A nyugati fronton kapitány rangjával érkezett, és a Fleurbaix közelében a német lövészárkok ellen "legbrilliánsabb" támadást vezetett, és bár súlyosan fejben sérült, a parancsnokságát addig tartotta, amíg a művelet sikeresen befejeződött. Cselekedeteiért a Distinguished Service Order (DSO) társává nevezték ki, amely a tisztek második legmagasabb kitüntetése a bátorságért. Amikor visszatért a kórházból, ő lett a főnök, és volt ideiglenes parancsnoksága a zászlóaljban a második csatában Bullecourt májusban 1917. Júliusban ezredeshelyettes lett, és a 10. zászlóalj parancsnoka lett. Ő vezette azt az egységet a Menin Road Ridge csata alatt.
1918 szeptemberében a Szent Mihály és Szent György Rend társa lett. Talán a legnagyobb sikere a júliusi Merris elfogása volt, amiért a DSO-ja kapta meg, megint a hősiességéért. Továbbra is ügyesen vezette zászlóalját a Száznapos Offenzívában és a november 11-i fegyverszünetig. A háború alatt a már említett kitüntetések mellett a francia Croix de guerre-t is elnyerte, és öt alkalommal említik a küldeményekben.