Įkvėptas Hamdanidų pabėgėlių, Fatimidų kalifas al-Aziz pradėjo pirmąjį puolimą 992 m., vadovaujant Damasko gubernatoriui, turkų generolei Manjutakinui. Fatimidų generolas užpuolė emyratą, 992 m. birželį nugalėjo Bizantijos pajėgas, vadovaujančias Antiochijos "duksui" Michaeliui Bourtzesui, ir apgulė Alepą. Tačiau jis nesugebėjo stipriai tęsti apgulties ir miestas lengvai sugebėjo pasipriešinti, kol 993 m. pavasarį, po trylikos mėnesių kampanijos, Manjutakinas dėl atsargų trūkumo buvo priverstas grįžti į Damaską. 994 m. pavasarį Manjutakinas pradėjo kitą invaziją, vėl nugalėjo Bourtzesą Oronte, užėmė Homsą, Apamea ir Shayzar ir apgulė Aleppą vienuolika mėnesių. Šį kartą blokada buvo kur kas veiksmingesnė ir netrukus sukėlė didelį maisto trūkumą. Sa'id al-Dawla pasiūlė pasiduoti Manjutakinui, tačiau Lu'lu' ryžtinga pozicija leido miesto gynėjams išsilaikyti iki Bizantijos imperatoriaus Basilio II staigaus atvykimo į Siriją 995 m. Balandžio mėn. Bazilas, dalyvavęs kampanijoje Bulgarijoje
, atsakė į Hamdanidų raginimą padėti ir perėjo Mažoją Aziją per tik šešiolika dienų vadovaudamas 13 000 karių; jo staigus atvykimas sukėlė paniką Fatimidų armijoje: Manjutakinas sudegino savo stovyklą ir be mūšio pasitraukė į Damaską.