Írj folytatást erre a bekezdésre - A politikai és finanszírozási légkör radikálisan megváltozott a decentralizációs népszavazás kudarca után
1979-ben és a konzervatív kormány megválasztása Margaret Thatcher vezetésével. A Skót Művészeti Tanács arra ösztönözte a színházi társaságokat, hogy üzleti tevékenységet folytassanak, a jegyértékesítésben és a kereskedelmi szponzorálásban keresve a finanszírozást. 1981-ben Ewan Hooper színésznek 50.000 fontot adtak, hogy megalapítsa a Glasgow-i székhelyű skót színházi társaságot, amelynek célja a skót írók munkájának népszerűsítése volt. A társaságnak nehéz volt turnézni, mivel nem voltak elég nagy helyszínek, amelyek a nagyvárosokon kívül generálhatták a szükséges jövedelmet. Az első évadban McGrath "Állat" (1979) és Bryden "Civilisták" (1981) alkotásai szerepeltek. A művészi sikerek pénzügyi katasztrófával jártak, és a társaság a második évad végére 120 000 fontot adósságban volt. Néhány kritikus győzelem ellenére a vállalat 1987-ben megszűnt. A 7:84 szintén pénzügyi instabilitás időszakával találkozott, de az új struktúrák, az új vezetés és az új írás ösztönzésének hangsúlyozása olyan munkákhoz vezetett, mint Rona Munro (sz. 1959) "Bold Girls" (1990). A huszadik század utolsó két évtizedében jelentős skót színházi írás alakult ki. A szokás, hogy egy író egy cégnél dolgozik, megváltozott, és több cég is egy íróközösségre támaszkodott. A skót drámaírás egyre inkább nemzetközivé vált, és a skót írók olyan klasszikus szövegeket adaptáltak, mint Liz Lochhead Molière "Tartuffe" (1985) és "The Misanthrope" (1973/2005) verziója, vagy Edwin Morgan "Cyrano de Bergerac" (1992) fordítása. A skót drámaírók is egyre inkább foglalkoztak a szélesebb európai kultúrával, amint azt Jo Clifford (sz. 1955) "Losing Venice" (1985) és David Greig (sz. 1969) "Európa" (1995).