Nacionalistinė historiografija švenčia įvairias "korejų" pergalės prieš "užsieniečius", įskaitant Goguryeo<unk>Sui karą (612), Goguryeo<unk>Tang karą (645), Goryeo<unk>Khitan karą (1018), Korėjos-Jurčeno karus (1107),
Mongolų įsiveržimas į Korėją (1231<unk>73), ir Japonijos įsiveržimas į Korėją (1592<unk>1598). Todėl kariniams didvyriams, tokiems kaip Goguryeo<unk> Eulji Mundeok ir iš tiesų visiems trijų šiuolaikinių Goguryeo, Baekje ir Silla<unk> karalysčių generolams buvo priskirta bendra "nacionalinė" korėjiečių tapatybė. Tačiau, kaip sakė Džonas Dukanas, "labai mažai tikėtina", kad tų karalysčių gyventojai laikytųsi "didesnės 'korėjiečių' bendruomenės, kuri nepaisė vietinių sienų ir lojalumo valstybei". Yi Sang-ryong, kuris tvirtino, kad istorija "pakėlė šalies orumą ir ugdė patriotizmą" ("kungmin chŏngshin"), teigė, kad per "šiaurės istoriją" korėjiečių Mančurijoje, nuo Danguno iki Balhae laikų, Sushen ("Suksin") ir japonų žmonės buvo pavaldūs Dangui.