A Lengyelország és a Moszkvai Oroszország közötti kapcsolatok feszültek voltak, mivel a egyre kétségbeesettebb Litván Nagyhercegség bevonta a Lengyel Királyságot a Moszkvai háborúba a 16. század körül. Ahogy Andrzej Nowak lengyel történész írta, bár a lengyelek és az oroszok között előzőleg is voltak alkalmi kapcsolatok, a lengyel unió Litvániával hozta a nyugati-barát katolikus Lengyelországot és az ortodox Oroszországot valódi, állandó kapcsolatba mindkét állammal, amelyek részt vettek a "politikai, stratégiai és civilizációs túlnyomásért folytatott küzdelemben Közép- és Kelet-Európában". Bár időnként kísérletek történtek arra, hogy szövetséget hozzanak létre az új lengyel-litván állam és a Moszkvai Köztársaság között (beleértve több kísérletet is a moszkvai cárok lengyel trónra való megválasztására és a lengyel-litván-moszkvai nemzetközösség létrehozására), mindegyikük kudarcot vallott. Ehelyett több háború is zajlott. A lengyel-moszkvai háború (1605-1618) során Lengyelország kihasználta Moszkva polgárháború által okozott, politikailag gyengült államát, és a lengyel erők elfoglalták Moszkvát - egy olyan esemény, amely a jövő lengyel-orosz kapcsolatok egyik meghatározó pillanata lett. Moszkva, amely most Orosz Birodalommá alakult, megtorolt azzal, hogy kihasználta a gyengülő Nemzetközösséget, átvette a vitatott területeket és nyugatra helyezte a határait az orosz-lengyel háború (1654-67) után, majd később részt vett a Nemzetközösség pusztításában a
A svéd árvíz. A XVIII. század elején, a Nemzetközösség politikai rendszerének (Arany Szabadság) anarchia felé vezető romlásával az oroszok képesek voltak belépni a lengyel belügyekbe, politikai és katonai szempontból, lásd (Silent Sejm, Lengyel öröklési háború). A 18. század közepén a lengyelországi orosz nagykövetek és küldöttek befolyása összehasonlítható volt a gyarmati alkirályokkal, és az orosz protektorátum formájaként tekintettek a Nemzetközösségre.