Írj folytatást erre a bekezdésre - A Cooper T81 elég sikeresnek bizonyult, amikor először megjelent 1966-ban, de 1967 közepéig a vezető csapatok újabb autói mögött csúszott. Az új T86-os autót a Cooper vezető versenyzője, Jochen Rindt számára építették, kezdve a brit nagydíjjal, egy szűkebb, alacsonyabb és könnyebb autóval, amelyet Elektron ötvözetből gyártottak, a sebességváltó kar körül egy ütéssel, hogy a vezetőnek több teret adjon a sebességváltás során, egy olyan tulajdonság, amely az 1970-es évekig gyakori látvány lett az együléses autókban. Az új karosszéria mintegy 112 fontot volt könnyebb, mint a T81, de még mindig túlsúlyos volt a Maserati V12 miatt, egy olyan motor, amelynek első inkarnációja mintegy tíz évvel korábban versenyzett a Formula-1-ben 2,5 literes formában. Azt találták, hogy az autó hajlamos volt a fényre a nagy sebességnél, de az olasz nagydíj előtt
Ezt egy apró spoilerrel rögzítették az orrba, ami egy másik innovatív tulajdonság. Jacky Ickx vezette az autót a Watkins Glenben, és a Grand Prix korábbi győztese, Ludovico Scarfiotti adta az autónak az utolsó kimenetelét az 1968 első versenyen.