Po "Karininkų" (1848) jis pradėjo "Birželio dieną", kuri niekada nebuvo baigta, ir parodė "Rūkėją" (1849) ir "Bravus" ("Les Bravi", 1852). 1855 m. jis pasiekė aukščiausią savo pasiekimų ženklą su "Žaistiesiems" ir "Kvarta" ("La Rixe"), kurią Napoleonas III pristatė Anglijos teismui. Jo triumfas tęsėsi 1857 m. Salone, kai jis iškėlė devynias nuotraukas ir brėžinius; tarp jų "Jaunimas regento laikų", "Dailininko", "Apių smidžio", "Muzikantas" ir "Skaitymas Diderot's". Kai 1859 m. vasarą imperatorius Napoleonas III kartu su Piemonto ir Sardinijos karaliumi Viktoriumi Emanuelu II bandė išvaryti Habsburgus iš jų teritorijų Šiaurės Italijoje, Meisonier gavo vyriausybės užsakymą iliustruoti kampanijos scenas. "Imperatorius Napoleonas III Solferino" užtruko daugiau nei trejus metus. Šis darbas, mūšio scena, "bonshommes" ir mušketerių tapytojui buvo kažkokia išeitis, nors Meissonier jau piešė smurto ir žudynių scenų, tokių kaip "Civilinio karo atminimas", ir 1848 m.
buvo aktyviai tarnavęs Nacionalinės gvardijos kapitonu, kai kovojo respublikonų vyriausybės pusėje per "Birželio dienas". 1861 m. rudenį jis buvo išrinktas Prancūzijos instituto pirmininku, kai Akademijos dailės akademijos nariai balsavo už jį, kad jis prisijungtų prie jų skaičiaus. 1861 m. salonui jis siuntė "A Shoeing Smith", "A Musician", "A Painter" ir "M. Louis Fould"; 1864 m. "The Emperor at Solferino" ir "1814". Vėliau jis parodė "A Gamblers' Quarrel" (1865) ir "Desaix and the Army of the Rhine" (1867).