1944 m. birželio 22 d. per bombardavimo raidą virš Šiaurės Italijos priešų priešų ugnis smito laivą ir jis turėjo pasitraukti už vokiečių linijų. Kaimo gyventojai, vardu Zunino, kurį laiką jį paslėpė; tada jis prisijungė prie sąjungininkų pusės Italijos partizanų grupės, su kuria maždaug tris mėnesius dalyvavo sabotažinėse operacijose prieš vokiečių garnizoną. Kai vokiečiai pasitraukė iš šio rajono 1944 m. Spalio mėn., Smitas išėjo, kad bandytų susieti su sąjungininkų pajėgomis, kurios ką tik įsiveržė į
Pietų Prancūzijoje. Jį lydėjo dar trys kariai iš skirtingų Europos šalių ir vietinis gidas. Jis žengė per Jūrų Alpius, pasibaigus kelionei, nuogomis vaikščiodamas ant ledo ir sniego. 1944 m. lapkritį amerikiečiai jį rado. Smitas vėl atmetė pasiūlymą išvykti į Rodeziją ir 1945 m. Balandžio mėn. Grįžo į aktyvią tarnybą su 130 (Punjab) eskadronu, kuris tuo metu buvo įsikūręs Vakarų Vokietijoje. Jis ten vykdė kovines misijas, "maždaug mėgaudamasis šaudymu į keistus dalykus", - prisiminė jis, kol 1945 m. gegužės 7 d. baigėsi karas Europoje, kai Vokietija pasidavė. Smithas liko su 130 eskadronu likusį savo tarnybos laikotarpį, skraidydamas su vienetu į Daniją ir Norvegiją, o 1945 m. pabaigoje buvo atleistas su skrydžio leitenanto laipsniu. Visą savo gyvenimą jis išlaikė pakankamai gerus italų kalbos įgūdžius, nors, kaip pranešama, su "žiauriu" akcentu.