Írj folytatást erre a bekezdésre - Érdekes módon ez nem vezetett az írott quechua irodalom eltűnéséhez, hanem csak a fókuszváltáshoz. A 17. század közepétől egyértelműen regionális fajták uralták, elsősorban a Cuzco Quechua, amelyet most a város elitje támogatta, akik az inka múltban keresték legitimálását. Valójában ez egyfajta quechua irodalmi reneszánszhoz és aranykorhoz vezetett, ami kifejezetten a színdarabok írásában fejeződött ki. A korszak klasszikus quechua drámájának nyelve megkülönböztetően Cusco <unk> Collao Quechua, a különböző innovációk miatt, különösen a leníciók miatt, amelyek egyre inkább megkülönböztetik mind a Standard Colonial Quechua-tól, mind a többi déli quechua fajtától. Az indián Quechua beszélők saját, nem hivatalos vallási szövegeket is készítettek kézirat formájában, részben folytatva a klasszikus időszak hivatalos egyházi irodalmának hagyományát. Ugyanebben az időszakban, a közép-quechua nyelvre irányított régebbi művek újbóli kiadásán kívül, megjelentek az első vallási szövegek, amelyeket kifejezetten a modern Ecuador (Luis Francisco Romero, 1725, 1753) és Bolívia (Juan Antonio Dávila Morales, 1739) quechua változataiban írtak. Ez a virágzás véget ért a Tupac Amaru lázadás vereségével.
1780-ban, amely súlyos elnyomást eredményezett a quechua használat ellen, beleértve a quechua irodalom és színház kifejezett tilalmát, valamint a quechua szék eltörlését a San Marcos Egyetemen.