Užpildykite šią frazę: Polibio "Istorijos" prasideda 264 m. pr. Kr. ir baigiasi 146 m. pr. Kr. (Polybius gimė maždaug 200 m. pr. Kr. ir mirė maždaug 117 m. pr. Kr.). Jis daugiausia dėmesio skiria 53-iems metams, per kuriuos Senovės Roma tapo dominuojančia pasaulio galia. Šis laikotarpis, 220-167 m. pr. Kr., buvo Roma, subjugating Kartaginos ir įgyti kontrolę Helenistinės Graikijos. I-V knygoje aptariami to meto svarbių valstybių (Ptolemejų Egipto, helenistinės Graikijos, Makedonijos) reikalai ir plačiai aptariami Pirmasis ir Antrasis Punų karai. VI knygoje jis apibūdina Romos Konstituciją ir nurodo konsulių, Senato ir Liaudies įgaliojimus. Jis tvirtino, kad skirtumai tarp pirmojo valstybių, būtent Atėnų ir Tebų, ir antrojo, kurį sudaro Spartos, Kretos, Mantinejos ir Kartaginos, yra dėl to, kad Atėnų ir Tebų valstybės išaugo "nenormaliai". "Nenormalus" Polybius reiškia, kad šios valstybės atsirado dėl jų galios viršūnės ir jų žlugimo dėl likimo kaprizų. Tai daugiausia dėl to, kad atėniečiai turėjo tokių lyderių kaip Temistoklis, ir Thebans Pelopidas ir Epaminondas, kad šios dvi valstybės turi savo pusėje laimės palankumą tam tikrą laiką. Įdomu tai, kad Polibio požiūris į Periklio amžių gali būti kiek kitaip vertinamas nei to, ką dauguma šiuolaikinių istorikų laikė Graikijos aukso amžiumi. Tada jis lygina Romos valstybės politinę sistemą su Kretos ir Spartos politika ir parodo, kokiu požiūriu Romos įstatymai yra pranašesni už Kartaginos įstatymus. Jis daro išvadą, kad Romos valstybės sėkmė buvo pagrįsta jų mišriąja konstitucija, kurioje buvo derinti demokratijos, aristokratijos ir monarchijos elementai. Likusi "Istorijos" dalis aptariama laikotarpiu, kai Roma dominavo Viduržemio jūroje, nuo Hannibalo pralaimėjimo 201 m. pr. Kr. iki Romos sunaikinimo.
Kartagina ir graikų Korinto miestas-valstybė 146 m. pr. Kr.