Kaip ir Fourier'as ir dauguma jo pasekėjų, Renaud politines formas laikė antrinėmis socialinei ir ekonominei organizacijai. Nepaisant to, jis pasveikino 1848 m. Antroji Respublika.
, matydamas respubliką kaip politinę formą, labiausiai suderinamą su Fourieristų principais. 1848-1849 m. revoliucinio laikotarpio politiniuose įvykiuose jis nežaidė ryškio vaidmens, tačiau buvo garsus publicistas, savo žurnalistikos, knygų ir kalbų dėka propaguodamas "organinio solidarumo" doktriną. Lujis Bonaparto įkūrimas privedė prie daugybės Renaudo kolegų socialistų įkalinimo ar tremties. Tačiau Renaudas išliko laisvas Prancūzijoje ir netgi pasiekė išskirtinumą karinėje karjeroje, galbūt dėl jo periferinio politinio įsitraukimo. Jis iki galo išliko ištikimas savo reformistiniams principams, apgailestaudamas tiek dėl revoliucinio 1871 m. Paryžiaus komunos smurto, tiek dėl smurto, kuriuo buvo slopinti komunarai. Matyt, jis mirė Epinal 1874 m. Sausio 6 d., nors kai kurie šaltiniai sako, kad 1873 m.