Írj folytatást erre a bekezdésre - 1038-ban Harald csatlakozott a bizánciakhoz Szicíliába indított expedíciójukban, George Maniakes (a ságak "Gyrge") kísérletében, hogy visszaszerezzék a szigetet a muszlim szaracénoktól, akik a Szicíliai Emírséget hozták létre a szigeten. A hadjárat során Harald a normann zsoldosokkal, például William Vaskarral harcolt. Snorri Sturluson szerint Harald Szicíliában négy várost foglalott el. 1041-ben, amikor a Szicíliára irányuló bizánci expedíció véget ért, dél-Olaszországban lombard-normand lázadás tört ki, és Harald több csatában vezette a varági őrséget. Harald kezdetben sikeresen harcolt Olaszország katépanjával, Michael Dokeianosszal, de a normannok, korábbi szövetségesük, William Iron Arm vezetésével legyőzték a bizánciakat a Olivento-i csatában márciusban, és a Montemaggiore-i csatában májusban. A vereség után Haraldot és a varág őrséget visszahívták Konstantinápolyba, miután Maniakeset bebörtönözte a császár, és más, sürgetőbb kérdések merültek fel. Haraldot és a varágokat ezután Bulgáriába küldték, hogy harcoljanak a délkelet-európai határon, ahol 1041 végén érkeztek. Ott IV. Mihály császár seregében harcolt a bolgár felkelés elleni 1041-es ostrovói csatában.
Peter Delyan vezette, amely később a "Bulgar-burner" ("Bolgara brennir") becenevet szerezte Haraldnak.