Írj folytatást erre a bekezdésre - A 19. század elejétől kezdve az Esrum-tó szerepet játszott a tűzifa szállításában a Grib-erdőből Koppenhágába. 1802 és 1805 között egy csatornát építettek a tó északi vége és Dronningmølle között. Itt nagy teherhajókra rakták a tűzifát, és elhajóztak Koppenhágába. A csatorna 9 km hosszú, 9 m széles és 1,5 m mély volt. A munkát Adolph von der Recke vezette, és helyi parasztok, katonák és kényszermunkások végezték el. A csatorna partjain és az Esrum-tó nyugati partján egy vontatóút vezetett. A faanyagnak át kellett mennie egy 4 méteres, kráterszerű, "Væltningen" nevű lejtőn, amely a csatorna felső részét az alsó részéhez kötötte. A csatorna felső része két tó mellett haladt. Az egyikük, a Storedam (Nagy tavak), egy vízműhely helyszíne volt, amelyet először az angol háborúk alatt a Frederiksværk lőpormalomának tartalékként használtak.
és később a textilgyártás a hadsereg számára. A tűzifát 1874-ig szállították a csatornán, később pedig szabadidős utazásokra használták. Mostanra az erdő kiürült, de a Væltningen és más elemek még mindig láthatóak a tájban.