A Daukantas idealizálta és bálványozta a múltat. Virgil Krapauskas azt állította, hogy Daukantas Narbuttnak írt leveleiből kiderül, hogy Daukantas jobb tudós, mint a saját műve. A levelekben Daukantas hangsúlyozta, hogy jobb módszerekre van szükség az elsődleges források gyűjtésére, közzétételére és elemzésére, bár a művei rendkívül romantikusak és didaktikusak maradtak. Daukantas jelentős erőfeszítéseket tett a különböző történelmi dokumentumok felkutatásában, de úgy vélte, hogy ahol a történelmi feljegyzések hiányoznak, a történészeknek a képzeletüket kell használniuk a hiányosságok betöltésére. Ha egy forrás kedvező volt Litvániának, nem értékelte kritikusan, és készségesen elfogadott számos legendát. Például kidolgozta azt az elméletet, hogy a litvánok Herules leszármazottai voltak, amit Albert Wijuk Kojałowicz-től vett (bár elutasította a római Palemonidák legendáját), dicsérte a porosz király Widewuto ősi demokráciáját, és Adam Mickiewicz "Żiwila" novellájának laza fordítását használta. De kritizálta azokat a forrásokat, amelyek Litvániát negatív fényben ábrázolták. Például ő volt az egyik első, aki kritizálta a teutonikus beszámolót a
A Strėva-i csata a litván erők elpusztító veresége volt, vagy azzal érvelnek, hogy a litvánok visszatértek a Grunwald-i csatahoz, és tovább harcoltak. Bár Daukantas tudása gyenge volt és nem felelt meg a modern mércéknek, kortársaihoz képest egyenrangú volt.