Istorikai ir toliau diskutuoja, kada imperija pasiekė savo viršūnę. Viena vertus, paminėta 1880 ir 1890 m. nesaugumas, ypač JAV ir Vokietijos pramoninis augimas. Antrasis burų karas Pietų Afrikoje (1899-1902 m.) supykdė įtakingą liberalų mąstymo elementą Anglijoje ir atėmė iš imperializmo daug moralinio palaikymo. Dauguma istorikų sutinka, kad 1918-aisiais, pasibaigus Pirmajam pasauliniam karui, ilgalaikis nuosmukis buvo neišvengiamas. Dominjonai iš esmės išsivadavo ir pradėjo savo užsienio ir karinę politiką. Pasaulinės investicijos buvo išpirktos, kad būtų galima sumokėti už karą, o po 1918 metų Didžiosios Britanijos ekonomika buvo įstrigusi. Daugelyje kolonijų atsirado nauja nacionalizmo dvasia, ypač Indijoje. Dauguma istorikų sutinka, kad po Antrojo pasaulinio karo Britanija neteko supervalstybės statuso ir beveik bankroto. Su Sueco fiasku
1956 m. smarkūs trūkumai buvo akivaizdūs visiems, o greita dekolonizacija buvo neišvengiama.