Užpildykite šią frazę: Nepaisant bendros kalbos ir religijos su kaimynais ukrainiečiais valstiečiais, XIX amžiuje Vakarų Ukrainos ukrainiečių kilmingieji lenkų ir ukrainiečių bendruomenės konfliktų metu buvo linkę stoti į lenkų kilmingumo pusę. 1848 m. Ukrainos kilmingieji savanoriškai prisijungė prie Lenkijos nacionalinės gvardijos, o 1863 m. jie ėmėsi aukų
Lenkijos sukilėliai Rusijos imperijoje. Kaimynai, kuriuose daugiausia gyveno ukrainiečių kilmingumas, balsavo už lenkų kandidatus ir priešinosi pastangoms skleisti raštingumą tarp valstiečių. Šalūnai buvo taip politiškai užsiėmę bandydami išsaugoti ar susigrąžinti savo ypatingas šlovingumo teises, kad nesidalyvavo kituose politinio aktyvizmo formose. Šalūnų atsiskyrimas nuo Ukrainos nacionalinio judėjimo nebuvo vienpusis. Ukrainos nacionalinis judėjimas buvo labai orientuotas į valstiečius ir atmetė kilmingumą, kurio socialinis pagrindas neatitinka nacionalistinio naratyvo. Šalūnai dažnai buvo laikomi atpirkimo ošais ir kaltinami dėl rinkimų nesėkmių; nacionalinio judėjimo spauda kaltino juos godumu ir balsavimų pardavimu lenkams. Beveik nė vienas iš XIX amžiaus politinių aktyvistų, siekiančių palengvinti Ukrainos valstiečių kančią, skleisti raštingumą, skatinti ukrainizaciją ar apriboti ekonominį išnaudojimą, nebuvo kilmingas. Dėl kilmingųjų nuolatinio abejingumo ar pasipriešinimo Ukrainos reikalams kai kurie Ukrainos kaimo aktyvistai tvirtino, kad kilmingieji net nebuvo Ukrainos tautos dalis.