Po Antrojo pasaulinio karo sovietų valdžia dešimtmečius nenorėjo pripažinti, kad masinis žydų žudymas Babi Jaryje buvo Holokausto dalis. Aukos buvo apibendrinamos kaip sovietinės; jų žydų tapatybės paminėjimas buvo nepriimtinas, nors jų mirtis buvo tiek pat nacių genocidinio Galutinio sprendimo pasekmė, kiek ir okupuotos Lenkijos mirties stovyklos.
(Ehrenburgas, "Pravda", 1944). Taip pat buvo praktiškai uždrausta paminėti vietinės policijos dalyvavimą ar Ukrainos nacionalistų organizacijos (OUN-B) į Kijevą išsiųstų pagalbinių batalionų vaidmenį surengdami, saugodami ir žudydami savo žydų tautiečius. Norėdami nustatyti ryšį, kurį sovietai taip stengėsi užgniaužti, holokausto tyrinėtojai tokius įvykius kaip Babi Jarų žudynės vadina "šovinių holokaustu".