Írj folytatást erre a bekezdésre - Miután Yazid meghalt a polgárháború közepette, Zufar támogatta Abd Allah ibn al-Zubayr próbálkozását, hogy elrabolja a kalifátust az omejjáktól, kiűzi Jund Qinnasrin omejjái kormányzóját, és Qaysi csapatokat küld, hogy támogassák a Damaszkusz pro-Zubayrid kormányzóját, al-Dahhak ibn Qays al-Fihri-t. Az utóbbit megölték, és a Qays-t az omejják és törzsi szövetségeseik a Banu Kalb-tól, a Qays riválisjai, a Marj Rahit csatájában.
684-ben. Ezután Zufar központot állított fel Qarqisiya (Circesium) jaziran városában, és a Qays törzseit a Kalb ellen vezényelte, több támadást indított az utóbbi ellen a szíriai sivatagban. 688-689-ban összeütközésbe keveredett a Taghlib törzsével, támogatva Qaysi szövetségesét, Umayr ibn al-Hubabot a Banu Sulaym-ból, annak ellenére, hogy korábban igyekezett helyrehozni viszályukat. Miután ellenállt három ostromnak 685 és 691 között, Zufar békét tárgyalt az omei kalifával, Abd al-Malik-kal, elhagyva Ibn al-Zubayr ügyét az omei udvarban és a hadseregben való kiváltságok, valamint kegyelem és pénzért a Qaysi partizánok számára, akiket a hadseregbe integráltak. A békét Zufar lánya, al-Rabab és a kalifa fia, Maslama házassága pecsételte. Abd al-Malik utódjai alatt Zufar családja örökölte magas rangú pozícióját és presztízsét az omejjádi kormányban, valamint a Qays között. 750-ben unokája, Abu al-Ward vezette a sikertelen Qaysi lázadást az omejják utódjaival, az abbasziokkal szemben, amelyben őt és a család több tagját is megölték.