Írj folytatást erre a bekezdésre - A középkor végén nagyobb, erősebb ágyúk épültek, és elterjedtek szerte a világon. Mivel nem voltak hatékonyak az új erődítmények áttörésében, amelyek az ágyúk fejlesztéséből származtak, a ostromgépeket - mint például a ostromtornyokat és a trabucétákat - kevésbé használták. Azonban a fából készült "akkumulátor-tornyok" hasonló szerepet játszottak, mint a ostromtornyok a puskapor korszakában, mint például a kazán ostromában.
1552-ben, amely tíz nagy kaliberű ágyút tudott tartani, 50 könnyebb darab mellett. Az ágyúk másik figyelemre méltó hatása a háborúzásra ebben az időszakban a hagyományos erődítmények megváltozása volt. Niccolò Machiavelli azt írta: "Nincs olyan fal, bármilyen vastag is, amit a tüzérség ne tudna pár nap alatt lerombolni". Bár a kastélyok nem lettek azonnal elavulttá ágyúkkal, a csatatéren való használatuk és jelentőségük gyorsan csökkent. A fenséges tornyok és merlonok helyett az új erődök falai vastagok, szögletesek és lejtősek voltak, míg a tornyok alacsonyak és erősek lettek; egyre inkább földet és téglát használtak a mellművekben és a reduktákban is. Ezeket az új védelmi erődöket bástyás erődöknek nevezték, a jellegzetes alakjuk miatt, amely megpróbált minden előrehaladást közvetlenül a fegyverek tűzvonalába kényszeríteni. Néhány ilyen ágyúakból állt, mint például a Tudor-házi erődök Angliában. A bástyás erődök hamarosan felváltották az európai várakat, és végül az amerikaiakat is.