Gali būti, kad bendros kalbos buvo laikomos valstybės pagrindu, tačiau, kaip pažymėjo XIX amžiaus Vokietijos istorikai, norint suvienyti šiuos kelis šimtus politinių grupių, reikėjo ne tik lingvistinio panašumo. Vokietijos kalbomis besikalbančių Vidurio Europos šalių patirtis prancūzų hegemonijos metais prisidėjo prie bendro tikslo - pašalinti prancūzų įsiveržėlius ir atgauti kontrolę savo žemėse. Napoleono kampanijų Lenkijoje poreikiai
1806-07 m., Iberijos pusiasalyje, vakarinėje Vokietijoje, ir jo pražūtingas įsiveržimas į Rusiją 1812 m. nusivylė daugelį vokiečių, tiek kunigaikščių, tiek valstiečių. Napoleono žemyninė sistema beveik sunaikino Vidurio Europos ekonomiką. Į Rusiją įsiveržė beveik 125 tūkst. vokiečių karių, o to kariuomenės praradimas paskatino daugelį vokiečių, tiek aukštų, tiek žemių, įsivaizduoti Vidurinę Europą be Napoleono įtakos. Šią tendenciją parodė studentų milicijos, pavyzdžiui, Lützow laisvojo korpuso, sukūrimas.