Naujas karinis laivas,, buvo užsakytas pagal naują statybos programą 1889 metais. 1891 m. Čilės pilietinio karo metu tarp dviejų Čilės ginkluotųjų pajėgų šakų kilo nesutarimas. Nors didžioji dalis karinių jūrų pajėgų palaikė kongreso pusę, dauguma Čilės armijos išliko ištikimi José Manueliui Balmacedai. Kai dauguma nacionalinio kongreso nutraukė ryšius su vyriausybe, Jorge Montt perėmė laivyno valdymą Valparaisoje ir su įžymiais politikais, tokiais kaip Ramón Barros Luco, laivynas plaukė į šiaurę į nitratų turtingą Tarapacá regioną, kurį Čilė užėmė iš Peru prieš 10 metų. Tarapacá tuo metu buvo turtingiausias Čilės regionas gamtos ištekliais ir be laivyno buvo praktiškai nepasiekiamas Čilės armijai. Iš čia laivynas suorganizavo armiją, sudarytą iš nitratų kasytojų, kuriuos jie ginkluodavo ir mokė kovoti su Čilės kariuomene, turinčia 40 000 vyrų. 1891 m. rugpjūčio mėn. Naujoji armija išsilaipino Quintero ir nugalėjo Čilės armiją Konkonos mūšyje ir Placilos mūšyje.
Prieš tai, kai prezidento frakcija buvo išardyta ir kongreso pusė perėmė valdžią. 1891 m. spalio mėn. Rinkimuose Jorge Montt buvo išrinktas prezidentu.