Įrašykite šio straipsnio tęsinį - 1939 m. balandžio 7 d., likus penkiems mėnesiams iki Antrojo pasaulinio karo pradžios, Italijos karalystė įsiveržė į
Albanija. Per penkias dienas šalis buvo užgrobta, o Italijos karalius Viktoras Emanuelis III priėmė Albanijos parlamento siūlomą karūną. Karališkoji Albanijos armija buvo sujungta su Karališkoji Italijos armija ir buvo paskirtas vicekaras administruoti šalį kaip protektoratą. 1941 m. balandžio 6 d. įsiveržus į Jugoslaviją, Italijos Albanija buvo išplėsta, įtraukiant gretimas Jugoslavijos Karalystės dalis, daugiausia sudarytas iš Jugoslavijos "banovinų" (regioninių padalinių) Vardaro ir Moravos. Didžioji Kosovo dalis buvo prijungta prie Albanijos, ir pradžioje Albanijoje gyvenantys albanai entuziastingai pasveikino Italijos okupaciją. Kai kurie Kosovos albanai net tvirtino, kad albanai yra "ilirų paveldo arijai". Nors Kosovo albanai oficialiai priklausė Italijai, jiems buvo suteikta regiono kontrolė ir jie buvo skatinami atidaryti albanų kalbos mokyklas, kurias uždraudė Jugoslavijos vyriausybė. Italijai taip pat suteikė gyventojams Albanijos pilietybę ir leido jiems nešti Albanijos vėliavą. Italijos karališkoji armija išvarė daugumą serbų ir juodkalniškų gyventojų, kurie tarpukario laikotarpiu apsigyveno Kosove. Kosovo albanai niekino serbus dėl jų priespaudos per Balkanų karus, Pirmuosius pasaulinį karą ir Jugoslavijos valdymą. Jie pasinaudojo savo pasikeitusios aplinkybėmis, užpuolė savo kaimynus serbus ir sudegino net 30 000 serbų ir juodkalniškų kolonistų namus.