A szövetségeseket az olasz királyi haditengerészet ("Regia Marina") érdekelte, amely akkoriban a világ negyedik legnagyobb haditengerészete volt. 1940 novemberében a Brit Királyi Haditengerészet meglepetésszerű légi támadást indított az olasz flotta ellen
Taranto, ami megrongálta Olaszország legnagyobb hadihajóit. Bár az olasz flotta nem okozott olyan súlyos kárt, mint amitől féltek, jelentős brit Commonwealth haditengerészeti erőket tartott a Földközi-tengeren. Ez a flotta az olasz flotta ellen kellett harcolnia, hogy az Egyiptomban és a Közel-Keleten lévő brit szövetségi erők ne szakadjanak el Nagy-Britanniától. 1941-ben az olasz ellenőrzése alatt álló Kastelorizo-szigeten, Törökország partjainál, az olasz erőknek sikerült visszaverniük a brit és ausztrál erőket, akik a tartózkodási művelet során megpróbálták megszállni a szigetet. 1941 decemberében az olasz erők egy titkos támadást hajtottak végre az egyiptomi Alexandriában, amelyben olasz búvárok robbanóanyagokat kötöttek a brit hadihajókhoz, ami két brit csatahajó súlyosan megsérült. Ezt az eseményet Alexandriára irányuló támadásnak nevezték. 1942-ben az olasz haditengerészet súlyos csapást mért egy brit konvojflottára, amely megpróbált elérni Máltát a Harpoon hadművelet során, és több brit hajót is elsüllyesztett. Idővel a Szövetséges Haditengerészetek komoly károkat okoztak az olasz flottának, és tönkretették Olaszország egyetlen előnyeit Németország előtt.