Pasak Jolyet, Cubières buvo "didžiausias karys ir geriausias karys, kurį aš pažinojau. [Jis] buvo nepaprastai gražus, išmintingas, [ir] dosnus ir nepriklausomas". Vienas iš kariuomenės vadovų, rašydamas ataskaitas dėl armijos atleidimo po Šimto dienų, teigė, kad jis turėjo "priimtiną fizinę formą, [buvo] labai mokomas, puikus pulkininkas, [kuris] tarnavo uoliai ir ištikimai, puikus elgesys" ir nusprendė, kad jis turi likti Burbonų armijoje. Nepaisant šios pagyros, po šimto dienų jis neteko savo komisijos, tačiau jo tėvo įtaka rūmuose leido jam gauti Meuse departamento generalinį kvitą ir Šventojo Liudviko ordino kryžių (1820 m.). Jis grįžo į kariuomenę Ispanijos ekspedicijoje.
1823 m. buvo paskirtas vadovauti 27-ajam linijinės pėstininkų pulkui. Jis taip pat su savo pulku išvyko į Morejos ekspediciją ir gavo maršalo de kampo patentą (1829 m. vasario 27 d.).