Vis dėlto, nepaisant Bismarko pirminės abejonės, Vokietijos kolonijinės imperijos pamatai jau buvo nustatyti jo valdymo laikotarpiu nuo 1884 m., kai vyriausybė pradėjo teikti privačiai įsigytas kolonizatorių, tokių kaip Adolf Lüderitz, Adolph Woermann, Carl Peters ir Clemens Denhardt, nuosavybes Vokietijos Reicho apsaugai, todėl reikėjo brangių veiksmų, pvz., 1888 m.
Abushiri sukilimas. Pasak vokiečių istoriko Hans-Ulricho Wehlerio, Vokietijos kolonijinė politika 1880-aisiais buvo "pragmatiško" socialinio imperializmo pavyzdys, kuris leido vyriausybei nukreipti visuomenės dėmesį nuo vidaus problemų ir išsaugoti esamą socialinę ir politinę tvarką.