Gimė Buenos Airėje, iš pradžių studijavo teisę, bet baigė studijas dėl politikos. 1839-aisiais, vos tik pradėjęs pasididžiauti, jis buvo suimtas už savo pasipriešinimą Argentinos konservatyviam kaudiljui Huanui Manueliui de Rosasui. Jis šešias dienas buvo įkalintas. Po pusantro metų politinė atmosfera paskatino jį, kaip ir daugelį kitų Argentinos disidentų, pabėgti iš šalies. Jis į Montevideją atplaukė prancūzų škunoje. Jį priėmė ir kiti ištremtieji, tarp jų - Juanas Bautista Alberdi, Florencio Varela, Estebanas Echeverría, Juanas Marija Gutierrez ir Migelis Kanė. Po trejų metų Montevideo apgulė
Rosaso sąjungininkas Manuelis Oribe vėl privertė Marmolį pabėgti, šį kartą į Rio de Žaneirą. Čia jis pasiliko iki 1843 metų vasario, kai įlipo į laivą į Čilį. Laivas susidūrė su žiauriomis audromis ir galiausiai buvo priverstas grįžti į Rio de Žaneirą. Jis liko mieste dar dvejus metus, o vėliau grįžo į Montevideją, kur praleido septynerius metus.