Esztergomo apygardos buvo viena iš dviejų apygardų, kurių vadovybę sudarė paprasti kilmingieji, o ne religiniai ir politiniai lyderiai (kita - Pesto-Piliso-Solto-Kiskuno apygardos). Priešingai nei kitų grafybių vadovai, jiems nebuvo suteiktas lordo leitenanto laipsnis; jie galėjo įgyti tik vice-ispán ir kitus žemesnius laipsnius. 1786 m. Josefas II sujungė du grafystes, o naujasis centras buvo Tata. Po jo mirties 1790 m. sujungta grafystė buvo atskirta, o Esztergomui ir Komáromui buvo suteiktas apygardos centro laipsnis. 1848 m. gegužės mėn. abiem grafystėms kilmingų vadovybę pakeitė apygardos komisijos. Komarmo apygardos apygardos komisija veikė iki 1848-1849 m. Nepriklausomybės karo pabaigos
, bet Esztergomo apygardos komisija buvo sutrikdyta 1849 m. Sausio 15 d. imperatoriškųjų pajėgų okupacijos. Po karo apygardų vadovybę vadovavo imperatoriški/karališkieji komisarai. 1851 m. grafystės dalys, esančios pietiniame Dunojaus krante, buvo reorganizuotos kaip Esztergomo grafystė su Esztergomu kaip centru, o šiaurinės kranto dalys buvo reorganizuotos kaip Komaromo grafystė su Komaromu kaip centru. Šios reformuotos apygardos egzistavo tik iki 1860 m. Po to 1848 m. išrinktos apygardos komisijos grąžino juos į ankstesnę būklę. XIX a. pabaigoje, 1876 m. reorganizacijos metu į Esztergomo apygardą buvo įtraukti du Komárom apygardos miestai - Lábatlanas ir Piszke.