Meksikos pasienio karas, arba pasienio kampanija, yra kariniai mūšiai, vykę Meksikos ir Jungtinių Valstijų pasienio regione Šiaurės Amerikoje per Meksikos revoliuciją. Kovo laikotarpis apėmė Pirmąjį pasaulinį karą, kurio metu Vokietija bandė priversti Meksiką užpulti Jungtines Valstijas ir užsiimti priešiškumu prieš Amerikos pajėgas. Pasienio karas buvo penktasis ir paskutinis didelis konfliktas JAV teritorijoje, o jo pirmtakai buvo Amerikos revoliucijos karas, 1812 m. karas, Meksikos-Amerikos karas (1846-1848) ir Amerikos pilietinis karas. 1920 m. gruodžio 1 d. pasibaigus Meksikos revoliucijai, buvo uždaryta Amerikos sienos. Banditų karas Teksase buvo sienos karo dalis. Nuo Meksikos revoliucijos pradžios 1910 m. Jungtinių Valstijų armija buvo dislokuota pasienyje ir kelis kartus kovojo su Meksikos sukilėliais ar federaliniais. Konflikto viršūnė atėjo 1916 metais, kai revoliucininkas Pancho Villa užpuolė Amerikos pasienio miestą Kolumbą Naujojoje Meksikoje. Atsakydama, Jungtinių Valstijų armija, vadovaujama generolo John J. Pershingo, pradėjo ekspediciją
į šiaurės Meksiką, kad surastume ir užimtumėme Vilą. Nors Vilė nebuvo sučiuptas, JAV kariuomenė surado ir užpuolė Vilistų sukilėlius, nužudydama du Vilos vyriausius leitenantus. Pats revoliucininkas pabėgo, o Amerikos armija 1917 metų sausį grįžo į Jungtines Valstijas. Tačiau konfliktas pasienyje tęsėsi, o Jungtinės Valstijos pradėjo keletą papildomų, nors ir mažesnių operacijų į Meksikos teritoriją iki pat Amerikos pergalės Ambos Nogales mūšyje 1918 m. Rugpjūčio mėn., o tai lėmė nuolatinės sienos sienos sukūrimą. Konfliktas buvo susijęs ne tik su vilistais ir amerikiečiais; "Maderistas", "Carrancistas", "Constitutionalistas" ir vokiečiai taip pat kovojo su Amerikos pajėgomis per šį laikotarpį.