Írj folytatást erre a bekezdésre - Körülbelül abban az időben, ő megfogalmazott egy vidéki és nacionalista perspektívát az életre, elutasítva azt, amit úgy vélte, hogy "a hibrid városi világ" a "nemzeti realitásaink világa". Călinescu elemzésében ez azt jelenti, hogy mint elődje, a konzervatív Eminescu, Sadoveanu úgy vélte, hogy a városok a külföldiek "túlterhelt kategóriájának" áldozatai, különösen azok, akik bérleti ingatlanokat igazgatnak. Az 1907-es parasztfelkelést követően
, Sadoveanu beszámolót küldött az oktatási miniszter Spiru Haretnek, tájékoztatva őt a vidéki oktatás állapotáról, és ezen túlmenően a falusiak által Moldaviában tapasztalt problémákról. Ez így szólt: "A bérlők és földtulajdonosok, függetlenül attól, hogy milyen nemzetiségűek, gúnyolódnak a románok munkájáról. A faluban minden "surtucar", polgármester, közjegyző, papírkereskedő szégyentelenül [és] könyörtelenül szopja ezt a tejelő tehenet. Csatlakozik hozzájuk a pap, aki [...] nem ért egyet a tanárral". A "Neamul Șoimăreștilor" című regényével a feudális társadalom terhe és a mercantilizmus, mindenekelőtt a gazdasági jogok korlátozása háttértémává vált a fikciójában, amely később Nagy Istvánt a társadalmi igazságosság eredeti bajnokaként ábrázolta ("Frații Jderi"). Az I. világháborús tevékenységének nagy részében Sadoveanu követte a poporánisták oroszofóbiáját és az Entente oldalának ellenszenvét, leírva az orosz birodalom nemzeti politikáját Besszarábiában, mint sokkal barbárabb, mint Ausztria-Magyarország uralma Erdély felett. 1916-ban hirtelen az Entente táborába váltott: a propagandistaként tanúsított lelkesedését ellentmondás érinti, miután Románia hatalmas vereségeket szenvedett el; Sadoveanu maga 1918-ra elhagyta az Entente ügyét, amikor ki lett állítva, és folytatta a flörtölését Constantin Stere németbarát lobbyjával.