Összefoglalja a cikket:  Sarah a kamerát bámulja, a pupillái nagy és fekete, és a tekintete megingathatatlan. A lágy bőre pelyhes, és a szája sarkai kissé megfordultak. Bár nem igazán mosolyog, gyönyörű a kórterem halvány fényében. Halálos betegsége van, és elfogadta, hogy hamarosan meghal. Ő egyike annak a 20 embernek, akiket Andrew George amerikai fotós fotózott le, aki két évet töltött kórházakban olyan emberekről, mint Sarah, akik életük végére készülnek. "Legalább láttam a fekete elnököt" - olvasható Sarah oldalán Mr. George új könyvében, a Right Before I Die-ben. Mr. George, aki Los Angelesben él, meg akarta vizsgálni a nézőpontot, és azt, hogy mit értékelnek az emberek az utolsó pillanataikban, mondván, hogy csodálja a "brutális őszinteséget", amit a vizsgált személyek vallomásai mutatnak. Úgy döntött, hogy kihagyja a korábbi szakmájukat, vagy a betegséget vagy állapotot, ami megölte őket, ezeket a dolgokat "legkevésbé releváns tényeknek" nevezve. Ehelyett a kísértetes képek mellett történeteket is gyűjtött az életükből, tapasztalatokat és apró részleteket arról, hogyan tanácsolnának másoknak. Itt, a könyvéből kivonatban, megosztja néhány fényképet és a kísérő szavakat... Sarah, a kórházi ágyában. Azt mondta: "Az idő olyan értékes. Istenem, milyen drága. Az élet nem végtelen. Sosem tudhatod, mi fog előfordulni, és tényleg kockáztatnod kell. Nem igazán tudok gondolkodni, hogy mi a tisztességes. A tisztességesnek nincs értelme. A dolgok nem tisztességesek vagy igazságtalanok, csak így van az élet. A dolgok megtörténnek, vagy nem. A lehetőségeket <unk> vagy <unk> nem <unk> élvezi Josefina, aki a kórházban van, azt mondta, soha nem félt a haláltól: <unk>Ha halott vagy, halott vagy. Ez az. Nem jön vissza, és nem hiszem, hogy reinkarnációnk van. Tudom, hogy a Biblia mást mond, és nem akarok ellentmondani neki, de én nem hiszek ebben. Ha meghalunk, meghalunk és semmivé válunk. Por a porba... Azt hiszem, a világ vége ér el, amikor meghalsz. René szerint a legnagyobb bánata nem az, hogy...
Az amerikai fotós, Andrew George két évet töltött kórházakban halálos betegek fényképezésével. Megkérte őket, hogy mondjanak el anekdotákat az életükről, megbánásaikat, és hogy milyen élettanácsot adnának másoknak. Itt megosztja a kivonatokat az új könyvéből, A halálom előtt, ahol bemutatja az egyes emberek történetét...