Parašykite šio skyriaus tęsinį. Spalio 6 d. iš transporto laivo "Sumner" nusileido pirmieji armijos kariai. Iš pradžių pajėgos buvo vadinamos Kubos intervencijos armija, tačiau spalio 15 d. Taftas pervadino ją į Kubos taikos armiją. JAV Kongresas ir Ruzveltas leido dislokuoti 18 000 vyrų į Kubą ekspedicijai, bet jų skaičius Kuboje niekada neviršijo 425 karininkų ir 6 196 kareivių. Maždaug pusė karių buvo iš 11-ojo kavalerijos pulko, vadovaujamo pulkininko Earlo Thomaso, pusė - iš 2-ojo pulko, 1-osios ekspedicinės brigados. Pasak vieno istoriko, "Kubos taikos armija buvo stiprus moralinė jėga saloje, skatindama stabilumą ir paklusnumą laikinai valdomai vyriausybei". Daugelis pareigūnų buvo Filipinų karo veteranai.
ir griežtai disciplinuoti, kad būtų išvengta rimtų netinkamo elgesio atvejų. Kadangi sukilėliai jau nusileido, amerikiečiai sutelkė dėmesį į kelių ir postų statybą. Per okupaciją buvo pastatyta 92 km naujų kelių, o kariuomenė turėjo apie trisdešimt skirtingų postų tiek kaimo, tiek miesto vietovėse, įskaitant Guantanamo įlanką. Centrinė būstinė buvo Kolumbijos stovykloje, į vakarus nuo Havanos. Karinė administracija nerimaudavo, kad kariuomenė užsikrės tifo, maliarija ir gonorėja, o dešimt procentų karių okupacijos metu užsikrės lytinėmis ligomis.