Africa Vetus ("Senovės Afrika"), Fenikijos Kartaginos žemė (maždaug atitinkanti šiuolaikinį šiaurės rytų Tunisą), po galutinio Kartaginos pralaimėjimo ir sunaikinimo Trečiojo Punų karo pabaigoje pateko į romėnų rankas
(146 m. pr. Kr.). Romėnai senovėje buvo žinomi dėl jos dirvožemio derlingumo, kuris buvo gerokai didesnis nei šiandien. Provincijoje gyveno daug gyventojų (apie 1430 m. e. m. e.). 1,5 mln. gyventojų, maždaug tiek pat, kiek šiuolaikinėje Britanijoje) ir iki 50 m. pr. Kr. buvo svarbiausias Romos miesto grūdų tiekimo šaltinis. Sakoma, kad Afrikoje romėnai aštuonis mėnesius per metus gaudavo maisto, o Egipte - likusius keturis mėnesius. Provincija buvo didžiulės nuosavybės ("latifundia") žemė, kuriai priklausė nejudantys žemės savininkai. Plinijus vyresnysis pasakoja, kad imperatoriaus Nerono (valdė 54-68 m.) laikais pusę provincijos dirbtinio žemės priklausė tik šešiems Romos senatoriams. Iki 45 m. pr. m. e. likusi Šiaurės Vakarų Afrikos dalis buvo organizuota kaip dvi berberų Romos palydovinės valstybės Numidija (Tripolitanija, Vakarų Tunisas / Rytų Alžyras) ir Mauretija (Central / Vakarų Alžyras ir Marokas).