Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A XIX. és XX. században, mielőtt a vérnyomás hatékony gyógyszeres kezelése lehetséges lett volna, három kezelési módot alkalmaztak, amelyek mindegyike számos mellékhatással járt: szigorú nátriumkorlátozás (például a rizs-diéta), szimpatektómia (a szimpatikus idegrendszer részei sebészeti ablációja) és pirogénterápia (a lázat okozó anyagok injekciója, közvetett módon csökkentve a vérnyomást). Az első magas vérnyomás elleni vegyi anyagot, a nátrium-tiocianátot 1900-ban használták, de sok mellékhatása volt, és nem volt népszerű. A második világháború után számos más szer került kifejlesztésre, amelyek közül a legnépszerűbbek és ésszerűen hatékonyak a tetrametilammónium-klorid, a hexametónium, a hidralazín és a reserpin (a Rauwolfia serpentina gyógynövényből származik). Ezek egyikét sem tolerálták jól. Az első jól tolerálható, szájon át szedhető szerek felfedezésével jelentős áttörést értek el. Az első a klorotiazid volt, az első tiazid diuretikum, amelyet a szulfanilamid antibiotikumból fejlesztettek ki, amely 1958-ban vált elérhetővé. Ezt követően béta- blokkolókat, kalciumcsatorna- blokkolókat, angiotenzin- konvertióenzim (ACE) gátlókat, angiotenzin receptor- blokkolókat és renin- gátlókat fejlesztettek ki antihipertenzív szerként.  Kérdés: Mi a Rauwolfia növényből származó gyógyszer?
tartalék