A Konstantinápoly visszafoglalása és a keresztény birodalom ott alapítása nem tűnik túl értelmes tervnek. Katalin azonban úgy látta, hogy a földragadás egyszerű módja annak, hogy érvényesítse Oroszország szándékait. Azzal, hogy kijelentette, Konstantinápoly egy nap a keresztényeké lesz, megnyugtatta az egyházat is, amely még a 18. században is jelentős befolyással rendelkezett. Azt akarta megmutatni Nyugat-Európának, hogy az országa erős jelenlétet jelent majd az európai politikai ügyekben. Katalin Lengyelország felosztása a hatalmi politika még nyilvánvalóbb példája volt. Oroszország három különálló alkalommal, 1772-ben, 1793-ban és 1795-ben támadt, és az egykor fontos európai államot maga, Ausztria és Poroszország között osztotta fel. A Lengyel-Litván Köztársaság 1791-ben elfogadott május 3-i alkotmányát Katalin egy jakobini fenyegetésnek tekintette, és ezért fenyegetést jelentett Oroszország monarchia és a lengyelországi befolyása számára, ami végül a
katonai expedíció, amely a Lengyel-Litván Köztársaság pusztulását eredményezte.