1971 metais, kol ji buvo Harvardo universitete, Zulfikaras pakvietė ją prisijungti prie jo Niujorke, kur jis dalyvavo Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos susitikime dėl to metų Indijos ir Pakistano karo
- Taip. 1971 m. gruodį Zulfikaras tapo Pakistano prezidentu, pirmuoju demokratiškai išrinktu lyderiu po 13 metų karinės valdžios. 1972 m. Benazir lydėjo savo tėvą į Indijos ir Pakistano viršūnių susitikimą Šimloje, pakeisdama savo sergančią motiną. Ten ji buvo supažindinta su Indijos premjerė Indira Gandhi. Simloje ji sulaukė daug dėmesio tiek vietinės, tiek nacionalinės Indijos spaudos, pirmą kartą gavusi tokį pranešimą. Ji tai priskyrė tai, kad, jos žodžiais, ji "simbolozavo naują kartą. Aš niekada nebuvau indėnas. Aš gimiau nepriklausomame Pakistane. Aš buvau laisvas nuo kompleksų ir išankstinių nusistatymų, kurie Indijos ir Pakistano gyventojus išskyrė per kruviną dalijimosi traumą". 1974 m. ji buvo išvežta į Lahorą, kad lydėtų savo tėvą į Islamo bendradarbiavimo organizacijos viršūnių susitikimą. Čia ji susitiko su daugeliu susirinkusių vyresniųjų musulmonų pasaulio lyderių, tarp kurių buvo Libijos Muammaras Kadafis, Egipto Anwaras Sadatas, Sirijos Hafezas al-Assadas, Saudo Arabijos Faisal ir Jordanijos Huseinas.