Írj egy folytatást erre a bekezdésre - Az 1931-es kínai árvízben
Wuhan a világ történelmének egyik legpusztítóbb árvíz katasztrófája volt, menedéke volt a távoli területekről érkező árvíz áldozatainak, akik a késő tavasz óta érkeztek. De amikor a várost elárasztotta a nyár elején, és miután egy katasztrofális gát meghibásodott július 27-én reggel hat óra előtt, becslések szerint 782 189 városi lakos és vidéki menekült maradt hajléktalanul. Az árvíz 32 négyzetkilométeres területet borított, és a város közel három hónapig több méternyi víz alatt volt. Nagy számban gyűltek össze az egész városban elárasztott szigeteken, 30.000-en menedéket találtak egy vasúti lerakón a Hankou központjában. A kevés étel és a teljes higiéniai rendszer romlása miatt hamarosan több ezer ember kezdett megbetegedni. Jin Shilong, a Hubei-i Árvízmegelőzési Ügynökség vezető mérnöke így jellemezte az árvizet: "Nem volt figyelmeztetés, csak hirtelen nagy vízfal. Wuhan épületeinek többsége abban az időben csak egy emelet magas volt, és sok ember számára nem volt menekülés <unk> tízezrek haltak meg.... Épp most jöttem ki a cég főhivatalából, egy meglehetősen új, három emeletes épületből a városközpont közelében... Amikor meghallottam a szörnyű zajt, és láttam, hogy a vízfal közeledik, felfutottam az épület legfelső emeletére. Az egyik legmagasabb és legerősebb épületben voltam. Akkor még senki sem tudta, hogy a víz le fog esni, vagy még magasabbra emelkedik. A magas vízszintet augusztus 19-én érték el Hankou-ban, a víz szintje meghaladta a normál szintet. 1936-ban, amikor egy természeti katasztrófa sújtotta Közép-Kínát, Hebei-t, Hunan-t, Jiangxi-t, Wuhan-t és Chongqing-t, a Jangce és Huai folyók áradása miatt, Ong Seok Kim, mint a Sitiawan Támogatási és Katasztrófavédelmi Bizottság elnöke, pénzt és anyagokat gyűjtött az áldozatok támogatására.