Parašykite šio skyriaus tęsinį. Po to sekė karinės nesėkmės. 1263 m. Mihaelas pasiuntė vyrus, tarp jų ir seldžukų samdinius, į Moreją, siekdamas užkariauti Achajos Kunigaikštystę, tačiau ši ekspedicija nesėkmingai nukentėjo Prinicėje. Vėliau tais pačiais metais 48 imperatoriškųjų ir Genujos laivų mišri laivynas buvo nugalėtas mažesnės Venecijos pajėgos Settepozzi mūšyje. Kitąmet imperatoriškosios pajėgos Morėjoje vėl buvo nugalėtos Makryplagi mūšyje
po to, kai seldžukų samdomiesiems, kuriems nebuvo sumokėta, pasikeitė pusė. Mikielio nelaimės pasiekė viršūnę 1265 m. pavasarį, kai Nogajaus chano vadovaujama tatarų ir bulgarų armija, apėmusi Trakiją, užpuolė Michailą Paleologą, kai jis grįžo į Konstantinopolį tik su keliomis kariuomenėmis. Palikęs net savo pareigūnus, kurie pabėgo gelbėti savo gyvybes, Michaelis sugebėjo pabėgti peržengdamas Ganoso kalnus ir pasiekęs Marmoros pakrantę, kur atsitiktinai susidūrė su dviem lotynų laivais. Jis greitai įlipo į laivus ir po dviejų dienų saugiai atplaukė į Konstantinopolį. "Taip Michaelas išgyveno vieną iš siauriausių savo karjeros pabėgimų", - pažymi Geanakoplos.