Írj folytatást erre a bekezdésre - Margaret Thatcher kormánya mélyen népszerűtlen volt Skóciában, és növelte a támogatást a skót átadásra és függetlenségre. Major ellenezte az átadást, azzal érvelve, hogy ez csak egy lépcsőfok lenne a teljes függetlenséghez és az Egyesült Királyság esetleges felbomlásához. Major érzékeny volt arra a lehetséges kockázatra is, hogy angolok haragját ébresztse az olyan kérdések miatt, mint a West Lothian kérdés és a Skóciában az egy főre jutó nagyobb állami kiadások. Major 1992. február 22-én Glasgow-ban tartott beszédében kifejtette szakszervezeti üzenetét, később a témát kulcsfontosságúvá tette az 1992-es általános választási kampányában, kijelentve, hogy "Az Egyesült Királyság veszélyben van. Ébredjetek, honfitársaim, ébredjetek, mielőtt túl késő lenne". A választásokon a konzervatívok enyhén megnövekedtek a skót képviselők számában, 9-ről 11-re. Annak ellenére, hogy ellenezte az átruházást, Major 1993-ban beleegyezett, hogy néhány további hatáskört átruházzon a Skóciai Hivatalra és a Skót Nagy Bizottságra, valamint 1996-ban megtette a szimbolikus lépést, hogy visszaküldte a Scone Kőjét Edinburghba. A konzervatív párt azonban nem javította a skót konzervatívok kilátásait; a pártot az 1995-es helyi választásokon elpusztították, és az 1997-es általános választásokon egyetlen skót székhelyet sem tudtak megnyerni a Munkáspárt népszavazásról szóló ígérete után.
egy skót parlamentben.