Nors Davidsonas buvo atsargus dėl Bažnyčios įtraukimo į vidaus partijų politiką, jis nesitraukė nuo didesnių politinių klausimų: jis suvaidino pagrindinį vaidmenį priimant 1911 m. reformų parlamentą; ragino abiejų pusių pusiausvyrą konflikte dėl Airijos nepriklausomybės; kovojo prieš nemoralus karo metodus Pirmojo pasaulinio karo metu ir vadovavo pastangoms išspręsti nacionalinę krizę 1926 m. Bendras streikas
- Taip. Jis buvo nuoseklus krikščionių vienybės gynėjas ir savo primato metu dažnai glaudžiai bendradarbiavo su kitais religiniais lyderiais. Išėjus į pensiją, jis buvo įvertintas kaip bendraamžius; jis mirė savo namuose Londone, sulaukęs 82 metų, po aštuoniolikos mėnesių.