Tų pačių metų jis dažnai lankydavo Bertinų saloną, kartu su pagrindiniais to meto rašytojais ir menininkais (išlikęs jo eskizas Victor Hugo portreto). Šiam salonui jis sukūrė du freskus, kurie buvo sunaikinti 1854 metais. Po 1848 metų revoliucijos
Mottezas išvyko į Jungtinę Karalystę, kur sukūrė keletą britų kilmingųjų ir asmenybių portretų bei ištremto ministro Francois Guizot, kurie buvo eksponuojami Karališkosios akademijos salonuose. Per visą savo karjerą jis buvo puikus portretistas ir tai buvo tai, kas daugiausia užimdavo jį paskutiniuosius jo karjeros metus. Jis grįžo į Prancūziją 1853 m. Ir dirbo su Delacroix Église Saint-Sulpice, 1860 m. Pradžioje, kur jų labai priešingi stiliai aiškiai parodė kovą tarp neoklasikinės ir romantiškos vizijos. Mauricas Denisas šiuos freskas Šv. Sulpice (kitas "Šventojo Martino") laikė "nepamirštamomis". Jis suprojektavo vitralius bažnyčioje Saint-Maurice de Lille.