1952-ben Eisenhower republikánusként lépett be az elnöki versenybe, hogy megakadályozza Robert A. Taft szenátor elszigetelő külpolitikáját; Taft ellenezte a NATO-t, és nem akarta, hogy külföldi kapcsolatok jöjjenek létre. Eisenhower megnyerte ezt a választást és az 1956-os választást, mindkét alkalommal legyőzve Adlai Stevenson II-t. Eisenhower fő célja a kommunizmus terjedésének megfékezése és a szövetségi hiány csökkentése volt. 1953-ban megfontolta, hogy nukleáris fegyvereket használjon a koreai háború befejezésére, és talán azzal fenyegette Kínát, hogy nukleáris támadást indít, ha nem érnek el gyorsan fegyverszünetet. Kína beleegyezett, és fegyverszünet született, ami még mindig hatályban van. A nukleáris elrettentés New Look politikája előtérbe helyezte az olcsó atomfegyvereket, miközben csökkentette a költséges hadseregdivíziók finanszírozását. Folytatta Harry S. Truman politikáját, amely szerint Tajvan Kína törvényes kormányának tekintendő, és megnyerte a Kongresszus jóváhagyását a Formosa-határozatnak. Kormánya jelentős segítséget nyújtott a franciáknak a vietnámi kommunisták elleni harcban az első indociniai háborúban. Miután a franciák elmentek, erős pénzügyi támogatást nyújtott a Dél-Vietnam új államának. Iráni rezsimváltó katonai puccsokat támogatta.
és Guatemalát saját adminisztrációja irányította. Az 1956-os szuezi válság idején elítélte Izrael, a britek és a franciák Egyiptom elleni támadását, és kényszerítette őket a visszavonulásra. Az 1956-os magyar forradalom idején is elítélte a szovjet megszállást, de nem tett semmit. Miután a Szovjetunió 1957-ben elindította a Szputnyikot, Eisenhower felhatalmazta a NASA megalapítását, ami az űrversenyhez vezetett. Az 1958-as libanoni válság idején 15.000 katonát küldött. A hivatali idejének vége felé nem tudott megbeszélni egy csúcstalálkozót a szovjetekkel, amikor egy amerikai kémrepülőt lelőttek a Szovjetunió felett. Ő hagyta jóvá a disznó-öböl-támadást, amit John F. Kennedy hajtott végre.