Írj folytatást erre a bekezdésre - 1768 és 1772 között a Bar Konföderáció egyik vezetője volt, amelyet néhányan az első lengyel felkelésnek tartanak. A lengyel nemesség alkotta, akik ellenzik az orosz beavatkozást a lengyel belpolitikába.
Krasiński azt is kritizálta, hogy a Szentszék hallgatott a több lengyel nemes letartóztatása ügyében, köztük két püspök (Kajetan Ignaty Sołtyk és Józef Andrzej Załuski) az oroszok által. A Bar Konföderációban ő lett a legfontosabb diplomata, aki felelős volt a sok tárgyalásért és a külföldi hatalmakkal való kapcsolatokért. 1768 októberében Párizsba ment, ahol XV. Lajos fogadta, aki támogatást ígért a szövetségeseknek. 1769-ben Poniatowski király meggyilkolását támogatta, később abban az évben a konföderációs kormány vezetője lett Biała-ban. 1770-ben Dresdenbe ment, hogy a Szent Római Birodalom támogatását szerezze; később abban az évben találkozott II. József, a Szent Római Birodalom császárával, és segítséget kapott tőle. Ugyancsak nem támogatta azt az álláspontot, hogy Poniatowski király nem a törvényes lengyel király, mégis támogatta I. Frédéric Augusztust, mint ellenjelölt. Valószínűleg ő volt az egyik támogatója vagy akár a Poniatowski elrablásának vezetője, akit végül Casimir Pulaski vezetett 1771-ben. Ez a terv azonban visszaesett, mivel Poniatowski nemcsak megmenekült, hanem ez a cselekedet nagy vitát váltott ki Európában, és a konföderáció sok nemzetközi támogatásának elvesztését eredményezte. Végül 1772-ben tárgyalásokat kezdett a királlyal a szövetségesek megadásáról; később ugyanabban az évben ő maga is elrabolták a kozákok és ideiglenesen bebörtönözték Varsóban. Mindazonáltal szabadon engedték, miután hűséget esküdött a királynak, és visszanyerte a posztjait a Lengyel-Litván Köztársaságban.