Két hónappal később Halsey, tudatában annak a kritikának, hogy nem támogatta megfelelően a Leyte-i partra szállást, a flottáját agresszívan arra koncentrálta, hogy támogassa MacArthur tábornok invázióját
Mindoro, ahogy megígérte, még akkor is, ha a flottája a túlélésért harcol egy pusztító tájfun ellen. Halsey parancsa, hogy tartsa fenn a formációt és próbálja meg az üzemanyagot tölteni a vihar alatt, több katona, hajó és körülbelül annyi repülőgép veszteségét eredményezte, mint a Midway-i csata során. Ismét megkérdőjelezték Halsey ítéletét, és hivatalos vizsgálatot indítottak. Mint Spruance esetében, a felsőfokú parancsnokok és a haditengerészeti történészek azonban arra a következtetésre jutottak, hogy Halsey "szokásos merész vezetése és stratégiai és taktikai támadó ösztöne" egyensúlyban az ő érdeke és Amerika általános haszna volt. Amerikának háborús hősökre volt szüksége, és Halsey, mint McArthur tábornok, volt az, aki kielégítette ezt a szükségletet.