Írj folytatást erre a bekezdésre - A gyújtóbombákat széles körben használták a II. világháborúban, mint hatékony bombázási fegyvert, gyakran nagy robbanáserővel rendelkező bombákkal együtt. Valószínűleg a leghíresebb gyújtogatási támadások a drezdeni és a tokiói bombázás 1945. március 10-én.
- Igen. Sok különböző konfigurációjú gyújtóbombát és rengeteg töltőanyagot használtak, mint az izobutil-metakrilat (IM) polimer, napalm és hasonló zselézett-olaj formulak, amelyek közül sokat az Egyesült Államok vegyi hadászati szolgálata fejlesztett ki. Különböző szállítási módszereket teszteltek és alkalmaztak, például kis bombákat, bombakészleteket és nagy bombákat. Például egy nagy bombahüvely tele volt kis gyújtóanyagokkal (bombák); a huzalt úgy tervezték, hogy a magasságban kinyíljon, szétszórva a bombákat, hogy széles területet fedjen le. Ezután egy robbanószer felgyújtja a gyújtóanyagot, és gyakran dühöngő tüzet indít. A tűz olyan szélsőséges hőmérsékleten égne, hogy elpusztíthatná a legtöbb fából vagy más éghető anyagból készült épületet (a kőből épített épületek hajlamosak ellenállni a gyújtogató pusztulásnak, hacsak először nem robbant fel robbanóanyagokkal).