1943. július 24-én, néhány nappal a Ruhr-csata befejezése után, Harris elrendelte a Gomorra hadműveletet.
, egy támadás Hamburg ellen. A cél a tengeralattjáró-gyártás megszakítása vagy megszüntetése volt a kikötővárosban. Az "ablak" bevezetése lyukat robbantott a német radar lefedettségben, és az OBOE és H2S radar segítségével a bombázók képesek voltak áthatolni a védelmet, hogy elpusztítsák a város központját. A radarvezérelt éjszakai vadászgépek (canopy bed) rendszere, amely a bombázó áramlatba csúszik, majd a saját radarját használja az egyes bombázók kiválasztására és elfogására, eltűnt. A rajtaütés hatásai, és a német radarok átmenetileg megvakulásának felismerése, a vadkan taktikájának széles körű használatához vezetett 1943 nyarán. 791 bombázó csapott le a városra. A német légvédelem csak a támadó erők 1,5 százalékát tette ki. A náci vezetést megrázták, és Kammhuber, aki ellenállt a felszólításoknak, hogy hagyja abba a fejlett rendszert, arra kényszerült, hogy technikai megoldásokat találjon a radarok zavarására. Kammhuber csak vészhelyzeti intézkedésnek tekintette a vadkan megoldását. Az NJG 1-nek csak három volt a 12 közül, amit az éjszakai harci pilóták a város védelmében vettek igénybe. A "Nachtjagdgeschwader" 3-nak a többi volt. August Geiger kétet követelt [Geiger 1943. szeptemberében Braham másik figyelemre méltó áldozata lett].