A 20. század elején Michoacánban a lakkos edények újrateremtéssel és új gyártási módszerekkel újjáálltak. Ennek egyik oka az volt, hogy ezt a munkát az állam delegációjának részeként választották a
1904-es Saint Louis Világkiállítás. Az Uruapánban készített művet választották, de a kiállításra készült darabok nem voltak hagyományos minták, amelyeket primitívnek tekintettek, különösen az őshonos purépecha elemek és színkombinációk. Ehelyett a gyarmati virágterveket frissítették, és a geometrikus díszleteket az Art Nouveau-on alapulóak váltották fel. E darabok sikere az eseményen, valamint a lakkos edények külföldi kereslete azt jelenti, hogy azóta gyártott darabok kevésbé változnak a stílusban, és a kézművesek számára kevesebb lehetőség van változatokat létrehozni.