Írj folytatást erre a bekezdésre - 1959 és 1962 között Boelcke kutatási ösztöndíjat kapott a bonni székhelyű Német Kutatási Alapítványnál (Deutsche Forschungsgemeinschaft / DFG). Az 1950-es években a kelet- és nyugat-berlini politikai és közigazgatási határokat fokozatosan megerősítették fizikai korlátokkal, és a berliniek számára nehezebbé vált városukat egyetlen entitásként tekinteni. Mindazonáltal a berlini fal 1961 augusztusában bekövetkezett hirtelen megjelenéséig nem volt lehetetlen, hogy a keletnémetek átkeljenek Nyugat-Berlinbe, és onnan új életet kezdjenek Nyugat-Németországban, nagyobb szabadság és jólét keresésében. 1953 között
1961-ben több millió keletnémet is ezt tette, és egyre nagyobb munkaerőhiányt hagyott maga után. Valamikor 1959 és (valószínűleg) 1961 között Willi Alfred Boelcke az egyik német belföldi emigráns lett. A források nem árulják el a kihallgatás mértékét és hosszát. 1967-ben megkapta a habilitációját (magasabb egyetemi diplomát) a Stuttgart-Hohenheim Egyetemen. Ezúttal a "Alkotmányos változások és gazdasági struktúrák" volt a diplomája témája, amely a közép- és a modern időszakokat fedte le, a hagyományos arisztokratikus irányítású közép-német földekből vett példák alapján, amelyek körülbelül a XX. század nagy részében Thüringen és Szászországként azonosított modern területeket fedik le. Más körülmények között a habilitáció megnyitotta az utat az egész életen át tartó karrierhez a nyugatnémet egyetemi szektorban. 1969-ben elfogadta a Stuttgart-Hohenheim Egyetem gazdasági és társadalmi történész professzorát, és több mint negyedszázadig, 1994-ig maradt a posztján.