Ji taip pat lankėsi konflikto vietovėse, kad padėtų prižiūrėti sužeistuosius, patyrusi du klubo žaizdas Septynių pušų mūšyje.
1862 m. Gegužės 31 d. ji liko su nuolatine šuolija. Už šį veiksmą ji buvo nominuota, o vėliau, po daugiau nei šimtmečio, gavo Konfederacijos garbės medalį. Tuo metu ji buvo vadinama "Pietų Florencija Naitingale". Tais pačiais metais Konfederacija sutelkė mažesnių ligoninių pacientų skaičių į didesnes ligonines kitur. 1865 m. kovo ir balandžio mėn. Vilsono puolimas Alabamoje privertė Hopkinsus pabėgti iš valstijos ir pabėgti į Newmaną, Džordžijoje.