RF tvirtino, kad kruvini pilietiniai karai, kariniai perversmai ir kitos nelaimės, kurios siautė naujoms daugumos valdomoms Afrikos valstybėms į šiaurę, kurių daugelis tapo korumpuotomis, autokratinėmis ar komunistinėmis vienpartinėmis valstybėmis netrukus po nepriklausomybės, parodė, kad juodi Rodezijos lyderiai nebuvo pasirengę valdyti. Jį stipriai paveikė baltieji pabėgėliai, pabėgę į pietus iš Kongo.
, jis pristatė chaotiškus apokalipsės scenarijus apie tai, ką juodaodžių Rodezijos valdymas Pietų Rodezijoje gali reikšti, ypač baltaodžių bendruomenei. RF pozicijos šalininkai menkino juodųjų Rodezijos skundus dėl žemės nuosavybės ir segregacijos ir teigė, kad nepaisant rasinės disbalansos vidaus politikoje - baltieji sudarė 5% gyventojų, tačiau daugiau nei 90% registruotų rinkėjų - rinkimų sistema nebuvo rasistinė, nes rinkimų teisė buvo pagrįsta finansine ir švietimo kvalifikacija, o ne etninė kilmė. Jie pabrėžė kolonijos didžiuojamą karinį įrašą Britanijos vardu ir išreiškė norą Šaltojo karo kontekste suformuoti antikomunistinį, pro-Vakarų frontą Afrikoje kartu su Pietų Afrika ir Portugalija.