Lewis ir Tolman (1909) aprašė laiko dilatacijos abipusiškumą, naudodami du šviesos laikrodžius A ir B, kurie juda su tam tikru santykiniu greičiu vienas į kitą. Laikrodžiai susideda iš dviejų plokščių veidrodžių, lygiagrečių vienas kitam ir judėjimo linijai. Tarp veidrodžių yra šviesos signalas, o stebėtojui, esantiam toje pačioje atskaitos vietoje kaip A, A laikrodžio periodas yra atstumas tarp veidrodžių, padalintas šviesos greičiu. Bet jei stebėtojas žiūri į B laikrodį, jis mato, kad laikrodis išlieka iš to paties signalo, jis mato, kad laikrodis išlieka iš to paties signalo, B ir B laikrodžiai, keliaujantys tam tikru santykiniu greičiu vienas prie kito. Klausimas (1919) taip pat parodė, kad Lorzo dilatacijos paradoksas yra visiškai nereikalingas, jei vienas laikrodis yra lygiagrečiai vienas kitam ir kad vienas laikrodis yra lėtesnis nei kiti.
du