Írj folytatást erre a bekezdésre - A németek áttörési kísérletei kudarcot vallottak a két Ypres-i csata során (1/2) hatalmas veszteségekkel. Szövetséges offenzívák sorozata 1915-ben a német pozíciók ellen Artoisban és Champagne-ban
hatalmas szövetséges veszteségeket okozott és kevés területi változás. Erich von Falkenhayn német vezérkari főnök úgy döntött, hogy kihasználja az 1915-es szövetséges offenzívákban megmutatkozó védelmi előnyöket azzal, hogy megpróbálja Franciaországot arra ösztönözni, hogy támadásba lendüljön az ókori Verdun város közelében lévő erős védelmi pozíciók ellen. Verdun volt az egyik utolsó város, amely ellenállt a német hadseregnek 1870-ben, és Falkenhayn megjósolta, hogy a nemzeti büszkeség ügyében a franciák bármit megtennének annak érdekében, hogy ne vegyék el. Arra számított, hogy erős védekező pozíciókat tud foglalni a Verdun-ra néző dombokon a Meuse folyó keleti partján, hogy fenyegesse a várost, és a franciák kétségbeesett támadásokat indítsanak ezek ellen a pozíciók ellen. Azt jósolta, hogy a francia veszteségek nagyobbak lesznek, mint a németeké, és hogy a csapatok Verdunban való folyamatos francia elkötelezettsége "fehérre vérzi a francia hadsereget". 1916-ban megkezdődött a Verdun-i csata, ahol a francia pozíciók állandó lövöldözés és mérgezőgáz támadás alatt álltak, és nagy veszteségeket szenvedtek a túlnyomóan nagy német erők támadása alatt. Falkenhayn előrejelzése azonban tévedett, mivel mindkét fél súlyos veszteségeket szenvedett. Falkenhayn helyébe Erich Ludendorff került, és sikertelenül a német hadsereg 1916 decemberében kivonult Verdunból, és a csata véget ért.