Írj folytatást erre a bekezdésre - Ugyanakkor, ahogy a lengyel választási monarchia esetében gyakran történt, az eredmény erősen vitatott a "vesztettek" és a kapzsi és makacs lengyel nemesség által, akik Maximilian III-at, Ausztria érsekhercegét támogatták. Sigismund király meghallva választását, átcsúszott a protestánsok karjai közül Svédországban, és október 7-én Lengyelországban szállt le. Azonnal beleegyezett, hogy lemond néhány királyi kiváltságról a Nemzetközösség "Sejm"-ének (parlamentjének), abban a reményben, hogy megnyeri néhány ellenségét, és rendezi a vitatott választást. A kisebb porosz kincstárnok, Jan Dulski királlyá nyilvánította Andrzej Opaliński korona marsall nevében. December 27-én koronázták a krakkói Wawel-székesegyházban. Úgy tűnt, hogy a kérdés, hogy ki lesz Lengyelország királya, már eldőlt, amikor III. Maximilián hadseregének élén megtámadta a területet, hogy követelje a koronáját. Az ellenségeskedések nem tartottak sokáig, mivel Jan Zamoyski hetman a Sigismund királyhoz lojális lengyel hadsereg élén találkozott és sikeresen legyőzte az osztrák csapatokat a Byczyna-i csatában.
és III. Maximiliánt hadifoglyul ejtették. V. Sixtus pápa kérésére III. Zsigmond király azonban szabadon engedte Maximiliánt, aki 1589-ben lemondott a Lengyel Köztársaságra vonatkozó követeléseiről. Zsigmond király szintén megpróbálta megőrizni a békét a hatalmas szomszédjával azzal, hogy 1592-ben feleségül vette Anna osztrák hercegnőt. Mindig az volt a szándéka, hogy szövetségre lépjen a katolikus Ausztriával a protestáns erők ellen, amelyek széttépik a kereszténységet.