Įrašykite šios pastraipos tęsinį - Britanija per Antrąjį pasaulinį karą užsitikrino kanalą prieš vokiečius ir jų Afrika Korps. Tuoj po Antrojo pasaulinio karo pabaigos bendrovės pelnas labai padidėjo dėl naftos siuntų, o bendrovė daugelį šių pajamų išsaugojo. Iki 1952 m. bendrovė turėjo keturias skirtingas atsargų sąskaitas: 430 milijonų frankų įstatymu nustatytą rezervą, 7 milijardų frankų specialų rezervą, 1,72 milijardų frankų nenumatytų atvejų fondą ir 7,81 milijardų frankų pensijų fondą. Po atvykimo į bendrovę 1940-aisiais, valdyba pradėjo samdyti investavimo patarėjus, o iki 1940-ųjų pabaigos bendrovė investavo į "Air France", "Air Liquide", kolonijines cukraus perdirbimo įmones, anglies kasybos įmones, geležinkelio įmones, elektros įmones, Afrikos miškų ir žemės ūkio draugiją ir "Lyonnaise de Madagascar". 1952 m. kariniame perversme buvo nuverstas Muhammado Ali linijos karalius Faroukas, o pulkininkas Gamal Abdel Nasseris galiausiai tapo Egipto lyderiu. 1950-ųjų viduryje kanalo pervežimai siekė 122 milijonus tonų per metus, iš kurių daugiau kaip pusė buvo naftos gabenimas. Atsakydamas į tai, kad Pasaulio bankas atsisakė suteikti paskolą užtvankai per Nilą Asuane statyti, 1956 m. liepos 26 d. Naseris paskelbė, kad Egiptas nacionalizuoja kanalą. Atsakydama Britanija, Prancūzija ir Izraelis užpuolė Egiptą
ir sunaikino didelę dalį Port Saido. Kanalas buvo grąžintas Egiptui po to, kai Jungtinės Valstijos nepritarė šiam veiksmui. Tolesnius dešimt metų kanalas buvo valdomas Egipto, kuris už jo naudojimą sumokėjo Sueco kanalo kompanijai. 1967 m. prasidėjo dar vienas karas su Izraeliu, ir kanalas buvo padarytas neperplaukiamas, nes buvo nuskeldinti laivai. Kanalas vėl buvo atidarytas tik 1975 metais, po Kemp Deivido susitarimo. Kanalo eismas pradėjo mažėti 1980-ųjų pradžioje, kai naftos vamzdynų veikla sumažėjo. Po to, kai kompanija 1990-ųjų pabaigoje išnyko, kanalas Egipte uždirbo 2 mlrd. JAV dolerių per metus.