Įrašykite šio punkto tęsinį - Netrukus po būstinės įsteigimo, ekspedicinė buvo išbraukta iš pavadinimo dėl veiklos saugumo priežasčių. Stebėjęs Tuniso kampaniją, Sicilijos invaziją
1943 m. pabaigoje Eisenhoweris paliko karinę būstinę ir grįžo į Angliją, kad vadovautų pajėgoms, rengiančioms operaciją "Overlord", kuri buvo sąjungininkų iškrovimo Šiaurės Prancūzijoje kodinis pavadinimas. AFHQ jo pareigas perėmė feldmaršalas seras Henris M. Vilsonas. Vilsono titulas tapo Aukščiausiuoju vadovu Viduržemio jūros operacijų teatre, o Amerikos pajėgos tada buvo vadovaujamos generolo leitenanto Jacob L. Devers, kuris nuo 1943 m. gegužės mėn. buvo ETO generolo vadas. Kaip toks, Vilsonas turėjo strateginę Italijos kampanijos kontrolę. Jis tvirtai pasisakė už invaziją į Vokietiją per Dunojaus lygumą (vietoj operacijos "Dragon", sąjungininkų invazijos į Pietų Prancūziją kodinio pavadinimo), tačiau tai neįvyko, nes sąjungininkų armijos Italijoje (AAI) buvo nuolat susilpnintos, kad galėtų remti kitus karo teatrus. Wilsonas vadovavo vos mažiau nei metus, kol 1944 m. gruodį buvo išsiųstas į Vašingtoną kaip britų jungtinio štabo misijos vadovas. Vilsonui paveldėjo feldmaršalius seras Haroldas Aleksandras, kuris iki karo pabaigos buvo aukščiausiasis vadas ir AFHQ vadas.