Apibendrinti straipsnį:  Šokėja ir fotografė per kelias nuotraukas užfiksavo jos grįžimą į savo vaikystės namus po to, kai daugiau nei dešimtmetį gyveno viena. Po to, kai 2011 m. Shoccara Marcus gavo skambutį iš savo sesers, kad jos tėvui buvo diagnozuotas vėžys, ji susikrovė savo daiktus ir per dvi savaites grįžo į savo šeimos namus Atlantoje, Džordžijoje. Projekte apie šeimos dinamikos sudėtingumą, Marcus sakė, kad ji išreiškia savo izoliacijos jausmus, tiek metaforinius, tiek tiesioginius, nes ji bando susidoroti su savo šeima, prisimenančia ją kaip mažą mergaitę, kuri buvo, o atsisakė priimti moterį, kuria ji tapo. Važiuok žemyn vaizdo. Shoccara Marcus grįžo į savo vaikystės namus Džordžijoje po to, kai 2011 m. jos tėvui buvo diagnozuotas vėžys. Šokėja nuo pat ketverių metų amžiaus, jos būdas susidoroti su perėjimu buvo per šokį (viršuje Marcusas lipia ant sienos, kai jos tėvas miega svetainėje). Choreografuojant mano praeitį, nuotraukų serijoje, Marcus sakė, kad ji išreiškia savo izoliacijos jausmus, kai ji susiduria su savo šeima, prisimindama ją kaip vaiką, ji buvo, o atsisakė priimti ją moterimi, kuria ji tapo. Marcusas sakė: "Aš užfiksuotas lipdamas ant sienų, įlipiodamas į langų plokštes, pakabintas ant durų, tuo tarpu mano šeimos nariai sėdi prie virtuvės stalo, žiūri televizorių ir ten palaiko kasdienį gyvenimą". "Choreographing My Past" vaizduose Marcusas vaizduojamas, kai ji užkopia, plaukia ir žengia per skirtingus savo vaikystės namų kambarius, kad "protingai pabėgtų ir išlaikytų savo protą". Tačiau galiausiai, ji sakė, kad priima kovą, kad surastų meilę ir priėmimą erdvėje, kurią dalijasi su savo šeima. "Pasiekdamas nepatogias vietas ir pozicijas, aš abejojau, kur, kaip ir kodėl, aš prisitaikiau prie šeimos struktūros", - sakė Marcusas pareiškime. 'Aš užfiksuotas, kaip lipstu ant sienų, įlipu į langų plokštes, kabinuosi ant durų, tuo tarpu mano šeimos nariai sėdi prie virtuvės stalo, žiūri televizorių ir ten vykdo kasdienį gyvenimą.' Marcus, šokėja nuo keturių metų...
2011 m. Shoccara Marcus persikėlė iš Bruklino į Atlantą po to, kai jos tėvui buvo diagnozuotas vėžys. Ji grįžo į savo vaikystės namus Džordžijoje po to, kai daugiau nei dešimtmetį gyveno viena. Šokėja nuo ketverių metų, ji dokumentuoja perėjimą į fotografijos projektą Choreographing My Past. Projektas yra apie šeimos dinamikos sudėtingumą, kai ji išreiškia savo izoliacijos jausmus, bandydama susidoroti su savo šeima, prisimenančia ją kaip mažą mergaitę ir atsisakydama priimti moterį, kuria ji tapo.