Írj folytatást erre a bekezdésre - A Pearl Harbor elleni támadás óta az Egyesült Államok kontinensét légicsapásokra tették ki, miközben Japánnal háborúztak, mint például a Dutch Harbor bombázása
, a Lookout Air Raids, és a Fu-Go ballon bombák, de ezeket kisebbnek vagy elhanyagolhatónak tartották, és nem tettek semmit az amerikai morál és a háborús erőfeszítések károsítására. Az Atlanti-óceán partja mentén a parti sötétedés hiánya a szövetséges hajózás sziluettjére szolgált, és így kitette őket a német tengeralattjáró támadásának. A tengerparti közösségek ellenálltak az áramszünet bevezetésének kényelmi okokból, azzal érvelve, hogy az esetleg károsíthatja a turizmust. Az eredmény a hajózás katasztrofális vesztesége volt, amit a német tengeralattjárók "második boldog időnek" neveztek el. A városokban és a part menti területeken sokáig tartották az áramszüneteket, miután bármilyen ellenséges fenyegetés létezett; az elsődleges cél a polgári lakosság pszichológiai motivációja volt, akik hazafias kötelességként látták az áramszüneteket.