A második világháború kezdetére a repülőgép-hordozók általában háromféle repülőgépet szállítottak: torpedó-bombázók, amelyeket hagyományos vízszintes bombázásra és felderítésre is használhattak; merülő bombázók, amelyeket felderítésre is használtak; és harcosok a flotta védelmére és a bombázó kísérő feladataira. A repülőgép-hordozókon lévő korlátozott hely miatt ezek a repülőgépek szinte mindig kis, egymotorú harci repülőgépek voltak. A tengeri légierő első igazi demonstrációja a Királyi Haditengerészet győzelme volt a Taranto-i csatában.
1940-ben, ami előkészítette a Japán sokkal nagyobb és híresebb Pearl Harbor elleni támadását a következő évben.