Parašykite šio punkto tęsinį - Švitrigailos veiklos 1394 <unk> 1397 m. ataskaitos yra prieštaringos. Senesni istorikai sekė Janui Długoszui ir tvirtino, kad jis pabėgo į Teutonų riterius Prūsijoje iškart po Vitebsko užėmimo, tačiau lenkų istorikas Aleksander Narcyz Przezdziecki tai paneigė. Tikriausiai apie 1396 m. ar 1397 m. Švitrigaila ir Fedoras, Liubarto sūnus, kuris buvo išvarytas iš Volinijos Galicijos-Volinijos karų pabaigoje
, pabėgo iš Krokuvos į Česino kunigaikštystę, Bohemijos karalystės feodą, o iš ten į Liuksemburgo Sigismundo rūmus. Švitrigaila susisiekė su Teutonų riteriais, senoviniu Lietuvos priešu, ir pasiūlė aljansą prieš Vytautą. Tai nebuvo precedentas: Vytautas tą patį padarė 1382 ir 1390 metais, kai kovojo su Jogaila. Tačiau 1398 m. Spalio mėn. Salynos sutartis buvo sudaryta su Vytautu, o Švitrigaila prarado bet kokias ginkluoto maišto viltis. Jis susitaikė su Vytautu ir gavo Navahrudaką ir dalį Podolijos, kuriai valdė ne Spytekas iš Melsztino.