Warwickas ir Cheeveris liko su komanda 1989 m. ir važiavo Brawnu sukurtame "Arrows A11", kurį varė "Ford DFR V8" variklis. Geriausias komandos baigiamasis rezultatas buvo Jungtinių Valstijų Didžiojo apdovanojimo lenktynėse Cheever gimtajame Phoenixe. Ten amerikietis užėmė trečią vietą ir pasiekė galutinį podiumo tašką. Galiausiai, tačiau, Cheever kovojo A11 (kuris turėjo būti specialiai modifikuotas ankstyvoje sezono, kad aukštas amerikietis galėtų patekti į automobilį) ir jis iš tikrųjų nesugebėjo kvalifikuoti britų
ir Italijos Grand Prix. Variko nelaimė taip pat tęsėsi: ilgas pitstopas per pirmąją lenktynes Brazilijoje jam kainavo tai, kas, kaip daugelis manė, būtų jo pirmoji pergalė, o 6-ajame etape Kanados Grand Prix, Varikas trumpai vadovavo ir buvo antroje vietoje, kai jo Ford V8 sprogė. Jis buvo reguliariai greitesnis už tuos, kurie buvo už jo (įskaitant galutinį nugalėtoją Thierry Boutseną, kuris vairavo "Williams-Renault"), ir galėjo laimėti, kai lenktynių lyderis Ayrtonas Senna susprogdino "Honda" variklį savo "McLaren" vos likus dviem ratoms. 1988 m. užėmė penktąją vietą, o 1989 m. nukrito į septintąją.