Bahlul Ibn Marzuq () (mirė 802 m.) gimė dabartinėje La Puebla de Castro (Huesca) teritorijoje, buvo vaskonas-musulmanas, vietos valdovo vardu Marzuq ibn Uskara ("basų sūnus") sūnus. 798 m. jis sukilo Saragose prieš arabų-mušulmonų valdžią Al-Andalus, o 800 m. užkariavo Huesca iš Banu Salama. Jo maištas sulaukė visuomenės palaikymo, ypač po to, kai jį viešai palaikė teologas Ibn al-Mughallis. Jo veiksmai padėjo frankams užimti Barseloną.
801-oje. Emyras išsiuntė Huescos generolą Amrusą ibną Jusufo, o Zaragoza ir Huesca buvo atgauti (ap. 801). Bahlul pabėgo į Pallars, kur jį nužudė jo leitenantas Jalaf Ibn Rashid (802), kuris tuo metu valdė Barbitaniją (Barbastro). Bhalulo nuotykiai buvo surinkti musulmonų istoriko ir geografo Ahmado ibn Umar al-Udri (1003-1085 m.) populiarioje epinėje poemoje, parašytoje arabiškai, žinomoje kaip "archuza de Bahlul".