Parašykite šio skyriaus tęsinį - Lenkija trumpai prisikėlė - jei mažesniu rėmu - 1807 metais, kai Napoleonas įkūrė Varšuvos kunigaikštystę. Po jo pralaimėjimo ir Vienos kongreso sutarties įgyvendinimo 1815 m. jo vietoje buvo sukurta Rusijos dominuojama Lenkijos kongreso karalystė. Po Kongreso Rusija gavo didesnę Lenkijos dalį (su Varšuva) ir, nugalėjusi sukilimą 1831 m., Kongreso karalystės autonomija buvo panaikinta, o lenkai susidūrė su turto konfiskavimu, deportacija, priverstine karine tarnyba ir savo universitetų uždarymu. Po 1863 m. sukilimo
, Lenkijos vidurinėse mokyklose buvo įvestas rusifikavimas, o raštingumo lygis smarkiai sumažėjo. Austrijos sektoriuje, kuris dabar buvo vadinamas Galicija, lenkams sekėsi geriau ir jiems buvo leista atstovauti parlamente ir steigti savo universitetus, o Krakovas su Lembergu (Lvovas / Lvovas) tapo lenkų kultūros ir švietimo centrais. Tuo tarpu Prūsija germanizavo visą savo lenkų mokyklų sistemą ir ne daugiau gerbė lenkų kultūrą ir institucijas nei Rusijos imperija. 1915 m. Vokietijos imperijos ir Austrijos-Vengrijos kliento valstybė buvo pasiūlyta ir priimta Pirmojo pasaulinio karo centrinės galios: Lenkijos regencijos karalystė. Po Pirmojo pasaulinio karo pabaigos Centrinės galybės pasidavė Vakarų sąjungininkams, Rusijos revoliucijos chaosas ir Versalio sutartis galiausiai leido ir padėjo atkurti Lenkijos visišką nepriklausomybę po 123 metų.