Írj folytatást erre a bekezdésre - 1988-ban Lebed lett a 106. Gárda Légierőszak parancsnoka. Ő és csapatai részt vettek a felkelések elfojtásában az egész szovjet Kaukázusban, Grúziában (1989
) és Azerbajdzsánban (1990), amelyben elutasította a brutalitás alkalmazását a tüntetők elnyomására. 1991-ben Lebed tábornokfőnök lett, és a légierők parancsnokságának második embere lett. A szovjet keményvonalasok 1991-es puccs kísérlete során az új orosz kormány ellen hírnevet szerzett azzal, hogy megtagadta a parancsot, hogy vezesse erőit Boris Jelcin ellen az orosz Fehér Házban, hozzájárulva a puccs összeomlásához. Ebben az időszakban Lebed riválisává vált Pavel Grachev tábornoknak, a légierők parancsnokának és a későbbi orosz védelmi miniszternek is, mivel Lebed szerint téves katonai reformokat hajtott végre. Grachev lett a fő riválisja. Állítólag Grachev miatt Lebed 1992-ben a 14. Gárdás Hadsereg parancsnokaként került Moldovába. Ott, az orosz és a román frakciók közötti konfliktusban közbelépett, és pozícióját felhasználva békeszerződést kötött, és védelmet nyújtott az etnikai oroszoknak. Ennek ellenére Lebed továbbra is ellenségeskedett a szeparatista vezetéssel, amelyet korruptnak tekintett, és kijelentette, hogy "beteg és fáradt, hogy a bűnözők álmát és biztonságát őrizze". Mindazonáltal továbbra is ellenezte Boris Jelcin elnök döntéseit, hogy a 14. hadsereg nagy részét kivonja Moldovából, mivel attól félt, hogy ez a káoszt hozza vissza a régióba.