Összefoglalja a cikket:  Jobban volt a Közel-Keleten a diktatúrák alatt? Bizonyára csábító, hogy így gondolkozzunk, ha megnézzük a régióban ma zajló konfliktusokat, Jementől Líbiáig Szíriáig. Ez a három ország a 2011-es arab tavasz kezdete óta eltérő pályát követett, de most közös bennük az instabilitás, amely valószínűleg nem lesz rövid távon leküzdhető. Bár ez az instabilitás kellemetlen helyzetbe hozza a Nyugatot - különösen az Egyesült Államokat - ez egyben a Nyugat saját álláspontjának közvetlen következménye is a régió diktatúrájaival szemben az arab tavasz előtt és alatt. A Nyugat rövidlátása a Közel-Kelet kezelésében a modern történelem során közvetlenül hozzájárult a jelenlegi pusztításhoz. 2011 előtt a Nyugat a stabilitást értékelte a Közel-Keleten, nem a demokráciát. Az arab diktatúrák évtizedekig tűrhetők voltak a kegyetlenségük ellenére, mert a nyugati gazdasági, politikai és biztonsági érdekeket szolgálták. Egyiptomban Hosni Mubarakot Izrael békéjének bástyájának tekintették. Líbiában egy reformált Kadhafi-t udvaroltak a lehetséges befektetési és kereskedelmi megállapodások miatt. Szíriában Bashar al-Assad kiszámítható vezető volt, aki a Golán-fennsíkokat konfliktusmentes övezetként tartotta fenn. Jemenben Ali Abdullah Saleh-t szövetségesnek tekintették az al-Kaida ellen. A diktatúrák kezelhetővé tették a status quo-t. A civil társadalom és a független média alternatív hangjainak és aktivista tevékenységének elnyomása miatt a felülről lefelé irányuló döntéseket ritkán vitatták. Ez nagyjából garantálta, hogy a nyugati érdekeket túl sok komplikáció nélkül szolgálják. Cserébe az arab diktátorok nyugati pénzügyi és katonai segítséget és politikai biztosítékokat kaptak. Jemen volt ennek a dinamikának a megtestesülése. Saleh-t amerikai diplomaták udvarolták, akik szemet hunytak a bűneire, a fegyvercsempészéstől kezdve az új vállalkozások kényszerítésére, hogy "partnerként" vegyék fel, hogy biztosítsa a nyereség csökkentését, miközben a legtöbb jemeni a kenyérvonal alatt élt. Hogyan jutottunk...
Khatib: A Nyugat támogatta a Közel-Kelet diktátorait, amíg 2011-ben nem lett kellemetlen. Khatib: A diktatúrák következményekére vonatkozó nyugati terv hiánya katasztrofális volt.