Az első lázadás 1573-ban történt, amikor a katonák végül 60 florinnal fizették ki egymást, két további lázadás következett, fagyasztva a spanyol hadjárat előrehaladását. A lázadások 1575-ben és 1576-ban folytatódtak, egészen a hadsereg parancsnokának, Requesens haláláig. A hadsereg gyakorlatilag összeomlott, és a helyi népektől pénz és étel zsarolásával tartotta magát. Újraindultak a széles körű friss holland felkelések, amelyeket a "halál a spanyolokra" általános kiáltás kísérett. Az új holland parancsnok, Don John Ausztria nem tudta helyreállítani a rendet, ami Antwerpen zsákját eredményezte
, egy szörnyű esemény, melyben 1000 házat romboltak le és 8000 embert öltek meg az őrjöngő katonák. A zsák által befolyásolt Államok csak négy nappal később aláírták a Gent-i békeszerződést, egyesítve a lázadó tartományokat és a hűséges tartományokat azzal a céllal, hogy eltávolítsák az összes spanyol katonát Hollandiából, valamint megállítsák az eretnekek üldözését. Ez gyakorlatilag elpusztított mindent, amit a spanyolok az elmúlt tíz évben elértek. A helyzet enyhítésére Don John 1577-ben kiutasította a spanyol csapatokat az országból, majd nem sokkal később visszahívta őket, amikor a politikai helyzet ismét romlott. Amikor Don John meghalt, Alexander Farnese váltotta meg kormányzóként, és arra törekedett, hogy mérsékelje a spanyol politikát a katolikus Flandriában, miközben erőszakkal csökkenti a protestáns előőrsöket. Ez a politika visszaesett. 1579-ben a seregei lerombolták Maastrichtot, és több mint 10.000 polgárt öltek meg.