1918 m. kovo 21 d. vokiečiai užpuolė
- Taip. Pirmos trys puolimos dienos karo kabinetas buvo abejingas dėl grėsmės rimtumo. Generolas Petenas laukė ir tikėjosi, kad pagrindinis puolimas vyks jo kompižnės sektoriuje, maždaug už 75 mylių į pietus nuo vietos, kur jis iš tikrųjų įvyko. 1917 m. pasiekę pergalę Rytų fronte, vokiečiai 1917-1918 m. žiemą nukreipė dėmesį į Vakarų frontą, perkeldami savo kovines divizijas rytuose į Prancūziją geležinkeliu. Manoma, kad iki 1918 m. pavasario Vokietija Vakarų fronte turėjo daugiau kaip 200 divizijų (prieš Prancūziją - 100 ir Angliją - 50). Kai vokiečiai užpuolė kovo 21 dieną, jie sutelkė savo pajėgas ir užpuolė sąjungininkus jų silpniausioje vietoje, tarp anglų ir prancūzų linijų. Joms padėjo keletas veiksnių: 1) neseniai perkelta B.E.F. padengti 28 mylių ilgesnę liniją fronte, 2) centrinio karių rezervo nebuvimas, kurį nurodė civilinė vadovybė, bet kurį kariuomenė ignoravo, 3) abiejų pusių divizijų rezervų išankstinis dislokavimas į priešingas vietas, kur jie buvo reikalingi, 4) bendras sąjungininkų lyderio nebuvimas, kuris krizės metu privertė karinius vadovus rūpintis savo nacionaliniais interesais, o ne visa, 5) intensyvus vokiečių pėstininkų divizijų permokymas į naujas karių formas, vadinamas "šturmtrupers", 6) sausas oras, kuris kitaip padarė kietą, 7) intensyvus ryto rūkas pirmųjų dviejų dienų puolimas ir visiškas staigmenas.