A keleti fronton a király a balti területek visszaszerzésére koncentrálhatott, amelyeket az apja elvesztett Svédországnak. IV. Władysław ki akarta használni a svéd vereséget Nördlingennél
és harcolni mind a területek és a svéd dinasztikus követelések. A lengyelek gyanakvóak voltak a tervei és háborús előkészületei iránt, és a király csak tárgyalásokat folytathatott, ahol a dinasztikus követelés feladására való hajlandóságának hiánya gyengítette a Nemzetközösség pozícióját. A 1635-es Stuhmsdorfi Szerződés szerint a svédek kiürítették a királyi porosz városokat és kikötőket, ami azt jelentette, hogy a Korona visszaadta az alsó Vízla birtokát, és abbahagyta a vámok beszedését. Svédország megtartotta Livónia nagy részét, míg a Rzeczpospolita megtartotta Kurlandot, amely Litvánia balti kereskedelmének kiszolgálását felvállalva a jólét időszakába lépett.