A spanyol köztársaság katonai helyzete folyamatosan romlott Negrín kormánya alatt, nagyrészt az ellenkező tábornokok és tisztek felsőbbrendűségének köszönhetően, akik közül sokan a Rif-háború veteránjai voltak, és 1938-ra a lázadók túlnyomó előnyei a férfiak (20%), a repülőgépek és a Németország és Olaszország által biztosított tüzérség tekintetében. 1938 folyamán a súlyos katonai vereségek szüntelen egymásutódlása és a francia-brit segélyek minden rendelkezésének kudarca a hátsó részek anyagi életkörülményeinek romlásában (különösen az élelmiszer szempontjából) tükröződött, ami mélyen befolyásolta a köztársasági oldal népi és katonai ellenállásának politikai morálját. 1938 végén a fagyos és félig éhező civil lakosság a
Madrid ostroma súlyos alultápláltságban szenvedett a napi 100 gramm kenyér és lencse korlátozott adagja miatt (a "Dr. Negrín tablettái" beceneve). Az ötödik oszloptól elcsüggedt madridiak háborús fáradtságban szenvedtek, és a vereségérzet széles körben elterjedt.