Zubatovų profsąjungos pasiekė vidutinio lygio sėkmę nukreipdamos darbininkų politines agitacijas nuo revoliucinių judėjimų ir į darbo gerinimą, ypač Minsko ir Odesos miestuose, kai vienas aukšto rango pareigūnas pažymėjo, kad į profsąjungas prisijungė daug revoliucininkų ir darbininkų. Tačiau Zubatovas, jei ne policijos socializmas, tapo diskredituotas 1903 m. vasarą, kai Odesos sąjungos vadovas leido streikui išeiti iš rankų, sukeldamas masinį judėjimą, kuris paralyžiavo regioną. Nors policijos valdomos profsąjungos ir toliau veikė po Zubatovo išstojimo, be Ohrana finansavimo, jos pasirodė labiau kliūtis nei privalumas. Darbininkų susirinkimas, policijos valdomas profesinis sąjunga, turintis apie 6000-8000 narių, įkurtas tariamo Okhrana agento tėvo Georgijo Gapono, sukėlė Kraujingą sekmadienio žudynes
1905 m. Sausio mėn., 1905 m. Revoliucijos etapas, kai sąjungos nariai taikiai žygiojo į Vinterinį rūmus Sankt Peterburge ir buvo šaudomi imperatoriaus kareivių. "Okhrana" papildė policijos socializmą ir kitus projektus, kad būtų užkirstas kelias sąlygoms, kuriomis revoliuciniai judėjimai galėtų įsigalėti, vykdydami iniciatyvas, kuriomis siekiama apriboti esamų organizacijų veiklą. Yevno Azef, garsus Okranos provokatorius, tapęs Socialistinės revoliucinės kovos organizacijos (SRFO) vadovu, apibendrina Okranos nesuprantamą revoliucinių grupių infiltracijos praktiką. Nors "Okhrana" sugebėjo įvesti daugelį savo agentų į revoliucines organizacijas, policija labiau norėjo lėtai rinkti žvalgybinę informaciją ir bandyti slapta kištis į revoliucinį darbą, o ne iš karto areštuoti žinomus revoliucionierius. Ši politika sukėlė daugybę abejotinų policijos šnipų veiksmų, kuriems reikėjo dalyvauti revoliucinėje veikloje, kad išvengtų įtarimų, pavyzdžiui, kai 1904 m. liepos 15 d. Yevno Azef, kaip SRFO vadovas, įsakė nužudyti V. K. Plehve.