1939 m. vasaros pabaigoje nacių Vokietijos diktatorius Adolfas Hitleris su vienu iš savo svarbiausių nacių ideologų Alfredu Rosenbergu sukūrė idėją dėl žydų "rezervacijos" ("Judenreservat"). Lublino miestas Lenkijoje buvo nacistinių planuotojų dėmesio centre nuo 30-ųjų pradžios, kai Herrmann Seiffert jį apibūdino kaip žydų pasaulinės galios centrą ir jų genetinio potencialo šaltinį. 1939 m. rugsėjį nacių Vokietija nugalėjo Lenkiją ir padalino šalį su Sovietų Sąjunga
, Lublino sritis tapo Hans Franko vadovaujamos Generalgouvernement dalimi. 1939 m. lapkričio mėn. vietovę, kadaise buvusią Nacių Vokietijos kontroliuojama, apžiūrėjo Franko pavaduotojas Artur Seyss-Inquart. Jis pranešė, kad <unk> pagal vietos gubernatorių <unk> vietovė, "savo prigimtimi pelkėtina", būtų naudinga kaip rezervatas žydams, ir kad "šis veiksmas sukeltų [jų] nemažą dezinkavimą". Lapkričio 25 d. Frankas informavo vietos administraciją, kad buvo pasiūlyta "milijonų žydų" antplūdis. Taip pat lapkritį Odilo Globočnik buvo paskirtas atsakingu už visus klausimus, susijusius su žydų Lublino rajone, atstovaujant SS kaip SS ir policijos vadovas. Globočnikas įsteigė departamentą, kuriam vadovavo dr. Hofbaueris, kad planuotų numatomų žydų apsigyvenimą ir priverstinį darbą.