacionalinis stadionas su daugeliu patogių funkcijų, tokių kaip prabangos dėžės ir liftai vienoje iš stendų. Inauguracijos ceremonija prasidėjo anksti, 10 val. ryto, ir truko visą naktį. Ceremonijoje buvo apdovanojimų ceremonija daugeliui išskirtinių sportininkų, įskaitant Teodoro Fernandezą, Alejandro Villanuevą, Jorge Alcalde, olimpinį aukso medalių laimėtoją Edwiną Vásquez ir Pan American aukso medalių laimėtojus Julia Sánchez ir Gerardo Salazar. Pirmoji futbolo rungtynė buvo žaidžiama tarp Peru nacionalinės futbolo komandos žaidėjų, sudarytų iš dviejų komandų, žaidžiančių vakare pagal naują apšvietimo sistemą.