Írj folytatást erre a bekezdésre - Suleiman I. kiterjesztési politikája a Földközi-tenger medencéjében azonban 1565-ben Máltán megállt. Egy nyári ostrom alatt, amelyet később Málta ostromának neveztek, az oszmán erők, akik körülbelül 50 000 főt számláltak, harcolták a Szent János lovagjait és a 6000 fős máltai helyőrséget. A máltaiak makacs ellenállása szeptemberben a ostrom feloldásához vezetett. A sikertelen ostrom (a törököknek sikerült elfoglalniuk Gozo szigetét, valamint a Saint Elmo erődöt Málta főszigetén, de máshol kudarcot vallottak és visszavonultak) volt a második és utolsó vereség, amelyet Suleiman a Csodálatos tapasztalt a hasonlóan meggyőzőtlen első oszmán ostrom után Bécs
1529-ben. I. Suleiman természetes okokból halt meg a sátrában a Szigetvár ostroma alatt 1566-ban. A Lepanto-i csata 1571-ben (amelyet a velencei ellenőrzés alatt álló Ciprus oszmán elfoglalása váltott ki 1570-ben) egy másik nagy kudarc volt az oszmán haditengerészeti felsőbbrendűség számára a Földközi-tengeren, annak ellenére, hogy egy ugyanolyan nagy oszmán flottát építettek rövid idő alatt, és Tunéziát visszavették Spanyolországtól 1574-ben.