A következő mondatot fejezze be: Dragomirov 1849-ben lépett be a Gárda gyalogságába, 1852-ben másodhadnagy lett, 1854-ben hadnagy. Az utóbbi évben kiválasztották, hogy tanuljon a Nikolai Akadémián (egy személyzeti főiskola), és itt annyira kiemelkedett, hogy aranyérmet kapott, egy olyan kitüntetést, amelyet a 19. században csak kétszer adtak az akadémia diákjának. 1856-ban Dragomirovot vezérkar-kapitányra, 1858-ban pedig teljes kapitányra emelték, és az utóbbi évben elküldték, hogy tanulmányozza a más országokban divatos katonai módszereket. Franciaországba, Angliába és Belgiumba látogatott, és kötetes jelentéseket írt e országok oktatási és manőver táboráról Châlonsban, Aldershotban és Beverloo-ban. 1859-ben II. Viktor Emanuel szerdániai király főhadiszállásán szolgált,
Magenta és Solferino, és rögtön Oroszországba való visszatérésével a Nikolai Akadémiára küldték taktika professzorként. Dragomirov vezető szerepet játszott a hadsereg oktatási rendszerének átszervezésében, és több császári herceg oktatója is volt. Ezt a posztot 1863-ig töltötte be, amikor ezredes hadnagyként részt vett az 1863-1864-es lengyel felkelés elfojtásában, és az utóbbi évben Sankt-Pétervárba tért vissza az egyik gárdista hadosztály ezredese és vezérkari főnöke. Az 1866-os osztrák-porosz háború idején Dragomirov a II. porosz hadsereg főhadiszállására került. Jelen volt a felső Elba és a Königgrätz csatáiban, és a műveletekről szóló megjegyzései, amelyek tanúja volt, a legnagyobb értékkel bírnak a taktika és az 1866-os háború tanulmányozói számára.