Töltse ki a következő mondatot: Parancsnokok és parancsnoki kérdések. A Guadalcanal megszállására vonatkozó szövetséges döntés a legmagasabb szintű összecsapások idején született. Már 1942 februárjában az amerikai flotta parancsnoka, Ernest King admirális elkezdett támadóbb pozíciót hirdetni a Csendes-óceánon. Ez ellentétben állt mind az amerikai vezérkari főnökökkel, köztük George Marshall tábornokkal, mind pedig a brit hadvezérekkel, akik mind jobban összhangban voltak a "Németország első" prioritásokkal a háborús erőforrások tekintetében. Kingnek sikerült nagyobb erőforrásokat biztosítani a Csendes-óceánnak, még akkor is, amikor az amerikai erőfeszítések Észak-Afrikában lecsökkentek. Márciusban keserű vita tört ki King admirális és Douglas MacArthur tábornok között arról, hogy hogyan kell ezeket az erőforrásokat kihelyezni. Végül egy kompromisszummal oldották meg, és MacArthur tábornok lett a Délnyugati Csendes-óceáni terület vezetője, és a
Salamon-szigetek Guadalcanaltól nyugatra, Új-Guinea északnyugati partja, és a Bismarck-szigetcsoport, beleértve a Rabaul japán haditengerészeti erődöt. Chester Nimitz admirális a Csendes-óceáni területek parancsnoka lesz, és áthajózik a Csendes-óceán közepén. Robert Ghormley admirális Nimitz parancsnoksága alatt irányította a Dél-Csendes-óceáni területet és elfoglalta Tulagi-t, ahol a japánok vízrepülő bázist hoztak létre. Ghormley majdnem utólag elfoglalta a Guadalcanalt, ahol egy japán leszállópálya épült. Ghormley alatt Frank Fletcher admirális lett a 61. szövetséges akciócsoport parancsnoka.