A japán császári hadsereg a Type 4 20 cm (8 in) -es tengeri rakétavető és a Type 4 40 cm (16 in) -es hadsereg rakétavetőjét az Egyesült Államok tengerészgyalogsága és hadseregének katonái ellen telepítette Iwo Jimán és Okinawan, és az Egyesült Államok hadseregének katonái ellen a Luzon-i csata során, valamint a Szovjet Vörös Hadsereg katonái ellen
Mandzsúria, Dél-Szahalin és a Kuril-szigetek. A rakéták elhelyezése korlátozott volt a többi rakétatípushoz képest, és a 40 cm-es rakétakilövő rakétái olyan nagyok és nehézek voltak, hogy kis kézi hajtású darukkal kellett tölteni őket, de rendkívül pontosak voltak és kifejezett pszichológiai hatást gyakoroltak az ellenséges csapatokra, akik "Screaming Mimis"-nek nevezték őket, egy becenevet eredetileg a német Nebelwerfer csővel indított rakétakilövő sorozatára az európai hadműveleti színházban. Gyakran éjszaka használták, hogy elrejtsék a kilövési helyüket, és növeljék zavaró erejüket és pszichológiai hatékonyságukat. A japán 20 cm-es rakétákat csövekből vagy indítócsőből indították el, míg a nagyobb rakétákat acél rámpákból indították, amelyeket fa monopódokkal erősítettek.