Churchillis 1955 m. kalboje pareiškė, kad atgrasymo veiksniai yra "nusiginklavimo tėvai" ir kad, jei Britanija savo ginklais neduoda indėlio Vakarų atgrasymo veiksniams, karo metu gali būti ne prioritetiniai tikslai, kurie jai kelia didžiausią grėsmę. Premjeras Haroldas Makmilanas tvirtino, kad branduoliniai ginklai suteiktų Britanijai įtakos taikymui ir Amerikos politikai, taip pat paveiktų strategiją Artimuosiuose ir Tolimuosiuose Rytuose. Jo gynybos ministras Duncanas Sandysas manė, kad branduoliniai ginklai sumažino Britanijos priklausomybę nuo Jungtinių Valstijų. 1956 m. Sueco krizė
Tai parodė, kad Britanija nebebuvo didžioji galia, bet padidino nepriklausomos branduolinės atgrasymo Britanijai vertę, kuri suteiktų jai didesnę įtaką JAV ir TSRS. Britų branduolinių ginklų karinis taikinys buvo Sovietų Sąjunga, o politinis taikinys - Jungtinės Valstijos.