Írj folytatást erre a bekezdésre - 1754 és 1762 között Hume kiadta "The History of England" című hat kötetes művét, amely kiterjed (az alcíme szerint) "From the Invasion of Julius Caesar
a forradalomhoz 1688-ban". Voltaire által a történelem szélességére vonatkozó érzék ihlette, Hume kiterjesztette a terület fókuszát a királyok, a parlamentek és a hadseregek mellett az irodalomra és a tudományra is. Azt állította, hogy a szabadság keresése volt a legmagasabb mérce a múlt megítélésére, és arra a következtetésre jutott, hogy jelentős ingadozások után Angliában írásának idején elérték "a szabadság legteljesebb rendszerét, amelyet valaha ismertek az emberiség között". "kulturális jelentőségű eseménynek kell tekinteni. A maga idejében ez egy újítás volt, amely magasra emelkedett az elődeitől". Hume "Anglia története" híressé tette történészként, mielőtt valaha is komoly filozófusnak tekintették volna. Ebben a munkában Hume a történelmet használja, hogy elmesélje Angliának a felemelkedését, és hogy mi vezetett a nagyságához, és a vallásnak a fejlődésére gyakorolt katasztrofális hatásait. Hume szerint Anglia felemelkedésének története mintát adhat másoknak, akik szintén szeretnének felemelkedni a jelenlegi nagyságához.