Írj folytatást erre a bekezdésre - 1954. szeptember 25-én az akkori miniszterelnök, U Nu a rádióban a nemzethez intézett beszédében beszélt a rohingya muszlimok politikai lojalitásáról a többnyire buddhista Burmában. A "Rohingya" kifejezés használata fontos abban az értelemben, hogy Myanma ma megtagadja, hogy elfogadja ezt a kategóriát, és bengáliaknak nevezi őket. Ugyanebben az időszakban egy külön adminisztratív zónát, a May Yu-t hoztak létre, amely a jelenlegi Észak-Rakhine állam nagy részét foglalja magában, amelynek többségi etnikai csoportjaként a rohingják voltak. Ennek a muzulmán többségi zónának az egyik célja az volt, hogy "kísérletet tegyen a békéért Pakisztánnal". Aung Gyi ezredes, Ne Win tábornok egyik helyettese 1961-ben így magyarázta a rohingjákat: "Nyugaton a May Yu kerület Pakisztánnal határos. Mint minden határvidéki közösség esetében, a határ mindkét oldalán muszlimok élnek. Akik Pakisztán oldalán vannak, pakisztániak, míg a mi burmai oldalunkon a muzulmánokat rohingjáknak nevezik. De mióta Burma katonai junta
1962-ben átvették az országot, a rohingják rendszeresen megfosztották politikai jogaiktól. 1962-ben a katonai diktátor, Ne Win tábornok átvette a kormányt, és elkezdett egy nacionalista programot végrehajtani, amelynek gyökerei a faji megkülönböztetésben rejlenek. 1978-ban a katonai kormány elindította a Nagamin hadműveletet, hogy elkülönítse az állampolgárokat a nem állampolgároktól. Ez volt az első összehangolt nagyszabású erőszakos támadás a rohingják ellen. A nemzeti regisztrációs kártyákat (NRC) az állami szereplők elvették, és soha nem pótolták őket. Az ezt követő erőszak miatt 200.000 rohingja menekült Bangladesbe. Banglades megtagadta a rohingjáknak a területére való belépését, és blokkolta az élelmezési adagokat, ami 12 000 ember halálához vezetett. A kétoldalú tárgyalások után a rohingjákokat hazaszállították.