Friedman a fogyasztási funkcióval kapcsolatos munkájával is ismert volt, a állandó jövedelem-hipotézis (1957), amelyet maga Friedman a legjobb tudományos munkájának nevezett. Ez a munka azt állította, hogy a racionális fogyasztók arányosan költenének egy részét annak, amit állandó jövedelmüknek tekintettek. A váratlan nyereségek többnyire megtakarításra kerülnek. Adócsökkentések is hasonlóan, mivel a racionális fogyasztók előre jelezték, hogy az adókat később növelniük kell a közpénzek kiegyensúlyozásához. Egyéb fontos hozzájárulásai közé tartozik a Phillips-görbe kritikája és a munkanélküliség természetes aránya (1968) koncepciója. Ez a kritika Edmund Phelps-szel együtt összekapcsolta a nevét azzal a betekintéssel, hogy egy nagyobb inflációt előidéző kormány nem csökkentheti véglegesen a munkanélküliséget. A munkanélküliség ideiglenesen alacsonyabb lehet, ha az infláció meglepetés, de a munkanélküliséget hosszú távon a munkaerőpiac és a munkaerőpiac tökéletlensége
Friedman