Töltse ki a következő mondatot: A második világháborúban széles körben használták a gyújtóbombákat, mint hatékony bombázó fegyvert, gyakran robbanásveszélyes bombákkal együtt. Valószínűleg a leghíresebb gyújtogató támadások a drezdeni bombázás és a
1945. március 10-én Tokió bombázása. Sok különböző konfigurációjú gyújtóbombát és rengeteg töltőanyagot használtak, mint az izobutil-metakrilat (IM) polimer, napalm és hasonló zselézett-olaj formulak, amelyek közül sokat az Egyesült Államok vegyi hadászati szolgálata fejlesztett ki. Különböző szállítási módszereket teszteltek és alkalmaztak, például kis bombákat, bombakészleteket és nagy bombákat. Például egy nagy bombahüvely tele volt kis gyújtóanyagokkal (bombák); a huzalt úgy tervezték, hogy a magasságban kinyíljon, szétszórva a bombákat, hogy széles területet fedjen le. Ezután egy robbanószer felgyújtja a gyújtóanyagot, és gyakran dühöngő tüzet indít. A tűz olyan szélsőséges hőmérsékleten égne, hogy elpusztíthatná a legtöbb fából vagy más éghető anyagból készült épületet (a kőből épített épületek hajlamosak ellenállni a gyújtogató pusztulásnak, hacsak először nem robbant fel robbanóanyagokkal).