Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Per 1958-1960 m. Kinija ir toliau buvo didelė grūdų eksportuotoja, nepaisant plačiai paplitusio bado, kurį patyrė kaime, nes Mao siekė išlaikyti veidą ir įtikinti išorinį pasaulį savo planų sėkmės. Užsienio pagalba buvo atmesta. Kai Japonijos užsienio reikalų ministras savo kinų kolegos Chen Yi papasakojo apie pasiūlymą 100 000 tonų kviečio, kuris būtų išsiųstas iš viešumo, jis buvo atmestas. Džonas F. Kenedis taip pat žinojo, kad per badą kinai eksportuodavo maistą į Afriką ir Kubą, ir sakė: "Mes neturėjome jokių Kinijos komunistų požymių, kad jie sutiktų bet kokį maisto pasiūlymą". Dramatiškai sumažinus derlius, net miesto vietovės patyrė daug sumažintų racijų; tačiau masinis badas buvo daugiausia apribotas kaimo vietovėse, kur dėl drastiškai padidintų gamybos statistikos labai mažai grūdų liko ūkininkams valgyti. Maisto trūkumas buvo didelis visoje šalyje; tačiau provincijos, kurios labiausiai įsigalėjo į Mao reformas, pavyzdžiui, Anhui, Gansu ir Henanas, turėjo nepaprastai didelę žalą. Manoma, kad Sičuanas, viena iš labiausiai apgyvendintų Kinijos provincijų, dėl savo derlingumo Kinijoje žinoma kaip "Dangaus grūdų sandėlis", patyrė didžiausią mirties nuo bado skaičių, nes provincijos lyderis Li Džinčuanas energingai ėmėsi Mao reformų. Per Didįjį šuolį į priekį kanibalizmo atvejai taip pat buvo pastebėti Kinijos vietovėse, kurios buvo smarkiai paveiktos bado. Dideles kančias patyrė net ir tie, kurie išgyveno badą. Rašytojas Yan Lianke, kuris išgyveno Didįjį šuolį ir užaugo Henane, buvo išmokytas savo motinos "atpažinti labiausiai valgomus žievės ir molio rūšis. Kai visi medžiai buvo nušluoti ir nebebuvo daugiau molio, jis sužinojo, kad akmens anglių gabalėliai galėtų užgauti velnią jo skrandyje, bent jau trumpam. "Didžiojo šuolo į priekį žemės ūkio politika ir su ja susijęs badas tęsėsi iki 1961 m. sausio, kai...  Klausimas: Kuo paprastai baigiasi badas?
maisto trūkumas