Užpildykite šią frazę: 1960 m., kai Nigerija tapo nepriklausoma nuo Didžiosios Britanijos, kilo stigmatizacija Rytų Igbo etninės grupės atžvilgiu. Kai tariamai
Igbo vadovavo perversmui, nuvertė ir nužudė vyresnius vyriausybės pareigūnus, kitos Nigerijos etninės grupės, ypač Hausa, pradėjo didžiulę anti-Igbo kampaniją. Ši kampanija prasidėjo nuo 1966 m. pogromo prieš Igbo ir 1966 m. Nigerijos kontrpučo. Per pogromą buvo sunaikinta Igbo nuosavybė, o iki 300 000 Igbo pabėgo iš šiaurės ir ieškojo saugumo rytuose, o maždaug 30 000 Igbo buvo nužudyti. Po to įvykusio kontrpučo Igbo civiliai ir kariai taip pat buvo sistemingai žudomi. 1967 m. Gegužės 30 d., kai Igbo žmonės paskelbė nepriklausomybę nuo Nigerijos ir įkūrė atsiskyrusią Biafros valstiją, Nigerijos ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pradėjo Biafros blokadą. Iš pradžių Biafra pradėjo kentėti, o jos vyriausybė dažnai turėjo persikelti, nes Nigerijos armija nuolat užkariavo jos sostines. Pagrindinė mirties priežastis buvo badas, o labiausiai nukentėjo vaikai. Vaikai dažnai sirgo Kwashiorkoru - ligomis, kurias sukelia nepakankama mityba. Žmonės ne kartą ėmė kanibalizuoti. Igbo vaikų kančios dokumentavimas priskiriamas Prancūzijos Raudonojo Kryžiaus ir kitų krikščioniškų organizacijų darbui. Yra daugybė skaičiavimų, kaip daug Igbo žuvo per genocidą. Skaičiuojama, kad per karą žuvo apie 100 tūkst. karių, o civilių - nuo 500 tūkst. iki 3,5 mln. žmonių. Daugiau nei pusė karo aukų buvo vaikai. Šiuo metu Nigerija vis dar slopina taikius Biafros nepriklausomybės siekiančių protestuotojų protestus, dažnai siunčiant karius, kurie sumuša protestuotojus ir netgi juos žudo.