1908 m. gruodžio 28 d. Kalabriją, kartu su Sicilija, sugriovė žemės drebėjimas, o po to - cunamis.
Žemės drebėjimas sukėlė 80 000 žmonių mirtį. Per kelias valandas po nelaimės į krantą atplaukė britų ir rusų karinių jūrų laivynų laivai, kad padėtų išgyvenusiems, bet "Regia Marina" iš Neapolio pagalbos ekspediciją išsiuntė po dvi dienas. Italijos valdžios institucijų nesąmoningas ir neveiksmingas atsakas į nelaimę, kurią sukėlė nesutarę pareigūnai, nenorėję bendradarbiauti tarpusavyje, prisidėjo prie didelio žuvusiųjų skaičiaus, nes kai kuriems kaimuose pagalba pasiekia kelias savaites ir sukėlė daug pasipiktinimo Kalabrijoje. Norėdamas kompensuoti plačiai paplitusią kritiką, kad šiauriečių valdoma vyriausybė Romoje nesirūpino Kalabrijos žmonėmis, karalius Viktoras Emanuelis III asmeniškai perėmė pagalbos operaciją ir aplankė sunaikintus Kalabrijos kaimus, dėl kurių Savojijos karalius tapo populiarus regione. Visų pirma, kai karalius ėmėsi pagalbos pastangų, pareigūnai nustojo ginčytis, o pagalbos pagalba buvo teikiama žymiai efektyviau, todėl Viktorius Emanuelis laimėjo Kalabrijos dėkingumą.