Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  Perėjimas: 1960 m. pabaigoje Michailas Ivanovičius Budyko dirbo su paprastais dviejų dimensijų energijos pusiausvyros klimato modeliais, kad ištirtų ledo atspindį. Jis nustatė, kad ledo albedo grįžtamasis ryšys Žemės klimato sistemoje sukuria teigiamą grįžtamąjį ryšį. Kuo daugiau sniego ir ledo, tuo daugiau saulės spinduliuotės atsispindi atgal į kosmosą, todėl Žemė tampa šaltesnė ir daugiau snigo. Kiti tyrimai parodė, kad tarša arba ugnikalnio išsiveržimas gali sukelti ledynmečio pradžią. 1980-aisiais Šveicarijos federalinio technologijų instituto geografijos tyrėjas Atsumu Ohmura nustatė, kad per pastaruosius tris dešimtmečius saulės spinduliuotė Žemės paviršiui sumažėjo daugiau kaip 10%. Jo išvados, regis, prieštarauja pasauliniam atšilimui - pasaulinė temperatūra iš esmės didėjo nuo 1970-ųjų. Mažiau šviesos, pasiekiančios žemę, reiškė, kad ji turėtų atvėsti. Netrukus po to pasirodė ir kiti: Viivi Russak 1990 m. "Saulės spinduliuotės, debesų ir atmosferos skaidrumo tendencijos pastaraisiais dešimtmečiais Estijoje" ir Beate Liepert 1994 m. "Saulės spinduliuotės Vokietijoje <unk> Stebėtos tendencijos ir jų priežasčių vertinimas". Apšvietimas taip pat buvo pastebėtas visoje buvusioje Sovietų Sąjungoje. Nepriklausomi tyrimai Izraelyje ir Nyderlanduose 1980-ųjų pabaigoje parodė akivaizdų saulės šviesos kiekio sumažėjimą, nepaisant plačiai paplitusių įrodymų, kad klimatas tampa karštesnis. Apšviestumo greitis visame pasaulyje skiriasi, tačiau vidutiniškai apskaičiuojamas maždaug 2-3% per dešimtmetį. 1990 m. pradžioje tendencija pasikeitė.  Klausimas: Kada Liepertas pastebėjo panašių tendencijų?
1994 m.