Rašykite šio skyriaus tęsinį - Šaltasis karas turėjo svarbių pasekmių Pietų Amerikoje, kurią Jungtinės Valstijos laikė visapusiška Vakarų bloko dalimi, priešingai nei Rytų bloką, skirstymą, atsiradusią pasibaigus Antrajam pasauliniam karui ir Jaltos konferencijai. Po 1959 m. Kubos revoliucijos ir daugelio šalių Che Guevaros "foco" teorijos vietos įgyvendinimo JAV Pietų Amerikoje pradėjo karą su "komunistais subversivais", o tai paskatino paremti dešinę Čilėje, o tai baigėsi 1973 m. perversmu Čilėje. Po kelerių metų visą Pietų Ameriką užėmė panašios karinės diktatūros, vadinamos "juntas". Paragvajuje nuo 1954 m. valdžioje buvo Alfredo Stroessneris; Brazilijoje 1964 m. per karinį perversmą buvo nuverstas kairiojo sparno prezidentas João Goulart; Bolivijoje 1971 m. generolas Hugo Banzer nuvertė kairiojo sparno generolą Juaną José Torresą; Urugvajuje, kuris laikomas Pietų Amerikos "Šveicarija", 1973 m. birželio 27 d. perversme valdžią užėmė Juan María Bordaberry. Visame žemyne vyko "nešvarus karas", kurio kulminacija buvo Operacija "Kondoras" - susitarimas tarp Pietų žirgo saugumo tarnybų, kitų Pietų Amerikos šalių ir JAV vyriausybės, kuri rengė mokymus, kaip slopinti ir žudyti vidaus politinius oponentus. 1976 m. kariuomenė perėmė valdžią Argentinoje ir 1980 m. Bolivijoje palaikė Luis García Meza Tejada "kokaino perversmą", prieš mokydama kontras Nikaragvoje, kur 1979 m. valdžią užėmė Sandinistų nacionalinis išsivadavimo frontas, kuriam vadovavo Danielis Ortega. Panašūs kariniai perversmai įvyko Gvatemaloje
ir Salvadore. Tačiau 1980-aisiais padėtis pasaulyje, kaip ir Pietų Amerikoje, palaipsniui pasikeitė, nepaisant Šaltojo karo atnaujinimo nuo 1979 m. Iki 1985 m., kai Gorbačiovas pakeitė Konstantiną Chernenko kaip SSRS lyderio.