Töltse ki a következő mondatot: Az egyetem rektortörvényesének korában egy felsőfokú párt tisztviselője az Állambiztonsági Minisztériumnak készített jelentésében (akiknek a feladata is az volt, hogy nyomon kövessék az ilyen ügyeket) azt állította, hogy Stern, mint egyetem rektora, nem volt jó kapcsolata az egyetem személyzetével, ami az egyetem személyzetének általános aggodalmának változó szintjeinek légkörében tükröződött. Más szempontokból nézve az ilyen aggodalom nem volt ok nélkül, mivel Stern úgy látta, hogy az az ő feladata, hogy az ország uralkodó politikai pártjának szellemében vezesse az egyetemet. Több "tisztítást" hajtottak végre a hivatali ideje alatt, különösen 1958-ban, amikor fellépett az úgynevezett "Spirituskreis" ("lengedően, "Spirituális kör") ellen, egy elfogadhatatlanul "burzsoá" professzorokból álló kis csoport ellen. Korábban, 1952-ben és 1953-ban többször is felhasználta befolyását az egyetemi szenátusban, hogy megállítsa az egyetemi dékánok tiltakozási akcióit a letartóztatott diákok támogatására a rövid, de vadul elnyomott (a szovjet csapatok aktív részvételével) előtti növekvő elégedetlenség összefüggésében.
1953 júniusi felkelése. Az egyetemi elvtársak között vitatott volt az is, hogy Stern elégedett volt azzal, hogy korábbi nácikat professzori székre nevezzen ki, és ha szükséges, újraválassza őket, feltéve, hogy kötelességtudó és engedelmes támogatói a pártnak az új fajta egypárti diktatúra alatt, amelyet a kelet-német államban telepítettek, a szovjet stílusú leninista-szocialista elvek szerint építettek, olyan alapokon, amelyek 1949 előtt a szovjet megszállási zóna voltak. A szimpatizáló források szemszögéből Stern biztonságban érezte magát abban a hitben, hogy rengeteg elkötelezett baloldali aktivistaval találkozott, akik, miután megszerezték a státuszt és a pozíciót, elégedettek voltak azzal, hogy elárulják és elhagyják a munkásmozgalmat. Nem volt monopólium a politikai árulás a politikai jobboldal számára.