Transjordanijos ir Arabijos pietinė sienos teritorija buvo laikoma strategiškai svarbi Transjordanijai, kad būtų išvengta jos uždarumo į jūrą, turėdama prieigą prie jūros per Akabos uostą. Pietų Ma'an-Aqaba regioną, didelę teritoriją, kurioje gyvena tik 10 000 gyventojų, administruoja OETA East (vėliau Sirijos Arabų Karalystė, o vėliau ir Transjordanija) ir pretenduoja į ją Hejazo Karalystė. OETA East, Faisal paskyrė "kaymakam" (vietos gubernatorius) Ma'an; "kaymakam" Aqaba, kuris "neatsižvelgė ir Husein Mekos ir Feisal Damaske be bausmės", buvo įpareigotas Hussein išplėsti savo įgaliojimus Ma'an. Šis techninis ginčas netapo atviru konfliktu, o Hejazo karalystė turėjo "de facto" perimti kontrolę po to, kai Faisalio administraciją nugalėjo prancūzai. Po 1924-1925 m. Saudo Arabijos užkariavimo Hicaze
, Huseino armija pabėgo į Maano regioną (kuris tada buvo oficialiai paskelbtas kaip aneksuotas Abdullah Transjordanijos). 1925 m. Didžioji Britanija ir Ibn Saudas pasirašė Hados sutartį, kuria tarp Jordanijos ir Saudo Arabijos teritorijos buvo sukurta šešių tiesių linijų sienos. Svarbiausia, kad ši sienos dalis suteikė Transjordanijai trumpą prieigą prie Akabos įlankos. Vėliau 1927 m. Džidos sutartimi buvo patvirtinta sienos.