Po 1807 m. mūšio Didžiosios Britanijos karinis jūrų laivynas pradėjo šešerius metus trukusią Danijos blokadą kaip dalį vykstančių Napoleono karų
, nutraukiant Monopolio miežių prekybą, kuri tiekė 80% Faerų salų gyventojų grūdų poreikių. Norėdamas išvengti bado, Nólsoyaras Pállas gavo leidimą iš britų ir 1807 m. spalio mėnesį su savimi atnešė miežių krovinį. Kitą vasarą, kai du britų laivai vienas po kito išgrobė iš Farerų salų visą Danijos vyriausybės nuosavybę, jis Torshavno komandanto prašymu išplaukė atgal į Daniją, kad bandytų gauti daugiau grūdų, tačiau "Royndin Fríða" buvo užgrobtas britų karo laivo ir nepataisomai sugadintas. Jis ir jo įgula buvo nugabenti į Londoną, kur gavo Karališkosios tarybos užuojautą ir pakeitė laivą "North Star"; šiame laive jie išplaukė netrukus po 1808 m. lapkričio 17 d. su tuo, kas turėjo būti pirmasis iš kelių grūdų siuntų, bet buvo prarasti jūroje, tikriausiai per stiprias audras tame metais, netoli Sumbos. Badaujo tik 1810 metais, kai buvo sudaryta sutartis su britais. Nólsoyar Páll ir Tórshavno komandanto neapykantos gilumą rodo tai, kad pastarasis kitą balandį išreiškė savo pasitenkinimą, kad Páll negrįžo, nors ir paprašė jo plaukti pagalbos. Dėl to kilo įtarimas, kuris išlieka iki šiol, kad komandantas surengė Pallų mirtį, galbūt įpareigodamas norvegų korsetą ("Odiną") nuskasti Pallų laivą į pietus nuo Farerų salų.