A nyugati mozgalmakra reagálva, amelyek célja a német megszállási zónák újraipariítása volt, Sztálin blokádot rendelt Berlin nyugati irányítású területeire, amelyek mélyen a szovjet megszállási zónában voltak. Sztálin remélte, hogy megakadályozza egy USA-val összehangolt nyugati német állam létrehozását, vagy ha ez nem sikerül, megszilárdítja a hatalmat Kelet-Németország felett. Miután a blokád 1948. június 24-én megkezdődött, a németországi amerikai megszállási övezet parancsnoka, Lucius D. Clay tábornok azt javasolta, hogy küldjön egy nagy páncélozott oszlopot a szovjet övezeten át Nyugat-Berlinbe, utasítással, hogy védje magát, ha megállítják vagy megtámadják. Truman úgy gondolta, hogy ez elfogadhatatlan háborús kockázatot jelentene, és helyette jóváhagyta Ernest Bevin tervét, hogy légitársasággal ellátja a blokád alatt álló várost. Június 25-én a Szövetségesek megkezdték a berlini légcsatornát.
, egy kampány, amely élelmiszereket és más ellátmányokat szállított, mint például szén, katonai repülőgépek segítségével masszív méretekben. Semmi ilyesmit még soha nem próbáltak meg, és egyetlen nemzetnek sem volt lehetősége, logisztikailag vagy anyagilag, hogy megvalósítsa. A légi híd működött, és 1949. május 11-én ismét megengedték a földi hozzáférést. A berlini légi híd Truman egyik legnagyobb külpolitikai sikere volt, és jelentősen segített a választási kampányában 1948-ban.