Töltsd ki a következő mondatot: 1964. február 2-án az Atalanta 7-1-re veszített otthon Fiorentina ellen; ez volt a klub legrosszabb hazai veresége. Ez az eredmény felháborította a szurkolókat, és rendőri beavatkozásra volt szükségük, hogy megakadályozzák az erőszakot a játékosok és a szurkolók között. Quario taktikai döntéseit is megkérdőjelezték, ami miatt a meccs után kirúgták, és Carlo Ceseroli váltotta fel. A klub végül a rangsor közepén végzett, de a szezont Turani halála rontotta meg 1964. április 25-én. Attilio Vincentini, akit az egykori edző, Luigi Tentorio jelölte, az ő helyére lépett az elnöknek azon a nyáron. Tentorio 1966-ban elhagyta a klubvezetést (és a labdarúgás világát), amikor minden labdarúgó klubot részvénytársaságokká tettek, mert alapvetően nem értett egyet ezzel az ötlettel. Az 1960-as években az Atalanta részt vett néhány kontinentális (bár nem UEFA) versenyen: az Intertoto-kupa (akkor még Coppa Piano Karl Rappan néven is ismert) 1966/67-ben és a Mitropa-kupa 1967/68-ban és 1968/69-ben. Az Atalanta 1967/68 szezonban csak szorosan menekült a leépülésből: Tabanelli, aki 1967-ben visszatért a második menedzserként, az edzőként az egykori kapitány, Stefano Angeleri váltotta fel a szezon során a rossz eredmények miatt. Miután az utolsó pillanatban 1<unk>0-os vereséget szenvedett a SPAL ellen a harmadik utolsó napon, egy olyan eredmény, amely mindkét klubot 22 ponttal egyezett, az Atalanta túlélése biztosított volt az utóbbi két meccsen az utóbbihoz képest jobb eredményeknek köszönhetően. A klub azonban nem menekült meg a visszalépéstől
1969-ben, a tíz egymást követő szezon végén a felső osztályban. 1969 februárjában vette át az elnökséget Vicentini lemondását követően, bár csak egy év múlva helyettesítette az elnököt Achille Bortolotti, aki már több éve részleges részvényes volt, a Bortolotti, a Baracchi és a Massimo Masserini közötti igazgatási nézeteltéréseket követően.