Nacių propagandoje herojiška mirtis dažnai buvo vaizduojama kaip šlovinga. Ji buvo šlovinama tokiais filmais kaip "Flüchtlinge", "Hans Westmar" ir "Kolberg". "Wunschkonzert", nors ir daugiausia apie namų frontą, yra vienas veikėjas, kuris miršta, grojant orguliu bažnyčioje, kad galėtų vadovauti savo draugams, nors jis žino, kad priešo pajėgos taip pat jį suras. Pirmojo pasaulinio karo žuvusieji taip pat buvo vaizduojami kaip didvyriai.
Operacija "Michaelis", generolas majoriui pasakoja, kad jie bus matuojami pagal jų aukos didybę, o ne pergalės, o "Leave on Parole" žmonės vaizduojami kaip korumpuoti pacifistinių šūkių, o kareiviai stovi savo žemėje. Net filmas "Morgenrot", kuris buvo sukurtas dar prieš nacių įsiveržimą į valdžią ir kuriame buvo tokių ne nacių dalykų, kaip moters atsisakymas džiaugtis dėl kančių kitoje pusėje, pagyrė tokias mirtis ir dėl to sulaukė Nacių pareigūnų palankumo. Karlo Riterio filmai, skirti jaunimui, buvo "karinis švietimas" ir šlovino mirtį mūšyje.