Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjárás: Általában a függőleges szállítás biztonságosabb és olcsóbb lehet, ha a daruval végezzük, mint a szokásos módszerekkel. Az alkalmazás tipikus területei voltak a kikötők, a bányák és különösen az építkezési helyszínek, ahol a futókerék-daráló kulcsfontosságú szerepet játszott a magasztos gótikus katedrálisok építésében. Mindazonáltal az akkori archív és képi források azt sugallják, hogy az újonnan bevezetett gépek, mint a futókerék vagy a kocsik, nem helyettesítették teljesen a munkaigényesebb módszereket, mint a létrák, a kocsik és a kocsik. A középkori építkezéseken és kikötőkben a régi és az új gépek továbbra is együtt éltek. A középkori ábrázolások a futókerékeken kívül azt is mutatják, hogy a darukat kézileg hajtották a sugárzó szálakkal és kanyarokkal ellátott szélkerékkel, és a 15. században a hajókerék alakú szélkerékkel is. Az impulzus szabálytalanságainak kiegyenlítéséhez és a felemelési folyamat "halott pontjainak" leküzdéséhez már 1123-ban ismertek a lendkerékek. A futókerékes darut visszahozásának pontos folyamata nem szerepel a feljegyzésekben, bár kétségtelenül szorosan összefüggésben kell tekinteni az építkezéseken való visszatérésével a gótikus építészet egyidejű fellendülésével. A futókerék-vágó újbóli megjelenése a szélkerék technológiai fejlődésének eredménye lehetett, amelyből a futókerék szerkezetileg és mechanikailag fejlődött ki. Alternatív megoldásként a középkori futókerék a római társának szándékos újrafeltalálását is ábrázolhatja, amelyet Vitruvius De architectura-jából merítettek ki, amely számos kolostori könyvtárban volt elérhető. A vízkerék munkaerőt takarító tulajdonságainak megfigyelése is inspirálta újbóli bevezetését, amelyekkel a korai futókerékek sok szerkezeti hasonlóságot osztottak meg.  Kérdés: hol voltak a alkalmazási területek?
kikötők, bányák és különösen építkezési helyszínek