Írj folytatást erre a bekezdésre - A Munkáspárt nevében indulott East Fife konzervatív képviselőhelyére az 1970-es választásokon, de elvesztette a jelenlegi képviselőt, Sir John Gilmourt. 1971 szeptemberében, Malcolm MacPherson halála után Stirling és Falkirk parlamenti képviselője lett. A székhelyét Stirling, Falkirk és Grangemouth néven nevezték át az 1974-es februári általános választásokra; a skót nacionalisták javára tett váltások ellenére megtartotta a székhelyet 1974 februárjában és októberében, de sokkal kisebb többséggel. Harold Wilson kinevezte őt Skócia államtitkárhelyettesének, a devolution és a belügyekért felelősnek, és megtartotta ezt a pozíciót Jim Callaghan alatt, mivel a munkáspárti kormány a skót devolution javaslatával haladt előre. A népszavazás 1979 márciusában
nem fogadott el elegendő többséggel. A munkáspárt kormánya a következő 1979-es választásokon bukott le, bár Ewing megtartotta a helyét jelentősen megnövekedett többséggel. 1981-ben a skót ipar elöljáró szóvivője lett. 1981 novemberében harmadik lett a parlamenti Munkáspárt elnökének szavazásában. Az 1983-as általános választásokon ismét újratelepítették a helyét, és visszakerült a Falkirk East utódhelyére, és Neil Kinnock alatt kereskedelmi és ipari ügyekben szóvivő lett. 1987-ben újraválasztották, és lemondott az első helyéről. David Steel-el együtt volt a skót alkotmánygyűlés elnöke, amelyet 1989-ben hoztak létre, hogy megtervezzék Skócia átadását, amelyet akkor terveztek, ha a Munkáspárt megnyeri az 1992-es általános választásokat. A Munkáspárt elvesztette a választást, és a terveket félretették. Ewing 1992-ben visszavonult a Középházból.