Parašykite šio skyriaus tęsinį - Šventoji Helena iš imperatoriaus iždo skyrė lėšas koplyčiai remti. Finansavimas tęsėsi tris šimtmečius Bizantijos valdymo Fenicijoje, kol Khalid ibn al-Walid nugalėjo imperatorių Heraklijų Jarmuk mūšyje.
- Taip. Nors kalifatas Omaras, tapęs Jeruzalės valdovu, buvo pamaldus ir pamaldus žmogus, saugojęs krikščionijos šventiausias šventvietes ir tolerantiškas savo krikščioniškiems pavaldiniams, likusios Bizantijos Arabijos valdovai buvo mažiau tolerantiški krikščionims, ypač jūrų miestuose Tire, Sidone, Beirute, Biblose ir Tripolioje. Kai dauguma sidoniečių atsivertė į islamą, kad gautų pažadėtas privilegijas ir imunitetą, Magddušės gyventojai pasitraukė į aukštesnius Libano kalnus. Kalifatas pripažino Libano kalno krikščionis autonominėmis bendruomenėmis, mokančiomis fiksuotą mokestį. Prieš išvykdami iš kaimo, jie užklojo įėjimą į mūsų Motinos Laukiančios urvą akmenimis, žeme ir vynuogėmis. Žmonės iš kaimo išėjo per neaiškius kalnų takus į krikščioniškojo Libano tvirtoves. Legenda apie Laukiančiąją Dievo Motiną buvo perduodama Magddušo ištremtųjų kartoms tūkstantį metų.