Az 1953 októberében történt függetlenségét megelőzően Laosznak szinte teljesen hiányzott egy professzionális katonai iskolai rendszer - tiszt, altiszt (NCO) és személyzeti iskolák, valamint technikai és ágazati képzési iskolák - a fegyveres erők számára, és erősen támaszkodott a külföldi segítségre a személyzet képzésében. Az 1950-es évek elejétől kezdve a laoszi tiszteket és kiválasztott katonákat külföldre küldték, hogy részt vegyenek speciális tanfolyamokon és fejlett iskolákban, és ez a gyakorlat folytatódott az 1960-as és az 1970-es évek elején. Azonban egy kis bennszülött képzési infrastruktúra (kezdetben kizárólag a franciák irányították) fokozatosan kezdett kialakulni az első indokínai háború utolsó éveiben, és mivel a laoszi polgárháború
Az amerikai segélyprogramok segítségével bővült, és a képzés nagy részét amerikai tanácsadók végezték el.