Parašykite šio skyriaus tęsinį. Taip yra todėl, kad žemės drebėjimo metu išlaisvinama energija, taigi ir jos stipris, yra proporcinga plyšiai, kuri prasiskverbia, ir įtampos sumažėjimui. Todėl kuo ilgesnis ir platesnis pažeidimo plotas, tuo didesnis rezultatyvus dydis. Aukščiausia, trapi Žemės plutos dalis, ir šaltos tektoninių plokščių plokštės, kurios nusileidžia į karštą mantiją, yra vienintelės mūsų planetos dalys, kurios gali kaupti elastinę energiją ir išlaisvinti ją lūžių lūžimuose. Karščiau nei maždaug karštos uolienos, susidūrusios su streso poveikiu, plūsta; žemės drebėjimu jos nesisklaido. Didžiausi stebimi lūžių ir žemėlapiuose užfiksuotų defektų (kurie gali būti sudaužyti per vieną lūžį) ilgiai yra maždaug. Pavyzdžiui, Aljaskoje (1957 m.), Čilėje (1960 m.) ir Sumatroje (2004 m.) įvyko žemės drebėjimai. Ilgiausi žemės drebėjimo lūšiai ant šuolių, pavyzdžiui, San Andriaso lūžio (1857, 1906 m.)
), Šiaurės Anatolijos griovimas Turkijoje (1939 m.) ir Denali griovimas Aliaskoje (2002 m.) yra maždaug pusė iki trečdalio ilgesni už subdukcinės plokštės kraštus, o įprastinių griovimų ilgis yra dar trumpesnis.