Įrašykite šio skyriaus tęsinį - Žemės užkariavimo ir konvertavimo kampanijos Baltijos jūros pietinėje ir rytinėje pakrantėse nuo XII a. pabaigos iki Reformacijos tapo žinomos kaip Baltijos arba Šiaurės kryžiaus žydai. Skandinavijos, Vokietijos, Lenkijos ir Bohemijos misionierių mėginimai pagonų konvertuoti į lotynišką krikščionybę žlugo iki XII a. pabaigos, kai kryžiaus žydai iš Švedijos, Gotlando ir Saksonijos užkariavo didžiąją Latvijos ir Estijos dalį. Livonijos karinių brolių ordino kariai buvo nuolatinės okupacinės pajėgos, kol kryžiaus žydai žiemą praleido namuose. 1236 m. nugalėjimai prie Saulės ir Peipuso ežero
1242 m. sustabdė ordino plėtrą į Lietuvą ir Rusiją. Nuo 1237 m. popiežius Gregorius IX pradėjo į Teutonų ordiną įtraukti Meškų brolius. Įkurta Palestinoje kaip ligoninės ordinas po Akros apgulties 1190-aisiais, Teutonų riteriai buvo reorganizuoti kaip karinis ordinas. Istorikas Robertas Bartlettas galios užkariavimą ir organizavimą Baltijos šalyse apibūdina kaip bendrą judėjimą "latynų krikščionybės plėtrai". Tai tapo įmanoma dėl kryžiaus ideologijos, kuri visą Bažnyčios mašiną pavertė aukštesne karine technologija. Jis sudarė sąlygas įdarbinti karius, skelbdamas dvasinių atlygių siūlymą kovotojams ir administracinę mašineriją, kad būtų įkurta valdžia užkariautose teritorijose.