Rašykite šio skyriaus tęsinį - Izraelio infiltracija į Jordanijos teritoriją tuo metu apėmė karinių padalinių keršto puolimus Kibijoje ir Nahaline. Izraelio nusivylimas JT ir kitų šalių atžvilgiu lėmė jų pasitraukimą iš ISMAC 1951 m. ir HKJIMAC 1954 m. Izraelio ir Libano MAC veikimas išliko sklandus dėl labiau atsipalaidavusio Izraelio patrulių požiūrio į sugrįžusius ir infiltrantus. Ginčai su Egiptu, kuris uždraudė Izraelio laivybos iš Sueco kanalo ir blokavo Akabos įlanką, buvo susiję su al-Auja DMZ. 1955 m. Egipto rėmimas palestiniečių fedaienų (savo aukų) reidai privertė Izraelį nustoti lankyti Egipto MAC ir sustiprinti reidus į Gazos Ruožą ir Sinajų, dėl kurių Egiptas ginkluoja fedaienus. Nuo 1955 m. rugsėjo 21 d. Izraelio ginkluotosios pajėgos okupavo Egipto ir Izraelio demilitarizuotą zoną. Reaguodami į tai, generalinis sekretorius Dagas Hammarskjöldas ir UNTSO štabo vadas bandė užtikrinti Izraelio ginkluotųjų pajėgų išvedimo ir Egipto pajėgų išvedimo iš uždraustų pozicijų planą. Egipto ir Izraelio susitarimo VII ir VIII straipsniuose buvo nustatyta demilitarizuota zona (DMZ), kurios centras buvo El-Auja, ir buvo uždrausta karinių pajėgų buvimas. Taip pat draudžiama Egiptui išlaikyti pozicijas gretimoje teritorijoje į vakarus nuo demilitarizuotos zonos ir apriboti ginklus ir karius gynybinėse zonose abiejose linijos pusėse. Tiek Egiptas, tiek Izraelis generaliniam sekretoriui išreiškė norą visapusiškai laikytis šių dviejų straipsnių, kad būtų vėl visapusiškai laikomasi paliaubų susitarimo. Izraelio vyriausybė užtikrino, kad iš principo visiškai sutinka su planu. Tačiau susitarta išstojimas niekada neįvyko. 1956 m. invazija į Egiptą
1956 m. liepos 26 d. Egiptas nusprendė nacionalizuoti Sueco kanalą.