Pagonys frankai, kurie nuo trečiojo amžiaus migravo į Galiją, su savo valdančia Merovinžų dinastija 498 m. Kalėdų dieną, po Tolbiaco mūšio, atsivertė į katalikų bažnyčią.
, kai Klodvicas I atsivertė ir buvo pakrikštytas Reimse. Šių įvykių detalę perdavė Gregorius iš Turso, kuris jas užrašė daugelį metų vėliau, šeštajame amžiuje. Po jų atsivertimo jis vaizdavo frankus kaip kovojančius prieš arijų eretikus ir barbarus. Tačiau įrodymai rodo, kad Klodvičiui nepavyko sukelti religinių nesutarimų tarp arijų, vizigotų ir galų-romiečių, ir nėra jokių požymių, kad religija būtų karų motyvas. Daugelis frankų aristokratijos narių sekė Klodvičiui ir atsivertė į krikščionybę, bet visi jo pavaldiniai atsivertė tik po didelių pastangų, o kai kuriuose regionuose - per du ateinančius šimtmečius. "Šv. Deniso kronika" pasakoja, kad po Klodvišo atsivertimo daugybė nepatenkintiems pagonims susirinko su Ragnacharu, kuris labai prisidėjo prie Klodvišo įkūrimo. Nors tekstas neaišku, dėl kokio tikslaus preteksto Klodvicas nužudė Ragnakarą. Likę pasipriešinimo taškai buvo įveikti regione po regiono, pirmiausia dėl plintančio vienuolynų tinklo darbo.