Tuo tarpu jo nuverstas sūnėnas Al-Mutawakkil kreipėsi pagalbos į Portugaliją, kurios karalius Sebastianas I jautė, kad turi daugiausiai prarasti dėl didėjančios osmanų įtakos regione. Sebastianas pritarė Al-Mutawakkil reikalavimui ir 1578 m. liepos mėn. su kariuomene, lydimas nuversto sultono, perėjo į šiaurinį Maroką. Nors Maroko šaltiniai perdeda jo kariuomenės dydį, neabejotinai, kad ji buvo įspūdinga, nes Portugalijos karalius savo kampaniją visoje Europoje reklamuoja kaip kryžiaus žygį ir samdo didelę samdinių pajėgas. Tačiau Sebastianas nepanaudojo įtvirtintų portugalų pozicijų pakrantėje savo naudai ir nusprendė žygiuoti tiesiai į šalies vidų. Saadijos kariuomenė, vadovaujama Abd al-Malik, kartu su jo broliu Ahmadu (kita Muhammado al-Šeiko sūnumi), rugpjūčio 4 d. susitiko su portugalais Wadi al-Makhazin netoli Ksar al-Kebir. Toliau vykusiame mūšyje, žinome kaip
Wadi al-Makhazin mūšyje arba Alcácer Quibir mūšyje saadijai portugalais patyrė sunkią pralaimėjimą. Karalius Sebastianas ir Al-Mutawakkilas žuvo mūšyje, o Maroko pusėje Abd al-Malikas taip pat mirė per mūšį neaiškiomis aplinkybėmis - arba mūšyje, arba, kaip teigia kai kurie, apsinuodijo vienas iš jo turkų pareigūnų, kad užtikrintų visišką Osmanų kontrolę Maroke. Dėl šių trijų dalyvavimo ir mirties 1578 m. mūšis taip pat žinomas kaip "Trijų karalių mūšis".