Írj folytatást erre a bekezdésre - Oroszország császárnője Katalin és Poroszország királya II. Frédéric konfliktusba hozta a sejm tagjait és a királyt a vallási kisebbségek polgári jogairól, mint például a protestánsok és a görög ortodoxok, akiknek a pozíciója, amelyet az 1573-as varsói konföderáció garantált a katolikus többséggel egyenlőnek, jelentősen romlott. Katalin és Frédéric kijelentette, hogy támogatja a "szlachtát" és a "szabadságaikat", és 1767 októberére az orosz csapatok összegyűltek Varsó mellett a konzervatív Radom Konföderáció támogatására. A királynak és követőinek nem volt más választásuk, mint engedni az orosz követeléseknek. A Repnin Sejm alatt
(a hivatalosan nem elnöklő orosz nagykövet Nicholas Repnin után elnevezve) a király elfogadta az öt "örök és változatlan alapelvet", amelyet Katalin megesküdött, hogy "minden időre megvédi Lengyelország szabadságainak nevében": a királyok megválasztása, a "liberum veto" joga, a jog, hogy lemondjon a hűségről, és lázadást indítson a király ellen ("rokosz"), a "szlachta" kizárólagos joga, hogy hivatalt és földet tartson, és a földbirtokosok hatalma a parasztok felett. Így a nemesség minden kiváltsága ("Arany Szabadsága"), amely a Nemzetközösséget kormányozhatatlanná tette, a bíboros törvényekben megváltoztathatatlanul garantált. A Repnin Sejm által elfogadott kardinali törvényeket és a "vallási ellenzékek" jogait Katalin császárnő személyesen garantálta. Ezekkel a jogszabályokkal Oroszország először formálisan beavatkozott a Nemzetközösség alkotmányos ügyeibe.