Az újságíró, Antonio Maestre azonban egy politikai szférán túlmutató meghatározást ad, és úgy írja le a szociológiai frankizmust, hogy:A polgárok és politikusok gyűjteménye, akik jól éltek a frankizmus alatt és támogatták az ötleteit, bizonyos mértékben a rezsim megnyitásának mellett álltak, hogy biztosítsák az átmenet elviselhető irányát.Franco diktatúrája alatt a népszerűségét nem a közvélemény-kutatások mérte, hanem a hadsereg legitimitása és személyének karizmatikus legitimitása (caudillismo), valamint a Movimiento nacional által elterjedt társadalmi kötődés (melyek mindegyike a fasizmus tipikus elemei). Ezek együttesen biztosították a tömeges nyilvános támogatási tüntetéseket és a gyakorlatilag egyhangú eredményeket a sporadikus nemzeti népszavazásokban (mint például a spanyol 1966-os szerves törvény népszavazás). 1969-ben az egyik utolsó televíziós karácsonyi beszédében Franco Spanyolország jövőjéről beszélt, mondván, hogy minden "atado y bien atado" (szó szerint "kötött és jól kötött", utalva a rezsimének intézményesítésére), ami népszerű mondás lett Spanyolországban. A személyes egészségi állapotára vonatkozó minden nyomot alaposan megvizsgáltak, ahogy a titokzatosan kifejezett szándékait is, mint például a "no hay mal que por bien no venga" kifejezést, amelyet a merényletre hivatkozva használt.
Luis Carrero Blanco 1973-ban az ETA baszk szeparatista csoport által, és amelynek jelentése végtelen spekuláció tárgyát képezte. 1971-ben egy titkos interjúban Vernon Walters-szel, Richard Nixon küldöttével, Franco kifejtette véleményét, hogy halála után a spanyol társadalom olyan politikai evolúciót folytat, amely nem szakadna meg az örökségével, mivel a most nagyobb és vagyonosabb spanyol középosztály elkerülné a polgárháború kockázatát.