Regla, kad direktoriai turi būti ne jaunesni kaip keturiasdešimt metų, tapo vienu iš 18 Brumerio perversmo pateisinimų: perversmas įvyko 1799 m. lapkričio 9 d., kai Bonapartei buvo trisdešimt metų. Bonapartas grįžo į Prancūziją, 1799 m. spalio 9 d. nusileido prie Saint-Raphaël žvejų kaimo ir triumfavo į šiaurę, į Paryžių. Jo pergalė prieš osmanų turkus Abukiro mūšyje buvo plačiai paskelbta ir užtemdė kitas Prancūzijos pergales Antroje Ciricho mūšyje.
ir Bergeno mūšis. Tarp Avignono ir Paryžiaus jį pasveikino didelė entuziastinga minios, kuri jį matė kaip Respublikos gelbėtoją nuo užsienio priešų ir Direktoriumo korupcijos. Atvykęs į Paryžių jis buvo išrinktas į Institut de France už savo ekspedicijos į Egiptą mokslinius pasiekimus. Jis buvo priimtas rojalistų, nes buvo iš mažos korsijos kilmingos šeimos, ir jakobinų, nes jis buvo užkirstas kelią rojalistų bandymui įvykdyti "valstybinį perversmą" Direktoriumo pradžioje. Jo brolis Liucjenas, nors buvo tik dvidešimt ketverių metų, dėl savo vardo tapo žymiu penkių šimtų tarybos veikėju.