A katonai ereje ellenére a Birodalom kevés erőfeszítést tett, hogy kiterjessze a már így is hatalmas kiterjedését; a legjelentősebb Britannia meghódítása volt, amelyet Claudius császár (47) kezdett el, és Trajan császár Dacia meghódítása (101-102, 105-106). Az 1. és a 2. században a római légiók időnként a germán törzsekkel és a parthuszi birodalommal folytatott háborúban is részt vettek. Eközben a fegyveres felkelések (például a héber felkelés Júdeában) (70) és rövid polgárháborúk (például a négy császár évében, i. sz. 68-ban) többször is igényelték a légiók figyelmét. A zsidó-római háborúk hetven éve az 1. század második felében és a 2. század első felében kivételes volt időtartama és erőszakossága tekintetében. Becslések szerint 1.356.460 zsidót öltek meg az első zsidó lázadás következtében
A második zsidó lázadás (115-117), több mint 200 000 zsidó halálához vezetett, a harmadik zsidó lázadás (132-136) pedig 580 000 zsidó katona halálához vezetett. A zsidó nép 1948-ban, Izrael állam megalapítása előtt soha nem ment fel.