Užpildykite šį sakinį: 1918 m. kovo 21 d.
Vokiečiai užpuolė. Pirmos trys puolimos dienos karo kabinetas buvo abejingas dėl grėsmės rimtumo. Generolas Petenas laukė ir tikėjosi, kad pagrindinis puolimas vyks jo kompižnės sektoriuje, maždaug už 75 mylių į pietus nuo vietos, kur jis iš tikrųjų įvyko. 1917 m. pasiekę pergalę Rytų fronte, vokiečiai 1917-1918 m. žiemą nukreipė dėmesį į Vakarų frontą, perkeldami savo kovines divizijas rytuose į Prancūziją geležinkeliu. Manoma, kad iki 1918 m. pavasario Vokietija Vakarų fronte turėjo daugiau kaip 200 divizijų (prieš Prancūziją - 100 ir Angliją - 50). Kai vokiečiai užpuolė kovo 21 dieną, jie sutelkė savo pajėgas ir užpuolė sąjungininkus jų silpniausioje vietoje, tarp anglų ir prancūzų linijų. Joms padėjo keletas veiksnių: 1) neseniai perkelta B.E.F. padengti 28 mylių ilgesnę liniją fronte, 2) centrinio karių rezervo nebuvimas, kurį nurodė civilinė vadovybė, bet kurį kariuomenė ignoravo, 3) abiejų pusių divizijų rezervų išankstinis dislokavimas į priešingas vietas, kur jie buvo reikalingi, 4) bendras sąjungininkų lyderio nebuvimas, kuris krizės metu privertė karinius vadovus ieškoti savo nacionalinių interesų, o ne viso, 5) intensyvus vokiečių pėstininkų divizijų permokymas į naujas karių formas, vadinamas "stormtroopers", 6) sausas oras, kuris kitaip padarė kietą, 7) intensyvus ryto rūkas pirmųjų dviejų dienų puolimas ir visiškas staigmenas.