Írj folytatást erre a bekezdésre - Arfa az utódját, Ali Razmara tábornokot hibáztatta a kényszerített nyugdíjba vonulásáért, és később együttműködött politikai riválisjaival, különösen miután Razmara-t miniszterelnökre nevezték ki 1950-ben. Mindazonáltal Arfa valóban zavarban volt, amikor Razmara 1951-ben meggyilkolták, mert úgy vélte, hogy a növekvő politikai erőszak fenyegeti az országot. A Razmara meggyilkolását követő hónapban, a miniszterelnök Hosayn Ala rövid kormányában az utak és a kommunikáció minisztereként szolgált, mielőtt a parlament Mohammad Mossadegh miniszterelnökévé szavazta. Arfa nem bízott Moszadeghben, és politikai csoportot, a Nemzeti Mozgalmat alapított, hogy megzavarja a Moszadegh támogatóinak gyűléseit, akiket szélsőségeseknek tekintett, akik ellenzik a monarchia folytatását és egy erős hadsereget. A Nemzeti Mozgalom újságja számos cikket publikált, amelyeket Arfa írt, támogatva a sahot és az iszlám tiszteletét. Arfa kapcsolatba lépett számos politikai aktivistával, köztük Mozaffar Baqai-val a Munkáspártból, a tüzes prédikátor Ayatollah Sayyed Abu al-Qasem Kashani-val és Shaban Jafari-val, az utcai tömegek szervezőjével. Arfa a katonai tisztek titkos bizottságának alapító tagja lett, a Szülőföld Megmentése Bizottságának, amelyet 1952-ben alakítottak Moszadegh megdöntésének céljával. Az 1953-as katonai puccs után
Az 1958-as és 1961-es törökországi és pakisztáni nagykövetségen (1961-1962) szolgált. Ezt követően visszavonult az aktív kormányzati szolgálatból. Az 1979-es iráni forradalom idején elhagyta Iránt, és 1983-ban halt meg Monte Carlo-ban, Monacóban.