Garòsci hű maradt a saját elképzeléséhez az "autonóm forradalomról", amelyet megosztott különböző "giellistákkal", akik saját hozzájárulást tettek a felszabadítási harchoz a fasiszta bábállamban Észak-Olaszországban (ahol a német hadsereg folytatta a harcot, hogy megakadályozza az angol-amerikai katonai előrelépést). Ezek a bajtársak között sok régóta barátok és intellektuális nehézsúlyúak is voltak, mint például,,, Valiani, Venturi és Vittorio Foa. Ez azt jelentette, hogy minden személyes preferenciáját alulról felfelé irányuló kezdeményezéseknek alárendelte, amelyeket a Nemzeti Felszabadítási Bizottságtól (Comitato di Liberazione Nazionale, CLN) várhat. Csak miután a háború véget ért 1945-ben
, az állam folytonosságára vonatkozó kilátások egyértelműen megállapításra kerültek, hogy eltávolodott a saját vadabb forradalmi preferenciáitól, és visszatért a Rosselli Hendiadys hagyományosabb verziójához. "