Baigkite šį sakinį: 1812 m. Šeštosios koalicijos karo metu Glebovas tarnavo Antrojoje Vakarų armijoje, dalyvavo Pjotro Bagrations pasitraukime iš Volkovisko. Vėliau rusams pasiekus kontrataką, jie sugebėjo atremti prancūzų postus, o 8 val. ryto pasiekė Saltanovkos (dabar Mogilevas) tiltą. Vėliau Glebovas atliko svarbų vaidmenį sunkiuose mūšiuose prie Saltanovkos, kur jo vadovaujami Jager korpusas sugebėjo peržengti tilte dislokuotus gynėjus, taip sudarydamas sąlygas rusams žengti į priekį. Po mūšio prie Mogilevo, 2-oji Vakarų armija, kuriai priklausė ir Glebovas, užbaigė tilto statybą Novy Buchov, kuriuo jie persikėlė per upę, ir tada tęsė žygį į Smolenską. Vėliau Glebovas dalyvavo Smolenske, Ševardine ir liūdnai Borodino mūšyje, kuriame buvo sužeistas galvoje. Pasveikęs nuo žaizdų, jis dalyvavo Malojaroslavets ir Krasnyje; už pastarąjį jis buvo apdovanotas 3 klasės Šv. Vladimiro ordinu. 1813 m. jis vėl kovojo daugelyje frontų ir mūšių, kurie apėmė
Lützen, Bautzen, Modlin, Dresdenas, Leipcigas (suteiktas Šv. Georgo ordinu (trečios klasės) ir galiausiai Hamburgo apgultyje. Paskutiniais aktyvios tarnybos metais jis vėl išsiskyrė Soissons, Craonne ir Laon. Profesorius Aleksandras Mikaberidze priduria, kad dėl 6-ojo naikintuvų pulko, kurio jis buvo ilgą laiką, 1814 m. gegužės 12 d. jis tapo virėju ir iki 1815 m. tarnavo 6-osios divizijos karinio vado padėjėju. Jo paskutinis karinis veiksmas - 1816 m. kovo 20 d. perėmimas vadovauti 12-osios divizijos 1-oji brigada. Netrukus jis išėjo į pensiją iš karinės tarnybos 1816 m. rugsėjo 23 d., sulaukęs 46 metų, po to, kai buvo atleistas ir liepta persikelti į kitą pulką.