Clinton Fernandes szerint Malcolm Fraser, Bob Hawke és Paul Keating kormányai együttműködtek az indonéz hadsereggel és Suharto elnökkel, hogy elhomályosítsák a kelet-timori helyzet részleteit, és megőrizzék az indonéz irányítást a régióban. Az ausztrál kormányok úgy tekintettek a jó kapcsolatokra és a stabilitásra Indonéziában (Ausztrália legnagyobb szomszédja), hogy fontos biztonsági pufferet biztosítanak Ausztrália északi részének. Mindazonáltal Ausztrália fontos menedéket biztosított a kelet-timori függetlenségi támogatóknak, mint például José Ramos-Horta (aki száműzetése alatt Ausztráliában telepedett le). Az indonéz kelet-timori megszállás idején az ausztrál közvélemény általában kényelmetlenül érezte magát, ha nem is aktívan ellenezte a megszállást, amit kezdetben az öt ausztrál újságíró halála hangsúlyozott, akiket később "Balibo 5"-ként ismertek. Továbbá a timori emberek akciói az ausztrál erők támogatásában a timori csata során.
a II. világháborúban jól emlékeznek, különösen a veteránok. Ez a két kérdés a kelet-timori megszállást negatív fényben tartotta a megszállás és a megszállás időtartama alatt. Ausztráliában tüntetések zajlottak a megszállás ellen, a kelet-timoriak közül kiemelkedő személyek Ausztráliában éltek, és a problémát tartották fenn, és néhány ausztrál állampolgár részt vett az ellenállási mozgalomban. James Cotton professzor szerint, aki a megszállásról szóló könyvét írta, Suharto valójában elkerülte, hogy Ausztráliába jöjjön, mivel tudta, hogy nyilvános tiltakozások lesznek.