A megbízhatóság is problémát jelentett, Laffite az egész szezonban csak öt befejezést rögzített, de az alapvető sebesség ott volt a Honda által működtetett FW09-vel következetesen a leggyorsabb autók között a sebességcsapdákon keresztül sok pályán, annak ellenére, hogy maga az autó nagy ellenállást produkált. Valójában mindkét versenyző rekord sebességet ért el a kvalifikációban és a versenyen az 1984-es Dél-afrikai Nagydíjon (bár nem volt olyan gyors, mint a Brabham-BMW-ek, amelyek a kvalifikációban rögzítették). Rosberg sikeresebb évre számított, mint Laffite, és sikerült megszelídítse az autó kiszámíthatatlan kezelését, megnyerte a Dallas-i nagydíjat, az ő és a csapat első győzelméért az 1983-as Monaco-i nagydíj óta, és megadta a Hondának az első Formula-1-es nagydíj győzelmét, mivel John Surtees megnyerte a
1967-es olasz nagydíj Monzában és az első győzelme turbómotorral.