Karinis įstatymas Jungtinėse Amerikos Valstijose reiškia JAV istorijos laikotarpius, kai regione, valstijoje, mieste ar visoje Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo kontroliuojama karinė įstaiga. Nacionaliniu lygmeniu tiek JAV prezidentas, tiek JAV Kongresas turi galią, esant tam tikriems apribojimams, įvesti karo padėtį, nes abu gali vadovauti milicijai. Kiekvienoje valstijoje gubernatorius turi galią įvesti karo padėtį valstybės ribose. Jungtinėse Valstijose karinis įstatymas buvo taikomas riboto skaičiaus atvejais, pavyzdžiui, Naujojo Orleano mūšyje; po didelių nelaimių, tokių kaip Didysis Čikagos gaisras 1871 m., 1906 m. San Francisko žemės drebėjimas
, arba per riaušes, tokias kaip 1919 m. Omaho rasinės riaušės ar 1920 m. Lexingtono riaušės; vietos lyderiai paskelbė karo įstatymą, kad apsaugotų save nuo minios smurto, pavyzdžiui, Nauvoo, Ilinojus, Ilinojaus mormonų karo metu ar Jutoje per Jutos karą; arba reaguodami į chaosą, susijusį su protestais ir riaušėmis, pavyzdžiui, 1934 m. Vakarų pakrantės prieplaukos streiką, Havajuose po japonų puolimas prieš Pearl Harborą ir per pilietinių teisių judėjimą reaguojant į 1963 m. Kembridžo riaušes.