1939 m. jis tapo užsienio reikalų ministru. Kitų dvejų metų jis stengėsi užtikrinti Rumunijos, kuri buvo įstrigusi tarp Vokietijos ir Sovietų Sąjungos, neutralumą. Savo pastangomis jis gavo garantijas iš Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos, kurios vis dėlto nebuvo gerbiamos. Po to, kai Šiaurės Transilvanija buvo aneksuota Vengrijai pagal Antrąjį Vienos apdovanojimą, o Besarabija, Šiaurės Bukovina ir Hertzos regionas buvo aneksuoti Sovietų Sąjungai
1940 m. jis buvo pasiųstas ambasadoriumi į Maskvą, kur jis liko iki karo prieš Sovietų Sąjungą pradžios 1941 m. birželio 21 d. Vėliau jis apsigyveno Ženevoje, Šveicarijoje.