A következő évben a Royal Automobile Club bérbe vette a repülőtéret, és egy hivatalosabb versenypályát épített ki. Az első két versenyt a kifutópályákon tartották, hosszú egyenesekkel, szűk szögekkel elkülönítve, a pálya szénakötegekkel volt határolva. Azonban az 1949-es Nemzetközi Trófea találkozójára úgy döntöttek, hogy a perimetrális pályára váltanak. Ezt a rendszert használták a
Az 1950-es és 1951-es nagydíjak. 1952-ben a kezdővonalat a Farm egyenesről a Woodcote és a Copse sarkokat összekötő egyenesre helyezték át, és ez a elrendezés nagyrészt változatlan maradt a következő 38 évben. Az 1975-ös találkozóhoz chicane-t vezettek be, hogy megpróbálják megszelídíteni a sebességet a hatalmas Woodcote sarkon (bár a MotoGP még mindig a chicane nélküli pályát használta 1986-ig). 1987-ben a Luffieldre egy bal-jobb sarkot tettek hozzá.