Užpildykite šią frazę: Penktame skyriuje "Irako ryšys" apžvelgiami 2003 m. Irako karo pagrindai, pradedant Reagano administracijos veiklos analize 1980-aisiais, kurios savo karines pastangas sutelkė į Centrinę Ameriką ir Artimuosius Rytus. Chomskis tvirtina, kad Reagano administracija pasinaudojo baime ir nacionalistine retorika, kad atitrauktų visuomenės dėmesį nuo prastos ekonominės padėties, su kuria susidūrė JAV, surandant atpirkimo ožius kairiųjų Libijos, Grenados ir Nikaragvos vyriausybių, taip pat tarptautinės narkotikų prekybos pavidalu. Jis nagrinėja ilgą JAV santykius su Huseino Irako vyriausybe, pažymėdamas, kad jie aktyviai rėmė Huseiną per Irano-Irako karą, Al-Anfalo kampaniją ir nuodingų dujų ataką Halabja, tik pasuko prieš savo buvusį sąjungininką po jo mirties.
Invazija į Kuveitą 1990 metais. Po to jis kritikuoja idėją, kad Bušo II administracija iš tiesų buvo susirūpinusi grėsmėmis JAV saugumui, kritikuoja jų bandymus pakenkti tarptautinėms pastangoms užkirsti kelią kosmoso militarizacijai, biologinio karo panaikinimui ir kovai su pasauline tarša, taip pat faktą, kad jie ignoravo visus įspėjimus, kad Irako invazija sukels pasaulinę antiamerikietišką reakciją. Išnagrinėdamas JAV apmaudą Europos vyriausybėms, kurios priešinosi karui, būtent Prancūzijai ir Vokietijai, jis kritikuoja idėją, kad JAV norėjo įdiegti demokratinę vyriausybę Irake, argumentuodamas, kad jie norėjo įdiegti marionetinį režimą, kuris būtų paklusnus JAV korporaciniams interesams.