Patikrinkite žemiau pateiktą eilutę ir atsakykite į klausimą, pateiktą toje pačioje kalba, kaip ir eilutė:  1807 m. natūralistas Džordžas Harisas, manydamas, kad tasmanijos velnias yra oposumo rūšis, parašė pirmąjį Tasmanijos velnio aprašymą, pavadinęs jį Didelphis ursina, nes jo savybės panašios į lokių, pavyzdžiui, apvalios ausys. Anksčiau jis apie tai kalbėjo Londono zoologinėje draugijoje. Tačiau 1800 m. Džordžas Šou įvardijo įprastą vombatą (vėliau perklasifikuotą į Vombatus ursinus), todėl jo vardas buvo nepasiekiamas. 1838 m. Richardas Ovenas pavadino vieną egzempliorių Dasyurus laniarius, tačiau 1877 m. jis jį priskyrė Sarcophilus. Šiuolaikinį Tasmanijos velnią 1841 m. prancūzų gamtos mokslininkas Pierre Boitard pavadino Sarcophilus harrisii ("Hariso mėsos mylėtojas"). Vėlesnė velnio taksonomijos peržiūra, paskelbta 1987 m., bandė pakeisti rūšies pavadinimą į Sarcophilus laniarius, remiantis tik kelių gyvūnų žemyninių fosilijų duomenimis. Tačiau tai nebuvo priimta visos taksonominės bendruomenės; pavadinimas S. harrisii buvo išlaikytas, o S. laniarius buvo priskirtas fosilijų rūšiai. "Beelzebulo šuniukas" buvo tasmanietiškų tyrinėtojų suteiktas vardas, turintis religinę figūrą, kuri yra pragaro princas ir Šėtono padėjėjas; tyrinėtojai pirmą kartą susidūrė su gyvūnu, išgirdę jo tolimus vokalizacijas naktį. Susiję pavadinimai, kurie buvo naudojami XIX amžiuje, buvo Sarcophilus satanicus ("Satanas mėsos mylėtojas") ir Diabolus ursinus ("velnias velnias"), visa tai dėl ankstyvųjų klaidingų supratimų apie velnią kaip nepakeliamai piktą. Tasmanijos velnias (Sarcophilus harrisii) priklauso šeimos Dasyuridae. Sarcophilus genties sudėtyje yra dar dvi rūšys, žinomos tik iš Pleistoceno fosilijų: S. laniarius ir S. moomaensis. Filogenetinė analizė rodo, kad Tasmanijos velnias yra arčiausiai gimęs su quolsu.  Klausimas: Koks šiuolaikinio Tasmanijos velnio vardas?
Sarcophilus harrisii