1944 augusztusának végén a német katonai egységek többsége Görögországból kezdett visszavonulni, mivel a Szovjetunió Romániába támadt, és az utóbbiak oldalát váltották. Ezt röviddel azután követte, hogy Bulgária belépett a háborúba Németország ellen, és a jugoszláv partizánok megtámadták a német kommunikációs vonalakat. Mivel a német csapatok csak egy maroknyi görög szigeten maradtak, a britek továbbléptek az ország újbóli megszállására irányuló tervükben. Október 18-án, a brit erők támogatásával, a görög száműzetésben lévő kormány visszatért Athénba; ez egy nagyobb geopolitikai lépés része volt, hogy egy britbarát, nem kommunista kormányt helyezzen el Görögországban. A megszállás alatt Nagy-Britannia katonai támogatást nyújtott a Nemzeti Felszabadítási Frontnak (EAM), öt szocialista és kommunista párt kombinációjának, amely irányította a nagy görög Népi Felszabadító Hadsereget (ELAS). 1944 elején kitört a görög polgárháború az EAM erői és a nem kommunista partizán mozgalmak, például a Nemzeti Köztársasági Görög Liga (EDES) között. A görög kormány újratelepítését követően a feszültségek nőttek, ami azzal a EAM-vel csúcspontot ért, hogy decemberben megpróbálta megragadni a hatalmat.
és a brit hadsereg bevonulása a görög polgárháború második szakaszába.