Írj folytatást erre a bekezdésre - Finnország helyzete összetett volt. A második világháborúban Finnország, miután aláírta a Moszkvai Békeegyezményt 1940-ben, mégis úgy döntött, hogy megtámadja a Szovjetuniót, mint a náci Németország szövetségese 1941-ben.
, ami Finnországban a Folytatási Háború néven ismert. A háború végén Finnország még mindig uralta területének nagy részét, annak ellenére, hogy elvesztő hatalom volt. Finnország piacgazdaságú volt, a nyugati piacokon kereskedett, és csatlakozott a nyugati valutarendszerhez. Mindazonáltal, bár Finnországot semlegesnek tekintették, az 1948-as finn-szovjet szerződés jelentősen korlátozta a finn külpolitikai tevékenység szabadságát. Ez megköveteli Finnországtól, hogy védje meg a Szovjetuniót a területén keresztül történő támadásoktól, ami gyakorlatilag megakadályozta Finnországot a NATO-hoz való csatlakozásában, és hatékonyan vétóval ruházta fel a Szovjetuniót a finn külpolitikában. Így a Szovjetunió "birodalmi" hegemónikus hatalmat gyakorolhatott még egy semleges állam felé is. A Paasikivi<unk>Kekkonen doktrína arra törekedett, hogy baráti kapcsolatokat tartson fenn a Szovjetunióval, és kiterjedt kétoldalú kereskedelem alakult ki. Nyugaton ez a "finnesítés" terjedésének félelméhez vezetett, ahol a nyugati szövetségesek többé nem támogatják megbízhatóan az Egyesült Államokat és a NATO-t.