1690 m. prancūzų sėkmės sustabdė sąjungininkus daugumoje žemyninių frontų, tačiau jų pergalės nesulaužė Didžiojo aljanso. Tikėdamiesi išjungti koaliciją, 1691 m. prancūzų vadai pasiruošė ankstyvam dvigubai smūgiui: Mons užėmimui.
Ispanijos Nyderlanduose ir Nicei Šiaurės Italijoje. Boufflers kovo 15 d. užėmė Monsą su maždaug 46 000 vyrų, o Liuksemburgas vadovavo panašioms stebėjimo pajėgoms. Po kai kurių intensyviausių mūšių per visus Ludviko XIV karus miestas neišvengiamai kapituliavo balandžio 8 dieną. Gegužės pabaigoje Liuksemburgas užėmė Halę, o Boufflers bombardavo Liège; tačiau šie veiksmai pasirodė neturintys jokių politinių ar strateginių pasekmių. Paskutinis žinomas veiksmas Nyderlanduose įvyko rugsėjo 19 d., kai Liuksemburgo kavalerija nustebino ir nugalėjo sąjungininkų pajėgų užpakalį nedideliu veiksmu netoli Leuzės. Dabar, kai Ispanijos Nyderlandų gynyba beveik visiškai priklausė nuo sąjungininkų, Vilhelmas III primygtinai reikalavo pakeisti savo Ispanijos gubernatorių, Gastañagos markizę, Bavarijos rinkėju, taip įveikdamas vėlavimus priimant sprendimus iš Madrido.