Rašykite tęsinį šiam punktui - Kovotojai. 1942 m. britų laivynas pristatė dar vieną kovinį lėktuvą, pritaikęs labai sėkmingą sausumos orlaivą "Spitfire" naudoti lėktuvnešyje. "Supermarine Seafire" buvo greitesnis už savo pirmtakus ir pradėjo pakeisti "Hawker Sea Hurricanes". Tačiau, kai vėjas buvo lengvas, lėktuvas galėjo smarkiai nusileisti. Be to, orlaivis, kurio variklis aušinamas po skrandžio puse, buvo įrengtas taip, kad pilotui buvo pavojingiau nusileisti, kaip ir "Hurricane". "Seafire" pasiekiamumas buvo ribotas, bet jį galima išplėsti naudojant tankus. Seafires palaikė sąjungininkų invaziją į Šiaurės Afriką, Siciliją, žemyninę Italiją ir pietinę Prancūziją.
Laikinai paskirti sausumos bazėse, jie taip pat palaikė invaziją į Normandiją. Ramiojo vandenyno regione, kaip britų Ramiojo vandenyno laivyno dalis, Seafires buvo naudojami CAP. Apskritai, sausumos orlaivių pritaikymas buvo prastesnis nei JAV specialiai sukurtų vežėjų orlaivių. Vėlai karo metu buvo pristatytas specialiai Jungtinėje Karalystėje sukurtas "Fairey Firefly", kuris pasižymėjo aukštesniais pajėgumais ir turėjo didesnę ugnies galią nei jo pirmtakas "Fairey Fulmer". Jis buvo sukurtas dar 1938 metais, tačiau ilgas jo kūrimas atvėrė jo panaudojimą mūšyje iki 1944 metų vidurio, o tuo metu jo pajėgumas buvo užtemdytas tiek Ašies, tiek sąjungininkų kovotojų. 1944 m. liepos mėn. "Firefly" dalyvavo operacijose prieš vokiečių karo laivą "Tirpitz" Norvegijoje. 1945 m. pradžioje per operacijas prieš Japonijos naftos perdirbimo įmones Sumatroje "Firefly" numušė "Nakajima Ki-43" (<unk>Oscar<unk>) naikintuvą. Taip pat "Fireflies" palaikė lėktuvnešų veiksmus prieš Japonijos laivybos laivus ir prieš Karolinos ir Japonijos namų salų pozicijas. Per karo metus buvo pagaminta mažiau nei 800 egzempliorių.