Írj folytatást erre a bekezdésre - Háborút szítve a diplomáciai sértés színlelésével, Suleiman a Csodálatos (1520<unk>1566) megtámadta a Magyar Királyságot, és 1521-ben elfoglalta Belgrádot. Nem habozott támadást indítani a gyengült királyság ellen, amelynek kisebb, rosszul vezetett hadseregét (kb. 26 000 magyar katona 45 000 oszmán katonához képest) 1526 augusztus 29-én legyőzték a Mohács-i csatában. Így befolyásos lett a magyar királyságban, míg félvasszálisa, János Zápolya, és ellensége, I. Ferdinánd egyaránt követelte a királyság trónját. Süleyman tovább lépett, és megpróbálta elpusztítani az osztrák erőket, de a bécsi ostroma
1529-ben elbukott, miután a tél kezdete visszavonulásra kényszerítette. 1540-ig Zápolya és Ferdinánd között vitatkozott a magyar király címéről. Buda oszmánok általi meghódítása után 1541-ben a Nyugat és Észak egy Habsburg királyt ismerett el ("királyi Magyarország"), míg a közép- és déli megyéket az oszmán szultán foglalta el, és a keleti területet Zápolya fia uralta a Keleti Magyar Királyság néven, amely 1570 után Erdély Hercegségévé vált. Míg a mai Magyarország területén lévő oszmán erődökben szolgáló 17.000 és 19.000 oszmán katona nagy része ortodox és muszlim balkáni szlávok volt, a déli szlávok is akıncıs és más könnyű csapatokként szolgáltak, amelyek a mai Magyarország területén fosztogatásra szolgáltak.