A terület a korai középkorban a Nagy Moravai Birodalom része volt, és a 10. században a lengyel I. Mieszko első uralkodója alatt a feltörekvő lengyel állam része lett. Lengyelország széttagolásának idején Szilézia, Legnica, Jawor és Świdnica hercegségének része volt. A 13. század elején a lengyel herceg, Szőke Henrik védekező várat épített a helyszínen a lengyel-cseh határ közelében. A települést 1232 ("Landeshut") és 1249 ("Landishute" és "Landishute forensis auch Camena Gora") dokumentumokban említik. 1254-ben a Legnica-i II. Bolesław kopasz herceg a területet Opatovice (Kelet-Bohémia) bencés kolostorának adta, akik már a közeli Krzeszówban alapították a Grüssau apátságot. Amikor az apátság 1289-ben a ciszterciánusok kezébe került, Landeshutot Bolko I. sztrict herceg vette át, aki a közelben lévő Cseh Királyság elleni erődítményként bővítette, és 1292-ben városi jogokat adott. II. Bolko hercegtől, a Kis hercegtől új kiváltságokat kapott 1334-ben. Mindazonáltal Bolko halálával 1368-ban a hercegség a cseh korona kezébe került. A huszita 1426-as hadjárat alatt leégett.
Szilézia elleni hadjárat után a 1460-as években a város a Magyar Királysághoz került, majd 1490-ben visszaesett Csehországhoz, majd II. Vladislav uralma alá került, aki új városfalakat épített.