Ahogy Churchill látta, a megállapodás nagyon kedvező volt Nagy-Britanniának, mivel az EAM nagy részben irányította Görögországot, amit Sztálin elfogadott, mint brit befolyási szférát, míg cserébe Nagy-Britannia elismerte Bulgáriát és Romániát, amelyeket a Vörös Hadsereg már megszállt, mint szovjet befolyási szférát. A brit nézőpontból Görögország brit befolyási körében való jelenléte véget vetett minden eshetőségnek, hogy az EAM hatalomra jutjon, majd a Szovjetuniónak bázisokat adjon Görögországban, amelynek elhelyezkedése kulcsfontosságúvá tette az országot a Földközi-tenger keleti részének ellenőrzése szempontjából, ami Churchill számára sokkal fontosabb volt, mint a Balkán többi része. Az a tény, hogy Roosevelt nem osztotta Churchill lelkesedését II. György görög király helyreállítása iránt, döntő tényező volt abban, hogy saját egyezséget kötött Sztálinnal Görögországról, és kizárta az amerikaiakat. Churchill attól félt, hogy ha Roosevelt részt vesz a Görögország jövőjéről szóló tárgyalásokon, akkor az amerikaiak a szovjetek oldalán állnak, és beleegyeznek, hogy elismerik az EAM-et Görögország törvényes kormányaként. A "Dekemvriana
Roosevelt egy nyilatkozatot adott ki, amelyben elítélte, hogy a britek harcoljanak az EAM ellen, és magánbeszélgetésen kijelentette, hogy megdöbbent, ahogy a britek nyíltan felvették a kolaboratív biztonsági zászlóaljokat, akik hűségesen szolgálták a náci Németországot, hogy harcoljanak velük az EAM ellen. Hasonlóképpen, az amerikai média a "Dekemvriana"-ról túlnyomórészt ellenséges volt a britekkel szemben, az amerikai újságírók kritizálták Churchill-t azért, mert felvették a biztonsági zászlóaljokat, hogy harcoljanak a népszerűtlen George királyért.