Užrašykite šio skyriaus tęsinį - Čartoryskų kviečiami rusų pajėgos įžengė į šalį ir padėjo "Šeimai" įvesti 1764 m. Susirinkimo Seimą
(Adam Kazimierz Czartoryski buvo Seimo maršalas). "Republikonų" frakcijos, kuriai vadovavo hetmanas Branicki ir Karol Radziwiłł, pasipriešinimas buvo įveiktas, o opozicijos lyderiai turėjo palikti šalį. Tada Andrzejus Zamojskis pristatė konstruktyvias reformas, įskaitant daugumos valdymą parlamente, nuolatinės vykdomosios tarybos įsteigimą (kaip rekomendavo Stanislas Konarski) ir aukščiausių respublikos tarnybų pavertimą kolektyviniais organais. Frederikas II ir Prūsijos diplomatai, bendradarbiaudami su Sankt Peterburgo ir "šlachta" opozicija, sugebėjo sutrukdyti daugeliui planuojamų reformų. Dalinės reformos, kurios buvo įgyvendintos su Katarinos parama, vis dar buvo reikšmingos ir sudarė "apšvietimo" laikotarpio pradžią, kai Lenkijos-Lietuvos valstybė bandė priimti įvairias seniai užtrunkusias priemones ir taip išgelbėti savo egzistavimą. Parlamentinės taisyklės tapo funkcionalesnės, deputatai nebebuvo privalomi laikytis vietinių asamblėjų, joms deleguojančių įgaliojimus (sejmiks), nurodymų, daugumos balsavimas buvo įvestas sprendžiant klausimus, susijusius su iždo ir ekonomikos klausimais (tai susilpnino vienbalsiškumo reikalavimą, kurį iki šiol vykdė "liberum veto" procedūra). Aukščiausiems kariuomenės (hetmano) ir iždo pareigūnams buvo paskirti atitinkami parlamento komisijos, kurios apribojo jų galias. Taip pat buvo imtasi reformos, kurios buvo svarbios miestų buržuazijai ir apėmė privačių papročių panaikinimą ir bendrų papročių įvedimą, taip pat iš dalies apribojo "juridikas".