A háború után Knežević továbbra is száműzetésben volt, és másokkal együtt távollétében is elítélték. Árulás és háborús bűncselekmények miatt bűnösnek találták, és 10 év szabadságvesztésre ítélték kényszermunkával, 5 évig politikai és polgári jogok elvesztésével, minden vagyonának elkobzásával és állampolgárságának elvesztésével. A kényszermunkával járó börtönbüntetés a letartóztatásának napjától kezdődött. Kanadába emigrált, ahol a "Glas kanadskih Srba" ("A kanadai szerbek hangja") szerkesztője volt. Az 1950-es évek elején keserű vita merült fel Cvetković és Knežević között. Knežević egy cikket írt a "International Affairs" nemzetközi kapcsolatok című folyóiratban, amelyben állította, hogy Paul herceg és Cvetković titkos tervet dolgozott ki Jugoszlávia Németországgal való szövetségesítésére és Szaloniki kikötőjének ellenőrzésére, miközben Görögország védekezett a
Olasz invázió. Bár Cvetković két határozott tagadást tett közzé a "Dokumenti o Jugoslaviji" történelmi folyóiratban, és kijelentette, hogy Salonika elfoglalása soha nem volt a jugoszláv kormány napirendjén, az utóbbi állítása nem volt igaz. Knežević állításának fő célja Pál herceg lejáratása és a puccs szervezőinek kedvező ábrázolása volt. Knežević 1983. június 22-én halt meg Torontóban.