Socialistiniai modeliai ir idėjos, remiančios bendrą ar viešą nuosavybę, egzistavo nuo senovės. Indijos Maurijų imperijos, absoliuti monarchija, ekonomika buvo apibūdinta kai kurių mokslininkų kaip "socializuota monarchija" ir "vienos rūšies valstybinis socializmas" dėl "pramonės nacionalizavimo". Kiti mokslininkai teigia, kad socialistinės minties elementai buvo klasiškų graikų filosofų Platono ir Aristotelio politikoje. Mazdakas jaunesnysis (mirė apie. 524 ar 528 m. e. m.), persų komunalų proto-socialistas, įkūrė komunalinį turtą ir pasisakė už visuomenės gerovę. Abu Dharr al-Ghifari, Muhammedo bendražygis, daugeliu autorių yra laikomas pagrindiniu islamo socializmo pradininku. Jėzaus mokymai dažnai apibūdinami kaip socialistiniai, ypač krikščionių socialistų. rašoma, kad ankstyvojoje Jeruzalės bažnyčioje "niekas nesakė, kad bet koks jų turtas yra jų", nors šis modelis netrukus išnyko iš bažnyčios istorijos, išskyrus vienuolystę. Krikščioniškas socializmas buvo viena iš pagrindinių britų Darbo partijos sričių ir, kaip teigiama, prasidėjo nuo sukilimo
Wat Tyler ir John Ball 14-ajame amžiuje. Po Prancūzijos revoliucijos tokie aktyvistai ir teoretikai kaip François-Noël Babeuf, Étienne-Gabriel Morelly, Philippe Buonarroti ir Auguste Blanqui turėjo įtakos ankstyviems Prancūzijos darbininkų ir socialistiniams judėjimams. Didžiojoje Britanijoje Thomas Paine pasiūlė išsamų planą apmokestinti nekilnojamojo turto savininkus, kad jie mokėtų už vargšų poreikius "Agrarinis teisingumas", o Charles Hall parašė "Civilizacijos poveikis žmonėms Europos valstybėse", pasmerkdamas kapitalizmo poveikį savo laikų vargšams. Šis darbas turėjo įtakos Tomas Spenso utopinėms schemoms.