Írj folytatást erre a bekezdésre - Az i. sz. első századaitól kezdve a legtöbb zsidó a Palesztina néven ismert területen kívül élt, a második templom lerombolását és a zsidók Jeruzsálemben történt mészárlását követően. Jeruzsálem 600.000 (Tacitus) vagy 1.000.000 (Josephus) zsidójából mindegyikük éhen halt, vagy megölték, vagy eladták rabszolgának. A zsidók kisebbségi jelenléte szinte az egész időszakban igazolható. Például a hagyomány szerint a Peki'in zsidó közössége a második templom idejétől fogva megőrizte a zsidó jelenlétet. A Tanakh szerint Isten Kánaánt a zsidóknak rendelte el, mint az Ígéret földjét, egy olyan hit, amelyet a Septuagintában és a keresztény és az iszlám hagyományban is megőriztek. A diaszpórát i. e. 586-ban kezdték meg, amikor a babiloniak elfoglalták Izraelt. A babiloniak elpusztították az Első Templomot, ami akkoriban a zsidó kultúra központja volt. Az első századi nagy lázadás után
és a 2. századi Bar Kokhba lázadás, a Római Birodalom megtiltotta a zsidóknak Jeruzsálemben tartózkodni, és a területet "Syria Palaestina"-nak nevezte el.