Írj egy folytatást erre a bekezdésre - Bár az 1956-os újévi napon Szudán függetlenségét ünnepelték, a britek valójában 1954-ben adták át a hatalmat. Szudán szinte azonnal elkezdte kibővíteni kapcsolatait az arab és afrikai államokkal, majd a Szovjetunióval, Kínával, Kelet-Európával és Jugoszláviával. Nagy-Britannia továbbra is jelentős segítséget nyújtott, beleértve a katonai segítséget is. Ahogy a déli polgárháború intenzitása nőtt, Szudán rendszeresen a "rossz gyarmati politikát" okolta az egyik oknak. A britekkel való kapcsolatok jelentőségét csökkentette a Közel-Kelettel és Afrikával való kapcsolatok növekedése. Szudán 1965-ben szakította meg kapcsolatait Nagy-Britanniával, miután a britek elintézték Dél-Rhodézia (ma Zimbabwe) egyoldalú függetlenségi nyilatkozatát. Khartoum egy évvel később helyreállította a kapcsolatokat, de 1967-ben újra megszakította őket az Izrael és a szomszédos államok közötti hatnapos háború miatt. A kapcsolatok egy évvel később ismét folytatódtak. Szudán azt állította, hogy Nagy-Britannia kapcsolatban állt egy kudarcbaesett puccs kísérlettel 1976-ban. Az 1970-es évek végére az Egyesült Államok felváltotta Nagy-Britanniát, mint a Khartoumban uralkodó nyugati befolyást, egy olyan helyzet, amely a Sadiq al-Mahdi kormány megdöntéséig folytatódott.
1989-ben. Nagy-Britannia történelmi okokból továbbra is fontos maradt, és erős kereskedelmi kapcsolatokat tartott fenn. Az Egyesült Államokkal és Norvégiával együtt Nagy-Britannia erősen támogatta az IGAD békefolyamatot, amely véget vetett a Khartoum és az SPLM / A közötti konfliktusnak. A brit miniszterelnök, Tony Blair 2004 októberében meglátogatta Khartoumot, de a válság kitolódása során kritikusabb álláspontot képviselt Szudán darfuri politikájával kapcsolatban. Az EU összes tagjából a brit álláspont a legközelebb állt az Egyesült Államokhoz Darfurban.