Sokak úgy érezték, hogy a Honda erősségével Piquetnek képesnek kellett volna lennie arra, hogy megegyezzen a McLarenekkel, vagy legalábbis a "legjobb a többiek közül", bár többnyire nem is volt az, és időnként még a csapattársa, Satoru Nakajima is megmutatta, aki sokak szerint nem is volt volna az F1-ben, ha nem volt Honda. Piquet csekély szezonja a bajnoki cím megvédésében megerősítette azt az általános nézetet, hogy a brazil versenyző nem kevesebb, mint egy csúcsminőségű autóban fog győzni (bár 2012-ben egy interjúban a brazil televízióban megerősítette, hogy "soha nem volt igaza" az 1987. évi San Marino Nagydíj kvalifikációs balesete után.
, és csak 1988-tól a nyugdíjba vonulásáig vezetett "a pénzért"). A 100T bizonyította, hogy nem egy csúcsminőségű autó, annak ellenére, hogy a csapatfőnök, Peter Warr Monacóban kijelentette, hogy "ha a McLaren képes egy gyors autót építeni, akkor nekünk is képesek kell lennünk"; az autó tervezését és gyártását már kompromittálták a hibás aerodinamikai adatok tesztelése és fejlesztése során a márciusi csapat Brackley-i Comtec szélcsatornáján. Miután Senna megnyerte a Lotust Monacóban 1987-ben, a Monaco 1988 katasztrófának bizonyult a Lotus számára. Nakajima nem sikerült kvalifikálódnia, míg Piquet, aki 11. helyen kvalifikálódott, mintegy 4,4 másodperccel lassabban, mint Senna pole-győztes McLaren Honda, egy kört tartott, mielőtt ütközéssel károsodott.