Összefoglalja a cikket:  A szuperhősöknek mindig is különleges helye volt a szívemben. A nyolcvanas években nőttem fel Zambiában, egy olyan korszakban, amely az ország legrosszabb gazdasági válságának kezdetét jelentette. Gyerekkori emlékeim egy hosszútávú szükséghelyzetre emlékeztetnek, amelyet éles élelmiszerhiány és gazdasági hanyatlás jellemez, ahol az átlagos zambiai család alapvető szükségleteit alig fedezték. A testvéreim és én - és a barátaink bandája a mezőgazdasági területekről - számtalan órát töltöttünk egy elhagyatott disznófal falán ülve, tökéletesítve a földönkívüli kód nyelvünket. A célunk az volt, hogy SOS-t küldjünk a galaxisok szuperhősöknek, és ha a kódnyelvünk eléggé kifinomult lenne ahhoz, hogy átjusson az űr szakadékán, talán egy űrhajó leszállna a Földre, hogy megmentsen minket a szomorú életünkből, és elvigyen minket az űrbe. Szuperhősöket keresünk. Csak néhány évvel korábban, az 1970-es évek közepén és végén, a gazdasági hanyatlás előtt, amikor a szuperhősök, mint Superman, Pókember, Batman és a Hihetetlen Hulk hatalmas ügy volt mindenki számára, aki felnőtt. Gyermekkori szemünkben ezek hatalmas, mindent megtestesítő lények voltak, és a márkájukat pólókon, sapkákon, ebédcsekrényeken, játékokon és szinte minden máson árusították. A gyerekkori élményem számos aspektusát befolyásolták, olyan mértékben, hogy a formálódási éveim nagy részét azzal töltöttem, hogy szuperhős akarok lenni, amikor felnövök. De aztán a csalódás bekövetkezett. Rájöttem, hogy sosem leszek szuperhős, mivel a legtöbbjük férfi volt, és mindegyik fehér. A következő őrült keresés egy alternatív és azonosítható szuperhős után csak további csalódást eredményezett. Annyi év elteltével, 2015-ben, egy kissé zavarba ejtő, hogy ma is ugyanazt a csalódást tapasztalom, amikor a népszerű médiában oly keveset képviselnek a kulturális kisebbségek. Ez nagyon fontos számomra. Az a gondolkodásmód, amely szerint a rádió, a televízió, a film és a populáris kultúra más médiái biztosítják a szimbólumokat, mítoszainkat és erőforrásainkat, amelyek által közös...
A digitális illusztrátor, Milumbe Haimbe a munkájával kihívja a sztereotípiákat és a sokféleség szakadékát. Tavaly májusban ő volt az egyik győztes a Dakar Biennálén.