Trachenbergo planas buvo 1813 m. Vokietijos kampanijos strategija, sukurta sąjungininkų per Šeštosios koalicijos karą ir pavadinta konferencijos, vykusios Trachenbergo rūmuose, vardu. Plane buvo siūloma vengti tiesioginio susidūrimo su Prancūzijos imperatoriumi Napoleonu I, nes buvo baiminamasi, kad imperatorius jau tapo legendiniu išmėgintuoju mūšyje. Todėl sąjungininkai planavo atskirai pulti ir nugalėti Napoleono maršalus ir generolius, taip susilpnindami jo armiją, tuo pačiu sukurdami didžiulę jėgą, kurią net jis negalėjo nugalėti. Tai buvo nuspręsta po serijos pralaimėjimų ir beveik katastrofų Napoleono rankose prie Lutzeno.
, Bautzen ir Dresdenas. Planas pasisekė, ir Leipcigo mūšyje, kai sąjungininkai turėjo nemažą numerisinį pranašumą, Napoleonas buvo smarkiai nugalėtas ir išvarytas iš Vokietijos atgal į Reiną. Planas buvo dviejų ankstesnių darbų: Trachenbergo protokolo ir Reichenbacho plano, kuriuos parašė Austrijos šeštojo koalicijos štabo viršininkas Joseph Radetzky von Radetz ir Švedijos sosto princas Charlesas Johnas (buvęs Napoleono maršalas Jean-Baptiste Bernadotte), kurio patirtis su "Grande Armée" taktika ir metodais, taip pat asmeninė įžvalga į Napoleoną, pasirodė neįkainojama. Šių dviejų ankstesnių planų kombinuota, modifikuota versija tapo žinoma kaip Trachenbergo planas.