Todėl 1918-ųjų pradžioje jų buvo daugiau nei jų priešininkų vakaruose ir jie buvo pasiryžę užpulti pergalę. Kuhlo pasiūlymas užpulti gyvybiškai svarbius britų geležinkelius Flandrijoje buvo priimtas, tačiau laukiant, kol žemė išdžiūvo, 1918 m. Kovo mėn. Jie peržengė pietinį britų frontą netoli Kambrai, naudodamiesi kariuomenėmis iš abiejų armijų pietiniame Rupprechto armijų grupės sparne. Jų sėkmė buvo tokia didžiulė, kad jie pratęsė puolimą, tačiau nesugebėjo atskirti Prancūzijos ir Britanijos armijų ir išnaudojo Flandrijai skirtus išteklius. Kai jie ten atakavo, jie smogė per britų ir portugalų linijas, bet buvo sustabdyti prieš pasiekiant savo strateginį tikslą. Norėdami ištirpinti sąjungininkų rezervus iš Flandrijos, vokiečiai pakeitė kryptį, kad smogtų prancūziams pietuose, dar kartą peržengdami priešininkų linijas.
, bet nesugebėjo sutriuškinti jų valios priešintis. Vokiečiai ketino vėl užpulti Flandrijoje, todėl Kuhlas, Rupprechas ir jų artilerijos vadai susitiko su Ludendorffu, kad užbaigtų pradinio užpuolimo planus, kai telefonu sužinojo, kad bendras prancūzų ir amerikiečių puolimas sunaikino vokiečių kraštą pietuose. Kaip Rupprechtas savo dienoraštyje rašė, "be abejo, mes pasiekėme šių metų pasiekimų viršūnę". Visi suprato, kad jiems trūksta išteklių tęsti atakas, todėl jie ėmėsi gynybos.