1823 m. "Ultras" išplėtė savo paramą ir sustabdė augantį karinį nesutarimą, kai intervencija Ispanijoje, palaikanti Ispanijos burbonų karalių Ferdinandą VII ir prieš liberalią Ispanijos vyriausybę, paskatino populiarų patriotinį aistrą. Nepaisant britų paramos kariniams veiksmams, intervencija buvo plačiai vertinama kaip bandymas susigrąžinti įtaką Ispanijoje, kurią Napoleono valdžioje prarado britai. Prancūzų ekspedicinė armija, vadinama Šimtai tūkstančių šv. Liudviko sūnų
, vadovavo Angoulême kunigaikštis, Artois grafo sūnus. Prancūzų kariai žygiojo į Madridą, o po to į Kadizą, išstumdami liberalius su nedideliais mūšiais (nuo 1823 m. balandžio iki rugsėjo), ir liktų Ispanijoje penkerius metus. Balsavusiuose turtuoliuose ultrams suteikta parama buvo dar labiau sustiprinta, kai buvo suteiktos palankybės panašiu būdu kaip 1816 m. kambaryje, ir baiminamasi dėl "charbonnerie", prancūzų ekvivalento "carbonari". 1824 m. rinkimuose buvo užtikrinta dar viena didelė dauguma.