Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Japonijos laidotuvės yra labai ritualizuotos ceremonijos, kurios paprastai, nors ir ne visada, vyksta pagal budistų apeigas. Laidotuvių ruošdamiesi, kūną nuplauna ir uždaro audinių arba gazės. Ritualus, kaip parodyta knygoje "Išvykimas", retai atliekamas, ir net tada tik kaimo vietovėse. Ši ceremonija nėra standartizuota, tačiau paprastai apima profesionalius laidotuvių tvarkytojus (納棺師, nōkanshi), kurie ritualiai paruošia kūną, apsirengia mirusiuosius baltais drabužiais ir kartais dėvi makiažą. Vėliau kūnas įklojamas į karstą, kartu su asmeniniais daiktais ir daiktais, reikalingais kelionės į paskutinį gyvenimą. Nepaisant mirties ritualų svarbos, tradicinėje Japonijos kultūroje asmuo laikomas nešvarus, nes viskas, kas susiję su mirtimi, laikoma kegare (nešvarumo) šaltiniu. Po to, kai žmonės susisiekia su mirusiaisiais, jie turi apsivalyti per apsivalymo ritualus. Žmonės, glaudžiai dirbantys su mirusiaisiais, pavyzdžiui, laidotuvės darbuotojai, laikomi nešvariais, o feodalinės eros metu tie, kurių darbas buvo susijęs su mirtimi, tapo burakumin (netinkamais), priversti gyventi savo kaimeliuose ir būti diskriminuojami plačios visuomenės. Nepaisant kultūrinio pokyčio po 1868 m. Meidžio restauracijos, Japonijos visuomenėje vis dar yra didelė mirties stigma, ir nepaliaujamai tęsiasi diskriminacija. Iki 1972 m. dauguma mirčių buvo sprendžiami šeimose, laidojimo įstaigose ar nōkanshi. 2014 m. apie 80% mirčių įvyksta ligoninėse, o kūnų paruošimą dažnai atlieka ligoninės darbuotojai; tokiais atvejais šeima kūną dažnai nemato iki laidotuvių. 1998 metais atliktas tyrimas parodė, kad 29,5 proc. japonų tiki, jog yra po mirties gyvenimas, o dar 40 proc. nori tuo tikėti; labiausiai tai tiki jauni žmonės. Be to, buvo tikima sielos egzistavimu (54 proc.) ir ryšiu tarp gyvųjų ir mirusiųjų pasaulio (64,9 proc.).  Klausimas: Kiek žmonių 1998 metais Japonijoje tikėjo, kad egzistuoja gyvenimas po mirties?
29,5%