Pirmasis "Tu-114", registracija CCCP-Л5611, pirmą kartą buvo parodytas Vakaruose 1958 m. Briuselio pasaulinėje parodoje
- Taip. Vėliau jis vežė Nikitą Chruščiovą jo pirmojoje kelionėje į Jungtines Valstijas 1959 m. rugsėjį, pirmojoje tokio tipo vizito Sovietų Sąjungos lyderiui. Tu-114 vis dar buvo bandymų etape ir savo pirmąjį ilgojo nuotolio skrydį baigė tik prieš keturis mėnesius, po kurio po skrydžio atlikta analizė parodė, kad varikliuose susiformavo plaukų spragos. Pasikliauti sovietų vadovybėmis dar eksperimentiniu orlaivyje buvo rizikinga, tačiau vienintelis kitas skrydžio į Jungtines Valstijas variantas būtų trumpojo nuotolio "Il-18", kuriam reiktų kelių degalų užpildymo sustojimų. Nors Centrinis komitetas, gynybos ministras Malinovskis ir Chruščiovo pilotas manė, kad naujojo orlaivio naudojimas yra pernelyg rizikingas, sovietų premjeras primygtinai reikalavo, o orlaivių dizaineris Andrei Tupolevas jautė save pakankamai pasitikintis, kad jo sūnus Aleksejus būtų tuo pačiu skrydžiu. Chruščiovo skrydžio metu lėktuve buvo inžinierių grupė, valdžianti diagnostikos įrangą, stebinti variklius ir tikrinti, ar jie veikia tinkamai. Chruščiovas vėliau sakė: "Mes neskelbėme fakto, kad Tupolevo sūnus buvo su mumis", nes "tai reikštų paaiškinimus, kurie galėjo pakenkti mūsų įvaizdžiui". Kai lėktuvas atvyko į Andrews oro pajėgų bazę, antžeminė komanda pastebėjo, kad lėktuvas buvo toks didelis, o jo tūpimo įtaisas toks aukštas, kad jie neturėjo pakankamai aukštų keleivių laiptų, kad pasiektų priekinį liuką. Chruščiovas ir jo grupė buvo priversti naudoti lėktuvo avarines gelbėjimo kopėčias. Paskutinis šio lėktuvo skrydis buvo 1968-aisiais, o dabar jis eksponuojamas Centrinėje oro pajėgų muziejuje Moninoje, už Maskvos ribų. Panašios problemos buvo patiriamos, kai lėktuvas pirmą kartą nusileido Londono ir Paryžiaus oro uostuose, kuriuose iki tol nebuvo tokio dydžio lėktuvo.