Írj folytatást erre a bekezdésre - 1856. október 17-én Hotta létrehozott és vezetett egy "ad hoc" bizottságot a külügyek speciális ismereteivel rendelkező tisztviselőkből. 1856 novemberében arra bízta a tagokat, hogy ajánlásokat tegyenek a japán kikötők megnyitásának feltételeiről. A megbeszélések eredményei alapot adtak a tárgyalásoknak, amelyek végül az 1858-as Baráti és Kereskedelmi Szerződéshez (más néven a Harris-szerződés) vezettek, amely hat kikötőt nyitott meg az amerikai kereskedelem előtt, és létrehozta az extraterritorialitást. A nyílháború eseményeiről szerzett tudása alapján
Hotta úgy vélte, hogy az Egyesült Államok erőszakos választ fog adni, ha Townsend Harris amerikai konzul követeléseit elutasítják. Azonban meg kellett győzni Kōmei császárt, hogy fogadja el a szerződést. Kiotóba utazva Hotta biztonságban találta a császárt a császári udvaron belüli "jōi" frakció közepén, akik a külföldiek kiűzését támogatták Japánból, szükség esetén erőszakkal, és kénytelen volt üres kézzel visszatérni Edo-ba. Ezen felül Tokugawa Iesada "sógun" nagyon beteg volt, és a shogunális udvaron belül frakciós viszályok törtek ki, hogy ki lesz az utódja. Mivel ezek a kérdések még mindig nagyrészt megoldatlanok, Hottát Ii Naosuke váltotta le 1858. június 21-én, akinek "tairō" címet adtak.