Kai sąjungininkai įsiveržė į Pietų Prancūziją
G armijų grupė turėjo vienuolika divizijų, kurios turėjo išlaikyti Prancūziją į pietus nuo Loiros upės. Rugpjūčio 17-18 d. Vokietijos ginkluotųjų pajėgų viršūnių vadovybė įsakė G armijų grupei (išskyrus pajėgas, turinčias tvirtovę) palikti pietų Prancūziją. Vokietijos LXIV korpusas, kuris vadovavo kariuomenei pietvakarių regione, nes Pirmoji armija buvo atitraukta prieš kelias savaites, kad išlaikytų liniją Senos upėje į pietryčius nuo Paryžiaus, suformavo tris marsų grupes ir pasitraukė į rytus link Dijono. Tuo pačiu metu Vokietijos devynioliktoji armija pasitraukė į šiaurę per Rodano slėnį link Langreso aukštumos, kur prie jos prisijungė Vokietijos penkta tankinė armija, kuri buvo priskirta G armijų grupei, kad būtų galima atlikti kontrataką prieš Jungtinių Valstijų trečiąją armiją. Atsitraukimas nevyko pagal planą, nes devynioliktoji armija pasitraukė, o daug karių iš G armijų grupės buvo paimti į nelaisvę šeštosios Jungtinių Valstijų armijų grupės. Kai buvo baigta atsitraukimas, generolas Johannesas Blaskowitzas prarado apie pusę savo pajėgų ir rugsėjo 21 d. jį pakeitė generolas Hermannas Balkas. Rugsėjo viduryje penktasis pulkas užėmė pozicijas kairėje Vokietijos linijos pusėje šiaurės nuo Šveicarijos sienos. Iš ten penktasis tankas su Pirmojo tanko elementais užpuolė Jungtinių Valstijų Trečiąją armiją, o gerokai sumažėjusi Vokietijos 19-oji armija priešinosi prancūzų Pirmosios armijos ir JAV Septintosios armijos, vadovaujančios generolui Alexanderui M. Patchui.