Összefoglalja a cikket:  Szóval nyilvánosan szégyenbe hozták. Szégyen járja a földet. Reggel háromkor ébreszt fel minket. Életünk legrejtőzôbb sarkában lakik. Teljes idő- és energiapazarlás, de sokunknak életmunka, hogy megszabaduljunk tőle. Azt hiszem, a legtöbbet elvesztettem, de van még egy kis tartalék, ha lemaradsz. Ugyanakkor, a darab igazi gonosztevői, azok az emberek, akiknek tényleg szégyellniük kellene, amit tettek és továbbra is csinálnak, egyáltalán nem érzik. Jimmy Savile szégyentelen volt. Ismerek néhány bankárt, és nem ismerek egyet, aki bármit is érezzen, csak örömet, hogy ő és a fajtája megúszta. Tehát ez egy fontos téma, és egy lenyűgöző. Két új könyv különböző nézőpontokból vizsgálja a szégyent. Jon Ronson újságíró és műsorszolgáltató, aki hírnevet szerzett azzal, hogy rendkívül furcsa emberekről írt. A könyvhez azonban olyan normális emberekkel beszélt, akik egyértelműen abnormális helyzetekben találták magukat. Mert ezek olyan emberek, akiket nyilvánosan, megalázóan, borzalmasan megalázottak. Néha elég rosszat tettek, néha nem is tettek semmit. De mindkét esetben a tömeg ítélete könyörtelen volt. Jon Ronson könyvében ragaszkodik ahhoz, hogy mindenkiben megvan a lehetőség erre a kegyetlen ítéletre (kép) Vegyük például Justine Sacco-t, egy fiatal New York-i PR-ügynököt, aki ezt tweetelte: "Afrikaba megyek. Remélem, nem kapom el az AIDS-et. Csak vicceltem. Fehér vagyok! Ami a vicceket illeti, ez a spektrum rossz ízű végében van, és nem olyan, amit én csinálnék. De a lényeg az, hogy csak vicc volt. Justine egyik 130 Twitter követője ezt retweetelte, majd mások újra és újra retweetelték. Amikor leszállt a Cape Town-i repülőtéren, jött egy SMS a legjobb barátnőjétől. Azonnal hívjon fel! Most te vagy a világ első számú trende a Twitteren. A bántalmazás elképesztő volt. <unk>Mindössze annyit akarok karácsonyra, hogy lássam @Justine Sacco arcát, amikor leszáll a gépe, és ellenőrzi a postaládáját/hangpostáját.<unk> Mi vagyunk...
Jon Ronson híres arról, hogy rendkívül furcsa emberekről ír. Beszélt normális emberekkel, akiket megalázóan megaláztak. A könyvében ragaszkodik ahhoz, hogy az ilyen viselkedés lehetősége mindannyiunkban van.