A brit hadsereg attól félt, hogy ha felfegyverzik, a feketék lázadást indítanak. A déli ültetvényesek megnyugtatására törekedve, a britek afroamerikaiakat használtak munkásokká, szakképzett munkásokká, takarmánygyűjtőkké és kémekké. Lord Dunmore, Virginiának királyi kormányzója elhatározta, hogy fenntartja a brit uralmat a déli gyarmatokban, és megígérte, hogy felszabadítja a lázadó tulajdonosok rabszolgáit, akik harcoltak érte. 1775. november 7-én kihirdette: "Ezennel továbbiakban szabaddá nyilvánítom az összes bejegyzett szolgát, a négereket vagy másokat (a lázadókhoz tartozókat), akik képesek és hajlandóak fegyvert viselni, és csatlakoznak Őfelsége seregeihez". 1775 decemberében a brit hadseregnek 300 rabszolgája volt, akik katonai egyenruhát viseltek. Az egyenruha mellkasára a "Szabadság a rabszolgáknak" felirat volt varrva. Ezeket a rabszolgákat "Lord Dunmore etióp ezredének" nevezték el. Az etióp ezredhez csatlakozó fekete férfiak kivételével csak néhány fekete férfi, mint például Seymour Burr szolgált a brit hadseregben, miközben a harcok az északi részre koncentrálódtak. Csak a háború utolsó hónapjaiban, amikor kevés volt a munkaerő, a lojálisok feketéket használtak, hogy harcoljanak a britekért Délben. Savannahban (Georgia), Augusztában (Georgia) és Charlestonban (Dél-Karolina) a britek, amikor a hazafiak erői fenyegették őket, afrikai amerikaiakkal töltötték be a csapatukban lévő réseket. 1779. októberében, mintegy 200 fekete lojális katona segített a briteknek sikeresen
Savannah-t védve a francia és a lázadó amerikaiak közös támadása ellen.