1918 m. operacijos "Michaelis" metu vokiečiai labai sėkmingai panaudojo specialiai apmokytus šturmtruperius.
, pralaužė sąjungininkų apkasų linijas ir leido palaikančiai pėstininkams pralaužti platų priekinių linijų pažeidimą. Nors dauguma vokiečių pajėgų buvo pėsčiomis, jie netrukus grėsė Paryžiui. Tik skubus ir tvirtas pasipriešinimas, rezervų panaudojimas ir vokiečių logistinės ir žmogiškosios jėgos problemos išvengė sąjungininkų katastrofos. Po pavasario puolimų sąjungininkai pradėjo kontratakų seriją su tankais ir mažais pėstininkų pulkiniais vienetais, kuriuos apsaugo oro pajėgos ir trumpai intensyvūs artilerijos smūgiai, o pagrindinės pėstininkų pajėgos sekė ir užėmė tvirtoves. Tai privertė vokiečius atsitraukti ir po mažiau nei trijų mėnesių sąjungininkai pasiekė didžiausią teritorinį pelną Vakarų fronte nuo karo pradžios. Tada vokiečiai pareikalavo taikos ir karo pabaigos.