A Társaság hatalmának bővülése főleg két formát öltött. Az első ezek közül az indiai államok nyílt annektálása és az azt követő közvetlen kormányzás volt az alapul szolgáló régiókban, amelyek együttesen a brit Indiát alkották. Az annektált régiók közé tartoztak az északnyugati tartományok (Rohilkhand, Gorakhpur és a Doab) (1801), Delhi (1803), Assam ([Ahom Királyság] 1828) és Sindh (1839-1843). Punjab, Északnyugati határvidék és Kasmír az angol-sikh háborúk után annektálódott
1849-56-ban (Marquess of Dalhousie főkormányzói hivatali ideje alatt); azonban Kasmírot azonnal eladták az Amritsar-i szerződés (1850) alapján a Jammu Dogra dinasztiájához, és így fejedelemségi állam lett. 1854-ben Berart annektálták, és két évvel később Oudh államot.