Írj folytatást erre a bekezdésre - Sajnos, a nem egészen pontos végrendelet sok konfliktus oka lett a gobelinek tulajdonjogáról a királyok és a nemesek között. Az egész gyűjtemény csak rövid ideig volt együtt a Tykocin-i kastélyban, 1572ig. Ezután a király testvérei szétszórták a Krakkóban, Niepołomice-ben, Varsóban, Vilniusban és Hrodnában lévő rezidenciáik között, és még Svédországba is küldtek néhányat. III. Zsigmond király visszahozott 30 darabot, amelyeket Anna Jagiellon küldött Stockholmba nővére, Katalinnak (Zsigmond anyja). 1633-ban Jerzy Ossoliński a IV. Vasa király nevében három olyan szőnyeget ajándékozott VIII. Urbanus pápának, amelyek a "Mózes története" jeleneteit ábrázolták. Az özönvíz idején
A gyűjteményt Jerzy Sebastian Lubomirski rejtette el a Spiš-i birtokában. A következő években János II. Kazimir Vasa király a parlament beleegyezése nélkül jelzálogba adta 157 szőnyeget Jan Gratta gdánzsi kereskedőnek. Hogy életfogytiglan fizetést kényszerítsen a király lemondása után, néhány szőnyeget Franciaországba vitett. Ez a nemesség tiltakozását okozta, és a király adósságát 1724-ig nem fizették vissza. A parlament átadta a szőnyegeket a varsói karmeliták kolostorának, és utoljára 1764-ben Stanisław Augustus király koronázása alkalmával mutatták ki. A varsói királyi kastély neoklasszikus stílusú belső felújítása után a király új szőnyegeket rendelt Franciaországban, és a Jagielloni gyűjteményt összehajtották és a Kincstári Bizottság épületében - a Köztársaság Palotájában tárolták. A Stanisław Augustus uralkodása idején elvégzett leltár szerint körülbelül 156 arrasse volt. 1795-ben, Lengyelország harmadik felosztása után, Alexander Suvorov Oroszországba vitte a szőnyegeket a királyi rezidenciákból kifosztott egyéb javakkal együtt.