1902 m. Vidaus reikalų ministras Vjačeslavas von Plehve paskyrė jį Vidaus reikalų ministerijos Bendrųjų reikalų departamento direktoriumi. Po to, kai buvo nužudytas Plehve'as, Stürmeris norėjo sėkmės. Caras netgi pasirašė ukase, tačiau galiausiai postas atiteko princui Sviatopolk-Mirskiui. 1904 m. Stürmeris buvo priimtas į Rusijos imperijos Valstybės Tarybą. Šis paskyrimas buvo "absoliučiai išskirtinis pavyzdys Rusijos biurokratijos istorijoje". Po kruvinos sekmadienos (1905)
vėl buvo paminėtas Stürmer, kuris tapo vidaus reikalų ministru. Šturmeris tapo glaudžiu Bobrinskio draugu. Jis svajojo apie "autokratiją, suderintą su konstituciniu režimu". Stürmeris buvo vienas iš tų biurokratinio elito atstovų, kurie norėjo atsiriboti nuo kraštutinės dešinės. Tik nedaugelis Valstybės tarybos narių galėjo pasigirti tokiais ryšiais su monarchu.