A legutóbbi események által radikalizált reformisták, még a névleg Közösség területén és száműzetésben, hamarosan nemzeti felkelés előkészítésén dolgoztak. Tadeusz Kościuszkót választották vezetőjének; a népszerű tábornok külföldről érkezett, és 1794. március 24-én Krakkóban (Kraków) kijelentette, hogy
nemzeti felkelés az ő parancsnoksága alatt. Kościuszko sok parasztot emancipatált és bevont a seregébe, de a keményen megvívott felkelés, amelyet a városi plebejus tömegek is erősen támogattak, nem volt képes a szükséges külföldi együttműködésre és segítségre. Az orosz és porosz erők által elfojtott háborút novemberben elfoglalták Varsót. A Nemzetközösség harmadik és végső felosztását mindhárom felosztó hatalom ismét megtette, és 1795-ben a Lengyel-Litván Nemzetközösség gyakorlatilag megszűnt létezni.