Deng és szövetségesei által végrehajtott reformok fokozatosan eltávolították Kínát a tervezett gazdaságtól és a maoista ideológiától, megnyitották a külföldi befektetések és technológia előtt, és hatalmas munkaerő-területét bevezette a globális piacra, így Kína a világ egyik leggyorsabban növekvő gazdaságává vált. Végül a szocialista ideológiát és a szabad vállalkozást ötvöző új gondolkodásmód "építészeként" jellemezték, amelyet "a kínai jellemzőkkel rendelkező szocializmusnak" neveztek el (ma Deng Xiaoping elméletként ismert). Annak ellenére, hogy soha nem töltötte be a KNK államfőjeként vagy kormányfőjeként, vagy a KKP vezetőjeként betöltött tisztségét, Deng általában a KKP második generációs vezetésének "magjának" tekinthető, a párt alkotmányában rögzített státuszt. Deng-t 1978-ban és 1985-ben az év "Time" személyiségének nevezték ki. Ugyanakkor kritizálták azért, hogy megparancsolta a katonai elnyomást az 1989-es Tiananmen téren tartott tüntetések ellen, valamint azért, hogy nem javította meg alaposan a Kulturális Forradalom hibáit, mégis dicséretet kapott a reformprogram megerősítéséért az 1992-es déli útján, valamint Hong Kong kínai ellenőrzésre való visszatéréséért 1997-ben és Macau visszatéréséért.
1999-ben.