Írj folytatást erre a bekezdésre - Marchenko, eredetileg egy szegény hátterű, politikailag nem érdekelt olajfúró, az 1958-as évtől kezdődően több börtönbüntetés után fordult az írás és a politika felé, amely során más ellenzékiekkel kezdett kapcsolatba lépni. Marchenko nemzetközi hírnevet szerzett 1969-ben a "My Testimony" című könyvével, egy önéletrajzi beszámolóval, amelyet 1966-ban Moszkvába érkezése után írt a szovjet munkatáborokban és börtönökben töltött időről. Miután a Szovjetunióban korlátozott körben terjesztették "samizdat" néven, a könyv szenzációt okozott Nyugaton, miután kiderült, hogy a szovjet gulag rendszer folytatódott Joseph Sztálin halála után. 1968-ban, a Csehszlovákia szovjet inváziója előtt
Marchenko egy nyílt levelet írt, amelyben előrejelzi a megszállást. A 70-es évek elején ismét letartóztatták, de 1974-ben kihallgatták és belső száműzetésbe küldték Irkutsk Oblastba. 1976-ban Marcsenko a Moszkvai Helsinki Csoport egyik alapító tagja lett, mielőtt 1981-ben újra letartóztatták és bebörtönözték, ahol egész börtön idejében írni folytatta, nyilvánosságra hozva a szovjet politikai foglyok sorsát. Nathan Shcharansky, aki összesen körülbelül 20 évet töltött börtönben és belső száműzetésben, ezt mondta róla: "Jurij Fjodorovics Orlov szabadon bocsátása után ő határozottan az első számú szovjet lelkiismereti fogoly volt".