1944 m. Vokietijos Rytų fronto padėtis tapo beviltiška. Adolfas Hitleris, kuris asmeniškai perėmė daug pareigų OKW ir OKH, įsakė "ne žingsnio atgal" politiką bandant sustabdyti sovietų puolimus, kurių negalėjo sulaikyti
nebebus atviros kovos. Po šios politikos keli miestai buvo paskelbti "Festungen" ("Tvirtinėjomis") ir turėjo būti laikomi Vokietijos kariuomenės bet kokia kaina, net jei buvo apsupti ir be vilties nutraukti apsiaustą. Tokios politikos pavyzdžiai buvo Stalingrado ir Kijevo tvirtovės.