1529-ben Bécset először ostromolták az oszmán törökök (az első török ostrom
), bár sikertelenül. A középkori falak által védett város alig bírta ki a támadásokat, amíg a járványok és a korai tél visszavonulásra kényszerítette a törököket. A ostrom megmutatta, hogy új erődítményekre van szükség. Sebastian Schrantz tervei alapján Bécs 1548-ban erődítménnyé bővült. A várost tizenegy bástyával szerelték fel, és egy árok veszi körül. Bécs körül egy glacis-t hoztak létre, egy széles sávot minden épület nélkül, amely lehetővé tette a védők számára, hogy szabadon lőjenek. Ezek az erődítmények, amelyek a 17. században is jelentős részét képezték az építkezési tevékenységnek, döntővé váltak az 1683-as második török ostromban, mivel lehetővé tették, hogy a város két hónapig megtarthassa magát, amíg a török hadsereget a lengyel király, III. János Sobieski vezette hadsereg legyőzte. Ez volt a fordulópont a török háborúkban, mivel az Oszmán Birodalom egyre inkább visszaszorult a következő évtizedekben.