Apibendrinti straipsnį:  Daugumoje žmonių visuomenėse tai laikoma nepaprastai nemandagu, bet atrodo, kad beždžionės taip pat naudoja šnabždus, kad perduotų informaciją, kurios nenori, kad kiti išgirstų. Gibonai, geriau žinomi dėl savo ausų užklupstančių dainų, skambinančių aplink miškus, kuriuose jie gyvena, dažnai naudojasi šia slapta komunikacijos forma. Pietryčių Azijos miškuose gyvenančios beždžionės skambina įvairiais švelniais garsiais, kurie žmogaus ausims beveik negirdimi. Važiuok žemyn vaizdo. Lars gibonai, tokie kaip šis Khao Yai nacionaliniame parke Tailande, skambina švelniai "hu", panašiai kaip šnabždama. Tačiau mokslininkai nustatė, kad šie gyvūnai šnabždami vienas kitam perduoda konkrečią informaciją apie plėšrūnus, maisto paieškas ir kai susitinka su kaimynais. Mokslininkai nustatė, kad ypač plėšrūnų "šuošai" buvo gaminami dažniais, gerokai mažesniais už erkučių ir kitų plėšrūnų paukščių klausos ribą. Mokslininkai kuria žodyną, kuris iššifruoja gibonų skambinimus. Viskonsino universiteto Medisone tyrėjai kompiuterių algoritmais išanalizavo beždžionės skambinančius garsus ir dainas. Gibonų dainas paprastai sudaro notų kreisendo, ypač reaguojant į plėšrūnus. Paprastai tai prasideda nuo serijos švelnių "hu" garsų, kurie girdimi tik arti, tačiau greitai tampa daug garsesni. Daugeliu atvejų šios dainos yra sukurtos kaip atsakas į plėšrūnus, tačiau jos taip pat duetuoja socialinėje dainoje. Tai rodo, kad tyli skambučiai buvo skirti įspėti kitus gibonus netoliese be įspėjimo raptorams. Panašiai biologai, tyrinėję liaudies gibonus, nustatė, kad jie skambina kitokiu šnabždymu, kai netoliese yra tigras ar leopardas. Dr. Esther Clarke, kuri vadovavo tyrimui Durhamo universitete, sakė, kad šios išvados taip pat gali padėti pateikti vertingų užuominų apie tai, kaip vystėsi žmogaus kalba ir galbūt net kodėl žmonės pradėjo šnabždėti. Ji sakė "Mail Online": "Žaiskite, skambučiai buvo ignoruojami, o labiau pastebimi...
Durhamo universiteto biologai keturis mėnesius įrašė gibonų skambučius. Jie užfiksavo gibonus, skambinančius 450 " hu " iš 25 gyvūnų, kurių neįmanoma atskirti žmogaus ausimi ir kurie dažnai buvo negirdimi. Buvo nustatyta, kad kiekvienas skambutis buvo susijęs su skirtingais kontekstais, pavyzdžiui, maisto paieška, kaimynų susitikimas, dainos draugams ar kitų perspėjimas apie netoliese esančius plėšrūnus. Žaisti paukščiai buvo tyliausi, kad nepažadintų plėšrūnų.