Po puikios karjeros "Collège de Juilly" 1792 m. jis įstojo į "Corps des Ponts et Chaussées" ir 1794 m. tapo "École Polytechnique" brigados vadovu. Čia, Prony, Lagrange'o ir Monge'o mokymu, jis studijavo aukštesnę matematiką, tačiau nepaisydamas literatūros, ir su Fontanes pagalba išvertė didelę "Aneid" dalį. Iš jo eilėraščių išliko tik ši eilutė: "Le temps n'épargne pas ce qu'on a fait sans lui". Nors Fayolle buvo pamirštas kaip matematikas ir poetas, jis įgijo tvirtą reputaciją dėl savo paslaugų muzikinei literatūrai. Harmoniją mokėsi Perno, violončelą - Barnio, tačiau nesirodė spausdinti savo kompozicijų. Jis pasitenkinė leidimu "Les quatre Saisons du Parnasse" (Paryžius, 1805<unk>9), literatūriniu rinkiniu šešiolika tomų, 12mo, kuriam parašė daug straipsnių apie muziką ir muzikantus. Jis taip pat pateikė didesnę dalį biografinių pranešimų "Dictionnaire historique des Musiciens", išleisto Choron ir jo pavardėmis (du tomai). Paryžius, 1810<unk>11), kūrinys, kuriam Fétis yra labai skolingas. 1813 m. jis išleido knygą "Sur les drames lyriques et leur exécution". Jis surinko medžiagą Violino istorijai, tačiau iš jos pasirodė tik fragmentai, pavadinimu "Notices sur Corelli, Tartini, Gaviniés, Pugnani, et Viotti, extraites d'une histoire du violon" (Parižas, 1810 m.). Po Napoleono žlugimo Fayolle atvyko į Angliją, kur dėstė prancūzų kalbą ir rašė "Harmonicon". 1830 m. revoliucijos išvakarėse
Jis grįžo į Paryžių ir vėl pradėjo dirbti muzikos kritiku. Tarp vėlesnių jo darbų galima paminėti brošiūrą "Paganini et Bériot" (Parižas, 1830 m.) ir straipsnius apie muzikantus Michaud "Biographie Universelle" priedėlyje. Jis mirė 1852 m. gruodžio 2 d. Perine, prieglobsčio namai Paryžiuje.