Az orosz hadseregnek volt egy megtévesztő iskolája, amely 1904-ben működött, de 1929-ben feloszlott. Eközben a katonai megtévesztés mint katonai doktrína az 1920-as években alakult ki. Az 1924-es szovjet felsőfokú parancsnokságra vonatkozó iránymutatás kimondta, hogy a műveleti megtévesztésnek "a tevékenység, a természetesség, a sokféleség és a folytonosság elvein kell alapulnia, és magában kell foglalnia a titkolózást, az utánzást, a demonstrációs cselekményeket és a dezinformációt". Az 1929-es "Vörös Hadsereg Térrendelete" kimondta, hogy "a meglepetés lenyűgöző hatással van az ellenségre. Emiatt minden katonai műveletet a lehető legnagyobb rejtőzködéssel és sebességgel kell végrehajtani". A rejtőzködést az ellenség mozgásával, álcázásával és a terep használatával, a sebességgel, az éjszaka és a köd használatával és a titkolózással kellett elérni. "Így 'a szovjet katonai művészetben az 1920-as években a műveleti "maskirovka" elméletét fejlesztették ki, mint az egyik legfontosabb eszközt a meglepetés eléréséhez a műveletekben.'" Az 1935-ös "Instructions on Deep Battle" és az 1936-os "Field Regulations" egyre nagyobb hangsúlyt fektetett a csatatér csalására. Az "Utasítások" meghatározzák a meglepetés elérésének módszereit, mint a légi felsőbbrendűséget; a csapatok mozgékonyságát és manőverezhetőségét; a csapatok koncentrációjának elrejtését; a tűzre való felkészülések titkosságának megőrzését; az ellenség félrevezetését; a füst és a technikai megtévesztés álcázását; és a sötétség álcázásának használatát. 1939-ben
Finnország orosz inváziója idején a szovjet csapatok fehér téli álcázást viseltek.