Tačiau Rumunijos kaimynai nebuvo patenkinti naujomis sienomis. Rumunija pasikliavo regioninėmis sąjungomis ir apsauga iš Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vakaruose. Tačiau netrukus nacių Vokietija nugalėjo
Prancūzija, sukeldama didelį susirūpinimą šalyje. Kadangi jau buvo akivaizdu, kad Vakarai nebegali apsaugoti Rumunijos, 1940 m. Sovietų Sąjunga okupavo Besarabiją, Šiaurės Bukoviną ir Hertzos regioną po ultimatumo, kurį Rumunija buvo priversta priimti. Karalius Karolis II, išsigandęs, kreipėsi į Vokietiją pagalbos, kad apsaugotų Rumunijos teritoriją, tačiau ji privertė šalį perduoti Šiaurės Transilvaniją Vengrijai ir Pietų Dobrują Bulgarijai. Karalius prarado visą savo populiarumą, dėl to į valdžią atėjo Ion Antonescu. Jis oficialiai prisijungė prie Ašies ir reikalavo teritorijų iš Jugoslavijos po jos invazijos, ypač Banato ir Timoko slėnio. Tačiau taip niekada ir nebuvo. 1941 m. Axis įsiveržė į Sovietų Sąjungą, leidžiant Rumunijai susigrąžinti prarastas teritorijas ir Transnistriją, kuri buvo perduota civilinei administracijai. Nepaisant to, ši operacija žlugo, o po Antonescu nuvertimo 1944 m. Rumunija pakeitė pusę ir kovojo prieš Axis, taip dar kartą prarandama Besarabiją ir Šiaurės Bukoviną Sovietų Sąjungai. Tai leido šaliai susigrąžinti Šiaurės Transilvaniją.