Miután elérte a kezdeti céljait, az UMNO vezetői úgy döntöttek, hogy jobban részt vesznek a politikai folyamatban, és politikai pártként alapozzák meg szervezetüket, hogy harcoljanak a függetlenségért. Ugyanakkor a Malajziai Kommunista Párt (MCP) fegyveres felkelést indított a brit bábállam ellen, ami a Malajziai Vészhelyzetben csúcspontot ért el.
ami a függetlenségig tart. A felkelést egyértelmű faji megosztottság jellemezte; a felkelés elleni ellenállás szinte teljes egészében malaj volt, míg a kommunista soraiban harcolók szinte mindig kínaiak voltak. Ez súlyosbította a faji feszültségeket, ami arra késztette a briteket, hogy tanácsolják Onn Ja'afar-t, hogy dolgozzon együtt más malajz közösség vezetőivel a malajz politika érdekében. Végül, néhány nem hivatalos találkozó után Onn, Tan Cheng Lock és az E.E.C. Thuraisingham között létrehozták a Közösségek Kapcsolattartó Bizottságát (CLC). A CLC a következő néhány évben a malajziai politikusok legfelső szintjének fókuszpontjává vált, javaslatokat és kompromisszumokat kötött számos kérdésben, beleértve az állampolgárságot, az oktatást, a demokráciát és a "ketuanan Melayu" patthelyzetének megoldását. Végül úgy döntöttek, hogy "megállapodást" kötnek a malajzok és a nem malajzok között; cserébe a "ketuanan Melayu" (a malajzok különleges helyzetére utalva) feladása ellenében a malajzok segítséget kapnak a nem malajzoktól a szegény és túlnyomórészt vidéki malajzok közötti gazdasági szakadék csökkentésében a lényegesen jobb helyzetű és városi nem malajzokkal. Thuraisingham később azt mondta: "Ez igaz. Én és mások úgy gondoltuk, hogy a hátrányos helyzetű malajzoknak jobb üzletet kellene kötniük. A malajzoknak segítséget kell nyújtani ahhoz, hogy egyenlőséget érjenek el a nem malajzokkal, hogy egy egységes, egyenlő malajz nemzetet alakítsanak ki".