Írj folytatást erre a bekezdésre - 1939. február 26-án, Katalónia bukása után, a CNT, a FAI és az FIJL megalapította a spanyol liberális mozgalmat Franciaországban, így azóta a három anarchista szervezet közösen cselekedett, különösen az anarchoszindicalista menekültek ezreinek segítése tekintetében, akik Franciaországban voltak. A kezdeményezés a három komponens regionális bizottságainak plenáris ülésén született. Azonban az anarchisták, akik tovább harcoltak a Központban,
A Levant terület elítélte az ML nemzeti tanácsát, azt állítva, hogy csak a katalán és aragón anarchistákat képviselik, és mindenekelőtt, hogy azok uralják, akik ellenzik a "kollaborátorokat" - akik támogatják a köztársasági intézményekben való részvétel folytatását, olyan anarchisták vezetésével, akik addig az államban pozíciókat töltöttek be, mint például Federica Montseny - Largo Caballero kormányában egészségügyi miniszter, Francesc Isgleas i Piarnau - a katalán kormány egykori védelmi minisztere, és Valeri i Mas Casas - Katalónia gazdaságminisztere. Az MLE nemzeti tanácsának dominanciája megerősödött Horacio Martínez Prieto, a "kollaborationizmus" vagy a "reformizmus" védelmezőjének lemondásával és Mariano Rodríguez Vázquez halálával, akinek főtitkárságát Germinal Esgleas foglalta el. A nemzeti tanács többi tagja Germinal de Souza, Pedro Herrera Camarero, Roberto Alfonso, Juan Gallego Crespo, Rafael Iñigo, Serafín Alaga, José Xena, Juan Rueda Ortiz és Juan García Oliver volt. Néhányan közülük Amerikába emigráltak, míg mások a francia koncentrációs táborokban maradtak, vagy a francia ellenállás segédegységeihez csatlakoztak.