Annak ellenére, hogy nem harci szerepet kapott, az egységének embereivel együtt harcolt a Tarapacá-csata csatáiban 1879 végén, Pisaguában.
és San Franciscóba. A harcban tanúsított bátorsága és a sebesültekkel való gondoskodása felkeltette a chilei főparancsnok, Manuel Baquedano figyelmét, aki hivatalosan is elismerte és őrmester rangot adott neki. Továbbra is szolgált a hadseregben a háború alatt, és híresen bátor volt az 1880-as Tacna-i csata során. A háború után visszatért a polgári életbe, és csak 25 évesen halt meg. A háború egyik legnagyobb chilei hősének tartják, a szolgálata csak halála után vált széles körben ismerté.