P-40 trūko dviejų greičių superkompresoriaus, todėl jis buvo prastesnis už Luftwaffe kovotojus, tokius kaip "Messerschmitt Bf 109" arba "Focke-Wulf Fw 190" didelio aukščio mūšyje, ir jis buvo retai naudojamas operacijose.
Šiaurės Vakarų Europa. Tačiau 1941-1944 m. P-40 vaidino svarbų vaidmenį sąjungininkų oro pajėgose trijuose pagrindiniuose mūšių teatruose: Šiaurės Afrikoje, pietvakarių Ramiojo vandenyno regione ir Kinijoje. Ji taip pat vaidino svarbų vaidmenį Artimuosiuose Rytuose, Pietryčių Azijoje, Rytų Europoje, Aliaskoje ir Italijoje. P-40 veiksmingumas dideliuose aukštyse nebuvo toks svarbus tose srityse, kur jis tarnavo kaip oro pranašumo naikintuvas, bombonešas palydovas ir naikintuvas-bombonešas. Nors po karo jis buvo žinomas kaip vidutinis projektas, tinkamas tik glaudžiai oro palaikymui, naujausi tyrimai, įskaitant atskirų sąjungininkų eskadrijų įrašų patikrinimą, rodo, kad taip nebuvo: P-40 pasirodė stebėtinai gerai kaip oro pranašumo naikintuvas, kartais patirdamas didelių nuostolių, bet taip pat labai sunkią priešo orlaiviams. Remiantis karinių pergalės teiginiais, daugiau kaip 200 sąjungininkų naikintuvų - iš JK, Australijos, Naujosios Zelandijos, Kanados, Pietų Afrikos, JAV ir Sovietų Sąjungos - tapo P-40 skraidančiais ace. Tarp jų buvo bent 20 dvigubų asų, daugiausia Šiaurės Afrikoje, Kinijoje, Birmoje ir Indijoje, pietvakarių Ramiojo vandenyno regione ir Rytų Europoje. P-40 siūlė papildomų privalumų mažos kainos ir ilgaamžiškumas, kuris išlaikė jį gamyboje kaip antžeminio užpuolio orlaivis ilgai po to, kai jis buvo pasenęs kaip naikintuvas.