Tačiau sienos, taip pat Maroko kvartalas, per visą britų mandatinio valdymo laikotarpį išliko Vakfo nuosavybe, o žydai išlaikė savo ilgalaikę teisę ją aplankyti. 1929 m. Palestinos riaušės
Tačiau žydai ir musulmonai susidūrė dėl konkuruojančių pretenzijų prie Maroko kvartalo, o žydai neigė, kad jie neturėjo jokių tikslų dėl Haram al-Sharif, bet reikalavo, kad britų valdžios institucijos eksproprijuotų ir išgriautų Maroko kvartalą. Maroko žydų ir musulmonų piligrimai, abu grupes lankę Jeruzalę, dalyvavo riaušėse, o keli pirmieji buvo nužudyti ar sužeisti. Didžioji Britanija su Tautų Lygos pritarimu paskyrė komisiją, kad išspręstų šį klausimą. Komisija dar kartą patvirtino status quo, tuo pat metu nustatydama tam tikrus veiklos apribojimus, įskaitant žydams draudimą atlikti Jom Kipuro maldas (švenčiausia žydų šventė), kurios metu buvo pučiamas šofaras, ir musulmonams draudimą atlikti Dhikr (islamiškas maldas) arti sienos arba sukelti žydų pykinimą.