A legelső női olimpiai játékokat Párizsban tartották 1922-ben. A sportolók tizenegy versenyen versenyeztek: 60 méter, 100 yard, 300 méter, 1000 méter, 4 x 110 yard röpködés, 100 yard hurrikán, magasugrás, hosszúugrás, álló hosszúugrás, lándzsás és lövés. 20 000 ember vett részt a játékokon, és 18 világrekordot állítottak fel. Az esemény sikeres kimenetele ellenére a Nemzetközi Olimpiai Bizottság továbbra is megtagadta a női atlétikát az 1924-es nyári olimpiai játékokon. Ezen felül a NOB és az IAAF tiltakozott az "Olympiás" kifejezés használatával az eseményen, így az IWSF az esemény nevét a Női Világjátékokra változtatta az 1926-os változatban. Az 1926-os női világbajnokságot Göteborgban, Svédországban tartották. A lemezdobás is bekerült a programba. Ezeken a játékokon 20 000 néző vett részt, és végül meggyőzte a Nemzetközi Olimpiai Bizottságot, hogy engedélyezze a nők részvételét az olimpián néhány atlétikai eseményen. Az IOC 1928 -ban megengedte a nőknek, hogy versenyezzenek 100 méter, 800 méter, 4 × 100 méter röpködés, magasugrás és dobás. Még két női világbajnokság lesz.
1930-ban Prágában és 1934-ben Londonban. Az IWSF-t arra kényszerítették, hogy összecsukja magát, miután a francia kormány 1936-ban visszavonta a finanszírozást. Pierre de Coubertin, a Nemzetközi Olimpiai Bizottság alapítója azt mondta: "Nem helyeslem a nők részvételét a nyilvános versenyeken. Az olimpiai játékokon elsődleges szerepüknek a győztesek koronázása kell, hogy legyen".