Rašykite šio skyriaus tęsinį - Kai 1806 m. spalio 9 d. Prūsijos armija buvo mobilizuota karui
, ji buvo padalinta į tris pagrindines grupes: išankstinę gvardiją, vadovaujamą generolo Frederio Luiso, Hohenlohe-Ingelfingeno princo, lauko armiją, kuriai vadovavo karalius Frederichas Vilhelmas III ir generolis Karolis Vilhelmas Ferdinandas, Brunsvieko-Volfenbüttelo kunigaikštis, ir generalmajoras Antonas Vilhelmas von L'Estocq Rytų Prūsijos korpusą. Po mobilizacijos pulkas buvo padalintas, jis buvo priskirtas lauko armijai ir tapo rezerve esančio Karlo Augusto, Saksonijos-Vajmaro-Aisenacho didžiojo kunigaikščio, atskiro korpuso dalimi. Po kurio laiko korpusas prisijungė prie pagrindinės pajėgos ir buvo pervadintas į Kovos korpusą. Kartu su granatų batalionu, pulkas sudarė lauko armijos dalį ir dalyvavo pražūtingoje Auerstadto mūšyje. Per mūšį, pulkas kartu su 30-uoju pėstininkų pulku sudarė 1 brigados, pėstininkų divizijos išankstinės gvardijos dalį. Regimentas kartu su likusia armijos ir granaterių batalionų dalimi buvo sunaikintas ir sugrįžo į Brandenburgą. Vėliau pulkas, nors ir žymiai sumažėjęs, dalyvavo Veisenės mūšyje, Greuseno mūšyje, Nordhauzeno mūšyje, Eilingeno mūšyje ir galiausiai Ratekau mūšyje, kur jis pasidavė ir vėliau buvo išardytas. Trečiasis batalionas iš deposo buvo suformuotas tuo pačiu metu kaip ir mobilizacija ir liko Berlyne iki lapkričio, kai prisijungė prie likusio pulko Liubeko mūšyje ir pabėgo į Štetiną, kur taip pat pasidavė po tos apgulties.