Užbaigi šį sakinį: Antrojo pasaulinio karo pradžioje, nuo 1940 metų gegužės iki birželio, jis buvo jauniausias Prancūzijos generolas. Jis vadovavo savo divizijai per Prancūzijos mūšį, Rethelo, Šampanos-Ardeno ir Loiros mūšiuose ir iki 1940 m. birželio 22 d. paliaubų. Višės režimo metu jis išliko paliaubų armijoje, pirmiausia regioniniuose vadovybiniuose postuose, o vėliau - vyriausiuoju karių vadu Tunise. Po
1942 m. lapkričio 11 d., kai išsilaipino sąjungininkų pajėgos Šiaurės Afrikoje, vokiečiai įsiveržė į laisvąją zoną; de Lattre, 16-osios karinės divizijos Montpellier komandantas, atsisakė įsakymų nekovoti su vokiečiais ir buvo vienintelis aktyvus generolas, įsakęs savo kariams priešintis įsiveržėliams. Jis buvo suimtas, bet 1943 m. pabaigoje pabėgo ir perėjo į Šarlio de Golės Laisvąją Prancūziją. 1943-1945 m. jis buvo vienas iš išlaisvinimo armijos vyresniųjų vadų, vadovavęs pajėgoms, kurios 1944 m. rugpjūčio 15 d. išsilaipino Pietų Prancūzijoje, tada kovojo iki Reino ir Dunojaus upės. Jis buvo vienintelis Antrojo pasaulinio karo Prancūzijos generolas, vadovavęs dideliam amerikiečių karių skaičiui, kai JAV XXI korpusas buvo pridedamas prie jo pirmosios armijos Kolmaro kišenės mūšyje. Jis taip pat buvo Prancūzijos atstovas Berlyne 1945 m. gegužės 8 d. su Eisenhaueriu, Žukovu ir Montgomeri.