Nuo 1943 m. į priekį, sunkios kovos mūšyje Buna-Gona, Tarawa, Filipinų jūroje, Leyte įlankoje
, Iwo Džimoje, Okinavoje ir kitose, daugiausia Japonijos pusėje, nukentėjo daug žmonių, o Japonijos pajėgos toliau traukė atgal. Tik nedaug japoniškų buvo įkalinti karo belaisvių stovyklose. Tai galėjo būti dėl japonų kareivių nenorėjimo pasiduoti. Okinavos mūšis buvo kruviniausias Ramiojo vandenyno karo mūšis. Bendras aukų skaičius sukrėtė Amerikos karinius strategus. Dėl to jie bijojo įsiveržti į Japonijos pagrindines salas, nes tai sukeltų labai daug žuvusiųjų. Konflikto žiaurumą rodo JAV kariai, paimantys žuvusių japonų karių kūno dalis kaip "karo trofėjus" ar "karinius suvenyrus" ir japonų kanibalizmą.