Jack Brabham megnyerte harmadik és utolsó versenyzői bajnokságát, ezúttal saját gyártású autójával, ausztrál Repco V8-as motorral. Az ausztrál Brabham lett az első és (azóta) az egyetlen versenyző, aki valaha is megnyerte a világbajnokságot a saját nevét viselő autóval (a használt BT19 és BT20 modelleket Brabham üzleti partnere, Ron Tauranac tervezte). A világbajnokság történetében ez volt az első alkalom, hogy nem európai vagy brit autó nyerte meg a bajnokságot. Bár Jack Brabham és csapattársa, az új-zélandi Denny Hulme mindketten visszavonultak a szezon megnyitóján, a Monaco Nagydíjban (a győztes Jackie Stewart volt a BRM-ben), Brabham az Oldsmobile-alapú Repco motorjával a többi csapatot a gyorsasággal és megbízhatósággal elkapta. "Black Jack" negyedik lett Belgiumban, mielőtt megnyerte az első versenyt az 1960-as portugál nagydíj óta, amikor megnyerte a francia nagydíjat Reimsben (az utolsó alkalommal, amikor a Reims-Gueux pályát használták a Forma-1-ben). Ezután megnyerte a következő három nagydíjat
Nagy-Britannia, Hollandia és Németország, hogy négy győzelmet nyerjen egymás után, és gyakorlatilag biztosítson harmadik bajnoki győzelmét (csak a versenyzők öt legjobb eredményei számítanak a bajnokságra). Hulme 18 ponttal a versenyzői bajnokság negyedik helyén végzett, Nagy-Britanniában második, Franciaországban, Olaszországban és Mexikóban pedig harmadik helyen, Brabham 42 ponttal nyerte meg az F1 gyártók nemzetközi kupáját, 11 ponttal a második helyen lévő Ferrari előtt.