Majdnem azonnal Tunner hírneve a légcsatorna irányításában arra ösztönözte, hogy hatékonyságot hozzon a
A berlini légi híd. Az öt hetes művelet szervezése véletlenszerű volt, mivel az USAFE egy taktikai szervezet volt, amely nem volt tapasztalattal a szállítási műveletek futtatásában, és 54 C-54 Skymastert használva próbálta táplálni a várost, kiegészítve egy C-47 Skytrain-szel, alapvetően bombázó műveleti módszereket használva. 1948. július 22-én a Nemzeti Biztonsági Tanács találkozott az európai parancsnok, Lucius D. Clay tábornokral, és arra a következtetésre jutott, hogy a művelet kiterjesztése elengedhetetlen. Hoyt S. Vandenberg tábornok azonnal kinevezte Tunnert, aki 1948. július 28-án megérkezett Wiesbadenbe. Augusztus közepéig Tunner 72 C-54-est adott a csapatnak, és a világ összes USAF C-54 személyzetének kétharmadát bevonták, hogy napi 24 órában repüljenek a légcsúcson.