Pradžioje ši naujoji banga pradėjo atmesti tokius akademikus kaip Judith Butler ir kiti queer teorikai, kurie 1990-ųjų pabaigoje ir 2000-ųjų pradžioje siekė ištrinti moteris kaip politinius subjektus, viską performuluodami kaip lytį, paslėpdami tai, kad agresoriai prieš moteris buvo vyrai ir atleidę vyrus už jų smurtą ir moterų priespaudą, paslėpdami lesbiečių, biseksualų, transseksualų ir aseksualių moterų egzistavimą kaip specifines priespaudžiamų žmonių grupes. Ketvirtosios bangos ispanų feminizmas yra apie moters žodžio atkūrimą ir moterų seksualinės ir reprodukcinės organų svarbos atkūrimą. Ketvirtosios bangos ispanų feminizmas yra aiškus individualistinės teorijos, kuria remiasi queer teorikai, atmetimas. Ispanijos ketvirtosios bangos feminizmas, daug skolintis iš socialistinės feminizmo, atmeta Butler postmodernizmo feminizmą, kuris slopina moterišką tapatybę ir remiasi akademine teorija, o ne gatvės aktyvizmu. Tai buvo kažkas, ką Ispanijos ketvirtoji banga, kilusi iš akademinio institucinio konteksto, dalijosi su savo Argentinos seserimis, kurios taip pat išgyveno panašią bangą. Šios bangos pradžia šiuo laikotarpiu jau vyko Lotynų Amerikoje, Lenkijoje ir Argentinoje. Dalis šio pasaulinio noro veikti, ypač Lenkijos kontekste, atsirado
1995 m. Pekinas, Pasaulinė moterų konferencija.