Rašykite šio straipsnio tęsinį - Marengo mūšis
(1800 m. birželio 14 d.) įkūrė politinę idėją, kuri turėjo tęstis iki Napoleono Maskvos kampanijos. Napoleonas planavo tik išlaikyti Milano kunigaikštystę Prancūzijai, atmetdamas Austriją, ir manoma, kad jis ruošia naują kampaniją Rytuose. Amieno taika, dėl kurios jis prarado Egiptą, buvo laikinas paliaubas. Jis palaipsniui išplėtė savo valdžią Italijoje, aneksavęs Piemontą ir įsigijęs Genovą, Parmą, Toskaną ir Neapolį, ir pridėjo šią Italijos teritoriją prie savo Cisalpinės Respublikos. Tuomet jis apgulė Romos valstybę ir 1801 metais pasirašė Konkordatą, kuriuo siekė kontroliuoti popiežiaus materialinį turtą. Kai Napoleonas suprato savo klaidą, jog paaukštino popiežiaus autoritetą nuo figūros, jis parengė "Articles Organiques" (1802), siekdamas tapti popiežiaus teisinis gynėjas, kaip ir Karolis Didysis. Norėdamas paslėpti savo planus prieš jų įgyvendinimą, jis sukėlė prancūzų kolonijinių siekių prieš Britaniją ir 1763 m. Paryžiaus sutarties atmintį, dar labiau padidindamas britų pavydą Prancūzijai, kurios sienos dabar buvo išplečiamos iki Reino ir už jos ribų, iki Hanoverio, Hamburgo ir Cuxhaven. Napoleonas turėjo valdančią elitą iš naujojo buržuazijos ir senosios aristokratijos susiliejimo.