Pirmuosiuose Abbasid valdymo dešimtmečiuose Medina kartais buvo Alid sukilėlių judėjimų scena, tačiau tai buvo paprastai smulkūs reikalai, kuriuos vyriausybė lengvai užgniaužė. Trumpalaikis 762 m. Muhammado al-Nafso al-Zakijos sukilimas, kuris buvo smarkiai nugalėtas, nepaisant to, kad turėjo stiprią paramą iš medinos elito, ypač parodė, kaip toli miestas sumažėjo dėl faktinės politinės įtakos, o Muhammado pasirinkimas paremti sukilimą Medinoje buvo ypač kritikuotas musulmonų istorikų, nes jis suteikė pirmenybę miesto religinei reikšmei, o ne bet kokiems strateginiams svarstymams. Vėlesnis Mahometo sūnėno al-Husayn ibn Ali al-Abid sukilimas taip pat buvo trumpas ir baigėsi nesėkme 786 m. Fakhkh mūšyje netoli Mekos, o Alidui palankų sukilėlio Abu al-Saraya al-Sari ibn Mansuro leitenanto Medinos užgrobimas 815 m. Ketvirtojo Fitna metu
Tai taip pat buvo laikina, o miestas netrukus buvo grąžintas Abbasid kontrolės.