1884 m. straipsnyje William James teigė, kad jausmai ir emocijos yra antrinės fizinių reiškinių atžvilgiu. Savo teorijoje Jamesas pasiūlė, kad tai, ką jis pavadino "jaudinančiu faktu", tiesiogiai veda prie fiziologinio atsako, žinomo kaip "emocija". Norėdamas paaiškinti įvairių tipų emocinių patirčių, Jamesas pasiūlė, kad stimuliai sukelia aktyvumą autonominėje nervų sistemoje, o tai savo ruožtu sukelia emocinę patirtį smegenyse. Danijos psichologas Carl Lange taip pat pasiūlė panašią teoriją maždaug tuo pačiu metu, todėl ši teorija tapo žinoma kaip James<unk>Lange teorija. Kaip rašė Jamesas, "kūno pokyčių suvokimas yra emocija". Jamesas tvirtina, kad "mes verkame, nes esame liūdni, nes mes bijome, nes mes drebame, ir mes verkame, nes mes drebame, nes mes pikti, nes mes pyksta, arba esame liūdni, nes mes apgailestaujame, arba esame apgailestaujami, kaip žinomas kaip "emocija".
Danijos psichologas Carl Lange taip pat pasiūlė panašią teoriją