Anglijos monarchija kilusi iš ankstyvojo viduramžių Škotijos ir anglosaksonų Anglijos mažų karalysčių, kurios 10-ajame amžiuje susivienijo į Anglijos ir Škotijos karalystes. Anglija buvo užkariauta normanų 1066 m., po to Velsas taip pat palaipsniui atėjo į anglos-normanų kontrolę. Šis procesas buvo baigtas 13-ajame amžiuje, kai Velsos kunigaikštystė tapo Anglijos karalystės kliento valstybe. Tuo tarpu Magna Carta pradėjo anglų monarcho politinių galių mažinimo procesą. Nuo 1603 m. Anglų ir Škotijos karalysčių valdė vienas suverenas. Nuo 1649 iki 1660 m. Monarchijos tradiciją sulaužė respublikoninė Anglijos sąjunga, kuri sekė po trijų karų. 1701 m. Įgyvendinimo aktas išbraukė romėnų katalikų monarchus, kurie susituokė su jais, į Britanijos ir Škotijos karalystę.
Anglijos sąjunga