Užbaigiu šią frazę: 1756 metais prasidėjęs Septynerių metų karas buvo pirmasis pasaulinis karas, per kurį Didžioji Britanija dalyvavo Europoje, Indijoje, Šiaurės Amerikoje, Karibų jūros salose, Filipinuose ir Afrikos pakrantėje. Rezultatai buvo labai palankūs Britanijai, o Prancūzijai - didžiulė nelaimė. Pagrindinius sprendimus daugiausia priėmė Viljamas Pitas vyresnysis. Karas prasidėjo prastai. Didžioji Britanija
1756 m. Prarado Menorkos salą ir patyrė daugybę pralaimėjimų Šiaurės Amerikoje. Po daugelį metų nesėkmių ir vidutinių rezultatų, 1759 m. britų sėkmė virto "stebuklingais metais" ("Annus Mirabilis"). Britai į metus įžengė nerimaudami dėl prancūzų invazijos, bet metų pabaigoje jie buvo laimingi visuose mūšių teatruose. Amerikoje jie užėmė Fort Ticonderoga (Carillon), išvarė prancūzus iš Ohajo valstijos, užėmė Kvebeko miestą Kanadoje, kai buvo surengta lemiama Abraomo lygumos mūšis, ir užėmė turtingą cukraus salą Gvadelupą Vakarų Indijoje. Indijoje Džono kompanija nugalėjo prancūzų pajėgas, apsupusias Madrasą. Europoje britų kariai dalyvavo lemiamoje sąjungininkų pergalėje Mideno mūšyje. Pergalė prieš prancūzų karinį jūrų laivyną Lagoso mūšyje ir lemiamasis Quiberon įlankos mūšis užbaigė prancūzų invazijos grėsmes ir patvirtino Didžiosios Britanijos reputaciją kaip pirmaujančios pasaulio karinės jūrų pajėgos. 1763 m. Paryžiaus sutartimi pirmoji Britų imperija pasiekė aukščiausią tašką. Prancūzijos ateitis Šiaurės Amerikoje baigėsi, kai Naujoji Prancūzija (Kvebekas) pateko į Britanijos kontrolę. Indijoje trečiasis Karnatų karas paliko Prancūziją kontroliuoti keletą mažų anklavų, tačiau su kariniais apribojimais ir įpareigojimu remti Britanijos kliento valstybes, faktiškai palikdama Indijos ateitį Didžiosios Britanijos. Todėl Didžiosios Britanijos pergalė prieš Prancūziją per Septynerių metų karą paliko Didžiąją Britaniją dominuojančia pasaulio kolonijinęja valstybe, o įniršusi Prancūzija troško keršto.