Įprastas to meto armijų dislokavimas buvo pėstininkų dislokavimas į centrą, o kavalerijos dislokavimas į du šoninius sparnus. Romėnai laikėsi šios konvencijos gana atidžiai, bet pėstininkams pasirinko papildomą gilumą, o ne plotį, tikėdamiesi greitai peržengti Hannibalaus linijos centrą. Varras žinojo, kaip romėnų pėstininkams pavyko įsiskverbti į Hannibalaus centrinį palapinę Trebijoje
, ir jis planavo atkurti tai dar didesniu mastu. "Principiai" buvo dislokuoti tiesiai už "hastati", pasiruošę ištiesti pirmąjį kontaktą, kad užtikrintų romėnų vieningą frontą. Kaip rašė Polibijus, "manipuliai buvo arčiau vienas kito, arba intervalai buvo sutrumpinti... ir manipuliai rodė didesnį gilumą nei priekiniai". Nors jų buvo daugiau nei kartaginiečių, šis į gilumą orientuotas dislokavimas reiškė, kad romėnų linijos turėjo maždaug tokį pat dydį kaip ir jų skaičiškai prastesnės priešininkės. Senovės karų tipas buvo nuolat įstumiant pėstininkus į centrą ir bandant nugalėti priešą. Hannibalas suprato, kad romėnai taip kovojo, ir jis paėmė savo mažą kariuomenę ir strateginiu būdu juos pastatė aplink priešą, kad laimėtų taktinę pergalę.