Užbaigiu šią frazę: Balkanų karų rezultatas sukėlė labai stiprius revanšistinius jausmus tarp bulgarų. 1915 m. Vokietija pažadėjo atkurti sienas pagal San Stefano sutartį, o Bulgarija, turinti didžiausią armiją Balkanuose, tos pačios metų spalį paskelbė karą Serbijai. Pirmojo pasaulinio karo metu Bulgarija ryžtingai išreiškė savo karinius pajėgumus. Antrasis Doirano mūšis, kurio vadas buvo generolas Vladimiras Vazovas, smarkiai smogė britų kariuomenei, kuri turėjo 12 000 aukų prieš dvi tūkstančius priešingos pusės. Praėjus metams, per Trečiąjį Doirano mūšį, Jungtinė Karalystė, remiama Graikijos, dar kartą patyrė žeminančią pralaimėjimą, netekusi 3155 vyrų prieš vos penkis šimtus Bulgarijos pusės. Prancūzų kariuomenės reputacija taip pat labai nukentėjo. Raudonosios sienos mūšyje prancūzų pajėgos buvo visiškai nugalėtos, o iš šešių tūkstančių vyrų žuvo 5700. 261 prancūzas, išgyvenęs, buvo paimtas į nelaisvę bulgarų kareivių. Iš 4,5 milijono gyventojų Bulgarijoje kariuomenėje buvo 1 200 000 žmonių. Netgi ši milžiniška karinė plėtra negalėjo išgelbėti Bulgarijos nuo artėjančio jos globėjos Vokietijos pralaimėjimo. Aljansų pergalė
Dobropolio sukilimas ir karinis maištas Vlados mieste visiškai sutrikdė 1918 m. karines pastangas. Netrukus po šių įvykių Bulgarija kapituliavo. Bulgarijos žalos buvo 412 000, kartu su 253 000 pabėgėlių iš prarastų teritorijų.