Užpildykite šią frazę: Indijos pralaimėjimas Kinijos-Indijos kare buvo didelis šokas, palyginti su jos pasauliniais siekiais ir pripažinimu. Didelio masto priešiškumas ir karinės nesėkmės smarkiai pakenkė jos pasitikėjimui savimi ir pasididžiavimui. Indija buvo priversta kreiptis į Vakarus dėl karinės ir politinės paramos. Po konflikto su Kinija Indija įsitraukė į du karus su Pakistanu ir įžengė į politinio nestabilumo, ekonominės stagnacijos, maisto trūkumo ir beveik bado sąlygų laikotarpį. Indijos vaidmuo Jungtinėse Tautose sumažėjo dėl jos įvaizdžio ir sąmoningo post-Nehru politinės vadovybės sprendimo laikytis mažo profilio Jungtinėse Tautose ir kalbėti tik apie gyvybiškai svarbius Indijos interesus. Šis politikos pasikeitimas buvo įgyvendintas per 1965 m. diskusijas dėl Kašmyro Saugumo Taryboje, kai Indijos užsienio reikalų ministras Swaranas Singh dramatiškai išėjo iš sesijos, atsakydamas į Pakistano užsienio reikalų ministro Zulfikaro Ali Bhutto nepakeliamą kalbą. Knygoje "Indijos keičiantis vaidmuo Jungtinėse Tautose" Stanley Kochanek parodo, kaip "dvišališkumas tapo pagrindiniu Indijos užsienio politikos principu", paverčiant JT tik "arena, kurioje palaikomi tokie ryšiai". Be to, kai Indijai buvo suteikta galimybė dalyvauti NATO konferencijoje, Sovietų Sąjungos parama tapo daug svarbesnė už lėtą ir neryžtingą JT Saugumo Tarybą.
Didžiausia strateginė pergalė, nugalėjusi Kiniją 1967 m. Kare ir suskaidydama Pakistaną į du ir sukurdama nepriklausomą Bangladešą 1971 m.