Užbaigiu šią frazę. Po dvejų metų, 1862 m. sausio 22 d., Viljamas H. Paulas įstojo į karinę tarnybą Pilietiniame kare Filadelfijoje, Pensilvanijoje. Tą pačią dieną jis oficialiai įstojo į "Camp McClellan" stovyklą Filadelfijos Nicetown-Tioga rajone kaip E kompanijos 90 Pensilvanijos pėstininkų būrio kareivis. Tuo metu kariniai įrašai jį apibūdino kaip 20 metų Filadelfijos gyventoją, kuris buvo 5 <unk> 3-1 / 2 <unk> aukščio, rudų plaukų, lizdinių akių ir šviesos odos. Kovo pabaigoje, baigęs pagrindinį mokymą, jis buvo vežamas su savo pulku geležinkeliu į Baltimorį, Merilendas, įsikūręs Patersono parko barakuose ir aprūpintas pakeistu plokščiojo šarvuolio šautuvu, prieš jį vėl perkeliant per Vašingtoną į Aquia Creek Landing, ir paskirta su savo pulku į 2-ąją brigadą, 2-ąją JAV armijos 1-ojo korpuso 2-ąją diviziją, vadovaujamą generolo Irvino McDowello. Po kelių mėnesių žygiavo į įvairias vietas remdamasis Sąjungos armijos operacijomis, Paulius ir jo kolegos iš 90-osios Pensilvanijos pulko savo pirmąjį didelį veiksmą Cedar Mountain mūšyje, Virdžinijoje (1862 m. Rugpjūčio 9 d.), kai prasidėjo Šiaurės Virdžinijos kampanija. Rugpjūčio 15 d. jiems buvo įsakyta sunaikinti geležinkelio tiltą Mičelo stotyje. Vėliau jie saugė Sąjungos armijos užpakalį, kai ji pasitraukė per Rappahannock upę, o po to parėmė Sąjungos artilerijos baterijas per Pirmąją Rappahannock stoties mūšį (rugpjūčio 22-25 d.) prieš pereidami prie operacijų, susijusių su Thoroughfare Gap mūšis (rugpjūčio 28 d.). Po Antrojo Bulruno mūšio (28-30 rugpjūčio) ir
Šantilio mūšyje (rugsėjo 1 d.) jie buvo perkelti į Merilando kampaniją, kuriai vadovavo generolas majoras Džozefas Hukas, o po to vėl kovojo Pietų kalno mūšyje (rugsėjo 14 d.).