1621-ben III. Fülöp meghalt, és a fia IV. Fülöp lett. A militaristák mostanra szilárdan a hatalmon voltak. A következő évben Zúñiga helyébe Gaspar de Guzmán, Olivares gróf-hercege lépett, egy olyan tehetséges ember, aki úgy hitte, hogy Spanyolország összes nyomorúságának középpontja Hollandiában van. Néhány kezdeti kudarc után a bohémok legyőződtek a Fehér Hegyen
1621-ben, és megint a Stadtlohnban 1623-ban. A hollandokkal folytatott háború 1621-ben megújult, Spinola 1625-ben elfoglalta Breda erődjét. A dán király, IV. Keresztény beavatkozása a háborúba néhányat aggasztott (Keresztény volt Európa azon kevés uralkodóinak egyike, akik nem aggódtak a pénzügyeik miatt), de a császári tábornok, Wallenstein Albert győzelme a dánok felett a Dessau-hídnál és ismét Lutternél, mindkettő 1626-ban, megszüntette a fenyegetést. Madridban reménykedtek abban, hogy Hollandia végre újra a birodalom része lesz, és Dánia veresége után úgy tűnt, hogy Németországban a protestánsok legyőzve vannak. Franciaország ismét belekeveredett saját instabilitásába (a híres La Rochelle-i ostrom 1627-ben kezdődött), és Spanyolország eminenciája tagadhatatlannak tűnt. Olivares gróf-herceg hangosan kijelentette: "Isten spanyol, és napjainkban a nemzetünkért harcol".