Rašykite šio skyriaus tęsinį. Tokios centralizuotos kontrolės kambario idėja gali būti rasta mokslinėje fantastikoje jau "Kovoti už imperiją" (1900 m.). Ankstyvos versijos buvo naudojamos Antrojo pasaulinio karo metu; pagal kontradmirolą Cal Laningą, komandos informacinio centro idėja buvo paimta "konkrečiai, sąmoningai ir tiesiogiai" iš kosminės erdvėlaivio "Directrix" E. E. Smitho Lensmano romanuose ir buvo įtakota jo draugo ir bendradarbio Robert Heinleino, išėjęs į pensiją JAV karinio jūrų laivyno pareigūno, darbais. Po daugelio nuostolių per įvairius laivyninius mūšius prie Guadalcanalo per nusidėvėjimo karą, kuris buvo neatsiejama Salomonų salų kampanijos ir Guadalcanalo mūšio dalis, Jungtinių Valstijų karinis jūrų laivynas naudojo operacinę analizę, nustatė, kad daugelis jų nuostolių buvo dėl procedūros ir dezorganizacijos, ir įgyvendino kovos informacijos centrus, remdamasis tuo, kas iš pradžių buvo vadinta "radariniu sklypu" pagal laivyno istorinio centro esė "CIC vakar ir šiandien". Tame pačiame straipsnyje pabrėžiama, kad 1942 metais radaras, radaro procedūra, mūšio patirtis, poreikiai ir operacijų kambarys visi kartu išaugo, kai atsirado poreikiai ir buvo įgyta patirtis, o mokymas buvo platinamas, viskas pasitaiko ir prasideda, pradedant nuo ankstyviausio radaro naudojimo Ramiojo vandenyno mūšiuose, pradedant Koralų jūra
, kai radaras paskatino pirmąjį bandymą nukreipti oro CAP į artėjančius japonų skrydžius, šiek tiek subrendęs prieš Midvejų mūšį, kai po mūšio Koralų jūros rezultatų analizė suteikė daugiau pasitikėjimo centralizuoto valdymo kambario pajėgumais ir procesais.