Po sovietų okupacijos 1940 m. birželį Alantas pabėgo į Vokietiją. Jo žmona ir sūnus liko Lietuvoje ir buvo deportuoti į Sibirą per birželio deportaciją.
1941 metais. Vokietijoje jis buvo pakviestas vadovauti Lietuvos aktyvistų fronto kultūros komisijai, Lietuvos ištremtųjų judėjimui, kuris siekė išlaisvinti Lietuvą su Nacių Vokietijos parama. Alantas priklausė kraštutiniam dešiniesiems LAF ir palaikė Nepaisant pasiūlymo vadovauti Kultūros komisijai Lietuvos laikinosios vyriausybės Švietimo ministerijoje, jo paskyrimą blokuoja Lietuvos nacionalistų partija, o vietoj to jis skiriamas Vilniaus dramos teatro vadovu. Per trejus darbo metus Alantas parašė tris spektaklius, iš kurių du buvo pastatyti. 1944 m. Alantas pabėgo į Vokietiją nuo artėjančios sovietų armijos ir tapo pabėgėliu po Antrojo pasaulinio karo. 1949 m. Alantas persikėlė į Detroitą (JAV), kur iki 1968 m. išėjo į pensiją. Jis mokėjo prancūzų ir vokiečių kalbų, bet vargino anglų. Visą likusį gyvenimą jis skyrė literatūrai ir išleido keletą romanų, trumpų pasakojimų ir poezijos rinkinių. 1967-1971 m. jis buvo Lietuvos periodinių leidinių redaktoriaus pirmininkas, tačiau atsisakė.