Írj folytatást erre a bekezdésre - Merry eközben más irodalmi vállalkozásokkal foglalkozott. "Paulina", egy verses történet, 1787 vége felé jelent meg. "Diversity", egy bonyolult oda, a következő évben, és 1789-ben, az "Ambitious Vengeance", egy dráma, amely a cselekmény, a karakter és a helyzet Macbeth paródiája. Sosem játszották. Ugyanezen év elején írta az oda a király gyógyulásáért, amelyet Mrs. Siddons április 21-én mondott el. De a július 14-i események
Párizsban új irányt adott az energiájához, és színesítette élete hátralévő részét. Merry nem ítélte meg a francia forradalmat, de mindent megítélett vele; a barátait, magát, az irodalmat, a művészetet, minden polgári és társadalmi kapcsolatot. Azonnal Párizsba ment, meglátogatta a Közgyűlést, ahol "némi rendetlenséget látott, de minden a buzgóságból", és visszatérésén megjelentette a "Szabadság Laureljét". Walpole nevetségessé tette a verset, aki örömmel ragaszkodik a "szomorú könnyekhez" és a "selyes óceánokhoz". 1790-ben Merry jelöltként jelentkezett a díjnyertes posztra, de az elvei, amelyek már a város beszédét képezték, reménytelenül tették a jelöltségét; és bár a "World" hegyeket mozgatott a nevében, a bíróság minden Pye-t támogatta. 1791 nyarán ismét Párizsban volt, bemutatta a Közgyűlésnek a "Szabad kormányzat természetéről" szóló értekezést, és folytatta ismeretségét a művész Daviddel. Július 14-én a "Bastille-csatlakozás" című odaját a francia forradalom szimpatizánsai, "1500 angol úriember" Strandban tartott találkozón deklamálták. Három hónappal korábban a "Lorenzo" című tragédiája rövid sikerrel járt a Covent Gardenben, és 1791 augusztusában feleségül vette a jól ismert színésznőt, Ann Bruntont.