19 amžiuje vyravo Vengrijos kova dėl nepriklausomybės ir modernizacijos. Nacionalinis sukilimas prieš Habsburgus prasidėjo Vengrijos sostinėje 1848 metais
ir buvo nugalėtas po pusantrų metų, su Rusijos imperijos pagalba. 1867 m. buvo susitaikinimo metai, kurie atnešė Austrijos-Vengrijos gimimą. Taip Budapeštas tapo dviguba monarchijos sostine. Būtent šis kompromisas atvėrė antrą didelį Budapešto istorijos vystymosi etapą, kuris truko iki Pirmojo pasaulinio karo. 1849 m. grandinės tiltas, jungiantis Buda su Pestu, buvo atidarytas kaip pirmasis nuolatinis tiltas per Dunoją, o 1873 m. Buda ir Pestas oficialiai buvo sujungti su trečiąja dalimi, Óbuda (senuoju Buda), taip sukuriant naują Budapešto metropolį. Dinaminis Pestas tapo šalies administraciniu, politiniu, ekonominiu, prekybos ir kultūros centru. Etniniai vengrai perėjo vokiečius XIX a. antroje pusėje dėl masinės migracijos iš pernelyg apgyvendinto Transdanubia kaimo ir Didžiosios Vengrijos lygumos. Nuo 1851 m. iki 1910 m. vengrų dalis padidėjo nuo 35,6% iki 85,9%, vengrų kalba tapo dominuojančia kalba, o vokiečių kalba buvo išstumta. Žydų dalis 1900 m. pasiekė aukščiausią lygį - 23,6%. Dėl gerovės ir didelės miesto žydų bendruomenės XX a. pradžioje Budapeštas dažnai buvo vadinamas "žydų Meka" arba "Judapest".