Nuo 1861 m. lapkričio iki 1862 m. birželio jis buvo Lenkijos karalystės Namestnikas; jis prisimenamas kaip žiaurus prižiūrėtojas, persekiojantis lenkus ir Katalikų Bažnyčią. Jo veikla prisidėjo prie didėjančios įtampos, kurios kulminavo Sausio sukilime.
(1863 m.), tačiau Liuderis jau buvo sužeistas 1862 m. per Ukrainos pareigūno Andrij Potebnijos (Rusijos pareigūnų Lenkijoje komiteto narys, keršydamasis Liuderiui už revoliucinių draugų nužudymą) bandymą nužudyti ir prieš sukilimą grįžo į Sankt Peterburgą, kad taptų vienu iš Rusijos imperijos Valstybės tarybos narių. Po paaukštinimo į Valstybės tarybą Liuderių šeima gavo grafų titulą. Kadangi Liuderis neturėjo sūnų, grafo titulą gavo Liuderio dukros vyras Aleksandras Veimarnas ir jų palikuonys.