A francia történészek általában 1939 szeptemberét tartják a második világháború kitörésének, amikor Németország és a Szovjetunió megszállta Lengyelországot, nyugatról, délről és keletről. A francia kormány, részben a brit nyomásra reagálva, nagyon gyorsan háborút hirdetett Németországnak; de Párizs utcáin - még kisebb mértékben a városba menekült külföldi politikai menekültek számára is - a mindennapi élet nem változott annyira. Egy még traumatikusabb esemény, 1940 májusában, a németek Franciaországba való behatolása volt, ami
A katonai vereség francia elismerése, amelyet egy 26 éves (de "szimbolikus jelentőségű") vasúti kocsi formált a Compiègne közelében 1940. június 22-én. Mussolini kormánya, amely eddig tartózkodott az európai háborúba való belekeveredéstől, háborút hirdetett 1940. június 10-én, Franciaország délkeleti részéről indítva saját rövid életű invázióját: ezt a francia erők elfogták, és 1940. június 24-én hivatalossá tett fegyverszünettel fejezték be. Mindazonáltal Olaszország most a II. világháborúban Németországgal együtt harcolt, és Franciaország északi fele, beleértve Párizst is, ahol Garòsci és a "Giellisti" az elmúlt kilenc évben menedéket talált a fasizmus elől, német katonai adminisztráció alatt állt. Garòsci, a többiekkel együtt most az Egyesült Államokba menekült. Természetesen New Yorkban Madeleine Bride kísérte, bár nem világos, hogy ténylegesen együtt mentek-e át az Atlanti-óceánon. New Yorkban Garòsci és Bride távolságot tartott a helyi antifasiszta közösségtől: Garòsci az olasz nyelvű antifasiszta propaganda előállítására koncentrált Olaszországban való terjesztésre és kevésbé átmeneti tudományos munkákra.