Amikor Wilson hirtelen bejelentette, hogy 1976 márciusában visszavonul, Callaghan legyőzte öt másik jelöltet, hogy a Munkáspárt vezetőjévé választják; 1976. április 5-én kinevezték miniszterelnöknek. Annak ellenére, hogy az 1974-es választásokon szűk többséget szerzett a Középházban, a Munkáspárt elvesztette ezt, amikor Callaghan miniszterelnök lett, és számos kiegészítő választási vereség és áthágás a korai hónapokban arra kényszerítette Callaghan-t, hogy bizalmi és ellátási megállapodást kössön a Liberális Pártdal. Míg ez kezdetben stabilnak bizonyult, a jelentős munkaügyi viták és az 1978-79-es "elégedetlenség télében" elterjedt sztrájkok és a Skócia átadására vonatkozó népszavazás veresége után a sztrájkok száma megnőtt.
, a kisebb pártokhoz vezetett, hogy csatlakozzanak a konzervatívokhoz, és elfogadják a Callaghan-ra vonatkozó bizalmatlansági indítványt 1979. március 28-án. Bár személyesen népszerű maradt a közvélemény-kutatásokban, Callaghan a Munkáspártot a 1979-es választásokon vereségre vitte, és Margaret Thatcher váltotta fel.