1944 m. Vokietijos Rytų fronto padėtis tapo beviltiška. Adolfas Hitleris, asmeniškai perėmęs daugybę pareigų OKW ir OKH, įsakė "ne žingsnio atgal" politiką bandydamas sustabdyti sovietų puolimus, kurių negalima sulaikyti atviromis mūšiais
Nebeliko. Po šios politikos keli miestai buvo paskelbti "Festungen" ("Tvirtinėjomis") ir turėjo būti laikomi Vokietijos kariuomenės bet kokia kaina, net jei buvo apsupti ir be vilties nutraukti apsiaustą. Tokios politikos pavyzdžiai buvo Stalingrado ir Kijevo tvirtovės.