Az i.e. 70-es években, a polgárháborút követően Sulla arisztokratikus frakciója és Marius és Cinna támogatói maradványai között, a római populista Quintus Sertorius megtagadta, hogy Spanyolországot a Sullan diktatúra elé állítsa. Elválása a Sertoriánus háborút váltotta ki, amelynek során a földközi-tengeri Galliában a kelta államokat katonai felszámolásokra és kényszerített rekvizíciókra kényszerítették, hogy támogassák Metellus Pius, Pompeius Magnus ("Pompeius a Nagy") és más római parancsnokok katonai erőfeszítéseit a lázadók ellen. Néhány kelt, köztük talán a helviek és a volcae arecomici, támogatta Sertoriust. A lázadó római meggyilkolása után Metellus és Pompeius győzelmet hirdettek, és a Helvii és a Volcae arra kényszerültek, hogy földjeik egy részét a görög városállamnak, a Massilia-nak (a mai Marseille-nek) adja át, amely évszázadokon át Róma hűséges független szövetségese volt, stratégiai szempontból a Rhône folyó torkolatánál és Pompeius hűséges támogatója. Caesar gallia-háborúi alatt a Narbonese tartományon belüli gall "civitates" egyike sem csatlakozott az i.e.
, és nem vett részt semmilyen ellenséges cselekményben a római erők ellen. A helvai Valerii-k kulcsfontosságú szerepet játszanak Caesar hátsó védelmében Vercingetorix ellen, aki erőket küldött a helvai terület megtámadására. A Vivarais 1861-es történelmében Rouchier abbé azt feltételezte, hogy Caesar, látva a római tartomány határán lévő helvai terület stratégiai hasznosságát a Gallia középső részébe vezető fő út mentén, a Valerii-t ápolta azzal, hogy helyreállította a Pompeius által ellenük hozott büntető intézkedéseket. Caesar megemlíti a földek elkobzását a "Bellum Civile" című művében, miközben diszkréten kihagyja a hű Helvia barátai által a 70-es években Róma ellen tett tetteket.