- A katolicizmus iránti kompromisszummentes elkötelezettségével és az egyenlő mértékben nyílt "prusszianizmus-ellenességével" harcolt a katolikus és protestáns gyermekek különálló iskoláinak megtartásáért. Ez különösen fontos volt a háború utáni időszakban, mivel a 12 millió vagy annál több menekült - akik közül sokan eredetileg protestáns családokból származtak - arra kényszerültek, hogy elhagyják otthonaikat az új keleti határt kísérő etnikai tisztogatás miatt, ami azt jelentette, hogy Németország keleti harmada Lengyelország, Csehszlovákia vagy a Szovjetunió része lett.
- Igen. A Rajna-Pfalz által lefedett terület a háború előtt túlnyomórészt római katolikus volt, de most már majdnem annyi protestáns volt, mint katolikus. Rothländer szintén ellenezte a francia katonai adminisztráció által közvetlenül a háború után elrendelt denacizációs programot olyan okokból, amelyek talán inkább gyakorlatiak voltak, mint ideológiaiak. Az amerikai, brit és szovjet megszállási zónákban, valamint a francia zónában elindítottak denacizációs programokat, de a francia hatóságok a náci megszállás négy évét követően kezdetben átfogó megközelítést alkalmaztak, legalább egy forrás szerint azt feltételezve, hogy "minden német a felelős" a náci atrocitásokért. A helyi katonai vezetők, akik tudatában voltak annak, hogy a tanári szakmát elkötelezett nácik erőteljesen beszivárogtatják, az iskolai tanárok háromnegyedét elbocsátották, ami óriási gyakorlati nehézségeket okozott azoknak, akik megpróbálták az iskolákat vezetni. Miután 1951-ben lemondott a regionális parlamentből, Helene Rothländer, most 60 éves, elfogadta az igazgatói kinevezést ("mint "Regierungsdirektorin"") a "Regierungsdirektorin", amelyben 1955-ben nyugdíjba vonulásáig általános felelősséget vállalt az állami ("állami") iskolákért ("Volksschule").