Jose Maria Torrijos y Uriarte (1791 m. kovo 20 d. - 1831 m. gruodžio 11 d.), Torrijos grafas, karalienės gubernatorės suteiktas titulas, taip pat žinomas kaip generolas Torrijos, buvo ispanų liberalinis kareivis. Jis kovojo Ispanijos nepriklausomybės kare, o po to, kai 1814 m. Ferdinandas VII atkūrė absoliutizmą, jis dalyvavo 1817 m. Džono Van Haleno pareiškime, kuriuo siekė atkurti 1812 m. Konstituciją, už kurią jis praleido dvejus metus kalėjime, kol buvo paleistas po triumfinio Riego sukilimo 1820 m. Jis grįžo kovoti su prancūzais, kai
Šimtas tūkstančių šv. Liudviko sūnų įsiveržė į Ispaniją, kad atkurtų absoliutinę Ferdinando VII valdžią, o kai jie triumfavo, užbaigdami liberalinį trienniumą, buvo ištremti į Angliją. Ten jis parengė pareiškimą, kurį pats vadovavo, ir 1831 m. gruodžio 2 d. iš Gibraltaro nusileido į Malagos pakrantę su šešiasdešimčia vyrų, tačiau jie pateko į spąstus, kuriuos prieš jį iškėlė absolutistinės valdžios, ir buvo suimti. Po devynių dienų, gruodžio 11 d., Torrijos ir 48 jo bendražygiai buvo nušauti be teismo San Andres de Málaga paplūdimiuje. Tai buvo įamžintas José de Espronceda sonetas "Torrijos ir jo bendražygiai miršta" ("A la memoria del General Torrijos") ir garsus 1888 m. Antonio Gisberto tapytas paveikslas. "Traginė jo gyvenimo pabaiga paaiškina tai, kas atsitiko istorijai, visiškai sąžiningai, kaip didis kovos su despotizmu ir tironija simbolis, turintis epinio kilnumo ir ramybės bruožus, būdingus romantiškam herojui, amžiną Antonio Gisberto žinomame paveiksle". Malagos miestas pastatė Torrijos ir jo draugų paminklą Plaza de la Merced, šalia tapytojo Pablo Pikaso gimtinės. Po Torrijos paminklu aikštės viduryje yra 48 iš 49 sušaudytų vyrų kapų; Vienas iš jų, britas, buvo palaidotas anglų kapinėse (Malagoje).