1744 m. jam pavyko užtikrinti Kartereto atleidimą ir Henrio Pelhamo, kurį jis laikė politiniu protėgiu, paskyrimą. Jis patarė Pelhamui pasinaudoti savo vieta Bendruomenių rūmuose, kad būtų tiltas tarp karaliaus ir parlamento, kaip tai padarė Walpole. Per šį laiką jis taip pat du kartus įsikišo į valdymą. Pirmasis buvo 1744 m. Sausio mėn. Hanoverio pastate, tačiau nebuvo aptikta jokių esminių įrodymų, kad Walpole buvo neteisingai ar koruptu. 1730 m. Vasario mėn. Kai Orfordas jau nebebuvo kabineto narys, jis toliau išlaikė asmeninę įtaką Džordžo II ir dažnai buvo vadinamas "Ministru už užuolaidos" dėl šio patarimo ir įtakos. 1744 m. Jis sugebėjo užtikrinti, kad Karteretas būtų atleistas ir Henrio Pelhamas, kurį jis laikė politiniu protėgiu, būtų paskirtas. Jis patarė Pelhamui panaudoti savo vietą Bendruomenių rūmuose, kad tarnautų kaip tiltas tarp karaliaus ir parlamento, kaip tai padarė Walpole.
1744 m.