1900 m. netoli senovės Bizantijos miesto Teodosijos vietos Ziboldas, miškininkas ir inžinierius, atsakingas už šią sritį, kasdien atrado trylika didelių akmenų krūvų. Kiekviena akmenų krūva apėmė šiek tiek daugiau nei 900 kvadratinių metrų ir buvo maždaug 10 metrų aukščio. Rastiniai buvo susiję su 75 milimetrų skersmens terakotos vamzdžių, kurie, matyt, vedė prie šulinių ir fontanų mieste, likučiais. Ziboldas padarė išvadą, kad akmenų krūvos buvo kondensatoriai, kurie tiekio Theodosiją vandeniu; ir apskaičiavo, kad kiekvienas oro šulys gamina daugiau nei 55,400 litrų (12,200 imp; 14,600 US gal) kiekvieną dieną. Norėdamas patikrinti savo hipotezę, Ziboldas pastatė akmenų krūvą 288 metrų aukščio (945 pėdų) ant Tebabapo kalno. Kiekviena akmenų krūva buvo maždaug 900 kvadratinių metrų (9700 pėdų) ir buvo maždaug 10 metrų aukščio (33 pėdų
1915 m.