A második világháború kezdetén a repülőgép-hordozók általában háromféle repülőgépet szállítottak: torpedó-bombázókat, amelyeket hagyományos vízszintes bombázásra és felderítésre is használhattak; merülő bombázókat, amelyeket felderítésre is használtak; és vadászgépeket a flották védelmére és a bombázók kísérésére. A repülőgép-hordozókon lévő korlátozott hely miatt ezek a repülőgépek szinte mindig kis, egymotorú harci repülőgépek voltak. A tengeri légierő első igazi demonstrációja a Királyi Haditengerészet győzelme volt a
Taranto csata 1940-ben, amely a következő évben Japán sokkal nagyobb és híresebb Pearl Harbor elleni támadásának a színpadát készítette.