Töltse ki a következő mondatot: Douglas Mawson, az ausztrál-ázsiai antarktiszi expedíció vezetője és szervezője úgy döntött, hogy ötven grönlandi kutyát visz magával; úgy hitte, hogy ez a szám több mint elegendő lesz a kutató szánkozáshoz, amelyet az Antarktiszon tölteni tervezett egy év alatt tervezett. Mawson jobban kedvelte a kutyákat, mint a pónikat, mert bár csak egy kicsit többet tudtak húzni a saját testsúlyuknál, táplálékukat az Antarktisz faunájából származó hússal és - szükség esetén - más kutyáktól is kiegészíthették, így nem volt szükségük a hatalmas takarmányimportra, amelyet a póniknak egy expedíció során kellett látniuk. Mawson lenyűgözte a lelkesedés a kutyák a
"Nimrod" expedíció, amikor Ernest Shackleton-t kísérte az Antarktiszra. Shackleton és Robert Falcon Scott egyaránt kételkedett a kutyák pónikkal szembeni előnyében. Amundsen és a sarkvidéki úttörő Fridtjof Nansen szenvedélyes támogatói voltak, és úgy gondolták, hogy a brit felfedezők félreértették, hogyan alkalmazzák a kutyákat a sarkvidéken; Amundsen rámutatott az északi féltekén elért sikereikre és a kutyák kezelésének viszonylagos könnyűségére a pónikkal összehasonlítva, különösen a nagy szakadékokkal rendelkező területeken, ahol egy elesett kutyát gyakran könnyen vissza lehet szerezni, de egy elesett pónit általában elvesztették. A norvégok azonban a kutyákhoz való hozzáállásukban alaposan haszonélvezők voltak; bár szeretetteljesek voltak az állatok iránt, kevés gondot fordítottak a túlélésükre, amikor túlélték hasznukat. Scott kutyákat használt a "Felfedezés" expedíciójában, és rosszul érezte magát, amikor arra kényszerült, hogy megölje őket a déli szánkózás során. Mindazonáltal a kutyákkal szembeni hozzáállása hasonló volt Amundsenéhoz és Mawsonéhoz: