Užpildykite šią frazę: Ion Creangă palikimas taip pat buvo apčiuopiamas Sovietų Sąjungoje, ypač Moldovos SSR (kuris, kaip ir didesnė Besarabijos dalis, buvo tarpukario Didžiosios Rumunijos dalis, o vėliau tapo nepriklausoma Moldova). Iš pradžių jo raštai, pavadinti "Moldavijos istorijos", buvo sovietų mokymo programos dalis Moldovos autonominiame regione (Pridnestrijoje). Po
Sovietų okupacijos Besarabijoje, Creangă buvo vienas iš rumunų kalbos rašytojų, kurių darbai vis dar buvo leidžiami paskelbti naujosiomis valdžios institucijomis. Tai suteikė Rumunijos literatūros vietiniams kūrėjams kontaktą su senesniais kultūriniais modeliais, tiesiogiai įkvėpdami Vlad Ioviță ir Leo Butnaru eksperimentines ar postmodernines prozės kūrinius. Creangă viešasis įvaizdis Moldovos SSR taip pat atsispindėjo ir meno srityje: 1958 m. rašytojo biustas, skulptoriaus Levo Averbruho darbas, buvo priskirtas Klasikų alejai Kišinėuje. Jo darbus iliustravo vienas iš pirmaujančių Moldovos SSR vizualinių menininkų Igoras Vieru, kuris taip pat nutapė autoriaus portretą. 1967 m. Ioviță ir režisierius Gheorghe Vodă išleido "Se caută un paznic": adaptaciją "Ivan Turbincă" ir vieną sėkmingų ankstyvojo Moldovos kino pavyzdžių. Taip pat tuo laikotarpiu "Kuožė"... ir "Puršelis ir Tuppence" buvo animacijos animacijos filmai (juos režisavo Anton Mater ir Constantin Condrea). 1978 m. kompozitorė Zlata Tkach sukūrė operinę "Kuožės ir jos trijų vaikų" versiją pagal Grigore Vieru libretą.