Írj folytatást erre a bekezdésre - Május közepén a király elkezdte fontolni a háborúból való kilépést, miután Pietro d'Acquarone herceg, a királyi ház minisztere meggyőzte, aki aggódik a monarchia jövője miatt. Az olasz közvélemény kezdett a monarchia ellen fordulni a király tétlenségét követően. Május végén két magas rangú politikust, Ivanoe Bonomat és Marcello Solerit fogadta d'Acquarone és a király "támogatója", Puntoni tábornok. Június 2-án és 8-án a király közönségben fogadta őket, ahol Mussolini letartóztatását és katonai kormány kinevezését szorgalmazták, de frusztráltak a monarchikus tétlenség miatt. Június 30-án Bonomi találkozott Umberto koronaherceggel, és három tábornokot (Ambrosio, Pietro Badoglio marsall és Enrico Caviglia) javasolt Mussolini lehetséges utódjaként. Július 4-én Badoglio-t Umberto fogadta, aki arra utalt, hogy a korona már nem ellenzi a kormányváltást. A következő napon Ambrosio azt javasolta a királynak, hogy Badogliót vagy Cavigliát nevezze ki a Mussolini helyébe lépő kormány vezetőjének. Caviglia, egy magas rangú szabadkőműves túl öregnek tartották egy ilyen nehéz feladathoz, annak ellenére, hogy antifasiszta álláspontot képviselt. Badoglio, aki lemondott a vezérkari főparancsnokságról a görög debacle után
1941-ben Mussolini ellenségévé vált, és bosszút akart állni. Személyes barátja volt d'Acquarone hercegnek, aki az ő "aide-de-camp"-ja volt, és mindketten - mint Caviglia - szabadkőművesek voltak. A két rendőrbíró közötti együttműködés elképzelhetetlen volt, mert Caviglia gyűlölte Badogliót.