Savo šešerius dešimtmečius trunkančioje karjeroje Eugenijus tarnavo trims Šventosios Romos imperijos imperatoriams: Leopoldui I, Juozapui I ir Karolui VI. Pirmą kartą jis dalyvavo 1683 m. Vienos apgultyje ir vėlesniame Šventosios Lygos kare prieš Osmanų turkus, o vėliau dalyvavo Devynių metų kare, kovoje kartu su savo pusbroliu Savojos kunigaikščiu. Princo šlovė buvo užtikrinta jo lemiama pergalė prieš osmanus 1697 m. Zentos mūšyje, dėl kurios jis tapo garsus visoje Europoje. Eugenas sustiprino savo poziciją Ispanijos paveldėjimo karo metu, kur jo partnerystė su Marlborough kunigaikščiu užtikrino pergales prieš prancūzus Blenheimo (1704), Oudenardo (1708) ir Malplaquet (1709) lauke; jis laimėjo dar daugiau sėkmės karo metu kaip imperatoriaus vadas šiaurės Italijoje, ypač Turino mūšyje (1706). Atsinaujinusi priešiškumas prieš osmanus Austrijos-Turkijos kare sustiprino jo reputaciją, pergalėmis Petrovaradino mūšiuose.
(1716), ir lemiamas susitikimas Belgrade (1717).