Írj egy folytatást erre a bekezdésre - A Magenta csata
és Solferino hagyta, hogy a franko-piedmont-i erők irányítsák Lombardiát, de az osztrákok továbbra is bíztak abban, hogy megvédik "erőd négyoldalas" területüket, négy erőddel Veronában, Legnagóban, Peschierában és Mantuában. Ezek a védekezések, a Solferino-i csata borzalmai, a porosz belépés lehetősége a háborúba, és a túl erős piemontai állam lehetősége meggyőzte Napóleont, hogy írjon alá egy külön békét Ausztriával a Villafranca-i szerződésben 1859. július 11-én, véget vetve a második olasz függetlenségi háborúnak. Victor Emmanuel elfogadta a békét, de Cavour annyira dühös volt, miután elolvasta a szerződés feltételeit, hogy lemondott. Hamarosan visszanyerte azonban az optimizmusát, mivel számos feltételt, például Toszkánia és Modena uralkodóinak hatalomra állítását, valamint az Osztrákia-t is magában foglaló olasz konföderáció létrehozását, valójában nem hajtották végre.