Rašyti tęsinį šiam punktui - Nors ši nuostolių serija galiausiai buvo nutraukta, realybė, kas galėjo nutikti, jei jie ištvėrė, pakilo virš Prancūzijos. Nuo jų padėtis pasikeitė tik 1792 m. rugsėjo mėn., kai prancūzai laimėjo kritinę pergalę prie Valmy, užkirsdami kelią Austrijos-Prūsijos invazijai. Nors Prancūzijos kariuomenė buvo stabilizuota ir pasiekė pergalę, kai oficialiai prasidėjo Teroro valdžia, spaudimas sėkmingai kovoti tarptautinėje kovoje buvo pagrindas, kuriuo vyriausybė galėjo tęsti savo veiksmus. Tik po Liudvikui XVI mirties bausmės ir Reino krašto aneksijos kitos monarchijos pradėjo jaustis pakankamai grėsmingai, kad suformuotų Pirmąją koaliciją.
- Taip. Koalicija, kurią sudarė Rusija, Austrija, Prūsija, Ispanija, Olandija ir Sardinija, pradėjo atakuoti Prancūziją iš visų pusių, apsupdama ir užimdama uostus bei atgaudama praradusias Prancūzijai teritorijas. Kadangi Prancūzijos vyriausybė turėjo tiek daug panašumų su pirmosiomis revoliucijos karų dienomis, visomis pusėmis būdama grasinama, šalies suvienijimas tapo svarbiausiu prioritetu. Karui tęsiantis ir prasidėjus Teroro valdžiai, lyderiai pamatė ryšį tarp terorizmo panaudojimo ir pergalės. Kaip gerai išreiškė Albertas Soboulas, "teroras, iš pradžių improvizuotas atsakas į pralaimėjimą, kai tik buvo organizuotas, tapo pergalės įrankiu". Gal būt, pralaimėjimo ir užsienio invazijos grėsmė paskatino Teroro atsiradimą, tačiau Teroro ir prancūzų pergalės sutampa su jo augimu.