Írj folytatást erre a bekezdésre - A mandzsu császárok seregeit először a segítség iránti kérelemre válaszolva lépték be Tibetbe, amikor Tibetre 1717-ben a dzsungár mongolok támadtak. Az első expedíciós erő 1718-as Salween-folyó csata után a kínai expedíció 1720-ban
sikeres volt a Dalai Láma visszaállítása a hatalomhoz Lhasában. A csapatok 1723-ban visszavonultak, és egy kínai civil tanácsadót hagytak Lhasában. Amikor 1728-ban kitört a polgárháború, mindkét fél segítséget kért Kínából, és ismét hadsereget küldtek Lhásába. Úgy döntöttek, hogy kineveznek két "ambant", civil kínai tanácsadót a tibeti kormánynak, akiket egy kis katonai erő őriz. Amikor 1750-ben zavargások törtek ki, ismét hadsereget küldtek, és az ambánoknak több hatalmat adtak. Az ambánok azonban, mivel elszigeteltek a birodalmi hatalmi központoktól, hamarosan a helyi kormányzat ellenőrzése alá kerültek. Hosszú békeidőszak volt, és a kínaiak elhanyagolták a tibeti ügyeket, de 1792-ben a nepáli gurkák inváziója segítségért folyamodott és sikeres kínai válasz volt. 1893-ban a kínaiak olyan reformokat vezettek be Tibetben, amelyek a határok külföldi utazók számára való lezárását eredményezték, de az ambensek szerepének megerősítésére irányuló szándék ellenére hosszú ideig kínai elhanyagolás következett, amely a 19. században folytatódott, amikor Tibet "zárt", de hatékonyan önmagában volt.