Töltse ki a következő mondatot: A leičiai etnonimikus jelentése, pl. "Litvánok", több forrásból ismert. Ezt a szót használják a lettek a litvánok megnevezésére: leiši, sk. leitis. A szamogita nyelvjárásban voltak a "leičiuoti" (a szamogitánon kívül más nyelven beszélni, vagy az aukštaiti nyelvjárásban beszélni) és a "leičiukas, leičiūkas" (a szamogitánon kívül más nyelvjárásban beszélő személy, akcentussal). Hasonlítsuk össze például a modern litván "žemaičiuoti"-val (a szamogita nyelvjárásban beszélni). A történelmi írásos forrásokban egy fontos példa ismert a 1429-es lucsi konferencián résztvevő egyik résztvevőjétől. John Steinkeller, a Wrocław (Breslau) tanácsának tagja, szülővárosának címzett levelében azt írta, hogy Zsigmond, a Szent Római Birodalom császára a litvánok királyának címét adja Vytautasnak: "her wolde machen herczog Wytolten eynen konyng der Leytten". A szóformák, amelyek jelentése litván, litvánok, Litvánia, és valószínűleg a "leitis" szóból származnak, folyamatosan megtalálhatók a 14. és 15. század történelmi forrásaiban. Például Litvániát írásban "czwicshen Lythen und Prewssen" (1415); mint "das land Litten" további tisztázással, hogy Aukštaitija volt a résztvevő vagy a tanú narratívájában.
A Strėva-i csata. A litvánok uralkodóját "die Litischen konige" -nak nevezték el Wigand von Marburg krónikájában. Úgy tűnik, hogy az ilyen -ei- formák jelenléte a lett (nyugati részben jobban ismert), a német és a szamogita nyelvjárásban maga is nagy valószínűséggel származik a formák nyugati baltikából, de nem világos, hogy miért nincs -uva / -ava utótag.