1941 m. Vokietijos įsiveržimo į Sovietų Sąjungą metu Rall buvo paskirtas Rytų gynybinės pozicijos vadu birželio 25 d. ir prižiūrėjo pakrantės baterijų įrengimą Bolšoj Tyuters ir Lavensaari salose ir minų laukų išdėstymą Suomijos įlankoje. Tada jam buvo pavesta dalyvauti sudėtingoje operacijoje
evakuoti Baltijos laivyno laivus iš apgulto Talino ir atgabenti juos į Kronštadą. Rall buvo paskirtas priekinės gvardijos vadu. Galima evakuotis trimis maršrutais, todėl Rallas patarė pasirinkti pietų maršrutą. Nors šis laivas plaukė per seklius vandenis ir 200 mylių okupuotos pakrantės, su priešo pakrantės baterijomis, Rallas pabrėžė, kad pakrantės baterijos daugiausia sudarytos iš lengvųjų lauko šautuvų, kuriuos lengvai galėjo užgniaužti sovietų karinio jūrų laivyno artilerija, ir kad 200 laivų be jokių sunkumų pasiekė perėjimą. Maršalo Kliment Voroshilovo, Leningrado fronto vado, patarimą atmetė, nes jis buvo susirūpinęs dėl Latvijos ir Estijos įgulos ir net sovietų jūreiviai, pasitraukiantys į priešo pusę, įsakė Rallui ir jo viršininkui admirolui Vladimirui Tributsui pasirinkti vidurinį maršrutą, nepaisant to, kad jis buvo smarkiai minėtas priešo pajėgų. Evakuacijos konvojus greitai pradėjo smarkiai žaloti minos ir oro ataka. "Rall" laivas, naikintuvas "Kalininas", smogė į miną ir pradėjo skęsti. Gręžėjas "Volodarskiy" atplaukė šalia, kad ištrauktų įgulos narius, bet taip pat susidūrė su mina ir nuskendo. Rall buvo sužeistas ir patyrė smegenų sukrėtimą. Galiausiai jis buvo sugrąžintas į Kronštadą kartu su likusiais iš evakuacijos pajėgų. Nors sovietų vadovybė tvirtino laimėjusi evakuojant daugybę karių ir pabėgėlių, Rall pastebėjo, kad tai buvo "antroji Tsushima", turėdamas omenyje sunkią pralaimėjimą Tsushima mūšyje per Rusijos ir Japonijos karą.