Írj folytatást erre a bekezdésre - A papíron a JNA hatalmas erőnek tűnt, 2000 tankkal és 300 sugárhajtású repülőgéppel (főleg szovjet vagy helyi gyártású). 1991-re azonban a felszerelés többsége 30 éves volt, mivel az erő elsősorban T-54/55 tankokból és MiG-21 repülőgépekből állt. Mégis, a JNA körülbelül 300 M-84 harckocsit (a szovjet T-72 jugoszláv változata) és jelentős flottát működtetett a földi támadó repülőgépekből, mint például a Soko G-4 Super Galeb és a Soko J-22 Orao, amelynek fegyverzetébe tartoztak az AGM-65 Maverick irányított rakéták. Ezzel szemben a modern, olcsóbb páncélvédelmi rakéták (mint az AT-5) és a légivédelmi rakéták (mint az SA-14) bőségesek voltak, és sokkal fejlettebb fegyvereket terveztek elpusztítani. A háború előtt a JNA-nak 169 000 rendes katonája volt, köztük 70 000 hivatásos tiszt. A szlovén harcok
Nagy számú szökevény lett, és a hadsereg úgy válaszolt, hogy szerb tartalékos csapatokat mozgósított. Körülbelül 100.000-en elkerülték a szolgálatot, és az újonnan bevont katonák hatástalan harci erőnek bizonyultak. A JNA szabálytalan milíciákra támaszkodott. Az olyan félkatonai egységeket, mint a Fehér Sasok, a Szerb Gárda, a Dušan Silni és a Szerb Önkéntes Gárda, amelyek számos mészárlást követtek el horvát és más nem szerb civilek ellen, egyre inkább használták a jugoszláv és szerb erők. Az RSK-t külföldi harcosok is támogatták, többnyire Oroszországból. A JNA erők 1992-es visszavonulásával a JNA egységeit átszervezték a Szerb Krajina Hadseregévé, amely a JNA közvetlen örököse volt, kevés javulással.