Apibendrinti straipsnį:  Po daugelio metų kančios už spygliuojančios vielos tvoros, stebint, kaip jų mylimieji miršta prieš jų akis, o nacistiniai sargybiniai sistemingai žudo juos dešimtimis tūkstančių, tai yra ta akimirka, kai Bergen-Belsen kaliniai stebėjo, kaip mirties stovykla buvo sudeginta iki žemės. Šiose žmonių kančiose kadaise buvo tūkstančių žydų, čiganų, homoseksualų, nacių oponentų ir neįgaliųjų kūnai, kuriuos nežmoniškai nužudė Adolfas Hitleris ir jo išprotėjęs režimas. Diaristė Ana Frank ir jos sesuo Margot taip pat mirė čia. Netrukus po to, kai 1945 m. britų ir kanadiečių kariuomenės išlaisvino stovyklą, jis buvo sudegintas, o bent jau dalis tų kančių buvo amžinai sunaikinta, nes pastatus su Reichskriegs vėliava ir Hitlerio portretu, kurie juos puošė, sudegino liepsnos. Šie pragaras vaizdai, kuriuos nufotografavo britų dvasininkas Čarlzas Martinas Kingas Parsonas, užfiksavo tą skausmingą istorinę akimirką, kurią ateities kartos prisimins. Žymėtinas: Bergen-Belseno koncentracijos stovykla Vokietijoje, kaip ji atrodė po to, kai ją išlaisvino britų ir kanadiečių kariai, puošta Vokietijos Reichskriegs vėliava (kairėje) ir Hitlerio portretu (dešinėje) Istorinis: kai žmonių minios žiūri, britų kariai sudegina pastatus iki žemės. Šias niekad nematytas nuotraukas nufotografavo dvasininkas Charles Martin King Parsons, kuris buvo vienas iš keleto dvasininkų, padėjusių ją išlaisvinti. Į dūmą: stovykla, kuri tapo paskutinia 50 000 žydų, čiganų, homoseksualų, nacių oponentų ir neįgaliųjų po 1945 m. išlaisvinimo buvo sudeginta iki pamatų. Nuotraukos buvo aptiktos Tom Marshall, P. Parsonso perenečio, kuris sakė didžiuojasi, kad jo perenečio buvo pakankamai drąsus, kad padarytų nuotraukas, kad ateities kartos nepamirštų, kas nutiko. Dramatiškoje scenoje kareiviai susirenka priešais sceną, kai stovykla yra sudeginta, taip užbaigdami kančias viduje. Pone Parsonsai, iš pradžių...
Britų dvasininkas Charles Martin King Parsons buvo vienas iš keleto dvasininkų, įžengusių į Bergen-Belsen stovyklą. Nufotografavo šiuos vaizdus, bet niekada apie juos nesakė šeimai, kol jų neatkūrė anūkas Tomas Maršalas. Ponas Maršalas sakė, kad didžiuojasi savo seneliu, nes jis pasirūpino, kad ateities kartos niekada nepamirštų to, kas įvyko. Įspėjimas: