Palmerstonas laikėsi griežtos pozicijos dėl karo; jis norėjo išplėsti mūšius, ypač Baltijos jūroje, kur Sankt Peterburgas gali būti grasinamas didesnės Britanijos karinio jūrų pajėgų. Jo tikslas buvo nuolat sumažinti Rusijos grėsmę Europai. Švedija ir Prūsija norėjo prisijungti, o Rusija liko viena. Tačiau Prancūzija, kuri į karą siuntė daug daugiau karių nei Britanija ir patyrė daug daugiau aukų, norėjo, kad karas pasibaigtų, kaip ir Austrija. 1855 m. kovo mėn. mirė senasis caro sūnus Aleksandras II, norėjęs sudaryti taiką. Tačiau Palmerstonas manė, kad taikos sąlygos Rusijai yra per švelnios, todėl įtikino Prancūzijos karalių Napoleoną III nutraukti taikos derybas, kol bus užimtas Sevastopolas, o tai suteikė sąjungininkams tvirtesnę derybų poziciją. Rugsėjį Sevastopolas galiausiai pasidavė, o sąjungininkai visiškai kontroliavo Juodosios jūros teritoriją. Rusija susitarė. 1856 m. vasario 27 d. buvo pasirašyta paliaubų sutartis ir po mėnesio derybų Paryžiaus kongrese buvo pasirašytas susitarimas.
- Taip. Palmerstono reikalavimas demilitarizuoti Juodąją jūrą buvo užtikrintas, nors jo noras, kad Krymas būtų grąžintas Osmanams, nebuvo. Taikos sutartis buvo pasirašyta 1856 m. kovo 30 d. 1856 m. Balandžio mėn. Viktorija Palmerstoną paskyrė "Garter" ordino nariu.