Konstantinopolis buvo imperijos sostinė nuo 330 m., kai buvo įkurta kaip pirmoji krikščionių sostinė, valdoma pirmojo krikščionių romėnų imperatoriaus Konstantino Didžiojo. Per ateinančius vienuolika šimtmečių miestas buvo apsuptas daug kartų, bet buvo užimtas tik vieną kartą: per Ketvirtąjį kryžiaus žygį 1204 m. Kryžiaus žydai įkūrė nestabilią lotynų valstybę Konstantinopolyje ir aplink ją, o likusi imperija suskaidė į keletą Bizantijos įpėdinių valstybių, ypač Nicają, Epirą ir Trebizondą. Jie kovojo kaip sąjungininkai prieš lotynų įstaigas, bet taip pat kovojo tarpusavyje dėl Bizantijos sosto.
1204 m.