Užbaigiu šią frazę: 1902 metais Dunne'as nuolat rašė aukštos kokybės "Dooley" kūrinius, o barininko filosofas komentavo dienos įvykius, įskaitant karaliaus Edvardo karūnavimą, Arthur Conan Doyle'o pasakojimus apie "Sherlock Holmes" ir Arkties tyrinėjimus. Bet dauguma buvo apie Amerikos politiką. Tai, kad Dunne'as dažnai buvo Roosevelto svečias Baltuosiuose rūmuose, neapsaugojo prezidento nuo to, kad Dooley jį užpjaustų, taip pat ir buvusio Rough Rider'o agresyvios užsienio politikos. Dunne nepatiko imperializmo, ir buvo pasipiktinęs dėl JAV pajėgų veiksmų
Filipinų sukilimas prieš Amerikos valdžią; jis satyruoja gubernatoriaus Williamo Howardo Taft'o šviesią pranešimą apie ten vykstančią pažangą: "Mes suteiksime šimtam šių vargšų apšviestų pagonių gerai žinomą senamadišką Amerikos vandens gydymą... Visur džiaugsmas, pasitenkinimas, meilė tėvynei, išskyrus vietas, kur yra žmonių".