Írj folytatást erre a bekezdésre - A szöveg nagy része a romániai disszidensekre összpontosít a destalinizáció kezdete után, és ennek a folyamatnak a különlegességeire Romániában. Tismăneanu megjegyzi, hogy a kommunista vezető, Gheorghe Gheorghiu-Dej, akinek az 1950-es és az 1960-as évek eleji diktatórikus uralma megelőzte és túlélte a destalinizáció kezdetét, képes volt irányítani a helyi intelligenciát, még akkor is, amikor a civil társadalom és az erőszakmentes ellenállási mozgalmak a blokk más részein jöttek létre. Emellett ismert a Gheorghiu-Dej utódjának, Nicolae Ceauşescu-nak a kezelése is, aki a liberalizáció és a nacionalista újjáéledés üzenetével társult, és aki az 1968-as Csehszlovákia szovjet vezette inváziójával szemben állt.
- Igen. Ez a gesztus, állítja az "Arheologia terorii", valójában Ceauşescu kísérlete volt arra, hogy ideológiailag legitimálja a román társadalomra gyakorolt hatását. Ion Bogdan Lefter irodalmi kritikus a könyv áttekintésében a következő következtetést vonja le: "Az ember itt találja meg, az al szövegben, a teret egy kiterjesztett vitának a történelem filozófiájához kapcsolódó témákról: mi a valóságban a hatékony kapcsolatok egy közösség kollektív sorsa és az azt alkotó egyének sorsa között?... A [könyv] válaszai... megdöbbentőek. Ha visszatekintünk a kommunista rezsim hátralévő szakaszaira... nem találunk egy utópia hűséges prófétáit, hanem a visszataszító szellemi mocsár mocsárát, és nem lehet, de megrémülünk, amikor látjuk, hogy ki lett megbízva egy egész nép sorsával".