Nemzetközi szinten de Zúñiga úgy látta Spanyolország jövőjét, mint egy erős szövetség részét a Habsburg család által is irányított Szent Római Birodalommal, visszhangozva a kortárs "bíráskodó" Giovanni Botero-t, aki előmozdította a Habsburg család által vezetett hegemónia fogalmát egész Európában. De Zúñigát az is befolyásolta, hogy milyen következményekkel járna a spanyolok által ellenőrzött észak-Olaszország számára, ha a család osztrák ága Németországban kudarcot vallana. De Zúñiga meggyőzte III. Fülöpöt, hogy 1619-ben bohémiába küldjön segítséget a császárnak, így Spanyolországot a Harmincéves háborúba (1618-48) bevonva. 1620-ban kulcsfontosságú szerepet játszott a Flandria Hadseregének elküldésében, hogy segítsen a császári ügyben, ami a spanyol győzelemhez vezetett a Fehér Hegyi csatában.
később abban az évben. De Zúñiga felelős volt a holland konfliktus jövőjét érintő kulcsfontosságú spanyol döntésekért is. A fegyverszünet 1609 óta egyre feszültebbé vált; míg de Zúñiga meg volt győződve arról, hogy a hollandok elleni egyszerű katonai győzelem valószínűtlen volt, 1619-ben arra a következtetésre jutott, hogy az ellenségeskedések megújítása lehetővé teheti a spanyoloknak kedvezőbb szerződéshez vezető tárgyalásokat. Nagyban ő volt a felelős a háború megújításáért 1621-ben; ennek következtében a konfliktus további 27 évig folytatódott, egészen az 1648-as békeszerződésig.