Po Napoleono pralaimėjimo ir tremties, Curialui buvo atkurtas jo civilinis ir karinis orumas. Darbuodamas kariuomenėje kaip pėstininkų generalinis inspektorius, jis vėl užėmė savo vietą Liuksemburgo rūmuose, kur balsavo už ištremimą maršalo Michelo Ney byloje. 1823 m. Curial vadovavo 5 divizijai, dislokuotai į Kataloniją kaip Šimto tūkstančių šv. Liudviko sūnų dalis.
Maršalo Bon-Adrien Jeannot de Moncey įsakymu. Liepos 9 d. jis išsiskyrė atakuojant Molins de Rei, netoli Barselonos, ir kelis kartus dalyvavo miesto garnizone. 1823 m. rugpjūčio 20 d. jis buvo paskirtas Saint Louis komanderiu, pirmuoju rūmininku ir karaliaus drabužių rūmų didžiuosiu meistru. 1825 m. gegužės 29 d. jis dalyvavo Karlo X karūnavimo ceremonijoje. Kelionės į Reimsą metu Kurialas patyrė rimtą kritimą. Po to jo sveikata nuolat prastėjo, ir jis buvo priverstas išeiti į pensiją.