1907 m. prancūzai pasinaudojo Emilio Mauchampo nužudymu Marakeše kaip pretekstu užkariauti Oujda rytuose, taip pat kaip jie pasinaudojo sukilimu prieš muitinės pajamas Kazablankoje kaip galimybe
ir užpulti tą miestą vakaruose. Agadiro krizė padidino įtampą tarp galingų Europos šalių ir lėmė Fezo sutartį (1912 m. kovo 30 d. pasirašyta), pagal kurią Marokas tapo Prancūzijos protektoratu. Antra sutartis, pasirašyta Prancūzijos ir Ispanijos valstybių vadovų, 1912 m. lapkričio 27 d. Ispanijai buvo suteikta įtakos zona šiaurės ir pietų Maroke. Šiaurinė dalis tapo Ispanijos protektoratu Maroke, o pietinė dalis buvo valdoma iš El Aaiuno kaip buferinė zona tarp Ispanijos kolonijos Saguia El Hamra ir Maroko. Fezo sutartis išprovokavo 1912 m. Fezo riaušes. 1923 m. gruodžio mėn. pasirašytu Tangerio protokolu Tangeris gavo specialų statusą ir tapo tarptautinė zona, nors per Antrąjį pasaulinį karą 1940-1945 m. jį okupavo frankistinė Ispanija.