1966 m. generolo Juan Carlos Onganía prezidento Arturo Illia (UCR) nušalinimas iš pareigų išlaisvino Argentinos Kongresą ir privertė Armendarizą grįžti į savo medicinos praktiką. 1972 m. artėjant naujiems rinkimams, jis prisijungė prie buvusio UCR kongresmenų Raulo Alfonsino ir įkūrė "Jaunėjimo ir pokyčių judėjimą", centro kairiųjų frakciją, kuri priešinosi ilgametiniam partijos vadovui Ricardo Balbínui, kuris nugalėjo Alfonsiną partijos pirminiuose rinkimuose prieš 1973 m. Kovo rinkimus. Armendarizo ir Alfonsino draugystė tęsėsi 1970 m.
žmogaus teisių pažeidimų Argentinoje, vėliau dešimtmetyje. Po Alfonsín drąsios ir laiku pasipriešinimo nesvarbiam Foklandų karui 1982 m. jis tapo UCR lyderiu prieš 1983 m. rinkimus, kuriuos sutiko diskredituota diktatūra. Užsitikrinęs nominaciją liepos mėnesį, Alfonsínas iškėlė Armendárizą kaip UCR kandidatą į Buenos Aireso provincijos gubernatorių postą, kuriame gyvena 38% argentiniečių.