Parašykite šio skyriaus tęsinį - "Puslapčiojo karo metu Argentinoje"
Nuo 1976 iki 1983 metų sulaikymo centrai sukėlė didžiulę baimę aukoms visoje šalyje. Kaliniai, pagrobti ir apklausti, buvo priversti išgyventi, gyvenant blogiausiomis sąlygomis įvairiuose kituose centruose. Kai pagrobtieji buvo priversti įkalinti, jie iškart tapo dingusiais (ispanų kalba: los desaparecidos). Nors kiekvienoje stovykloje buvo "unikalūs" kankinimo būdai, kiekvienoje sulaikymo centre buvo kankinimo kambarys, kurį turėjo aptikti kiekviena auka. Tačiau kankinimai tuo nesibaigė. Vadovų rankomis jie buvo pažeminti ir pavergti nehumaniškais, prarado gebėjimą kalbėti, maudytis, valgyti ir miegoti. Nešvarus karas ir atrankiniai sulaikymo centrai buvo žinomi dėl masinių žudynių, kad būtų pašalinti visi kankinimų įrodymai. Pasibaigus purvinam karui ir pasikeitus vyriausybei, kaliniai buvo paleisti į gatvę su užrištais akimis. Kankytojų tapatybė visuose sulaikymo centruose visuomet buvo slapta.