Daugiau nei 2,8 milijono vokiečių karių pasidavė Vakarų fronte.
Nuo D dienos (1944 m. birželio 6 d.) iki 1945 m. balandžio pabaigos - 1,3 milijono, nuo D dienos iki 1945 m. kovo 31 d., ir 1,5 milijono jų - balandžio mėnesį. Nuo kovo pradžios šie pasidavimas smarkiai susilpnino Wehrmachtą Vakaruose ir padidino tolesnių pasidavimų tikimybę, taip sukeldamas sniego kamuolį. Kovo 27 d. Dwightas D. Eisenhoweris spaudos konferencijoje pareiškė, kad priešas yra sužeista armija. Kovo mėnesį per parą Vakarų fronte buvo paimta 10 000 karo belaisvių; per pirmąsias 14 balandžio dienų ji išaugo iki 39 000, o per paskutines 16 dienų vidutinis skaičius pasiekė 59 000 per dieną paimtų karo belaisvių. Kovo ir balandžio mėnesiais Vakarų šalyse buvo paimta daugiau kaip 1 800 000 kalinių, daugiau nei dvigubai daugiau nei 800 000 vokiečių karių, kurie pasidavė rusams per paskutinius tris ar keturis karo mėnesius. Viena iš šių didžiulių skirtumų, galbūt svarbiausių, priežasčių buvo ta, kad vokiečių pajėgos, susidūrusios su Raudonaja Armija, linkusios kovoti iki galo, bijodami sovietų nelaisvės, tuo tarpu vokiečių pajėgos, susidūrusios su Vakarų sąjungininkais, linkusios pasiduoti, nesukeldamos didelio, jei kokio nors pasipriešinimo. Vokiečių žuvusiųjų ir sužeistų skaičius Rytų Europoje buvo daug didesnis nei Vakarų Europoje.