A repülőgép-hordozók eredete az I. világháború idejéből származik. A legkorábbi kísérletek során ideiglenes "repülő" platformokat szereltek fel több nemzet, különösen az Egyesült Államok és az Egyesült Királyság hadihajóinak lövegtornyaihoz. Az első hajó, amelyet állandó repülési fedélzetre módosítottak, a csatahajó volt, amely kezdetben egyetlen repülési fedélzetet kapott az eredeti felépítés előtt. Később egy különálló "landing on" fedélzetre és később egy teljes fedélzetre módosították. Más hajókat, gyakran partraszállító hajókat, úgy alakítottak át, hogy teljes körű repülési fedélzetekkel rendelkezzenek, és ez volt az első ilyen módosítás. Ezek az első bizonytalan lépések kevés jelzést adtak arra, hogy mennyire fontos lesz a repülőgép-hordozó. A háborúk közötti években Japán, az Egyesült Királyság és az Egyesült Államok jelentős hordozóflottákat építettek, így a második világháború kezdetére összesen 18 hordozóval rendelkeztek. Az 1940-es évek
A Taranto-i csata és a Pearl Harbor-i támadás visszatekintve megmutatta a világnak, hogy a repülőgép-hordozó lesz a legjelentősebb hajó a modern flottában. Napjainkban a repülőgép-hordozók a haditengerészetek főhajói, és a modern amerikai "szuperhordozók" esetében egy olyan légi csoportot szállítanak, amely gyakorlatilag egy kis légierő.