Írj folytatást erre a bekezdésre - 1523-ban Schellenbergi Györgynek eladnia kellett Krnovot a Hohenzollern mártírnak, Brandenburg-Ansbach-i Györgynek, aki a társa, Beatrice de Frangepan, Matthias Corvinus özvegye magyar örökségére számíthatott. 1532-től a markgróf uralkodott egész Felső-Szilézián, amikor Opole és Racibórz hercegségét is örökölte Jan II. Jó piaszti hercegtől. Újjáépítette Krnov várát, és bevezette a protestáns reformációt Sziléziában, a helyi germán lovagokat, ferenceseket és kisebbségeket kiűzte. A protestáns Hohenzollern-ház növekvő hatalmát a sziléziai koronaterületeken gyanakvóan nézte I. Ferdinánd Habsburg, a cseh király 1526 óta. Mindazonáltal György, valamint fia, György Fridrich márkári gróf, aki 1543-tól uralkodott, képes volt megtartani a hercegséget. A konfliktus súlyosbodott, amikor György Frederik 1603-ban gyermek nélkül halt meg, és Krnovot az unokatestvére, III. Joachim, Brandenburgi Királyi Királynak hagyta, aki 1607-ben fiának, Johann Georgnak adta. A Habsburg uralkodók a hercegséget visszafordított feudumnak tekintették, és a cseh felkelés és az 1620-as Fehér Hegyi csata után
II. Ferdinánd császár elkobozta a Hohenzollern birtokát a cseh földjein. Ferdinánd hűséges támogatója, Lichtenšteini herceg, Karl I. Opava hercege 1613 óta kapta Krnovot. Mindkét hercegséget 1623-ban egyesítették, és ellenreformáció alá vetették.