A lengyel légiók végső vége Napóleon karrierjének befejezésével és a varsói hercegség megszüntetésével következett. A hercegséget porosz és orosz csapatok foglalták el Napóleon visszavonulását követően Oroszországból. A lengyel csapatok hűségesek maradtak hozzá a keserű végéig, a lengyel egységek megtartották a helyüket az utolsó csatáiban Leipzigben (1813. október 15-19.) és Hanauban (1813. október 30-31.), ahol jelentős veszteségeket szenvedtek el. A Légiót 1814 elején újra létrehozták Sedanban, és Soissonsban harcolt,
Reims, Arcis-sur-Aube és St-Dizier. Napóleon veresége után a hatodik koalíció háborújában, amikor Napóleont száműzetésbe kényszerítették Elbára, az egyetlen egység, amelyet őrségként megengedtek neki, a lengyel lándzsások voltak. Míg sok lengyel visszatért a lengyel területekre, Golaszewski ezredes vezetésével egy 325 fős egység harcolt Napóleon utolsó 1815-es hadjáratában, a "Száz napban", részt véve a Waterloo-i csatában. Napóleon második és végső vereségét követően állítólag némelyikük kísérte őt a Szent Helénára való száműzetésbe.