1919 m. Indijos įstatymų leidėjas, sudarytas iš Valstybės tarybos ir įstatymų leidybos Asamblėjos, perėmė Vizrejaus tarybos įstatymų leidybos funkcijas. Vizrejus vis dėlto išlaikė didelę galią dėl teisės aktų. Jis galėjo leisti pinigų išleidimą be įstatymų leidybos sutikimo "eliksijiniais, politiniais [ir] gynybos" tikslais ir bet kokiems tikslams "nepaprastųjų situacijų" metu. Jam buvo leidžiama vetuoti arba net sustabdyti bet kokį įstatymo projektą. Jei jis rekomendavo įstatymo projektą, bet tik vienas rūmai bendradarbiavo, jis galėjo paskelbti, kad įstatymas buvo priimtas, nors kitas rūmai prieštaravo. Įstatymų leidėjas neturėjo įgaliojimų užsienio reikalams ir gynybai. Valstybės tarybos pirmininką paskyrė Vizrejus; įstatymų leidybos Asamblėjos pirmininkas buvo išrinktas, bet jai reikėjo Vizrejaus pritarimo.
kameroje