Az aszimmetrikus konfliktusokat (vagy szabálytalan konfliktusokat) a közelmúltban felbukkanó lázadások típusaként Berman és Matanock a felülvizsgálatukban olyan konfliktusoknak írja le, ahol "a kormányerőknek egyértelmű előnyük van a lázadók felett kényszerítő kapacitásban". Ilyen konfliktusokban a lázadó csoportok a támadás után újra beilleszkedhetnek a civil lakosságba, ha a civilek hajlandóak csendben elfogadni őket. A legújabb példák közé tartoznak az afganisztáni és az iraki konfliktusok. Mivel a nyugati országok beavatkoznak a konfliktusokba, ami aszimmetriát teremt a kormányerők és a lázadók között, az aszimmetrikus konfliktus a leggyakoribb formája a szubnacionális konfliktusoknak és a legtöbb polgári konfliktusnak, ahol a nyugati országok valószínűleg részt vesznek. Az ilyen beavatkozások és hatásuk látható a NATO líbiai műveletében 2011-ben.
és a 2013-as francia vezetésű mali-i beavatkozás.