Írj folytatást erre a bekezdésre - A 19. században Nagy-Britannia a gyors urbanizáció központja volt, és ennek eredményeként számos egészségügyi és higiéniai probléma jelentkezett, például kolera kitörések és járványok. Ennek eredményeként Nagy-Britannia nagy szerepet játszott a közegészségügy fejlesztésében. Mielőtt felfedezték volna a kapcsolatot a szennyezett ivóvíz és olyan betegségek között, mint a kolera és más vízzel terjedő betegségek, a miaszma elméletét használták e betegségek kitörésének igazolására. A miaszma elmélet az az elmélet, amely szerint bizonyos betegségek és betegségek a "rossz levegő" termékei. John Snow orvos kutatásai az Egyesült Királyságban az 1854-es Broad Street-i kolerajárvány idején
tisztázta a vízben terjedő betegségek és a szennyezett ivóvíz közötti kapcsolatot. Bár a betegségek baktériumelmélete még nem volt kifejlesztve, Snow megfigyelései arra vezették, hogy elutasítsa az uralkodó miaszmaelméletet. 1855-ös esszéje "A kolera kommunikációs módjáról" meggyőzően bizonyította a vízellátás szerepét a kolera járvány terjedésében Soho-ban, egy pontos eloszlási térképet és statisztikai bizonyítékot használva a vízforrás és a kolera esetei közötti kapcsolat illusztrálására. Az 1854-es járvány idején adatokat gyűjtött és elemezett, és megállapította, hogy azok az emberek, akik szennyezett forrásokból, mint például a Broad Street-i szivattyúból ittak vizet, sokkal nagyobb arányban haltak meg kolerában, mint azok, akik máshonnan vettek vizet. Az adatai meggyőzték a helyi tanácsot, hogy állítsák le a vízpumpát, ami azonnal véget vetett a járványnak.