Rašykite šio skyriaus tęsinį - Teoriškai, idėja apie šarvuotą dėžutę su daugybe ginklų atrodė pagrįsta. Tačiau praktiškai šis didelis projektas buvo toli gražu netobulas. Transporto priemonė buvo labai sunki, todėl ji buvo nepraktiška naudoti netolygame reljefe. Jis taip pat buvo lėtas, o tai dažnai reiškė, kad jį gali aplenkti pats pėstininkų, kuriuos jis turėjo padėti. Dėl trumpų traktorių bėgių, kai kuriais atvejais, transporto priemonė buvo palyginti nesaugi ir nekontroliuojama. Jei A7V turi vieną gelbėjimo malonę, tai tai, kad visos įgulos apsauginė šarva buvo neprilygstama - net ir lyginant su britų projektais - daugiau nei colio tam tikrose srityse. Iš viso buvo pagaminta dvidešimt tokių tankų, o pirmasis iš jų buvo paruoštas 1917 m. spalio mėn. A7V pirmą kartą buvo panaudotas 1918 m. kovo 21 d. Nors kai kurios jo savybės, pavyzdžiui, atšvilpę rėmai ir storesnis šarvas, padarė jį geresniu nei britų tankai tuo metu, A7V buvo mažiau sėkmingas kaip karo transporto priemonė. Pagrindinės problemos buvo susijusios su jo mechaniniu patikimumu ir sunkumais, su kuriais susidūrė peržengdamas priešo tranšes. Trys iš penkių tankių, kurie buvo įjungti, sugedo Sankt Kventine. Antrasis Vilers-Bretonė mūšis
Britų tankas išjungė vieną A7V ir išvežė dar du.