Írj egy folytatást erre a bekezdésre. 1960. február 1-jén, a Greensboro-i ülőmunkákban.
, négy afro-amerikai egyetemi diák tiltakozott a szegregáció és a Jim Crow törvények ellen, ülve egy "csak fehérek" ebédlőnél. A tüntetések tüntetésként való használata egyre népszerűbbé vált a Délen, és a szegregációellenes szervezők a főiskolai diákokat potenciális erőforrásként kezdték látni. A Student Nonviolent Coordinating Committee (SNCC) központi szerepet játszott az 1960-as évek polgárjogi mozgalmában. A Student Nonviolent Coordinating Committee 1960-ban alakult Raleigh-ben, Észak-Karolinában, a déli egyetemi városokban elterjedt üléstámadások sikerének válaszul, ahol a fekete diákok megtagadták az éttermek elhagyását, amelyekben a fajuk alapján megtagadták tőlük a szolgáltatást. Az erőszakmentes tiltakozás e formája felhívta az SNCC-t a nemzeti figyelemre, és kemény nyilvános fényt vetett a fehér rasszizmusra a Délen. Martin Luther King Jr. Déli Keresztény Vezetői Tanácsa (SCLC) konferenciát hívott össze az év végén, hogy új szervezetet alapítson, és ebből nőtte ki a Diákszövetségi Nemerőszakos Koordinációs Bizottságot (SNCC, általában "snick"). A Faji Egyenlőség Kongresszusával (CORE) egyesülve fehér és fekete aktivisták együtt mentek busszal a déli városokba, hogy tiltakozzanak a szegregált buszterminálok ellen. Hamarosan az SNCC hírnevet szerzett, mint a polgári jogok mozgalmának "csapdászcsapata".