Nors Bernadotte atsisakė padėti Napoleonui Bonapartei surengti jo 1799 m. lapkričio mėn. "vyriausybinį perversmą", Napoleonas buvo pasiryžęs laimėti "Klubo žmogų" ir apdovanojo jį garbėmis. Napoleonas pripažino Bernadotte'o administracinius gebėjimus ir įtaką, 1800 m. vasarį paskyręs jį valstybės tarybai. 1800 m. Balandžio mėn., nepaisant jo respublikonų simpatijų, Bernadotui buvo pasiūlytas ir laisvai priimtas, nuo 1800 m. Balandžio mėn. Iki 1801 m. Rugpjūčio 18 d., Vakarų armijos vyriausiojo vadas maištiname Vende, kur jis sėkmingai atkurė ramybę. Tai buvo vertinama kaip pasitikėjimo pažinimas, nes Napoleonas pradėjo savo vasaros Italijos kampaniją, kur galiausiai nugalėjo Marengo mūšyje.
, jis paliko Bernadotte ne toli nuo Paryžiaus su armija. Savo atsisveikinimo laiške Bernadotte, pakeliui į Italiją, Napoleonas rašė: "Aš vėl iškeliu save į karo pavojų. Nežinome, kaip viskas gali baigtis. Jei žūsiu, tu su 40 tūkst. vyrų būsi prie Paryžiaus vartų. Tavo rankose bus Respublikos likimas". Kadangi Bernadotte buvo Juozapo brolis-in-law ir artimi draugai su jo kitais broliais ir seserimis, manoma, kad Napoleonas svarstė savo šeimos gerovę, jei jis gali mirti mūšio lauke, taip pat šalies ateitį, palikdamas savo ankstesnį varžovą padėtyje, kad galėtų užgrobti vyriausybės vadovus, nes iš jo buvusių varžovų tik Bernadotte turėjo politinių ir karinių įgūdžių ir populiarumo, kad išlaikytų Respubliką.