Užpildykite šią frazę: Didžiosios Britanijos kariuomenės pėstininkų pulko spalvos, vėliavos padeda identifikuoti padalinį ir žymėti jo karių susibūrimo tašką. Jie buvo ypač svarbūs ankstyvojo karo metu, kai mūšio lauke buvo dūmai, dėl kurių buvo sunku atskirti draugą nuo priešo. Spalvos virto svarbiais talismanų pulkų, atstovaujantys savo tradicijas ir garbę; užimti priešo spalvos buvo laikomas didis pasiekimas, o leisti savo spalvos būti užimtas, arba "prarasta" priešo buvo laikoma dėmę ant pulko garbės. Kovoje vėliavas nešdavo enšeriai, labiausiai jaunesni ir dažnai jauniausi pulko pareigūnai, kurie būdavo dislokuoti į priekį ir centrą. Dėl savo vertės ir įžvalgos vėliavoms būdavo keliama didelė rizika. Kad padėtų antsigniams (kurie dažnai buvo tik 16 metų) valdyti sunkias vėliavas ir apsaugoti spalvas, spalvų partijai buvo paskirti patyrę seržantai, ginkluoti spontoonais. Nuo 1813 m. šiems vyrams buvo įvestas naujas laipsnis, seržantas, kaip garbės ženklas. Jei spalvotoji partija patiria nuostolių, jų vietą užima kiti pareigūnai, seržantai ir, jei reikia, kiti rangos. 1815 m. Vaterlo mūšyje 14 40-ojo pėstininkų pulko seržantų žuvo arba buvo sužeisti, kai jie tarnavo spalvotojoje partijoje, o 1854 m.
Almos mūšyje 21-ojo pėstininkų pulko (Royal North British Fusilier) spalvotoji partija neteko 3 pareigūnų ir 17 seržantų.