Lewis ir Tolman (1909) aprašė laiko dilatacijos abipusiškumą, naudodami du šviesos laikrodžius A ir B, kurie juda su tam tikru santykiniu greičiu vienas į kitą. Laikrodžiai susideda iš dviejų plokščių veidrodžių, lygiagrečių vienas kitam ir judėjimo linijai. Tarp veidrodžių yra šviesos signalas, o stebėtojui, esantiam toje pačioje atskaitos vietoje kaip A, A laikrodžio periodas yra atstumas tarp veidrodžių, padalintas šviesos greičiu. Bet jei stebėtojas žiūri į B laikrodį, jis mato, kad laikrodis ištraukia signalą, B laikrodį, B laikrodį, B laikrodį ir B laikrodį, taip pat yra lygiagrečiai, kaip ir Lorzo laikrodis (19119), kuris yra lygiagrečiai vienas kitam.
visiškai atvirkščiai