Írj folytatást erre a bekezdésre - Georgescu karrierjének utolsó szakaszában volt különösen termékeny, amikor híresen azonosult a "anul şi romanul" ("minden évben egy új regény") szlogennel. Iulia Arsintescu szerint a művek minősége romlott, mivel a szerzőt "egy betegség sújtotta, amelyet egyre nehezebb volt elviselni". A "Mai mult ca perfectul"-tól kezdve Georgescu egy új ciklust hozott létre, a Huzurei-ra összpontosítva. A narrátor Miron Perieţeanu, aki maga is Georgescu fiktív változata, elmeséli a Ioan, Luca, Matei és Marcu (a Négy Evangélista román változatain alapuló nevek) egymást követő történeteit. A regények története a 20. század elején játszódik, az 1907-es parasztfelkelésről szól.
valamint az ország első világháborús megszállását. Ioan Holban irodalmi krónikus szerint a Huzurei "egy elhagyatott hely, amelyet a torpor elzár, és ahol a nyájas emberek mindig izzadnak a forróság miatt, tétlenül mozognak egyik kocsmából a másikba [...], és a mindenható istennőnek, a szisztának szentelik magukat [...]. Ez csak egy első benyomás, mert a Huzurei korának "élő erődítménye" [...], amely nevetséges házai és utcái között egy sokszínű világot csoportosít, amely a hatalom és a pénzért folytatott harc közepén van: [itt] bűncselekmények követnek el, intrikák, kábítószer-kereskedelmi hálózatok és "nagykereskedelmi" cserék kerülnek létre, politika forró viták, előrejelzések készülnek, nyomozások, üldözések történnek, drámákat fogyasztanak, az emberek élénken esznek, és a házaslányokat eladják (vásárolják) [...]. " A Huzurei narratívák összességében Cosaşu szerint egyenértékűek néhány elismert elődjével: George Călinescu "Bietul Ioanide" és Marin Preda "Moromeţii".