Összefoglalja a cikket:  Az izraeli miniszterelnök, Benjamin Netanjahu közelmúltbeli beszéde az Egyesült Államok Kongresszusában aránytalanul nagy figyelmet kapott a médiában világszerte: Amerika legfontosabb közel-keleti kliens államának vezetője szembeszegül a Fehér Ház fenntartásaival, és a Kongresszust használta fel az izraeli választási kampányának platformjaként. Figyelem nélkül hagyva Izrael és az Egyesült Államok már így is feszült kétoldalú kapcsolatait, Netanjahu készségesen kockáztatta a következményeket, hogy megalázza az Obama-kormányt, cserébe kevesebb mint egy órás politikai önkifejezésért - tipikus egy olyan ember számára, aki hazai szinten nem túl nagy államférfi. Netanjahu karizmatikus szónok és szenvedélyes izraeli támogató, azonban személyes és politikai érdekei mindig is elsőbbséget élveztek Izrael nemzeti érdekei felett. A politikai túlélés volt a maximája a bel- és külpolitikájában. Netanjahu csatlakozik az izraeli politikusok hosszú listájához, akiket a belföldi közvélemény pluralitása és polarizálódása elborít. Eddig ő csak egy újabb izraeli vezető volt, aki "könnyű" rövid távú válaszokat keresett az alapvetően stratégiai problémákra, és így tovább hosszabbította a már így is elhúzódó konfliktusokat. Az ideológiai, konzervatív játéktevők bábjaként, akik teljes szívvel elutasítják a kétállami megoldást, Netanjahu foglyul ejtették az olyanok, mint Avigdor Lieberman külügyminiszter és Naftali Bennett gazdaságminiszter, akik a szektás szegregáció diszkriminatív politikáját folytatják, azzal a szándékkal, hogy a palesztin nézeteltéréseket puszta kényszerítéssel korlátozzák. Következésképpen Netanjahu külpolitikája a békefolyamat tekintetében katasztrófa volt. Ehud Olmert és Tzipi Livni helyettese lett, két politikus, akik legalább hittek a kétállami megoldásban, és készek voltak áldozatokat hozni a békefolyamat életben tartása érdekében. Az izraeli vezetők általában két kategóriába esnek: azok, akik hisznek a békében, és azok, akiknek hatalma van a békét létrehozni. Olmert volt az első, és Netanjahu régóta úgy tűnt, hogy az utóbbi lehet. A valóságban...
A politikai túlélés volt Netanjahu bel- és külpolitikájának a maximája, mondja Andreas Krieg. Netanjahu külpolitikája a békefolyamat tekintetében katasztrófa volt. A Netanjahu új mandátuma nem Izrael nemzeti érdekeit szolgálja, hanem a palesztin érdekeket - tette hozzá Krieg.