Írj egy folytatást erre a bekezdésre - 1944. november 18-án a 11. Légi szállító hadosztály csatlakozott a Leyte-i csatához.
a Bito-parton, a Bito-tó mellett, Leyte-n. A hadosztály főhadiszállásának előretörő csoportja Új-Guineából repült fel, hogy kijelöljön egy területet a hadosztály táborának. Mivel a keleti part mentén lévő kívánatosabb területeket már elfoglalták, a Bito Beach lett a hadosztály kikötőterülete. A 187. GIR felállította az első táborát Abuyog falu közelében. A Leyte-i első néhány napban az ezred tisztította és rendőrözte a partot, a felszállt ellátmányokat a hátsó területre szállította, alaptáborot épített, és felkészült az első harcra. Nem sokáig tartott. November 22-én Walter Krueger hadnagy, az Egyesült Államok hatodik hadseregének parancsnoka, hivatalosan a 11. légibirtosított hadosztályt John R. Hodge tábornok XXIV. hadtestéhez csatolta, amely a 96. gyalogsági és a 7. gyalogsági hadosztályból állt. Hodge tábornok utasította Swing tábornokot, hogy a 7. gyalogos hadosztályt a Burauen-La Paz-Bugho vonal mentén mentse el, és pusztítsa el az összes japán erőt az adott területen, védje és biztosítsa az összes hadtestet és légierő-létesítményeket a műveleti területén (AO), védje a Leyte-öböl ellátási bázisait és a hajózást, és koordinálja a műveleteket a 96. gyalogos hadosztállyal az északi szárnyán, általában keletről nyugatra haladva a Dagami-n keresztül. Swing tudta, hogy a hadosztálya harci ereje hét kis gyalogos zászlóaljból állt, amelyet három mezői tüzérségi zászlóalj támogattak huszonnégy 75 mm-es csomaggombával és tizenkét levágott 105 mm-es gombával. De a részegységét fokozatosan mozgásba hozta, ahogy a helyzet megköveteli. Az éjszaka folyamán a hadosztály a színházi tartalék szerepéből közvetlen harcra vált.