Írj folytatást erre a bekezdésre - A mexikói függetlenség 1821-es megnyerése után a spanyol csapatok egy nagy csoportja még 1825-ig megszállta San Juan de Ulúa-t. Ez volt az utolsó hely az egykori Új-Spanyolországi gyarmatban, amelyet a spanyolok tartottak, és 1825 novemberében megadta magát a mexikói Miguel Barragán tábornoknak. Vicente Guerrero elnök kiutasítási parancsát azzal indokolta, hogy sikertelenül próbálták meg újra meghódítani Mexikót. Azóta San Juan de Ulúa a mexikói ellenállás katonai és politikai szimbólumaként szolgált a külföldi inváziók és megszállások ellen, amelyek többsége a tizenkilencedik században történt. 1836-ban a franciák bombázták az erődöt a Veracruz-i csatában a cukrászdáború idején, egy konfliktus, amely egy mexikói francia állampolgár által eredményezett, aki kártérítést keresett az állítólagosan sérült cukrászdájáért; a mexikói-amerikai háború alatt az Egyesült Államok ostromolta
A várost a háború idején, egy olyan konfliktusban, amely a Texas újonnan létrejövő Köztársasága körüli viták következménye volt, és 1863-ban a franciák rövid ideig elfoglalták a várost, amikor Maximilian I-et Mexikó császárává helyezték. A XIX. század nagy részében a erőd börtönként szolgált, különösen a politikai foglyok számára, akiket a kormány ellenzékének ítéltek. Sok kiemelkedő mexikói politikus itt töltötte az idejét, amíg nem volt hatalmon.