Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Perėjimas: Geocentrinis modelis įžengė į graikų astronomiją ir filosofiją anksti; jį galima rasti priešsokratinėje filosofijoje. VI amžiuje prieš Kristų, Anaksimandras pasiūlė kosmologiją, kurioje Žemė buvo suformuota kaip stulpo (cilindro) dalis, laikoma aukštai visko centre. Saulė, Mėnulis ir planetos buvo skylės nematomuose ratais, apsupusiuose Žemę; per skyles žmonės galėjo matyti paslėptą ugnį. Apie tą patį laiką Pitagoras manė, kad Žemė yra sfera (pagal užtemimų stebėjimus), bet ne centre; jie tikėjo, kad ji juda aplink nematomą ugnį. Vėliau šie požiūriai buvo sujungti, todėl nuo IV a. pr. m. e. dauguma išsilavinusių graikų galvojo, kad Žemė yra sfera visatos centre. IV a. pr. m. e. du įtakingi graikai filosofai Platonas ir jo mokinys Aristotelis parašė darbus, pagrįstus geocentrinis modelis. Pasak Platono, Žemė buvo sfera, stacionari visatos centre. Žvaigždės ir planetos buvo vežamos aplink Žemę ant sferų ar ratų, išdėstytos pagal tvarką (iš centro į išorę): Mėnulis, Saulė, Venera, Merkurijus, Marsas, Jupiteris, Saturnas, fiksuotos žvaigždės, fiksuotos žvaigždės esančios dangaus sferoje. Savo "Mito apie Erą" skyriuje "Respublika", Platonas apibūdina kosmosą kaip būtinybės švirkštą, kuriam vadovauja Sirenos ir kurį sukasi trys likimai. Eudoksas iš Knido, dirbęs su Platonu, sukūrė mažiau mitinį, labiau matematinį planetų judėjimo paaiškinimą, pagrįstą Platono teiginiu, kad visus danguje esančius reiškinius galima paaiškinti vienodu apskrito judesiu. Aristotelis išplėtojo Eudokso sistemą.  Klausimas: Kas sukūrė teoriją apie stulpų žemę?
Anaximandras