Írj folytatást erre a bekezdésre - Bár a Szoá csak az 1940-es évek elején bontakozott ki minden borzalmával, jóval azelőtt már világos volt, hogy a helyzet Németországban csak rosszabb lesz, különösen a zsidók számára. Az 1930-as évek végén Olievensteinék Franciaországba menekültek. 1942-re a francia bábkormány elkezdte összegyűjteni a zsidókat Franciaország déli felében, ahol a legtöbben összegyűltek, hogy elmeneküljenek a megszállt észak-Franciaországból (A francia fővárosban élő zsidók körülbelül 50%-a ekkor már Németországból vagy a német erők által nemrég elfoglalt területekről menekült.) Az összegyűjtötteket a németországi haláltáborokba deportálták. Az Olievensteinek azonban, miután elkerülték a kiirtást azzal, hogy elmenekültek Németországból Franciaországba, most másodszor is elkerülték a kiirtást, amikor megtagadták, hogy eleget tegyenek a kormány követelményeinek, miszerint a zsidóknak azonosítaniuk kell magukat azzal, hogy mindig viseljenek egy sárga csillagot, ahol látható. Egy gyerekkor után, ami megtanította elrejteni a zsidó származását, miután a rémálom véget ért.
Claude Olievenstein családja Párizsban telepedett le, a város, amelyet hamarosan szeretni kezdett: "Most már megvolt a helyünk a világban. Jogunk volt önmagunknak lenni, a 'zsidó probléma' megszűnt létezni". Claude Olievenstein Párizsban folytatta pszichiátriai tanulmányait. Fiatalkorában rövid ideig csatlakozott a Kommunista Ifjúsághoz, de végül kizárták. A francia zsidó diákok uniójának egyik vezetője lett: a zsidó identitása mindig is nagyon fontos volt számára.