Po 1943 m. paliaubų miestas tapo pagrindiniu Italijos pasipriešinimo judėjimo centru. 1944 m. lapkričio 7 d. mūšis aplink Porta Lame, kurį 7-osios "Gruppi d'Azione Patriottica" brigados partizanai pradėjo prieš fašistines ir nacių okupacines pajėgas, nepavyko sukelti bendro sukilimo, nors tai buvo vienas didžiausių pasipriešinimo vadovaujamų miestų konfliktų Europos teatre. Pasipriešinimo pajėgos įžengė į Boloniją 1945 m. balandžio 21 d. ryte. Tuo metu vokiečiai jau iš esmės paliko miestą, susidūrę su sąjungininkų pasivaikščiojimu, vadovaujant lenkų pajėgoms, besiplečiančioms iš rytų per Bolonijos mūšį.
nuo balandžio 9 d. Pirmiausia į centrą atvyko 87-asis Friuli kovinės grupės pėstininkų pulkas, vadovaujamas generolo Arturo Scattini, kuris įžengė į centrą iš "Porta Maggiore" į pietus. Kadangi kareiviai buvo apsirengę britų drabužiais, iš pradžių buvo manoma, kad jie yra sąjungininkų pajėgų nariai; kai vietiniai gyventojai išgirdo, kad kareiviai kalba italų kalba, jie išėjo į gatves švęsti.