1993 m., po ketverių metų "Formulėje-1" ir tik vieno reikšmingo variklio rezultato, Bobas Lutzas iš "Lamborghini" patronuojančios bendrovės "Chrysler" sudarė sandorį su "McLaren" bosu Ronu Denisu, kad komanda išbandytų LE3512 ir įvertintų jo potencialą lenktynių nugalėtoju. "McLaren" padarė modifikuotą savo lenktynių automobilio versiją, "McLaren MP4/8" pavadintą MP4/8B, kad išbandytų variklį (testavimo automobiliui prireikė trijų mėnesių, kad jis pritaikytų ilgesnį ir sunkesnį V12). Testavimą baigė tris kartus pasaulio čempionas Ayrton Senna ir būsimasis du kartus pasaulio čempionas Mika Häkkinen Silverstono rajone Anglijoje ir Estorilo rajone Portugalijoje. Po pirmojo automobilio važiavimo Silverstone Senna pasiūlė Forghieri atlikti tam tikrus pakeitimus (mažiau brutalius "aukštesnius" ir plonesnius vidutinius), ir jis atitiko variklio galią, padidintą nuo maždaug, ir abu vairuotojai buvo labai sužavėti, nors variklis vis dar buvo šiek tiek nepatikimas (Häkkinen pranešė apie didžiulį variklio sprogimą bandydamas Silverstone, nors jam pavyko apvažiuoti 5,226 km (3,260 mylių) grandinę maždaug 1,4 sekundės greičiau nei komandos MP4/8 lenktyninių automobilių, varomų "Ford V8" varikliu). Pasak pranešimų, Senna netgi norėjo varžytis su varikliu Japonijos Grand Prix
Jis tikėjo, kad nors patikimumas gali būti problema, bent jau jis būtų greitesnis nei su "Ford" varomu lenktynių automobiliu (ironiška, kad Senna laimėjo tiek Japonijoje, tiek paskutinę lenktynes Australijoje su esamu MP4 / 8). Nepaisant to, Ronas Dennisas nusprendė pasirinkti "Peugeot" V10 variklius dėl geresnio komercinio susitarimo, kuris suteiktų komandos ilgalaikį stabilumą, ir 1993 m. Sezono pabaigoje "Lamborghini LE3512" buvo pašalintas iš Grand Prix lenktynių po to, kai "Chrysler" pardavė kompaniją Indonezijos investuotojų grupei, kuriai vadovavo Tommy Suharto.