Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Kelionė: Nors kai kurių pterosaurų (ypač pterodaktyloidų) anatomija rodo, kad jie buvo tinkami vaikščiotojai ir bėgikai. Ankstyvieji pterosaurai jau seniai buvo laikomi ypač sunkiais varikliais dėl didelių kruropatagjų buvimo, tačiau ir jie, atrodo, buvo paprastai veiksmingi ant žemės. Be to, azhdarchidų priekinės galūnės proporcijos buvo panašios į sparčiai bėgančių kopinių žinduolių. Kita vertus, jų užpakalinės galūnės nebuvo sukurtos greičiui, bet jos buvo ilgos, palyginti su dauguma pterosaurų, ir leido ilgą žingsnį. Nors azhdarchid pterosaurai greičiausiai negalėjo bėgti, jie turėjo būti gana greiti ir efektyvūs. Pterosaurų rankų ir kojų santykinis dydis (palyginus su šiuolaikiniais gyvūnais, tokiais kaip paukščiai) gali parodyti, kokio gyvenimo būdo pterosaurai turėjo ant žemės. Azhdarchid pterosaurai turėjo palyginti mažas kojas, palyginti su jų kūno dydžiu ir kojų ilgiu, o kojų ilgis buvo tik apie 25%-30% kojos ilgio. Tai rodo, kad azhdarchids buvo geriau pritaikytas vaikščioti ant sauso, palyginti kieto dirvožemio. Pteranodonas turėjo šiek tiek didesnes kojas (47% šonkaulio ilgio), o filtruojantys pterosaurai, tokie kaip ctenochasmatoidai, turėjo labai dideles kojas (69% šonkaulio ilgio Pterodactylus, 84% Pterodaustro), pritaikytas vaikščioti minkštame purviname dirvožemyje, panašiai kaip šiuolaikiniai plaukiojantys paukščiai. Nors bazaliniai pterosaurai buvo akivaizdžiai išankstinių galūnių pagrindu sukonstruoti, jų galūnai buvo gerai pritaikyti šokinėti, kas rodo ryšį su arkosaurais, tokiais kaip Scleromochlus.  Klausimas: Kokiu paviršiumi azhdarchidai galėtų lengviau vaikščioti?
sausas, santykinai kietas dirvožemis