James Kelly, az Egyesült Államok egykori kelet-ázsiai és csendes-óceáni ügyekért felelős államtitkár-helyettese megjegyezte, hogy a nacionalista érzelmek és a düh a fáklyás tüntetések miatt többnyire a 30 év alatti kínaiak körében koncentrálódtak. Suisheng Zhao és Kenneth B. Pyle úgy érvelnek, hogy a kínai oktatási politikában bekövetkezett változás, amelyet ezek a fiatalok tapasztaltak, részben felelős a fokozott nacionalizmusért. Zheng Wang szerint az 1990-es évekre a nemzetközi helyzet csökkentette a kommunizmus vonzerejét, mint legitimáló ideológiát a kínai uralkodók számára. Ennek eredményeképpen a vezetés visszafordította a Kommunista Párt 1949-es kínai történészírás számos módosítását, amelyek a kínai történelmet az osztályharc történelmének értelmezték. 1991-ben jelentették be, és 1994-ben teljesen működővé vált, ez a "Háborús Oktatási Kampány" újragondolta a történelmet nemzeti értelemben, rehabilitálva olyan személyiségeket, mint Tso tábornok, aki elnyomta
A kínai hadsereg nem csak a parasztlázadást állította le, hanem megakadályozta az orosz inváziót Xinjiangban, és elismerte a kínai nacionalista (nem csak kommunista) harcosok szerepét a második kínai-japán háborúban. A diákok személyes visszhangot találnak az ilyen narratívákban, mint a korábbi osztályokban a marxista doktrínáról, mert nem csak a történelemkönyvekből hallanak a Kínával szembeni atrocitásokról, hanem a szüleiktől és nagyszüleiktől is.