1243 m. vasario mėn. imperatorius Frydrichas įsakė savo kariuomenei susirinkti balandžio 1 d. Kapūjoje jis susitiko su kariuomene, o gegužę išvyko į šiaurę, į Romą, kur pradėjo užpulti ir sunaikinti Castelli bei sukelti kuo daugiau žalos. Du kardinolai, likę Romoje, pabėgo į Anagni, o dabar, kai buvo susirinkę aštuoni kardinolai, jie kreipėsi į imperatorių, kuris sutiko su jų prašymu grįžti į savo karalystę. Vėliau Frederikas paleido kardinolas Jacobus de Pecorarą, kurį laikė kaliniu nuo pat Giglio mūšyje.
1241 metų gegužę. Tačiau karalius Frydrichas tikėjosi, kad kardinoliai bendradarbiaus ir sukurs popiežių. Tačiau jie atsisakė pradėti konklavą. Frederikas išreiškė savo pyktį, iškeldamas savo kariuomenę prieš Romą. Romėnai skundėsi, kad popiežiaus neišrinkimas po tiek daug mėnesių buvo ne jų kaltė, bet užsispyrusių ir kivirčingų kardinolų, kurie buvo pasislėpę. Todėl Frederikas savo kariuomenę nukreipė į kardinolų ir Bažnyčios valdžią.