Töltse ki a következő mondatot: 1830-ban Franciaországban megindult a júliusi forradalom, hogy kirúgják a Bourbon királyokat, és Orléanista Louis-Philippe-t helyezzék királyra. Ezzel szemben Viktória királynő uralkodása 1837-ben békés módon kezdődött. A nagy európai hatalmak - Oroszország, Ausztria, Nagy-Britannia és kisebb mértékben a Poroszország - eltökéltek abban, hogy Franciaországot ellenőrzés alatt tartják, és így Franciaország általában óvatos külpolitikát folytatott. Louis-Phillipe szövetségre lépett Nagy-Britanniával, azzal az országgal, amellyel Franciaország a leginkább hasonló kormányformát osztotta meg, és harcias külügyminiszterével, Lord Palmerstonnal. Louis-Philippe első évében a hatalomban megtagadta Belgium annektálását
a forradalmát, ahelyett, hogy követné a brit függetlenséget támogató irányvonalat. Annak ellenére, hogy 1839-1840-ben a vezető francia miniszter, Adolphe Thiers azt állította, hogy Franciaország megvédi az egyre erősebb Muhammad Ali-t Egyiptomból (az Oszmán Birodalom helyettes uralkodója), semmilyen erősítés nem érkezett, és 1840-ben, Franciaország nagy zavarára, Ali-t a hatalmak kényszerítették arra, hogy aláírja a londoni egyezményt. François Guizot és Robert Peel korában a kapcsolatok ismét lehűltek. 1846-ban azonban ismét megkeseredtek, amikor Palmerston ismét külügyminiszter volt, és a francia kormány sietve beleegyezett, hogy Izabella II. spanyol és húga a Bourbon és az Orléanist dinasztiák tagjaival házasodjon össze. Palmerston remélte, hogy elrendezi a házasságot, és a "Spanyol házasságok ügyét" általában kedvezőtlenül tekintették a brit történészek ("a történelem szenvedélymentes ítélete által egyetemesen elítélték"), bár az utóbbi években szimpatizálóbb nézetet vettek fel.