Antras didelis pažanga buvo 1940-aisiais, kai Linusas Paulingas patvirtino Ehrlicho siūlomą spynos ir raktų teoriją, rodydamas, kad antikūnų ir antigenų sąveika labiau priklauso nuo jų formos nei jų cheminės sudėties. 1948-aisiais metais Astrid Fagreaus atrado, kad B ląstelės plazmos ląstelių pavidalu yra atsakingos už antikūnų sukūrimą. Kitas darbas buvo sutelktas į antikūnų baltymų apibūdinimą.
antikūnų baltymų struktūros apibūdinimas.