Az első költeményét, az 1902-es "Albastru"-t, a Bene Merenti-rendben részesítette a Hohenzollern-ház. Következő könyvei a "La arme" (1913), a "Balade" (1915), a "Patria" (1924), a "Poezii alese" (1924), a "Tinereță" (1924), a "Logodnica lui Vifor" (1935) és a "Sonete" (1938). 1940-ben meghalt a felesége, ami majdnem megállította az írást. Tutoveanu 70. születésnapját 1942-ben ünnepelték, és a "Păstorul Tutovei" magazin egy számát szentelték neki. 1943-ban, a II. világháború alatt ideiglenesen menedéket keresett fiának házában Bukarestben, de végül főleg a környező vidéken maradt, mivel
Szövetséges bombázás. Az új kommunista rezsim 1948-ban feketelistára tette műveit. A következő évben feleségül vette egy román nyelvtanárát, akit jobban érdekelt a pártpolitika, mint az ő gondviselése, és Tutoveanu egyetlen verset szentelt neki. Utolsó éveiben inkább a kertjében töltötte az idejét. 1972-ben megemlékeztek századik születésnapjáról. Bârladban 1995 óta egy általános iskola viseli a nevét.