Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Pervežimas: devyni vyrai, po tris, šunkeliojo. Pirmasis etapas - jūrų ledo pervežimas į Hut Point - prasidėjo 1915 m. rugsėjo 1 d. ir buvo baigtas be nelaimingų atsitikimų mėnesio pabaigoje. Antrasis etapas, važiuojantis į priekį ir atgal tarp Hut Point ir Bluff, pasirodė esąs sudėtingesnis, dėl nepalankių oro sąlygų, sunkaus Barrier paviršiaus ir daugiau nesutarimų tarp Mackintosh ir Joyce dėl metodų. Šį kartą Mackintoshas norėjo vežti žmones, o Joyce'as norėjo naudoti keturis sveikus šunis - iš šešių šunų, kurie išgyveno žiemą, dvi buvo nėštos ir negalėjo dirbti. Makintošas leido Džoisui eiti savo keliu, vadovaudamas šešių šunų partijai, o Makintošas toliau vyko su Vildu ir Spenseriu-Smithu. Džoiso metodai pasirodė efektyvesni, atsižvelgiant į krovinius ir vyrų tinkamumą. Bazinis deponas Minna Bluff buvo užbaigtas iki gruodžio 28 d. Netrukus po to, kai prasidėjo pagrindinis žygis į Mount Hope, 1916 m. Sausio 1 d. Primus krosnies gedimas privertė tris vyrus (Kopą, Džeką ir Gazą) grįžti į Eivansą, kur jie prisijungė prie Stivensas. Mokslininkas liko bazėje, kad išmatuotų orą ir stebėtų laivą. Likę šeši su spinduliu nuvažiavo į pietus, o Spenseris-Smitas greitai nusileido, o Makintošas skundėsi skausmingu keliu. Jie kovojo, pastatydami sandėlius, patys vartoję tik minimalias atsargas, nors, Joyce primygtinai, gerai maitino šunis: "Šunys yra mūsų vienintelė viltis; mūsų gyvybės priklauso nuo jų". Kai jie priartėjo prie Vilties kalno, Spenseris-Smitas žlugo ir negalėjo toliau judėti. Kiti palikė jį vieną mažoje palapinėje ir keliavo likusias kelias mylias, kad 1916 m. Sausio 26 d. uždėtų galutinį sandėlį Mount Hope. Ernestas Vildas paliko laišką savo broliui Frankui, kuris, jo manymu, tuo metu keliavo per Weddello jūrą su Šakltonu.  Kiek vyrų buvo kiekvienoje komandoje?
trys