Írj folytatást erre a bekezdésre - A Smiths frontembereként Morrissey - akit "szelíd, lágy hangú, nyugtalan és szemüvegesnek" írnak le - felborította a pop- és rockzene számos normáját. A zenekar esztétikai egyszerűsége a New Romantics által megszemélyesített túlzásra adott reakció volt, és míg Morrissey androgyn megjelenést fogadott el, mint a New Romantics vagy korábbi glam rockerek, az övé sokkal finomabb és alulértékelt volt. Egy kommentátor szerint "könyves volt; NHS szemüveget és hallókészüléket viselt a színpadon; cölibátus volt. A legrosszabb pedig az volt, hogy őszinte volt", és zenéje "olyan mérgezően melankolikus, veszélyesen elgondolkodtató, olyan csábítóan vicces volt, hogy a hallgatói... a világgal való kapcsolat helyett vele és zenéjével kötődtek". Julian Stringer a zenekarról szóló tanulmányában a Smiths-t "Britannia egyik legnyilvánvalóbb politikai csoportjaként" jellemezte, míg Andrew Warns munkájuk tanulmányozásában "a leginkább anti-kapitalista zenekarnak" nevezte őket. Morrissey különösen hangosan kritizálta Margaret Thatcher akkori miniszterelnököt; 1984 októberében a Brighton-i szálloda bombázása után
, azt mondta, hogy "az egyetlen bánat" az volt, hogy "Thatcher sértetlenül megmenekült". 1988-ban kijelentette, hogy a 28. szakasz "megtestesíti Thatcher természetét és teljesen természetes gyűlöletét".