Miután Július Cézárt megölték i. e. 44-ben, Quintus Labienus, a római köztársasági tábornok és a parthusok nagykövete, Brutus és Cassius oldalára állt a Szabadítók polgárháborújában
Vereségük után Labienus csatlakozott a parthákhoz és segített nekik a római területek megtámadásában i. e. 40-ben. A párt hadsereg átkelt az Eufráteszen, és Labienus képes volt rávenni Marc Antonius római helyőrségét Szíria környékén, hogy csatlakozzon az ügyéhez. A parthák megosztották a seregüket, és Pacorus alatt meghódították a Levantot a feniciai partoktól Izrael földjén át: "Antigonusz... felkeltette a parthusokat, hogy megtámadják Szíriát és Palesztinát, [és] a zsidók lelkesen támogatták a makkabeus ház utódját, és elűzték a gyűlölt idumeusokat a báb zsidó királyukkal. A nép és a rómaiak közötti küzdelem komolyan kezdődött, és bár Antigonusz, miután a parthák trónra helyezték, elrabolta és zaklatta a zsidókat, örvendezve a Hasmoneus-arany helyreállításáért, úgy gondolta, hogy a függetlenség új korszaka jött el. Amikor II. Fazael és II. Hyrcanus a parthiakhoz küldött nagykövetséget, a parthiak elfogták őket. Antigonusz, aki ott volt, levágta Hyrcanus fülét, hogy alkalmatlanná tegye a főpapságra, míg Fasaelt halálra ítélték.