Amikor az Egyesült Államok belépett a II. világháborúba, a Bombázó Maffia doktrínája kevés katonai hasznát bizonyította, és költséges volt a jelenlegi technológia valóságaival való alkalmazásában valós harci körülmények között. Ez különösen igaz a Japán légi bombázására, ahol a korábban nem számított légköri körülmények, mint például a sugárárárzás, súlyosan zavarta a Hansell parancsnoksága alatt végzett műveleteket. A könyv megvizsgálja Hansell helyettesítését Curtis LeMay főparancsnok által, aki számos taktikai változást hajtott végre, mint például a bombázás drasztikusan alacsonyabb magasságban történő elrendelése a sugárárárzás elkerülése érdekében, a bombázók védelmi fegyverzetének eltávolítása a bomba hasznos terhelésének növelése érdekében, és a nagykereskedelmi éjszakai tűzbombázás napalmhoz hasonló gyújtóanyagokkal, hogy lerombolja Japán számos lakott központját. A szövetségesek katonai célkitűzései Japán kapitulációjához vezettek, mint például a Tokió bombázása.
1945. március 10-én, a Meetinghouse hadművelettel.