Goryeo įžengė į karinės diktatūros laikotarpį, panašų į šogunatą XII amžiaus pabaigoje. Per šį "de facto" karinio valdymo laikotarpį Goryeo monarchai ir toliau buvo laikomi Dangaus Sūnumi ir imperatoriais, o Goryeo ir toliau buvo laikoma "tianxia". Goryeo kaip "tianxia" požiūris 13-ajame amžiuje įkvėpė pasipriešinimo mongolams dvasią. Goryeo pasidavė mongolams po 30 metų karo
1270 m. Ji tapo pusiau autonomiška Juano dinastijos "sūnaus valstybe". Goryeo imperatorinė sistema baigėsi Wonjong of Goryeo. Per šį mongolų dominavimo laikotarpį Goryeo monarchai buvo pažeminti iki karalių, o šventyklų pavadinimai reiškė ištikimybę Juano dinastijai. "Imperatorių ir karalių dainos" ir "Trijų karalysčių atminimai" laikė Goryeo kaip "tianxia". Tačiau Goryeo kaip "Tianxia" požiūris palaipsniui nyko. 1356 m. Goryeo baigė savo žentų statusą: Gongminas iš Goryeo atgavo Ssangseongą ir paskelbė autonomiją. Tuo tarpu neokonfucianizmas tapo dominuojančia ideologija. Konfucianizmas pirmą kartą Korėjos istorijoje turėjo didelę įtaką Korėjos mąstymui, religijai, socialinei ir politinei sistemai bei gyvenimo būdui. Neokonfucianizmo įtaką Goryeo dinastijos viduryje sukėlė auganti kinosentrinė Korėjos kaip "mažosios Kinijos" nuomonė.