Nepaisant istorinių, kultūrinių ir etninės sąsajų, Indijos ir Pakistano santykius nuo Indijos padalijimo 1947 metais "sunkina" daug metų trukęs nepasitikėjimas ir įtarimas. Pagrindinis ginčų tarp Indijos ir jos vakarinės kaimynės šaltinis yra Kašmyro konfliktas. Po pastūnų genčių ir Pakistano paramilitarinių pajėgų įsiveržimo Džamu ir Kašmyro Dogros karalystės hinduistinis maharadža Hari Singhas ir jos musulmonų premjeras šeichas Abdullah pasirašė prisijungimo dokumentą su Naujaisiais Delyje. Pirmasis Kašmyro karas prasidėjo po to, kai Indijos armija įžengė į Srinagarą, valstijos sostinę, kad užtikrintų teritoriją nuo įsiveržusių pajėgų. Karas baigėsi 1948 m. gruodžio mėn., kai kontrolės linija padalino buvusią kunigaikštystę į teritorijas, administruojamas Pakistano (Šiaurės ir Vakarų sritys) ir Indijos (Pietų, centrinės ir šiaurės rytų sritys). Pakistanas ginčijo Stojimo dokumento teisėtumą, nes Dogra karalystė su juo pasirašė sustabdymo susitarimą. 1965 m. Indo-Pakistano karas prasidėjo po Pakistano operacijos "Gibraltar" nesėkmės, kurios tikslas buvo infiltruoti pajėgas į Džamu ir Kašmirą, kad sukeltų sukilimą prieš Indijos valdymą. Penkias savaites trukusį karą abiejose pusėse žuvo tūkstančiai žmonių. Tai baigėsi Jungtinių Tautų (JT) įpareigota paliaubų ir vėlesnio išdavimo Taškento deklaracija. Indija ir Pakistanas vėl pradėjo karą 1971 metais, šį kartą dėl Rytų Pakistano. Dideles žiaurumas
Pakistano kariuomenė ten įvykdė nusikaltimus, dėl kurių milijonai bengalių pabėgėlių išplaukė į Indiją. Indija kartu su Mukti Bahini nugalėjo Pakistaną ir Pakistano pajėgos pasidavė rytiniame fronte. Karas lėmė Bangladešo sukūrimą.