1793 m. Prancūzijos revoliucinė vyriausybė paskelbė karą Didžiajai Britanijai, pridėdama užsienio invazijos baimę prie vidaus sukilimų ir beveik sukeldama paniką Londone. Reguliariosios britų armijos, kuri jau buvo dislokuota šešiose brigadose kartu su Austrijos armija Nyderlanduose, nepakanka, kad būtų galima apginti šalį, o pagrindinis karinis rezervas, milicija, nebuvo laikomas nei veiksmingu, nei patikimu. Jis buvo demobilizuotas po Amerikos nepriklausomybės karo 1783 m., o per pastarąjį dešimtmetį jam buvo taikomos išlaidų mažinimo priemonės, dėl kurių jis liko nepakankamas. Jis buvo įkūnytas 1792 m. kaip atsargumo priemonė prieš sukilimą, tačiau daugiausiai iš darbininkų klasių įdarbintas korpusas pats buvo įtartinas, nes milicijos vienetams nebuvo patikėta dislokuoti savo įdarbinimo vietovėse iki 1795 m. Vyriausybė jau 1779 m. kreipėsi į savanorius, kad sustiprintų savo pajėgas, bijodama prancūzų ir ispanų invazijos.
, nors tai buvo trumpalaikis ir ilgai neišgyveno karo pabaigos kolonijose. 1794 m. valdžia vėl kreipėsi į savanorius, norėdama sustiprinti šalies gynybą.