Kai prasidėjo Antrasis pasaulinis karas, Klementas buvo paskirtas į Velso pulko 4-ąjį bataljoną. Jis buvo sužeistas du kartus, pirmą kartą per Kaeno mūšį.
, už kurį jis buvo apdovanotas kariniu kryžiumi (MC). 1944 m. liepos 23 d. Clementas, dabar karo kapitonas ir laikinas majorius, dalyvavo reido priešų pozicijose aplink Le Bon Repos, netoli Kaeno. Klementas vadovavo vienai iš dviejų operacijoje dalyvavusių Velso pulko kompanijų, bet kai jie žengė 900 metrų nuolydžio link tikslo, jis ir jo vyrai pateko į sunkią ugnį, o Klementas buvo sužeistas kojoje. Jie patyrė didelių nuostolių, vienas iš Klemento povandeninių buvo išnaikintas, tik keturi išgyveno. Šio būrio aukų buvo vienas iš dviejų kitų pareigūnų, kurie pradėjo puolimą su Klementu. Jam pavyko sutelkti savo karius ir kovoti su priešu iš arti, žudydamas mažiausiai 30 žmonių. Kai buvo įsakyta atsitraukti, Klementas liko, kol jo sužeistieji buvo pagydyti, ir tik tada grįžo į susitikimo vietą, kur galiausiai sutiko gauti medicininį gydymą. Už savo veiksmus šiame susitikime 1944 m. gruodžio 21 d. jis buvo apdovanotas kariniu kryžiumi. 1945 m. jis buvo sužeistas mūšyje Nyderlanduose, dar kartą vadovaudamas savo 4-ojo bataliono kompanijai.