Miután a kezdeti támadások a nagy magasságú precíziós bombázásból indultak, amelyben a bombák kevesebb, mint 10%-a esett el a célpontok közelében, a szövetséges légierők átálltak az alacsony szintű éjszakai gyújtogató támadásokra a japán városok ellen. 1945. március 9-10. éjszakáján a Tokió belvárosának 16 négyzet mérföldét felgyújtották, és több tízezer ember vesztette életét.
Az amerikai légierő B-29-es gépeivel. (A felmérés becslése szerint 88.000-en haltak meg, míg a tokiói tűzoltóság becslése szerint 97.000. Richard Rhodes történész több mint 100.000-et becsült, bár Mark Selden újságíró még ezt is túl alacsony számnak tartotta.) A következő 10 napban összesen 31 négyzet mérföldet pusztítottak el. A felmérés megjegyzi, hogy ezek a támadások kevés közvetlen hatást gyakoroltak a gyártásra, mivel a bombák által érintett gyárak termelése kevesebb volt, mint azok, amelyek nem voltak. Ugyanakkor azt is megjegyezték, hogy a termelés 54%-kal csökkent ebben az időszakban a bombázás hatásai miatt: a munkavállalók megölése, sérülése és lakhatástalanítása, valamint a szállítási hálózat megsemmisítése. Megjegyezték, hogy az élelmiszerek elérhetősége is meredeken csökkent, a háború kezdetén körülbelül 2000 kalóriáról 1680-ra csökkent az ipari dolgozók számára a kampány csúcspontján, és még kevesebb a nem alapvető munkavállalók számára.