McCain buvo paaukštintas į komandanto rangą nuo 1973 m. liepos mėn. Ir lankė Nacionalinį karo koledžą Fort McNair Vašingtone, D.C. 1973-1974 mokslo metais. Ten intensyviai studijavo Vietnamo istoriją ir prancūzų bei amerikiečių karus.
, ir parašė "Elgesio kodeksas ir Vietnamo karo belaisviai", ilgas straipsnis apie Vietnamo karo belaisvių patirtį kaip JAV elgesio kodekso testą. Baigęs studijas jis padarė išvadą, kad Amerikos politinių ir karinių vadovų klaidos sukėlė karo nesėkmę. Jis pripažino prieš karą JAV judėjimo teisę pasinaudoti savo laisve protestuoti, ir jis priėmė "gyvenk ir palik gyventi" požiūrį į tuos, kurie vengė šaukimo. Jis taip pat, kaip ir daugelis kitų buvusių karo belaisvių, nesirūpino dideliais Amerikos socialinių papročių pokyčiais, įvykusiais jo nebuvimo metu. 1974 metų lapkritį M. McCainas grįžo į Saigoną; jis ir dar keletas buvusių karo belaisvių gavo Vietnamo Nacionalinį ordiną, aukščiausią šios šalies apdovanojimą. Jis taip pat kalbėjo Pietų Vietnamo karo koledže, penki mėnesiai prieš Saigono žlugimą. McCainas nusprendė netapti "profesionaliu karo belaisviu", bet judėti į priekį ir atstatyti savo gyvenimą. Nedaug kas manė, kad McCain vėl galės skristi, bet jis buvo pasiryžęs pabandyti, ir per šį laiką jis devynis mėnesius patyrė varginančią, skausmingą fizinę terapiją, ypač tam, kad vėl išlenktų kelius.