A konfliktus kezdetén a szerb hadsereg rosszul volt kiképezve és rosszul volt felszerelve, ellentétben az Oszmán Birodalom katonáival. A szerb hadsereg támadó célkitűzései túl ambiciózusak voltak egy ilyen erő számára, és számos vereséget szenvedtek el, amelyek a rossz tervezés és a krónikus túl szűk eloszlás következtében következtek be. Ez lehetővé tette az oszmán erők számára, hogy visszautasítsák a szerb hadsereg kezdeti támadásait, és visszaszorítsák őket. 1876 őszén az Oszmán Birodalom folytatta sikeres offenzíváját, amely győzelemmel zárult a Dúnis fölötti magasságokon. A második konfliktus során, 1877. december 13. és 1878. február 5. között a szerb csapatok újracsoportosultak a császári Oroszország segítségével, akik saját orosz-török háborújukat vívták. A szerbek öt hadtestet hoztak létre, és délre támadtak az oszmán csapatokat, elfoglalva egymás után Niš, Pirot, Leskovac és Vranje városát. A háború egybeesett a bolgár felkeléssel,
Montenegró-Oszmán háború és az orosz-török háború, amelyek együttesen az Oszmán Birodalom Nagy Keleti Krízisének nevezik.