Parašykite šio straipsnio tęsinį - Pannai valdžia buvo kovinga tauta, kurioje gyveno kariai-monastai, kaip rodo šventyklos griuvėsiai šioje vietovėje, nes ji buvo sąjungininkė pagal Sri-Vijaya Mandala, kuri gynė konfliktuojamą Malakos sąsiaurį. Maža karalystė prekiavo ir tuo pat metu atremdavo bet kokius nelicencijuotus Kinijos, Indonezijos, Indijos ar Arabų laivynus, kurie dažnai kariavo ar piratavo Malakos sąsiauryje, o mažai šaliai jie buvo įgudę žudyti armadas, didesnes nei ji pati - tai buvo sunku pasiekti Malakos sąsiauryje, kuri buvo viena iš labiausiai ginčijamų pasaulio jūrų stogų, per kurią šiandien eina pusė pasaulio prekybos. Pannai jūrų pajėgos sėkmingai prižiūrėjo ir gindavo Malakos sąsiaurį Šrivižajos mandalai iki Šrivižajos invadijos.
Įvyko staigmena iš užpakalinės pusės, kilusi iš užimtos sostinės, pavertusi Pannai karinę politinę sistemą pažeidžiama nuo neapsaugoto puolimų iš užpakalinio. Čolų įsiveržėliai galiausiai sunaikino Pannai politinę sistemą, o išlikę kareiviai, karališkoji šeima ir mokslininkai, kaip manoma, buvo paslėpti į rytus. Per 450 metų, kai jie okupavo Sumatrą, jie atsisakė būti pavergti islamo, taoizmo ar hinduizmo po politinės sistemos išardymo. Pannajuje likę žmonės patys turi žodinę tradiciją, kurioje jie sako, kad Pannajaus aukšto rango mokslininkai, kareiviai ir kilmingieji, kurie atsisakė prisiekti ištikimybę išdavikiai įsiveržusiai imperijai, ištikimai sekė savo karalius, "datus" ir "pabėgo į kitas salas".