Az "belső német határ" mindkét oldalán erős, bár rosszul meghatározott elvárás volt, hogy Németország négy katonai megszállási zónáját valamikor helyreállítják és egységesítik egyetlen posztfasiszta államban, de a víziók arról, hogyan irányítanának egy ilyen államot, határozottan különböztek, különösen a németek háborúja után. A 12 hónapos berlini blokád alatt
A jövőbeli német újraegyesítés gondolatai eltűntek a horizonton, és 1949 októberében a szovjet zóna újraindult a szovjet szponzorált Német Demokratikus Köztársasággal (Kelet-Németország). 1949-ben tért vissza Hollandiából és Marie-hez költözött. A két nővér, akik még nem házasodtak meg, nem születtek, és még mindig - különböző módon - mélyen részt vettek az oktatás politikájában, Weimarban építették meg otthonukat, amely 1952-ig a Thüringen-i parlament székhelye volt. 1950-ben Marie Torhorst elvesztette a Thüringi népoktatási miniszteri pozícióját. Érdemes megjegyezni, hogy utódja, akit csak 1951-ben neveztek ki, egy másik nő volt. Isolde Oschmann egykori óvodás volt, aki sokkal kevésbé volt gyakorlati oktatási miniszter, mint Torhorst: a keletnémet történelemben meglévő lábnyomja enyhe maradt, annak ellenére, hogy több mint egy éven át volt miniszteri hivatalban. Egyelőre nem világos, miért váltották Marie Torhorstot a szerepre. A későbbi nyilvános pályafutása során nem volt egyértelmű jele annak, hogy azok közé tartozott, akik ebben az időben nem voltak kedve a pártvezetésnek.