Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  1956 m. liepos mėn. Naseris vienašališkai nacionalizavo Sueco kanalą. Antonius Edenas, kuris pakeitė Čerčilį kaip premjerą, atsakė, kad jis bendradarbiauja su Prancūzija, kad sugalvotų Izraelio ataką prieš Egiptą, kuri suteiktų Britanijai ir Prancūzijai preteksto kariniu būdu įsikišti ir perimti kanalą. Edenas įsiutino JAV prezidentą Dwightą D. Eisenhowerį dėl jo konsultacijų trūkumo, o Eisenhoweris atsisakė paremti invaziją. Kitas Eisenhauerio susirūpinimas buvo galimas platesnis karas su Sovietų Sąjunga po to, kai ji grasino įsikišti Egipto pusėje. Eisenhoweris panaudojo finansinį svertą, grasindamas parduoti JAV rezervus iš britų svarų ir taip paspartinti britų valiutos žlugimą. Sueco krizė labai viešai atskleidė Britanijos apribojimus pasauliui ir patvirtino Britanijos nuosmukį pasaulinėje arenoje ir jos pabaigą kaip supervalstybės, parodydama, kad nuo šiol ji nebegali veikti be bent jau Jungtinių Valstijų sutikimo, jei ne visiško paramos. Sueco įvykiai sužalojo Britanijos nacionalinį pasididžiavimą, todėl vienas parlamentaras ją pavadino "Britanijos Waterloo", o kitas - "Amerikos palydove". Margaret Thatcher vėliau apibūdino mąstyseną, kuri, jos manymu, buvo Britanijos politinių lyderių po Suezo, kai jie "perėjo nuo tikėjimo, kad Britanija gali padaryti viską, beveik neurotiška tikėjimas, kad Britanija negali nieko padaryti", iš kurio Britanija nepasistenė atsigauti iki sėkmingo Falklandų salų atkūrimo iš Argentinos 1982 m. Nors Suezo krizė sukėlė Britanijos galią Artimuosiuose Rytuose susilpnėti, ji nesugriuvo. Britanija vėl dislokavo savo ginkluotas pajėgas į regioną, įsikišusi į Omano (1957), Jordanijos (1958) ir Kuveito (1961), nors šiomis progomis su Amerikos pritarimu, nes naujojo premjero Haroldo Makmilano užsienio politika buvo...  Klausimas: Ką Edenas suerzinė?
JAV prezidentas Dwight D. Eisenhower,