A CAPM feltételezi a használati funkciók egy bizonyos formáját (amelyben csak az első és a második pillanat számít, azaz a kockázatot varianciával mérik, például egy négyzetes használati eszköz), vagy pedig olyan eszköz-hozamokat, amelyek valószínűségi eloszlásait az első két pillanat teljesen leírja (például a normál eloszlás) és nulla tranzakciós költség (szükséges a diverzifikációhoz, hogy megszabaduljon az összes idioszinkratikus kockázattól). Ezekben az esetekben a CAPM azt mutatja, hogy a saját tőke költségeit csak a béta határozza meg. Annak ellenére, hogy számos empirikus tesztben és modern megközelítésben kudarcot vallott, a CAPM továbbra is figyelembe veszi a portfólió és az eszközárak különböző problémáit, mint például a használati eszköz-értékelés és a portfólió értékesítési elméletének egyszerűségét, és még mindig figyelembe veszi a CAPM használati modellt, mivel a portfólió és az eszközárak árazásának elmélete az első két pillanatban teljesen leírható (pé
nem diverzifikálható kockázat