Írj folytatást erre a bekezdésre - Továbbá, szokás, hogy egy civilizált ország fegyveres erői részletes útmutatást adnak ki az erőiknek arról, hogy mi engedélyezett és mi nem engedélyezett a katonai kódexük szerint. Ezeket úgy tervezték, hogy magukban foglalják a nemzetközi szerződésekből eredő kötelezettségeket és a szokásos háborús törvényeket. Például Otto Skorzeny tárgyalásán a védelem részben az Egyesült Államok hadseregének hadügyminisztériuma által 1940. október 1-jén kiadott "Field Manual"-ra és az "American Soldiers' Handbook"-ra épült. Ha a fegyveres erők egy tagja megszegi a saját katonai szabályzatát, a hadbíróság elé nézhet. Amikor a szövetséges fegyveres erők tagjai megszegték a katonai szabályokat, bíróság elé állhattak, mint például a Dachau-i mészárlás vagy a Biscari-i mészárlás perek. A tengelyhatalmak feltétel nélküli megadása szokatlan volt, és közvetlenül a nemzetközi bíróságok létrehozásához vezetett. Általában a nemzetközi háborúk feltételesen végződnek, és a háborús bűnözőkkel való bánásmód része a békeszerződésnek. A legtöbb esetben azok, akik nem hadifoglyok, a saját igazságszolgáltatási rendszerük szerint kerülnek bíróság elé, ha háborús bűncselekmények elkövetésével gyanúsítják őket <unk> mint ami a II. világháború végén történt Finnországban
, ahol a Szövetséges Ellenőrző Bizottság a háborús bűncselekmények és a békével szembeni bűncselekmények eseteinek listáját szolgáltatta, és e esetek kivizsgálását és megítélését a finn törvények szerint a finn bíróságokra bízták. Azonban egy "ex post facto" törvényt kellett létrehozni ezekre az esetekre, mivel a finn büntető törvény nem tartalmazza a háborút eredményező politika felelősségének fogalmát. Azzal, hogy a Nemzetközi Bíróságot arra korlátozták, hogy a tengely-hatalom háborús bűncselekményeit vizsgálja, a Szövetségesek a normál nemzetközi jog keretein belül cselekedtek.