Írj folytatást erre a bekezdésre - Korábban, amikor rektor volt, egy felsőfokú párt tisztviselő az egyetemen beszámolójában az Állami Biztonsági Minisztériumnak (akinek feladatai közé tartozott az ilyen ügyek nyomon követése) azt értékelte, hogy Stern, mint az egyetem rektora, nem volt jó kapcsolata az egyetem személyzetével, ami az egyetem személyzete körében változó szintű általános aggodalom légkörében tükröződött. Más szempontokból nézve az ilyen aggodalom nem volt ok nélkül, mivel Stern úgy látta, hogy az az ő feladata, hogy az ország uralkodó politikai pártjának szellemében vezesse az egyetemet. Több "tisztítást" hajtottak végre a hivatali ideje alatt, különösen 1958-ban, amikor fellépett az úgynevezett "Spirituskreis" ("lengedően, "Spirituális kör") ellen, egy elfogadhatatlanul "burzsoá" professzorokból álló kis csoport ellen. Korábban, 1952-ben és 1953-ban többször is felhasználta befolyását az egyetemi szenátusban, hogy megállítsa az egyetemi dékánok tiltakozási akcióit a letartóztatott diákok támogatására az 1953 júniusi rövid, de vadul elnyomott (a szovjet csapatok aktív részvételével) felkelést megelőző növekvő elégedetlenség összefüggésében.
- Igen. Az egyetemi elvtársak között vitatott volt az is, hogy Stern elégedett volt azzal, hogy korábbi nácikat professzori székre nevezzen ki, és ha szükséges, újraválassza őket, feltéve, hogy kötelességtudó és engedelmes támogatói a pártnak az új fajta egypárti diktatúra alatt, amelyet a kelet-német államban telepítettek, a szovjet stílusú leninista-szocialista elvek szerint építettek, olyan alapokon, amelyek 1949 előtt a szovjet megszállási zóna voltak. A szimpatizáló források szemszögéből Stern biztonságban érezte magát abban a hitben, hogy rengeteg elkötelezett baloldali aktivistaval találkozott, akik, miután megszerezték a státuszt és a pozíciót, elégedettek voltak azzal, hogy elárulják és elhagyják a munkásmozgalmat. Nem volt monopólium a politikai árulás a politikai jobboldal számára.