Tačiau 1794 m. pradžioje, kai buržuaziniai ir vidurinės klasės elementai revoliucijoje pradėjo įgyti didesnę politinę įtaką, uolias darbininkų klasės radikalizmas "sans-culottes" greitai pradėjo prarasti palankumą Nacionaliniame konvencijoje. Netrukus Maximilien de Robespierre ir dabar dominuojantis Jakobinų klubas pasuko prieš radikalias Nacionalinio konvencijos frakcijas, įskaitant "sans-culottes", nepaisant to, kad jie anksčiau buvo stipriausi revoliucijos ir jos vyriausybės rėmėjai. Keletas svarbių "Enragés" ir "Hébertists" lyderių buvo įkalinti ir nužudyti tų pačių revoliucinių tribunolų, kuriuos jie palaikė. Radikalus lyderis Žakas Hebertas buvo nušautas, o "sans-culottes" žlugimas, o su dar konservatyvesnių vyriausybių, Termidorijos konvencijos ir Prancūzijos direktoriaus, pasikartojimu, jie buvo galutinai nutildyti kaip politinė jėga. Po 1795 m. populiaraus sukilimos Paryžiuje pralaimėjimo "sans-culottes" nustojo vaidinti bet kokį veiksmingą politinį vaidmenį Prancūzijoje iki 1830 m. Liepos revoliucijos
- Taip.