Írj egy folytatást erre a bekezdésre - miután letartóztatták Richardot
, VII. Henrik szabadon figyelmen kívül hagyta ezt a törvényt, és uralkodása alatt jelentős mértékben felhasználta a jóindulatokat, a "szerető hozzájárulások" álcája alatt. 1491-ben, hét évvel a törvény elfogadása után, megbízottakat alkalmazott, hogy ilyen ajándékokat szerezzenek az alattvalóitól. Ezen túlmenően, az év elején Henrik Nagy Tanácsot hívott össze, hogy felhatalmazza őt a jótékonysági adományok beszedésére, így a "hozzájárulásnak" legalább a legitimitás és a népi beleegyezés látszatát adta. Henry kancellárának és Canterbury érsekének, John Mortonnak tulajdonították az adóztatás ezen formájának széles körben elterjedt érvét: ha valaki szerényen él, akkor takarékoskodnia kell, és így megengedheti magának, hogy ajándékot adjon a királynak; ha valaki luxusban él, akkor jövedelem kell, hogy legyen, amit a királynak kell bemutatnia. Ezt az érvet "Morton's Fork" néven emlegették, egy olyan kifejezés, amely a népi nyelvbe került, mint kifejezés két kellemetlen lehetőség közötti dilemmáért. A komisszárok ezt az érvet használták minden nem hajlandó alany ellen, hogy túlzott összegeket követeljenek. Henrik hasonló indokolásokat használt, mint amiket Edward 20 évvel korábban használt, amelyben hangsúlyozta Franciaország fenyegetését. A komisszárok felfegyverezték a kiáltványt, hogy "Franciaország Károlyja nemcsak igazságtalanul foglalja el Franciaország királyának királyságát, hanem azzal fenyegeti Angliát, hogy elpusztítja" és a király személyesen javasolta, hogy vezesse az angol hadsereget. A jóindulatot a katonai szolgálat alternatívájaként javasolták.