Jaruzelski lett a Lengyel Egyesült Munkáspárt első titkára és Lengyelország vezetője Stanisław Kania rövid egyéves mandátuma után. Kania elődje, Edward Gierek súlyos adósságban hagyta Lengyelországot, mivel hiteleket fogadott el külföldi hitelezőktől, és az ország gazdasága majdnem összeomlott, amikor Jaruzelski lett az államfő. Mivel Lengyelország a fizetésképtelenség felé haladt, az alapvető javak hiánya miatt rationálást kényszerítettek, ami csak hozzájárult a feszült társadalmi és politikai helyzethez. A romló élet- és munkakörülmények dühöt keltettek a tömegek között és erősítették az antikommunista érzelmeket; a Szolidaritás mozgalom is támogatást nyert, ami aggasztotta a lengyel Központi Bizottságot és a Szovjetuniót, amely a Szolidaritást a Varsói Szerződés fenyegetésének tekintette. A szovjet beavatkozástól való félelem, mint Magyarországon (1956) és Csehszlovákiában (1968)
Jaruzelski 1981. december 13-án rendkívüli állapotot rendelt el Lengyelországban, hogy elnyomja az antikommunista ellenállást. A katonai junta, a kijárási tilalom és az utazási korlátozások 1983. július 22-ig tartottak.