A Hasegawa harmadik kutatási területe a nemzetközi történelem, amelyben a Szovjetunió, az Egyesült Államok és Japán részt vett a csendes-óceáni háború befejezésében. Amikor az Egyesült Államok 1945 augusztusában atombombákkal bombázta Hirosimát és Nagaszakit, 1,6 millió
A szovjet csapatok meglepetésből támadtak a japán erőkre, akik elfoglalták Kelet-Ázsiát. Hasegawa kiadta a "Racing the Enemy: Stalin, Truman, and the Surrender of Japan" (2005) című könyvét. A széles körben elfogadott ortodox nézetet megkérdőjelezve, miszerint a Hirosimára és Nagaszakira irányuló atombombázások voltak a leghatározóbb tényezők Japán megadási döntésében és a Csendes-óceán befejezésében, Hasegawa előadja azt a nézetet, hogy a szovjet belépés a háborúba, a semlegesség paktumának megszegésével, fontosabb szerepet játszott, mint az atombombák Japán megadási döntésében. Ez a nézet ellentétben áll a bombázás korábbi kritikusaival, mint például Gar Alperovitz, aki azzal érvelt, hogy Harry S. Truman amerikai elnök alapvető célja az amerikai hadsereg hatalmának bemutatása volt, mint a szovjet vezető Joseph Sztálin ambícióinak visszatartó ereje. Az ausztrál történész, Geoffrey Jukes szerint "[Hasegawa] meggyőzően bizonyítja, hogy nem az atombombák, hanem a szovjet hadüzenet kényszerítették a japánokat arra, hogy feltétel nélkül megadják magukat". Véleményét kritizálták. A könyv legegyensúlyozottabb és leglelkesebb vitája egy H-Diplo kerekasztalban Gar Alperovitz, Michael Gordin, David Holloway, Richard Frank és Bernstein báróval. James Maddox, a történelem emeritus professzora a Pennsylvania Állami Egyetemen, és a "Fegyverek a győzelemért: A Hiroshima-határozat ötven évvel később" című könyv szerzője, a könyv egyik legdurvább kritikusa volt.