Užpildykite šią frazę:
Vokietijos okupacijos Lenkijoje (Antrasis pasaulinis karas) metu vokiečiai įkūrė ir valdė tris priverstinio darbo stovyklas kaime (vieną lenkų vyrams, vieną žydų moterims ir vieną rusų karo belaisviams). 15-50 metų amžiaus lenkų vyrai buvo deportuoti iš Vyrzysko ir Nakło nad Notecią, o žydės moterys buvo Stutthofo koncentracijos stovyklos kalės. Lygiai taip pat buvo ir Lenkijos gyventojams, gyvenantiems virš kiaulių stogo, sudegusios pilies rūsyje ir laikinoje kazarkoje, kurią jie pastatė 1944 m. rudenį. Lenkijos kaliniai geriausiu atveju miegojo ant šiaudų, o vokiečiai duodavo po vieną antklodę už du kalinius. Lenkijos kaliniai maudėsi ežere ar upėje, o žiemą - šaltame vandenyje karvių vandens ar sniego baseinuose. Lauke nebuvo medicinos pagalbos, o sunkiai sergantys buvo vežami į netoliese esantį Brodnicą. Lenkai buvo mušami už nedidelius nusižengimus, pavyzdžiui, už lenkų dainų dainą, o vokiečiai nustatė mirties bausmę už bet kokius pabėgimo bandymus. Lenkiams stovyklą saugojo "SA" ir "Vehrmacht", o žydų moterų stovyklą saugojo "SS" ir "Vehrmacht", o žydų moterys buvo dar blogiau traktuojamos nei lenkai. Lenkijos kaliniai dėvėjo "P" ženklai, o žydų moterys dėvėjo "geltonus ženklus". Polakai ir žydės dirbo vokiečių kariuomenei kasdami gynybines tranšese, ir jiems buvo duotas toks pat skurdus maistas. Abi priverstinio darbo stovyklos buvo nutrauktos 1945 m. Sausio mėn., o kaliniai buvo evakuoti vokiečių. Evakuacijos metu lenkų kaliniai buvo priversti prisijungti prie Organizacijos Todt, tačiau kai kuriems pavyko pabėgti. Žydų kaliniai buvo žygiuoja į Pruszcz Gdański nepaisant žiemos sąlygų, ir daugelis mirė žygio metu. Rusų priverstinio darbo stovykla buvo geležinkelio stotyje.