Senovės Romoje, nors savižudybė iš pradžių buvo leista, ji vėliau buvo laikoma nusikaltimu prieš valstybę dėl savo ekonominių išlaidų. Aristotelis pasmerkė visų formų savižudybę, o Platonas buvo dviprasmis. Romos kai kurios savižudybės priežastys buvo savanoriškas mirtis gladiatorių mūšyje, kaltė dėl žmogžudystės, kai kas nors nužudė, kad išgelbėtų kito gyvybę, kaip gedulo rezultatas, nuo gėdos, išprievartavimo ir pabėgimo iš nusikalstamų situacijų, tokių kaip fizinė kančia, smurtinis persekiojimas.
miesto pakraštyje