Írj folytatást erre a bekezdésre - Agârbiceanu 1906-ban meglátogatta Bukarestet, az Óbirodalom fővárosát, és lelkes utazási jegyzeteket küldött az "Unirea" számára. A királyság Jubilee Expo-ján véletlenül találkozott a kritikus Eugen Lovinescu-val, aki úgy emlékezett rá, mint láthatóan "egy költő lelkére [...] le a hegyeitől az aggodalmaink, büszkeségünk és törekvéseink erődjébe". Rendszeresen közreműködött a bukaresti nacionalista "Sămănătorul" folyóiratban, amely hangos üdvözletet adott a "De la țară"-nak, majd később a "Sămănătorul" baloldali riválisában, a "Viața Românească"-ban. Ahogy Agârbiceanu mintegy ötven évvel később emlékezett vissza, a két klub ideológiai összecsapására való közömbösség miatt Nicolae Iorga, a "Sămănătorul" közönségének tagja nyilvánosan megfeddte, aki soha nem bocsátotta meg teljesen a vétkét. Az 1907-es parasztfelkelés előtti és utáni életről szóló, alkalmi kutatásaival
, Agârbiceanu az intézményeket is kritizálta. Az egyik első munkája az Iorga "Neamul Românesc" folyóiratában egy cikk volt, amely ünnepelte I. Karol király döntéseit a lázadók megbocsátásáról, és csatlakozott a több, és lényegesebb reformokat követelő hangok sorához. 1909-től, miután megbékélt Iorga-val, szintén a folyóirat egyik rendszeres írója volt.