Pabaigiu šią frazę: Kita vertus, istorikas M. A. Shabanas kampaniją laiko "ribota sėkmė" ir kritikuoja Haruno "vienintelį" dėmesį Bizantijai kaip "visiškai klaidingas pastangas". Pasak Šabano, ne tik Bizantija neturėjo jokių galimybių (ar ketinimų) rimtai kelti grėsmę Kalifatui, bet Haruno įdarbinimo pastangos paskatino rytinių kareivių antplūdį iš Chorasano, kuris prieštaravo tradiciniams Sirijos ir Irako kariniams elitams ir sukėlė atotrūkį, kuris prisidėjo prie
Ketvirtoji Fitna, Abasų pilietinis karas, prasidėjęs po Haruno mirties. Šis konfliktas tarp Haruno sūnų al-Amino () ir al-Ma'muno () reiškė, kad Abasų kalifatas negalėjo pasinaudoti Bizantijos pokyčiais Balkanuose. Iš tiesų 806 m. kampanija ir neveiksmingi 807 m. puolimų išpuoliai yra paskutiniai dideli, centralizuotai organizuojami abbasidų išpuoliai prieš Bizantiją per daugiau nei dvidešimt metų. Izoliuoti puolimų ir priešpuolių veiksmai tęsėsi ne tik sausumoje, bet ir jūroje, o nepriklausomai nuo abbasidų vietos musulmonų lyderiai užkariavo Krėtą ir 820-aisiais pradėjo Sicilijos užkariavimą. Vis dėlto didelio masto operacijos per sausumos sieną Rytų Mažojoje tarp dviejų imperijų buvo atnaujintos tik po imperatoriaus Teofilo (), kurio konfrontacijos su kalifai al-Ma'mun ir al-Mu'tasim (), kulminavo didžiosiomis al-Ma'mun invazijomis 830-833 m. ir al-Mu'tasimo Amoriumo plėšimu 838 m.