A következő évben a Royal Automobile Club bérbe vette a repülőtéret, és egy formálisabb versenypályát alakított ki. Az első két versenyt a kifutópályákon tartották, hosszú egyenesekkel, szűk szögekkel elkülönítve, a pálya szénakötegekkel volt határolva. Azonban az 1949-es Nemzetközi Trófeát úgy döntöttek, hogy a perimetrális pályára váltanak. Ezt az elrendezést használták az 1950-es
és 1951-es nagydíjak. 1952-ben a kezdővonalat a Farm egyenesről a Woodcote és a Copse sarkokat összekötő egyenesre helyezték át, és ez a elrendezés nagyrészt változatlan maradt a következő 38 évben. Az 1975-ös találkozóhoz chicane-t vezettek be, hogy megpróbálják megszelídíteni a sebességet a Woodcote sarkon (bár a MotoGP még mindig a chicane nélkül használta a pályát 1986-ig), és a Bridge sarkot finoman átirányították 1987-ben.