Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjáró: A Van Diemen-földet, amelyet ma Tasmánia néven ismerünk, 1803-ban telepedtek le, miután a Sullivan-öbölben, a mai Victoria-szigeteken nem sikerült letelepedni. Más brit települések is követték, a kontinens különböző pontjain, amelyek közül sok sikertelen volt. A Kelet-indiai Kereskedelmi Bizottság 1823-ban azt javasolta, hogy létesítsenek egy települést az északi Ausztrália partján, hogy megelőzzék a hollandokat, és J.J.G. Bremer kapitányt, RN-t bízták meg azzal, hogy létesítsen egy települést a Bathurst-sziget és a Cobourg-félsziget között. Bremer 1824-ben a Melville-szigeten Fort Dundas-ban rögzítette településének helyét, és mivel ez jóval nyugatra volt az 1788-ban kihirdetett határtól, brit szuverenitást hirdetett az egész terület felett nyugatra a 129 ° keleti hosszúságig. Az új határ magában foglalta a Melville- és Bathurst-szigeteket és a szomszédos szárazföldet. 1826-ban a brit követelés kiterjedt az egész ausztrál kontinensre, amikor Edmund Lockyer őrnagy települést alapított a King George Sound-on (a későbbi Albany város alapja), de Nyugat-Ausztrália keleti határa változatlanul maradt a 129 ° keleti hosszúságon. 1824-ben a Brisbane-folyó torkolata közelében (a későbbi Queensland-i gyarmat alapja) büntetőtelepet alapítottak. 1829-ben a Swan River Colony és fővárosa, Perth, a nyugati parton alakult, és a King George Sound irányítását is átvette. Kezdetben szabad gyarmat volt, de a munkaerőhiány miatt később a nyugati Ausztrália brit bűnözőket fogadott be.  Kérdés: Miért fogadta el Nyugat-Ausztrália a brit foglyokat?
akut munkaerőhiány