Druzai Sirijos politikoje visada vaidino kur kas svarbesnį vaidmenį, nei galėtų manyti palyginti nedidelis gyventojų skaičius. 1949 m. Sirijos pietvakarių kalnų drūzai, kurių bendruomenė sudarė šiek tiek daugiau nei 100 000 žmonių arba maždaug tris procentus Sirijos gyventojų, buvo galinga jėga Sirijos politikoje ir vaidino pagrindinį vaidmenį nacionalistinėje kovoje prieš prancūzus. Drūzai, vadovaujami sultono Pašo al-Atrašo, buvo didžioji Sirijos revoliucijos karinės jėgos dalis.
1925 m. 1945 m. Jebel al-Druze aukščiausio lygio politinis lyderis Amir Hasan al-Atrash vadovavo drūzų kariniams vienetams sėkmingai sukilimui prieš prancūzus, todėl Jebel al-Druze tapo pirmuoju ir vieninteliu Sirijos regionu, kuris išsivadavo iš Prancūzijos valdymo be Britanijos pagalbos. Nepriklausomybę gavę drusai, pasikliaudami savo sėkmėmis, tikėjosi, kad Damaskas atlygins jiems už daugybę jų pasiaukojimų mūšio lauke. Jie reikalavo išsaugoti savo autonomišką valdymą ir daugybę politinių privilegijų, kurias jiems suteikė prancūzai, ir ieškojo dosnės ekonominės pagalbos iš naujai nepriklausomos vyriausybės.