A görögországi ellenállási mozgalmak növekedését a náci Németország (és szövetségesei, Olaszország és Bulgária) 1941 és 1944 közötti görögországi megszállása és megszállása váltotta ki. Olaszország vezette az utat a kísérleteivel,
1940-ben Albánia inváziója, amit a görög hadsereg visszavert. A német invázió, Athén megszállása és Kréta bukása után II. György király és kormánya Egyiptomba menekült, ahol a szövetségesek által elismert száműzetésben lévő kormányt hirdettek. A britek erősen bátorították a királyt, hogy középsúlyú, mérsékelt minisztereket nevezzen ki; miniszterei közül csak ketten voltak a diktatórikus kormány tagjai, amely a német invázió előtt irányította Görögországot. Ennek ellenére a baloldali ellenállás egyes tagjai azt állították, hogy a kormány illegitim, mivel gyökerei a 1936 és 1941 közötti Ioannis Metaxas diktatúrájában gyökereznek.