Parašykite šio skyriaus tęsinį - Buvo pasiūlyta, kad pradinės emocinės reakcijos intensyvumas, o ne suvoktas pasekmės, yra pagrindinis flashbulb prisiminimų veiksnys. 1981 m. bandymo nužudyti prezidentą Reaganą prisiminimai
buvo ištirti, ir buvo nustatyta, kad dalyviai turėjo tikslią atmintį septynis mėnesius po šaudymo. Respondentai pranešė apie atminties spindulius, nepaisant žemo reikšmingumo įvertinimo. Šiame tyrime buvo vertinama tik informacija apie "flashbulb" įvykį, o ne tai, kaip dalyvavimo įvykiui pasekmės veikia tikslumą. Todėl kai kurie žmonės nežinojo, koks bus sužalojimo mastas, o dauguma galėjo tik spėlioti apie galimą pasekmę. Du "flashbulb memory" modeliai teigia, kad įvykio pasekmės lemia emocinių reakcijų intensyvumą. Svarbos skatinamų emocinių reakcijų modelis rodo, kad asmeninės pasekmės lemia emocinių reakcijų intensyvumą. Įvykio pasekmė yra kritinis kintamasis, formuojantis ir palaikantis žibinto atmintį. Šie teiginiai buvo pagrįsti Marmaro žemės drebėjimo atminimais. Kitas "flashbulb" atminties modelis, vadinamas emocionaliai integruotu modeliu, siūlo, kad tiek asmeninis svarba, tiek pasekmės lemia žmogaus emocinės būsenos intensyvumą. Apskritai, dauguma tyrimų, atliktų su "flashbulb" prisiminimais, rodo, kad įvykio pasekmės vaidina svarbų vaidmenį "flashbulb" prisiminimų tikslumu. Popiežiaus Jono Pauliaus II mirtis nebuvo staigmena, tačiau kai kurie nukentėję žmonės vis dar prisiminė apie savo praeitį. Tai rodo tiesioginį ryšį tarp emocijų ir įvykio atminties ir pabrėžia, kaip požiūris gali būti pagrindinis veiksnys nustatant įvykio svarbą ir pasekmes. Įvykiai, kurie yra labai svarbūs ir reikšmingi, sukelia ryškesnius ir ilgalaikes atminimus.