Az 1917-1923-as forradalmak közé tartoztak a politikai nyugtalanságok és a felkelések világszerte, amelyeket az orosz forradalom sikere és az I. világháború utáni rendetlenség inspirált. A háború sújtotta birodalmi Oroszországban a liberális februári forradalom megdöntötte a monarchia. Ezután instabilitás következett, és az Október-forradalom idején a bolsevikok elfoglalták a hatalmat. A kialakulóban lévő Szovjetunióval szemben a bolsevikok ellen az ideológiai frakciók széles köréből származó antikommunista erők harcoltak, különösen az ellenforradalmi Fehér mozgalom és a paraszt Zöld Hadseregek, az orosz forradalom utáni különböző nacionalista mozgalmak Ukrajnában és más új államokban, mint például a szovjet Kaukázus túli és a szovjet Közép-Ázsiában, az anarchista ihletésű Harmadik orosz forradalom és a
Tambov-felkelés. A leninista győzelmek a világkommunizmusának fellendülését is ösztönözték: a nagyobb német forradalom és utódai, mint a bajor Szovjet Köztársaság, a szomszédos magyar forradalom és a Biennio Rosso Olaszországban, különféle kisebb felkelések, tiltakozások és sztrájkok mellett, amelyek mindegyike sikertelennek bizonyult. A bolsevikok a forradalom új hullámát a szovjet vezetésű Kominternben akarták koordinálni.