Írj folytatást erre a bekezdésre - A demokráciát felfüggesztették az országban egy puccs után
1962-ben. A bizonytalanság és a káosz megnyitotta az utat egy burmai nacionalista kormány számára, hogy átvegye a hatalmat. 1962 és 1988 között az országot a Burmai Szocialista Program Párt vezette egypárti államként, amelyet a Burmai Szocializmus Útja vezetett. Az új burmai vezetők Burmát szocialista köztársasággá változtatták, elszigeteltséggel és burmai felsőbbrendűséggel. Az újonnan felfedezett burmai nacionalizmus a Bamar többséget helyezte az élvonalba, visszavonva a Pin-Lone megállapodással kezdeményezett egyesülést. Ezenkívül a növekvő megvetést fokozta a különböző vallások tagjainak egymás mellett való kényszerített együttélése. A Bamar királyságok a múltban szinte kizárólag buddhisták voltak. A Shan, Kayin, Kayar és Chin államokban a legtöbb etnikai csoport gyakorolta az animizmus saját változatát, míg az iszlám vallású emberek az Arakan (ma Rakhine) államban a buddhisták mellett éltek. A sokszínű csoportok brit Indiába történő beolvasztása elmélyítette a vallási polarizációt. A gyarmatosítás által okozott, a határon áthaladó emberek mozgása a hinduk nagy csoportját is hozzáadta a keverékhez. A katolikus keresztények fáradságos megtérítési kampánya és a metodista gyarmatosítókkal való versengésük további megosztottságot okozott a kisebbségek között, mint például a karen és a Kachin. A gyarmati távozás elindította az egymás felé épülő ellenségeskedést. Aung San halála, és az azt követő vezetés biztosította a tartós konfliktusokat minden kulturális és vallási csoport között. Az 1988-as felkelés azonban megerősítette a társadalmi, politikai és polgári zavargásokat, amelyek azóta is gyötörik az országot.